adithya7/xlel_wd_dictionary huggingface dataset:
Batalla de Meloria (1241)
La primera batalla de Meloria ocurrió el 3 de mayo de 1241, cerca del islote de Meloria, frente a Livorno, Italia. Se luchó entre la flota del emperador Federico II Hohenstaufen, emperador del Sacro Imperio Romano Germánico, apodado "Stupor Mundi", en alianza con Pisa, contra una flota de la República de Génova, llevando una serie de prelados ingleses, franceses y españoles a asistir al concilio convocado en el Laterano, por el Papa Gregorio IX, para excomulgar al emperador Federico II.
Schlachten von Latrun
Als Schlachten um Latrun bezeichnet man mehrere Gefechte zwischen den israelischen Streitkräften und der jordanischen Arabischen Legion sowie palästinensischen Milizen im Palästinakrieg. Die Kampfhandlungen dauerten mit mehreren Unterbrechungen vom 25. Mai bis zum 18. Juli 1948 an. Die israelischen Truppen versuchten vergeblich, die strategisch bedeutende Stellung um Latrun zu erobern. Diese kontrolliert die Straße zwischen Tel Aviv und Jerusalem. Sie scheiterten dabei am Widerstand der arabischen Legion.
קרבות לטרון
קרבות לטרון היו סדרה של חמישה ניסיונות כושלים של כוחות צבא ישראליים, לכבוש את מתחם לטרון, שהוחזק על ידי כוחות צבא עבר הירדן, בין 25 במאי ל-18 ביולי 1948, במסגרת החזית הירדנית במלחמת העצמאות.
Latrunin taistelut
Latrunin taistelut olivat Israelin itsenäisyyssodan aikana käyty joukko taisteluja Israelin ja Transjordanian välillä strategisesti tärkeän Latrunin kukkulan hallinnasta Jerusalemin länsipuolella 25. toukokuuta – 18. heinäkuuta 1948. Kukkulaa hallinnut arabilegioona oli katkaissut Jerusalemiin johtavan tien ja näin eristänyt sen länsiosaa hallitsevat juutalaiset muusta Israelista. Israelilaiset tekivät kukkulaa vastaan neljä hyökkäystä, joissa kuitenkin lopulta epäonnistuttiin. Toisaalta Jerusalemiin rakennettiin taistelujen aikana vaihtoehtoinen tie nimeltä Burman tie kukkulan ohi.
Battaglia di Latrun
La battaglia di Latrun fu combattuta nel quadro della guerra arabo-israeliana del 1948-1949 da israeliani e transgiordani lungo i contrafforti di Latrun, fra il 25 maggio e il 18 luglio 1948.
Batailles de Latroun (1948)
Les batailles de Latroun sont cinq batailles qui ont opposé Israéliens et Transjordaniens sur les contreforts de Latroun entre les 25 mai et pendant la première guerre israélo-arabe.
Battles of Latrun (1948)
The Battles of Latrun were a series of military engagements between the Israel Defense Forces and the Jordanian Arab Legion on the outskirts of Latrun between 25 May and 18 July 1948, during the 1948 Arab–Israeli War. Latrun takes its name from the monastery close to the junction of two major highways: Jerusalem to Jaffa/Tel Aviv and Gaza to Ramallah. During the British Mandate it became a Palestine Police base with a Tegart fort. The United Nations Resolution 181 placed this area within the proposed Arab state. In May 1948, it was under the control of the Arab Legion. It commanded the only road linking the Yishuv-controlled area of Jerusalem to Israel, giving Latrun strategic importance in the battle for Jerusalem.
Batalla de Latrún (1948)
La batalla de Latrún (1948) consistió en una serie de enfrentamientos militares entre las Fuerzas de Defensa de Israel y la transjordana Legión Árabe, en las afueras de Latrún entre el 25 de mayo y el 18 de julio de 1948, durante la guerra de Independencia de Israel. Latrún toma su nombre del monasterio ubicado cerca de la intersección de dos carreteras principales: Jerusalén a Jaffa/Tel Aviv y Gaza a Ramala. Durante el mandato británico, se convirtió en una base de la Policía Palestina británica: un fuerte Tegart. La resolución 181 de las Naciones Unidas colocó esta área dentro del Estado árabe propuesto. En mayo de 1948, estaba bajo el control de la Legión Árabe. El fuerte dominaba la carretera que unía el área controlada por el Yishuv en Jerusalén con el resto de Israel, dando a Latrún una importancia estratégica en la batalla por Jerusalén.
Bitvy o Latrun
Bitvy o Latrun byla série vojenských bitev mezi Izraelskými obrannými silami a jordánskou Arabskou legií na předměstí Latrunu ve dnech 25. května až 18. července 1948 během izraelské války za nezávislost. Latrun získal svůj název po klášteru, který se nachází na křižovatce dvou silnic: z Jeruzaléma do Tel Avivu a z Gazy do Ramalláhu. Za dob britské mandátní Palestiny se klášter stal základnou Palestinské policie typu pevnost Tegart. Na základě plánu OSN na rozdělení Palestiny měla tato oblast připadnout zamýšlenému arabskému státu a od května 1948 byla pod kontrolou Arabské legie. Ovládala jedinou silnici spojující Izraelci ovládanou oblast u Jeruzaléma a zbytek země, čímž se stala strategicky významnou oblastí pro bitvu o Jeruzalém.
معركة اللطرون
مَعْرَكَة اللطرون أو معارك اللطرون هي سلسلة من الاشتباكات العسكرية التي حدثت على مَشَارِف مَنْطِقة اللطرون بين الجَيْش العَرَبي الأردني وجيش الدفاع الإسرائيلي في الفترة المُمْتَدَّة من 25 مايو وحتى 18 يوليو من عام 1948م، وذلك ضِمْن حَرب النَّكْبة سنة 1948م. وتستمدّ منطقة اللطرون اسمها نِسْبَة لاسم الدَّيْر القَرِيب من تقاطع الشارعين الرئيسيين التاليين: الشارع الواصِل بين القُدْس ويافا، والشارع الواصل بين غزة ورام الله. وخلال الانتداب البريطاني على فلسطين، أصبح ذلك الدَّيْر قاعدة لقوات الشرطة البريطانية في فلسطين، حيث تحوَّل المبنى إلى ما يُسَمَّى قَلعَة تيغارت. وقد وَضَع قَرَار الأمم المتحدة رقم 181 منطقة اللطرون ضمن الدولة العربية المُفْتَرَضة. وفي شهر مايو 1948م، كانت المنطقة تحت سيطرة الجيش العربي، والذي صار بالتالي مُسَيْطرًا على الطريق الوحيد الواصِل بين المنطقة المحتلة من القدس وبين دولة إسرائيل، وذلك ما أعطى اللطرون أهمية استراتيجية في معركة القدس.
Bayerische Volkserhebung
Bayerische Volkserhebung ist die Bezeichnung eines Aufstandes gegen die österreichische Besatzung in den Jahren 1705 und 1706, während des Spanischen Erbfolgekrieges (1701–1713/14). Nach der Vertreibung von Kurfürst Max Emanuel im Spanischen Erbfolgekrieg wurde Bayern von Truppen Josephs I., des Kaisers des Heiligen Römischen Reiches, besetzt. Das bairische Volk erhob sich gegen die kaiserliche Besatzung; Henric L. Wuermeling spricht von der „ersten Revolution der Neueren Geschichte“. Sie dauerte von Anfang November 1705 bis zum 18. Januar 1706 rund 75 Tage.
Bavarian uprising of 1705–1706
The Bavarian uprising of 1705–1706 (German: "Bayerische Volkserhebung", "Bavarian people's uprising") was a revolt against the occupation of the Electorate of Bavaria by the forces of the Austrian Habsburgs during the War of Spanish Succession (1701–1714). It lasted from early November 1705 to 18 January 1706, approximately 75 days. Henric L. Wuermeling speaks of this as "the first revolution of modern history."
Schlacht bei Mies
Die Schlacht bei Mies, auch Schlacht bei Tachau, wurde am 4. August 1427 bei den böhmischen Städten Stříbro und Tachov geschlagen.
Bitwa pod Tachovem
Bitwa pod Tachovem (niem. "Schlacht bei Mies") – starcie zbrojne, husytów z armią niemieckich krzyżowców które miało miejsce 4 sierpnia 1427 roku nieopodal czeskich miasteczek Stříbro i Tachov podczas czwartej krucjaty antyhusyckiej.
Battle of Tachov
The Battle of Tachov () or Battle of Mies () was a battle fought on 4 August 1427 near the Bohemian towns of Tachov ("Tachau") and Stříbro ("Mies"). The Hussites won over the armies led by the Cardinal Henry Beaufort of England and Archbishop of Trier Otto von Ziegenhain.
Bitva u Tachova
Bitva u Tachova se odehrála ve dnech 3. – 4. srpna 1427 v nespecifikované lokalitě poblíž západočeského města Tachov. Spojené husitské svazy pod velením Prokopa Holého zde prakticky bez boje dosáhly vítězství nad vojsky třetí křížové výpravy v čele s trevírským arcibiskupem Otou z Ziegenheimu a kardinálem Jindřichem Beaufortem. Krátce po útěku protivníka zpět za hranice husité blízký Tachov oblehli, 11. srpna dobyli město a o tři dny později přijali kapitulaci jeho hradní posádky.
Schlacht bei Abensberg
Unter der Bezeichnung Schlacht bei Abensberg werden mehrere Gefechte zusammengefasst, die zwischen dem 19. und 20. April 1809 hauptsächlich zwischen den Flüssen Abens und Große Laaber stattfanden. An diesen Tagen begegneten sich das österreichische Heer unter Erzherzog Karl und die französische Armee unter Kaiser Napoleon mit unterschiedlichen Intentionen auf sehr breiter Front zwischen Mainburg an der Abens im Süden und Peising bei Bad Abbach im Norden. Dabei kam es zu größeren Gefechten bei Offenstetten, Kirchdorf, Siegenburg, Rohr und Rottenburg. In enger Verbindung mit diesen Kämpfen standen die Gefechte bei Pfaffenhofen an der Ilm, Peising (bei Bad Abbach), Langquaid, Thann, Teugn und Hausen (→Schlacht bei Teugn-Hausen).
קרב אבנסברג
קרב אבנסברג (בגרמנית: Schlacht bei Abensberg) היה קרב מרכזי במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית שאירע ב-20 באפריל 1809 באבנסברג, ממלכת בוואריה. הקרב אירע בין צבא האימפריה האוסטרית בפיקודו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן לבין הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) בפיקודו של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים ובתמיכת ממלכת בוואריה וממלכת וירטמברג. הקרב הביא לניצחון צרפתי והיה השלב הראשון במתקפת הנגד הצרפתית על הכיבוש האוסטרי של בוואריה.
Bătălia de la Abensberg
Bătălia de la Abensberg a opus o armată austriacă comandată de Arhiducele Carol unei armate franco-germane („Armata din Germania”), comandate de Împăratul Napoleon I. Oprit în fața orașului Regensburg de diviziile Friant și St. Hilaire, Arhiducele preferă să lupte, masându-se între Grub și Dinzling, sperând că va primi întăriri de la fratele său, Arhiducele Ludovic și de la corpul generalului Hiller. Cu toate acestea, Napoleon își concentrează forțele mai repede și folosește poziția centrală pentru a îl împiedica pe primul să facă joncțiunea, învingându-l la Siegenburg pentru ca apoi să îl atace pe Arhiducele Carol cu grosul trupelor sale, format din Corpul lui Lannes, diviziile Morand și Gudin (ambele din Corpul lui Davout) și divizia de cuirasieri a lui Saint-Sulpice, împreună cu bavarezii lui De Wrede. Centrul armatei autriece este spart dar Arhiducele Carol conduce o retragere organizată spre Landshut, acoperită și de sosirea Corpului lui Hiller. În tot acest răstimp, Davout, cu cele două divizii care îi mai rămăseseră, a supravegheat grosul forțelor austriece în apropriere de Leundorf, iar după ce victoria a fost obținută la Abensberg, a primit ca întăriri corpul mareșalului Lefebvre, format din două divizii bavareze..
Абенсбергское сражение
Абенсбергское сражение произошло 20 апреля 1809 между франко-германской армией под командованием Наполеона I и усиленным австрийским корпусом во главе с фельдмаршалом-лейтенантом эрцгерцогом Людвигом австрийским. На исходе дня фельдмаршал-лейтенант Иоганн фон Гиллер прибыл с подкреплением, чтобы принять командование тремя корпусами, образовавшими австрийский левый фланг. Сражение завершилось франко-германской победой. Поле боя находилось к юго-востоку от Абенсберга и включало столкновения при Оффенштеттене, Бибурге-Зигенбурге, Роре-ин-Нидербайерне и Роттенбурге-ан-дер-Лабере. В тот же день французский гарнизон Регенсбурга капитулировал.
Battaglia di Abensberg
La battaglia di Abensberg è stata una battaglia che si è svolta, nell'ambito della guerra della quinta coalizione, tra francesi e austriaci il 20 aprile 1809.
Batalha de Abensberg
A Batalha de Abensberg foi um conflito da chamada Guerra da Quinta Coalizão ocorrido em 20 de abril de 1809 nos arredores dessa cidade (localizada no então Reino da Baviera), opondo o exército austríaco à uma aliança franco-alemã comandada por Napoleão Bonaparte.
Abensberg Muharebesi
Abensberg Muharebesi, 20 Nisan 1809'da Fransa İmparatoru I. Napolyon komutasındaki Fransız-Alman kuvveti ile Avusturya'dan korgeneral ("Feldmarschall-Leutnant") Arşidük Louis tarafından yönetilen güçlendirilmiş Avusturya kuvvetleri arasında gerçekleşen savaş. Gün geçtikçe, Korgeneral Johann von Hiller, Avusturya sol kanadını oluşturan üç kolorduya komuta etmek için takviye birlik ile geldi. Savaş kesin olarak Fransız-Alman zaferi ile sonuçlandı.
Bataille d'Abensberg
La bataille d'Abensberg eut lieu le , pendant la guerre de la Cinquième Coalition. Elle opposa l'Empire français et ses alliés de la Confédération du Rhin, Wurtemberg et Bavière, à l'Empire d'Autriche, seule puissance continentale de la coalition. Elle s'acheva par une victoire française non décisive.
Bitwa pod Abensbergiem
Bitwa pod Abensbergiem – starcie zbrojne, które miało miejsce 20 kwietnia 1809 roku podczas wojen napoleońskich.
Battle of Abensberg
The Battle of Abensberg took place on 20 April 1809 between a Franco-German force under the command of Emperor Napoleon I of France and a reinforced Austrian corps led by Feldmarschall-Leutnant Archduke Louis of Austria. As the day wore on, Feldmarschall-Leutnant Johann von Hiller arrived with reinforcements to take command of the three corps that formed the Austrian left wing. The action ended in a complete Franco-German victory. The battlefield was southeast of Abensberg and included clashes at Offenstetten, Biburg-Siegenburg, Rohr in Niederbayern, and Rottenburg an der Laaber. On the same day, the French garrison of Regensburg capitulated.
Batalla de Abensberg
La batalla de Abensberg tuvo lugar el 20 de abril de 1809 como parte de la Guerra de la Quinta Coalición, que enfrentaba al Primer Imperio Francés junto a sus aliados (Reinos de Baviera y Wurtemberg) frente al Imperio Austríaco. La fuerza franco-alemana estaba al mando del Emperador Napoleón I de Francia y las fuerzas del Imperio Austríaco eran comandadas por el Teniente General Luis de Habsburgo-Lorena.
Dritter Italienischer Unabhängigkeitskrieg
Der Dritte Italienische Unabhängigkeitskrieg () war ein Krieg zwischen dem Königreich Italien und dem Kaisertum Österreich. Er fand 1866 zeitgleich mit dem Preußisch-Österreichischen Krieg statt und endete darin, dass das österreichische Königreich Lombardo-Venetien nach Kriegsende an Frankreich übergeben wurde und anschließend durch ein Plebiszit an Italien gelangte. Die Übergabe der wohlhabenden und bevölkerungsreichen Region Venetien an Italien war ein bedeutender Schritt in der italienischen Einigung.
מלחמת העצמאות האיטלקית השלישית
מלחמה העצמאות האיטלקית השלישית, הייתה סכסוך מקביל למלחמת אוסטריה–פרוסיה, שנערך בין האימפריה האוסטרית לממלכת איטליה, ואשר הביאה לצירוף ונציה לממלכת איטליה המאוחדת.
Итальянский театр военных действий австро-прусско-итальянской войны
Итальянский театр военных действий австро-прусско-итальянской войны (другие названия — Австро-итальянская война, Третья итальянская война за независимость) — часть Австро-прусско-итальянской войны, боевые действия между Королевством Италия и Австрийской империей. Завершилась победой Италии (в союзе с Пруссией), в результате которой в состав страны вошли Венеция и Рим.
Kolmas Italian itsenäisyyssota
Kolmas Italian itsenäisyyssota oli rinnakkainen seitsemän viikon sodan kanssa. Sodan osapuolina olivat toisella puolella Italian kuningaskunta ja sen laivasto Regia Marina sekä vastapuolina Itävallan keisarikunta ja Liechtenstein. Sodassa käytiin muun muassa Lissan taistelu 1866. Sota päättyi Wienin sopimukseen, joka solmittiin 1866. Ehtoihin kuului Venetsian, Mantuan ja Länsi-Friulin siirtyminen Italian hallintaan.
Terza guerra d'indipendenza italiana
La Terza guerra d'indipendenza italiana è un episodio del Risorgimento. Fu combattuta dal Regno d'Italia contro l'Impero austriaco dal 20 giugno 1866 al 12 agosto 1866. Appartiene alla più ampia guerra austro-prussiana della quale rappresentò il fronte meridionale. Ebbe origine dalla necessità dell'Italia di affiancare la Prussia nel tentativo comune di eliminare l'influenza dell'Austria sulle rispettive nazioni.
제3차 이탈리아 독립 전쟁
제3차 이탈리아 독립 전쟁()은 이탈리아 왕국과 오스트리아 제국 사이의 전쟁으로, 1866년 6월부터 8월까지 이어졌다. 이 전쟁은 프로이센-오스트리아 전쟁과 동시에 발발했으며, 이 전쟁도 이탈리아 왕국의 승리로 끝났다. 오스트리아 제국은 롬바르디아-베네치아 왕국과 만토바를 이탈리아에 할양했다. 이탈리아에서는 이 전쟁을 이탈리아의 통일 과정의 일부로 본다.
Австро-італійська війна (1866)
Австро-італійська війна 1866 року, також відома як Третя війна за незалежність Італії () — військовий конфлікт між Італійським королівством яке підтримувало Пруссію з однієї сторони та Австрійською імперією з іншої. Внаслідок успіхів у війні Італії вдалось приєднати Венецію та Рим.
Den tredje italienske frigjøringskrig
Den tredje italienske frigjøringskrig ble utkjempet i årene 1866 mellom Kongedømmet Italia og Keiserdømmet Østerrike. Krigen kom som en del av Den østerriksk-prøyssiske krig, da den prøyssiske alliansen med Italia svekket deres felles motstander Østerrike.
Perang Kemerdekaan Itali Ketiga
Perang Kemerdekaan Itali Ketiga(Itali:"Terza guerra di indipendenza italiana") merupakan konflik yang selari dengan Perang Austria-Prusia, dan telah berlangsung di antara Kerajaan Beraja Itali dan Empayar Austria. Peperangan ini memaksa Itali tidak bersekutu dengan negara lain bagi mengelakkan berperang dengan Austria demi tanah air sendiri.
Troisième guerre d'indépendance italienne
La troisième guerre d'indépendance italienne (1866) est une étape dans le processus d'unification de l'Italie entrepris depuis 1848. Cette guerre, la dernière pour achever l'unification, vise à rattacher au royaume d'Italie proclamé en 1861 la Vénétie encore sous domination autrichienne ainsi que la région autour de Rome, encore placée sous la souveraineté du Pape. Leur absence ne satisfaisait en effet pas les libéraux italiens. Ils ne partageaient pas l'attachement du gouvernement italien à ne pas compliquer les relations avec les autres puissances européennes.
Third Italian War of Independence
The Third Italian War of Independence () was a war between the Kingdom of Italy and the Austrian Empire fought between June and August 1866. The conflict paralleled the Austro-Prussian War and resulted in Austria conceding the region of Venetia (present-day Veneto, Friuli and the city of Mantua, the last remnant of the "Quadrilatero") to France, which were later annexed by Italy after a plebiscite. Italy's acquisition of this wealthy and populous territory represented a major step in the process of Italian unification.
Tercera guerra de independencia italiana
Se denomina tercera guerra de la Independencia italiana a las operaciones militares seguidas por el Reino de Italia contra Austria en el año 1866, con el objetivo de incorporar a Italia las regiones del Véneto y el Trentino, aún bajo control austriaco.
Třetí italská válka za nezávislost
Třetí italská válka za nezávislost se vedla mezi Italským královstvím a Rakouským císařstvím v severní Itálii mezi 20. červnem a 12. srpnem 1866 jako vedlejší konflikt prusko-rakouské války. I když Italové v této válce nedokázali Rakušany vojensky ohrozit, stali se díky spojenectví s Prusy vítěznou stranou a získali území Benátek.
Tredje Italienske Uafhængighedskrig
Den Tredje Italienske Uafhængighedskrig i sommeren 1866 var en sidekrig til Den preussisk-østrigske krig og endte med, at Kongeriget Italien erobrede den resterende del af Kongeriget Lombardiet-Venetien (dvs. Venetien med Venezia) fra Kejserriget Østrig. Dermed fik Italien næsten sit nuværende omfang. Længst mod nordøst beholdt Østrig dog Sydtyrol, grevskabet Görz og Gradisca, flådehavnen Triest og hele Slovenien.
Londoner Konferenz (1866)
Die Londoner Konferenz vom Dezember 1866 war die letzte Runde in einer Reihe von Konferenzen, die als Kanadische Konföderation 1867 zur Gründung des Bundesstaates "Dominion of Canada" führte. Delegierte der Provinz Kanada, von Nova Scotia und von New Brunswick besprachen mit Beamten der britischen Regierung Regelungen für das als British North America Act bekannte Gesetz. Die "Londoner Konferenz" setzte damit die Besprechungen der Charlottetown-Konferenz von 1864 und der Québec-Konferenz von 1864 fort.
Лондонская конференция (1866)
Лондонская конференция проходила в Лондоне (Соединённое королевство). Она началась 4 декабря 1866 года и стала последней в серии конференций или дебатов, которые привели к Канадской конфедерации в 1867 году. Шестнадцать делегатов из провинции Канады, Новой Шотландии и Нью-Брансуика приняли в ней участие вместе с должностными лицами британского правительства, чтобы подготовить проект Акта о Британской Северной Америке. Канадские делегаты встретились в отеле Westminster Palace, через дорогу от здания парламента.
Conférence de Londres (1866)
La Conférence de Londres fut tenue au Royaume-Uni en décembre 1866 et fut la dernière d'une série de conférences qui ont mené à la confédération canadienne en 1867.
Konferencja londyńska w sprawie Kanady
Konferencja Londyńska – seria spotkań pomiędzy przedstawicielami Kanady a prawodawcami brytyjskimi w sprawie negocjacji przyszłego kształtu Kanady. Podstawą dyskusji była Rezolucja Quebekańska, a jej wynikiem Ustawa o Ameryce Brytyjskiej. Konferencja odbyła się pomiędzy grudniem 1866 a marcem 1867.
London Conference of 1866
The London Conference was held in London, in the United Kingdom, and began on December 4, 1866, and was the final in a series of conferences or debates that led to Canadian confederation in 1867. Sixteen delegates from the Province of Canada, Nova Scotia, and New Brunswick gathered with officials of the British government to draft the "British North America Act, 1867". The Canadian delegates met at the Westminster Palace Hotel, just across the street from the Parliament buildings.
Italienische Fußballmeisterschaft 1899
Die Italienische Fußballmeisterschaft 1899 war die zweite italienische Fußballmeisterschaft, die von der Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC) ausgetragen wurde.
אליפות איטליה בכדורגל 1899
אליפות איטליה בכדורגל 1899 הייתה העונה השנייה של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. כל המשחקים החלו ב-2 באפריל 1899 והסתיימו ב-16 באפריל 1899.
Campionato Italiano di Football 1899
Il Campionato Italiano di Football 1899 è stata la 2ª edizione del campionato italiano di calcio, disputato tra il 2 aprile 1899 e il 16 aprile 1899 e concluso con la vittoria del , al suo secondo titolo.
Чемпіонат Італії з футболу 1899
В 1899 пройшов другий чемпіонат Італії з футболу. Матчі проходили з 2 по 16 квітня. Чемпіоном турніру стала Дженоа.
Campeonato Italiano de Futebol de 1899
O Campeonato Italiano de Futebol de 1899 foi a segunda edição deste certame, que em 1929 daria lugar a Serie A. Foi organizado pela FIF ("Federazione Italiana del Football", atual FIGC) sob a denominação Campionato Nazionale di Football 1899. A final foi disputada pelas mesmas equipes do ano anterior, e também com o Genoa vencendo a Internazionale Torino.
Championnat d'Italie de football 1899
Le Championnat d'Italie de football 1899 est la de la compétition qui fut remportée par le Genoa CFC.
Talianske futbalové majstrovstvá 1899
Talianske futbalové majstrovstvá 1898 sú 2. ročník talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Druhý ročník sa odohrával 2., 9. a 16. apríla 1899. Finále sa odohralo na štadióne Campo sportivo di Ponte Carrega v Janove. Víťazom tohto ročníka sa stala Genoa, ktorá tak získala druhý taliansky titul.
1899 Italian Football Championship
The 1899 Italian Football Championship season was won by Genoa.
Campeonato Italiano de Fútbol 1899
El Campeonato Italiano de Fútbol de 1899 fue la segunda edición de dicha competición, que en 1929 daría lugar a la Serie A. La final fue la misma del campeonato anterior, y donde también venció el Genoa C.F.C al Internazionale Torino.
Italské fotbalové mistrovství 1899
Druhý ročník Campionato Nazionale di Football 1899 se konal od 2. dubna do 16. dubna roku 1899. Turnaje se účastnilo 5 klubů. Soutěž ovládl klub Janov CFC, který jí vyhrál již podruhé v řadě.
Schlacht bei Buçaco
In der Schlacht bei Buçaco (oder Bussaco in der alten Schreibweise) am 27. September 1810 besiegte ein britisch-portugiesisches Heer unter Wellington eine französische Armee unter Marschall André Masséna, die gekommen war, um Portugal zu erobern.
Битва при Бусаку
Битва при Бусаку (также встречается название «битва при Буссако») — битва, которая произошла 27 сентября 1810 года во время Пиренейской войны на португальском хребте Бусаку; в ходе сражения англо-португальская армия лорда Веллингтона разгромила французские войска.
Battaglia del Buçaco
La battaglia del Buçaco (o Bussaco) è stata combattuta il 27 settembre 1810 durante la Guerra d'indipendenza spagnola sugli omonimi monti del Portogallo centrale.