## PAPA FRANCESC AUDIÈNCIA GENERAL Dimecres, 16 de setembre de 2020

## Catequesi - «Guarir el món»: 7. Cura de la casa comuna i actitud contemplativa

Estimats germans i germanes, bon dia! Per sortir d ' una pandèmia, hem de tenir cura de nosaltres i cuidar-nos els uns als altres. Hem de donar suport als que tenen cura dels més febles, dels malalts i de la gent gran. Hi ha el costum de deixar de banda les persones grans, d ' abandonar-les: és dolent això. cuidadores Aquestes persones - ben definides amb la paraula espanyola , que són les que atenen els malalts - tenen un paper essencial en la societat actual, encara que sovint no reben el reconeixement i la retribució que mereixen. Tenir cura és una regla d ' or del Laudato si' nostre ésser humà, i comporta salut i esperança (cf. Enc. [LS], 70). Tenir cura dels malalts, dels necessitats, dels que estan abandonats: aquesta és una riquesa humana i també cristiana. També hem de tenir aquesta cura de la nostra casa comuna: la terra i totes les criatures. ibid Totes les formes de vida estan interconnectades (cf. ., 137-138), i la nostra salut depèn de la dels ecosistemes que Déu ha creat i dels quals ens ha encarregat que ens en cuidem (cf. Gn 2,15). Abusar-ne, en canvi, és un pecat greu que perjudica, que fa mal i que fa emmalaltir (cf. LS, 8; 66). El millor antídot contra aquest ús impropi de la nostra casa ibid comuna és la contemplació (cf. ., 85; 214). Però per què? No hi ha una vacuna contra això, per la cura de la casa comuna, per no deixar-la de banda? Quin és l ' antídot contra la malaltia de no tenir cura de la casa comuna? És la contemplació. «Quan no s ' aprèn a aturar-se per admirar i apreciar la bellesa, no és estrany que tot es transformi en un objecte ibid d ' ús i abús sense escrúpols» ( ., 215). També en un objecte de «fes servir i llença». Tanmateix, la nostra casa comuna, la creació, no és un mer «recurs». Les criatures tenen un valor en elles mateixes i «reflecteixen, cada una a la seva manera, un raig de la infinita saviesa i bondat de Déu» (Catecisme de l ' Església catòlica, 339). Aquest valor i aquest raig de llum divina s ' han de descobrir i, per descobrir-lo, cal callar, cal escoltar, cal contemplar. La contemplació també cura l ' ànima. Sense contemplació, és fàcil caure en un antropocentrisme desequilibrat i ple de supèrbia, el «jo» al centre de tot, que sobredimensiona el nostre rol d ' éssers humans, posicionant- nos com a dominadors absoluts de totes les altres criatures. Una interpretació distorsionada dels textos bíblics sobre la creació ha contribuït a aquesta visió equivocada, que condueix a l ' explotació de la terra fins a sufocar-la. Explotar la creació: això és el pecat. Creiem que som al centre, pretenent ocupar el lloc de Déu i així arruïnem l ' harmonia de la creació, l ' harmonia del pla de Déu. Ens tornem depredadors, oblidant la nostra vocació de guardians de la vida. Certament, podem i devem treballar la terra per viure i desenvolupar-nos. Però el treball no és sinònim d ' explotació, i va sempre acompanyat de cura: llaurar i protegir, treballar i cuidar… Aquesta és la nostra missió (cf. Gn 2,15). No podem esperar continuar creixent a nivell material, sense tenir cura de la casa comuna que ens acull. Els nostres germans més pobres i la nostra mare terra gemeguen pels danys i les injustícies que hem provocat i exigeixen una altra ruta. Ens reclamen una conversió, un canvi de camí: tenir cura també de la terra, de la creació.

- 1 -