- se projevuje v partikulárním výchovném projektu a ve vlastní pedagogice. V tomto případě se katolický laik, jenž zde pracuje, musí snažit pochopit tento charakter a příčiny, které na něj měly vliv, a ztotožňovat se s nimi, aby tak principy vlastní této škole mohly být uváděny do života i skrze jeho práci.
- 40. 40. 40. Je důležité, aby se – ve shodě s vyznávanou vírou a se svědectvím – katoličtí laici působící ve škole aktivně a jednoduše podíleli na liturgickém a svátostném životě ve škole. Žáci skrze živý příklad lépe pochopí důležitost, jakou tento způsob života má pro věřícího člověka. Je považované za velice kladné právě to, když žáci v sekularizované společnosti, v níž vidí, že mnoho laiků, i těch, kteří se hlásí ke katolictví, žijí život vzdálený liturgii a svátostem, mohou pozorovat chování jiných dospělých laiků, kteří berou tyto skutečnosti vážně jako pramen a posilu pro vlastní křesťanský život.
- 41. 41. Výchovné společenství musí tíhnout k tomu, aby se společenství katolické školy přetvářelo v křesťanské společenství, popřípadě v pravé společenství víry. To není možné uskutečnit ani v začáteční formě bez vzájemné křesťanské účasti alespoň části představitelů hlavních skupin výchovného společenství – rodičů, profesorů a žáků. Od katolických laiků, a zvláště od učitelů, se vyžaduje, aby byli připraveni aktivně se zapojit do skupin pastoračního oživení nebo k jiným skupinám, v nichž působí evangelijní kvas.
- 42. 42. Na katolických školách se učí často žáci, kteří nejsou věřícími katolíky, nebo dokonce někdy nejsou ani nábožensky založeni. Víra, jako svobodná odpověď člověka Bohu, jenž se mu zjevuje, nemůže být vnucována násilím. Katoličtí učitelé, kteří učí v sou-ladu se svým náboženským přesvědčením a ve shodě se zaměřením školy, mají mít co největší úctu k žákům, kteří se nehlásí ke katolické víře. Mají být vždy otevřeni k autentickému dialogu s přesvědčením, že laskavým a upřímným víry.37 doceněním snahy žáka, který pravdivě hledá Boha, se stávají vhodnými svědky
- 43. 43. Katolická škola jako výchovné prostředí má za svůj konečný cíl výchovu k víře a tohoto cíle dosáhne tím spíše, čím více bude žít jako společenství církve. Přítomnost kněží, řeholníků, řeholnic a laiků vytváří pro žáka živý odraz tohoto společenství, což mu napomáhá přijmout skutečnost církve. Zde pak můžeme pochopit důležité postavení katolického laika, jenž působí na katolické škole spolu s kněžími, řeholníky a řeholnicemi. Neboť každá z těchto forem povolání v církvi ukazuje žákům příklad odlišné inkarnace víry do života: katolický laik ukazuje vnitřní závislost pozemských věcí na Bohu v Kristu, světské zaměření jako nasměrování světa k Bohu; kněz ukazuje různorodé prameny milosti, které Kristus zanechal všem věřícím ve svátostech, světlo Božího slova, a službu projevující se v hierarchickém uspořádání církve; řeholníci a řeholnice ukazují duch blahoslavenství, na neustálé povolání ke království jako k jediné definitivní skutečnosti, na Kristovu lásku a lidskou lásku v Kristu jako radikální životní volbu.
- 44. 44. Protože každé povolání má své osobité rysy, je důležité si uvědomovat, že vzájemné doplňování je velmi přínosné pro utvrzování celkového charakteru katolické školy. Každý jednotlivec se má angažovat v hledání jednoty a spolupráce.

Laici ať přispívají svým vkladem k začlenění katolické školy do života místní církve – tedy k cíli, na nějž by se nemělo zapomínat – a k začlenění do různých pastoračních aktivit farnosti. Ať zapojí svoji iniciativu a zkušenost k dosažení co nejlepších vztahů a spolupráci s jinými katolickými školami, s ostatními školami, zvláště s těmi, které mají křesťanské zaměření, a s celou společností.

- 45. 45. Laičtí katoličtí učitelé ať berou na zřetel nebezpečí velkého ochuzení, jež by hrozilo, kdyby ve škole chyběli kněží, řeholníci a řeholnice. Tomu je potřeba podle možností zabránit; zároveň se laici mají připravovat takovým způsobem, aby byli schopni udržet katolické školy při životě v současnosti i v budoucnu. Historický dynamismus, jenž se v dnešní době ve školách projevuje, totiž předpokládá, že katolické školy v zemích s katolickou tradicí budou přinejmenším v blízké budoucnosti závislé především na laicích, jak tomu bylo a je v mladých církvích. K tomuto zodpovědnému úkolu se nemá přistupovat pasivně a se strachem nebo lítostí; je to úkol, který vybízí k rozhodným a účinným krokům. Tyto kroky mají být předvídány a plánovány ve spolupráci s řeholními komunitami, i když se jejich možnosti budou v nejbližší budoucnosti pravděpodobně zmenšovat.