- faktor rozhodující o strukturalizaci a životě samotné společnosti. Narůstající vliv prostředí a veřejných sdělovacích prostředků (s jejich protiřečením si a často škodlivým vlivem), neustálé rozšiřování kulturního obzoru, nutnost přípravy na zaměstnání, která je čím dál tím složitější, různorodější a specializovanější, a postupná neschopnost rodiny čelit sama všem těmto těžkým problémům – to vše vede k tomu, že je úloha školy čím dál tím více nepostradatelná.
- 14. 14. Kvůli důležitosti, jakou má škola mezi výchovnými prostředky, přísluší tomu, kdo je vychováván – a jestliže toho ještě není schopen, jeho rodičům, protože jim na prvním místě má jít o výchovu vlastních dětí17 přednost.18 –, volba výchovného systému a v důsledku i školy a jejího zaměření, kterým dává Zdá školy,19 se to být jednoduché, stejně jako nepřípustnost – z principiálního hlediska – monopolu státní neboť pluralita škol umožňuje respekt k základnímu lidskému právu a svobodě člověka, což podmiňují různé okolnosti společenských poměrů určitého státu. Do této plurality škol vnáší církev osobitý vklad a obohacení díky katolickým školám.

Katolický laik může naplňovat své poslání evangelizace v různých školách, nejen čistě v katolické škole, ale v celkovém prostředí, jež je vytvářeno sociálně-politickými poměry, které platí v dnešním světě.

########## Katolický laik jako pedagog

- 15. 15. Již zmíněný 2. vatikánský koncil hovoří zvlášť o povolání pedagoga, které přísluší jak věřícím laikům,20 tak těm, kteří v církvi žijí jiné formy života.

Pedagog vždy přispívá k celkové formaci člověka. Učitelé, kteří svou práci chápou jako vlastní povolání, zasluhují ve škole zvláštní pozornost, a to jak z hlediska jejich počtu, tak z hlediska samotného cíle školské instituce. K těm je třeba připojit i všechny, kteří se na různém stupni podílejí na této formaci: vedoucí, poradci, poručníci a spolupracovníci – tedy ti, kteří doplňují výchovnou práci vyučujícího nebo plní administrativní a pomocné úkoly. Analýza katolického laika jakožto pedagoga, zaměřená na jeho roli učitele, může oslovit všechny, podle jejich vlastních aktivit, a může vést k hluboké osobní reflexi.

- 16. 16. Po pravdě řečeno, nechceme zde hovořit o učiteli jako o profesionálovi, jenž se omezuje na systematické předávání poznatků, nýbrž jako o pedagogovi, jenž formuje lidi. Jeho poslání daleko převyšuje poslání obyčejného učitele, přesto však ho nevylučuje. Proto se vyžaduje, a to v daleko větší míře, odborná příprava. Je to lidský základ bez něhož by bylo iluzorní mluvit o jakékoliv další výchově.

Nicméně povolání učitele má specifickou charakteristiku, která získává ještě hlubší smysl u katolického pedagoga: předávání pravdy. Z toho plyne, že pro katolického pedagoga jakákoliv pravda bude vždy participovat na jediné Pravdě a sdělování pravdy jako realizace vlastního odborného zaměření získává základní známky osobní účasti na Kristově prorockém poslání, v němž svým vyučováním učitel pokračuje.

- 17. 17. Celková formace člověka, jež je cílem vzdělání, obsahuje rozvoj všech schopností žáka, jeho odbornou přípravu na životní poslání, formaci etického a společenského vnímání, jeho otevřenost vůči transcendentnu a jeho náboženskou výchovu. Každá škola a každý pedagog se mají starat o to, aby vychovávali „nezávislé a odpovědné osobnosti, schopné svobodného a správného rozhodnutí“, a životě“.21 připravovali takto mladé lidi, „aby se otevírali chápání reality a utvářeli si určitou představu o
- 18. 18. Veškeré vzdělávání je závislé na určitém pojetí člověka. V dnešním pluralitním světě je katolický pedagog povolán k tomu, aby se nechal uvědoměle inspirovat křesťanským pojetím člověka na základě učení církve. Pojetí, jež zahrnuje lidská práva a dává lidem důstojnost Božích dětí, a to v plné svobodě,