adithya7/xlel_wd_dictionary huggingface dataset:
Падзенне камуністычнага рэжыму ў Албаніі
Падзенне камуністычнага рэжыму ў Албаніі адбылося апошнім сярод еўрапейскіх дзяржаў, не лічачы савецкіх рэспублік, пачаўшыся ў снежні 1990 года са студэнцкіх дэманстрацый.
Πτώση του κομμουνισμού στην Αλβανία
Με τον όρο πτώση του κομμουνισμού στην Αλβανία εννοείται το τέλος του κομμουνιστικού καθεστώτος στις αρχές τις δεκαετίας του 1990. Ξεκίνησε το Δεκέμβριο του 1990, όταν οι φοιτητές του Πανεπιστημίου των Τυράννων απέκλεισαν τους χώρους του και άρχισαν εκδηλώσεις διαμαρτυρίας, με κύρια συνθήματα "Κάτω ο Κομμουνισμός" και " τέρμα στη δικτατορία" Μετά από πιέσεις που προερχόντουσαν από τις διαμαρτυρίες, ο πολιτικός πλουραλισμός νομιμοποιείται και ιδρύεται το Δημοκρατικό κόμμα . Στις εκλογές του 1991 κερδίζει το Εργατικο Κόμμα,αλλά οι πολλές απεργίες και οι κοινωνικές αναταραχές οδηγούν στη πτώση του κόμματος τον Ιούνιο του 1991, και τη δημιουργία κυβέρνησης σταθερότητας με μη κομμουνιστές. Στις νέες εκλογές του Μαρτίου του 1992,ο Σαλί Μπερίσα γίνεται πρόεδρος της χώρας.
Падение коммунизма в Албании
Падение коммунизма в Албании () — процесс демонтажа однопартийного правления албанской компартии (АПТ) в 1990—1992 годах. Началось в январе 1990 массовыми антиправительственными демонстрациями. Завершилось в марте 1992 победой демократов-антикоммунистов на парламентских выборах. Сопровождалось силовыми столкновениями и всеобщей забастовкой. Результатом стало отстранение от власти АПТ, переход Албании к многопартийной системе и рыночной экономике.
Padec komunizma v Albaniji
Padec komunizma v Albaniji, zadnji tovrstni dogodek v Evropi zunaj Sovjetske zveze, se je pričel decembra 1990, ko so v Tirani izbruhnile študentske demonstracije, čeprav so se protesti začeli že mesece prej v drugih mestih, kot sta Skader in Kavaja. Centralni komite komunistične Delavske stranke Albanije je 11. decembra dovolil politični pluralizem, naslednjega dne pa je bila ustanovljena Demokratska stranka Albanije. Na marčevskih volitvah leta 1991 je bila Delavska stranka še vedno najmočnejša, vendar sta splošna stavka in urbana opozicija privedli do ustanovitve "vlade za stabilnost", ki so jo sestavljali tudi nekomunisti. Albanski nekdanji komunisti so bili na parlamentarnih volitvah marca 1992 sredi gospodarskega zloma in socialnih nemirov, največ sedežev v parlamentu pa je osvojila Demokratska stranka, katere vodja, Sali Berisha, je postal predsednik.
Caduta del comunismo in Albania
La caduta del comunismo in Albania è iniziata nel dicembre del 1990 con manifestazioni studentesche e si concluse nella prima metà del decennio.
Падіння комунізму в Албанії
Падіння комунізму в Албанії почалось у грудні 1990 року зі студентськими демонстраціями. У березні 1991 вибори залишили колишню комуністичну Албанська партія праці при владі, але загальний страйк та місцева опозиція призвели до формування коаліційного уряду, до якого входили не-комуністи. Колишні комуністи в Албанії були розгромлені на виборах у березні 1992 в умовах економічного колапсу і соціальних заворушень.
阿爾巴尼亞共產主義政權的垮台
阿尔巴尼亚共产主义政权的垮台（）指的是1990年代发生在阿尔巴尼亚的共产主义政权的垮台。
Upadek komunizmu w Albanii
Upadek komunizmu w Albanii miał miejsce w latach 1990–1991 po serii protestów studenckich w Tiranie, strajków i manifestacji. W kraju nie istniała wcześniej żadna zorganizowana opozycja antykomunistyczna. Do pierwszych protestów doszło w styczniu 1990. Początkowo formułowane podczas nich postulaty miały jedynie ograniczony, symboliczny i ekonomiczny charakter. Następnie pojawiły się również hasła demokratyzacji systemu politycznego. Kulminacją protestów były zamieszki w Kavai w lipcu 1990. W końcu tego samego roku w Albanii powstały pierwsze partie opozycyjne oraz niezależna prasa.
Fall of communism in Albania
The fall of Communism in Albania, the last such event in Europe outside the USSR, started in earnest in December 1990 with student demonstrations in the capital, Tirana, although protests had begun earlier that year in other cities such as Shkodra and Kavaja. The Central Committee of the communist Party of Labour of Albania allowed political pluralism on 11 December and the largest opposition party, the Democratic Party, was founded the next day. March 1991 elections left the Party of Labour in power, but a general strike and urban opposition led to the formation of a "stability government" that included non-communists. Albania's former communists were routed in elections in March 1992 amid economic collapse and social unrest, with the Democratic Party winning most seats and its party head, Sali Berisha, becoming president.
Caída del comunismo en Albania
La caída del comunismo en Albania, el último evento de este tipo en Europa fuera de la URSS, comenzó en diciembre de 1990 con manifestaciones estudiantiles en la capital, Tirana, aunque las protestas habían comenzado a principios de ese año en otras ciudades como Shkodra y Kavaja. El Comité Central del Partido del Trabajo de Albania (PPSH por sus siglas en albanés) permitió el pluralismo político el 11 de diciembre y el partido de oposición más grande, el Partido Democrático de Albania, se fundó al día siguiente. Las elecciones de marzo de 1991 dieron la victoria al Partido Comunista, que de esta forma se mantuvo en el poder, pero una huelga general y la oposición urbana llevaron a la formación de un «gobierno de estabilidad» que incluía a no comunistas. El Partido Socialista de Albania, sucesor del antiguo partido comunista, fue ampliamente derrotado en las elecciones parlamentarias albanesas en marzo de 1992, en medio del colapso económico y el malestar social, con el Partido Democrático ganando la mayoría de los escaños y su jefe de partido, Sali Berisha, convirtiéndose en presidente.
Битка на реци Сити
Битка на реци Сити 1238 била је део монголског освајања Русије.
Schlacht am Sit
Die Schlacht am Sit ( oder ) am 4. März 1238 war eine entscheidende Schlacht während der mongolischen Invasion Russlands.
הקרב על נהר סיט
הקרב על נהר סיט היה קרב בין הכוחות הרוסים לבין הכוחות המונגולים שהתרחש ב-4 במרץ 1238 והסתיים בניצחון מונגולי.
Битва на реке Сити
Битва на реке Сити, или Ситская битва — сражение, произошедшее 4 марта 1238 года между войском владимирского князя Юрия Всеволодовича и корпусом Бурундая. Одно из центральных событий Западного (кипчакского) похода монголов (1236—1242) и монгольского нашествия на Русь (1237—1240), в частности, одно из ключевых сражений монгольского похода на Северо-Восточную Русь (1237—1238).
Battaglia del fiume Sit
La battaglia del fiume Sit fu combattuta nella parte settentrionale dell'attuale Distretto di Sonkovsky dell'Oblast' di Tver' della Russia, vicina al villaggio ("selo") di Bozhonka, il 4 marzo 1238, tra le forze mongole di Batu Khan e i Rus' sotto il Gran Principe Jurij II di Vladimir-Suzdal', durante l'invasione mongola della Russia.
Битва на річці Сіть
Битва на річці Сіть, або Сітська битва — бій, що відбулося 4 березня 1238 року між військами великого володимирського князя Юрія Всеволодовича і туменом Бурундая на річці Сіть, притоці Мологи. Одна з центральних подій Західного походу монголів (1236—1242) і монгольської навали на Русь (1237—1240), Ключова битва монгольського походу на Північно-Східну Русь (1237—1238).
錫季河戰役
錫季河戰役（）是一場蒙古征服俄羅斯期間的重要戰役，爆發於1238年3月4日，地點位於今日俄羅斯特維爾州松科夫斯基區北部。
Batalha do Rio Sit
A batalha do Rio Sit, ocorrida em meio à Invasão Mongol da Rússia no dia 4 de março de 1238, foi travada na parte norte do atual Oblaste de Jaroslávia entre as hordas mongóis de Batu Cã e os russos sob a liderança de Jorge II de Vladimir-Susdália. Após os mongóis capturarem sua capital em Vladimir, Jorge fugiu pelo Volga até Jaroslávia, aonde ele reuniu um exército. Suas forças foram completamente destruídas e junto com seu sobrinho, o príncipe Usevolodo de Jaroslávia, faleceu. A batalha do Rio Sit marcou o fim da resistência russa unificada aos mongóis até Dmitri Donskoy, inaugurando dois séculos e meio de domínio mongol sobre a Rússia.
Battle of the Sit River
The Battle of the Sit River was fought in the northern part of the present-day Sonkovsky District of Tver Oblast of Russia, close to the selo of "Bozhonka", on March 4, 1238 between the Mongol Hordes of Batu Khan and the Rus' under Grand Prince Yuri II of Vladimir-Suzdal during the Mongol invasion of Rus.
Охридско-дебарски устанак
Охридско-дебарски устанак је израз који се у одређеним историјским изворима употребљава као назив за масовни упад наоружаних Албанаца и комита ВМРО са територије Кнежевине Албаније на територију Краљевине Србије започет 11. септембра 1913. године а окончан акцијом војске Краљевине Србије после десетак дана. Овај упад су подржали војска Аустроугарске и Краљевине Бугарске уз одређено учешће и становника западне Македоније (припадника ВМРО и становника албанске националности из Охрида, Струге, Дебра и Кичева које су организовали чланови ВМРО, комитске војводе Петар Чаулев и Милан Матов (брат члана централног комитета ВМРО Христа Матова) . Акције устаника су биле временски синхронизоване са септембарским упадом на територију Краљевине Србије и групе од око 10.000 косовскометохијских качака које су у Албанији обучавали и наоружали припадници ВМРО и који су под командом Исе Бољетница, Бајрама Цурија и Киасима Лике заузели Љуму и Ђаковицу и опколили Призрен.
Ohrid-Debar-Aufstand
Der Ohrid-Debar-Aufstand (, ) war eine Revolte im September 1913 im Westen der Region Vardar-Mazedonien im Jahr 1913 gegen die neue serbische Herrschaft. Sie fand zwei Monate nach dem Ende des Zweiten Balkankrieges in der Region um Debar, Struga und Ohrid statt.
Охридско-Дебърско въстание
Охридско-Дебърското въстание (; ) е организирано от Вътрешната македоно-одринска революционна организация въстание на българи и албанци в западната част на Вардарска Македония срещу новата сръбска власт.
Ohrid–Debar uprising
The Ohrid–Debar uprising (; ) () was an uprising by Bulgarians and Albanians in Western Macedonia, then Kingdom of Serbia, in September 1913. It was organized by the Internal Macedonian Revolutionary Organization (IMRO) and Albania against the Serbian capture of the regions of Ohrid, Debar and Struga after the Balkan Wars (1912–13).
Освајање Кајмакчалана
Освајање Кајмакчалана је битка на Солунском фронту у Првом светском рату. Учесници битке су Краљевина Србија и Краљевина Бугарска. Битка је остала запамћена у историји по великом броју жртава које је претрпела српска војска и по надморској висини на којој је вођена.
Битва при Каймакчалане
Битва при Каймакчалане (12 — 30 сентября 1916 года) — сражение Первой мировой войны на Салоникском фронте, между сербскими и болгарскими войсками, завершилось тактической победой сербских войск, которые сумели захватить пик Святого Илии, однако понесли тяжелые потери.
Битка при Каймакчалан
Битката при Каймакчалан е една от битките на Солунския фронт по време на Първата световна война (1915 – 1918). Участниците в битката са Кралство Сърбия и Царство България. Битката ще остане в историята с огромните жертви, които дава сръбската армия и с необичайната надморска височина, на която е водена битката.
Battaglia di Kajmakchalan
La battaglia di Kajmakchalan fu una battaglia combattuta sul fronte macedone, durante la prima guerra mondiale. La battaglia fa parte dell'insieme di scontri che videro coinvolti il Regno di Serbia, schierato con l'Intesa, e il Regno di Bulgaria, schierato con gli imperi centrali. La battaglia è conosciuta anche per il gran numero di perdite che soffrì l'esercito serbo e per la grande prova di forza che diedero entrambi gli schieramenti.
Batalla de Kajmakčalan
La batalla de Kajmakčalan (o Kaymakchalan) (en serbi: Освајање Кајмакчалана) va ser una batalla que es va lliurar entre les tropes sèrbies i búlgares al front macedoni durant la Primera Guerra Mundial.
Trận Kajmakčalan
Trận Kajmakčalan là một trận đánh giữa Quân đội Serbia và Bulgaria trên Mặt trận Macedonia trong cuộc Chiến tranh thế giới lần thứ nhất.
Bataille de Kaïmatchalan
La bataille de Kaïmatchalan est un combat décisif de la Première Guerre mondiale entre les troupes serbes et bulgares pour le retour des Serbes dans leur patrie.
Battle of Kaymakchalan
The Battle of Kaymakchalan was a battle that was fought between Serbian and Bulgarian troops on the Macedonian front during World War I.
Мајстерова борба за северну границу
Мајстерова борба за северну границу је израз којим се означава део активности у борби за северну границу које је осмишљавао и спроводио Рудолф Мајстер у периоду од новембра 1918. до јануара 1920, без сагласности и подршке Владе СХС у Љубљани или Београду, командујући наоружаним одредима познатим под називом „Мајстрови борци“ које су чинили словеначки добровољци и плаћени српски војници и официри, повратници из аустроугарског заробљеништва.
Kärntner Abwehrkampf
Der Kärntner Abwehrkampf ( / "Kampf um die Nordgrenze") war nach dem Ende des Ersten Weltkriegs die bewaffnete Auseinandersetzung von Verbänden der provisorischen Kärntner Landesregierung mit Truppen des SHS-Staates um die staatliche Zugehörigkeit der vom SHS-Staat beanspruchten Gebiete im Südosten Kärntens, deren Bevölkerung zum großen Teil slowenisch sprach.
Boj za severno mejo
Boj za severno mejo (v nemščini imenovan "Kärntner Abwehrkampf" - koroški obrambni boj) je bil spopad, v katerem so se za etnično mešano ozemlje Koroške in Štajerske borili Slovenci in Nemci (Avstrijci).
Австро-словенський конфлікт у Каринтії
Австро-словенський конфлікт у Каринтії — бойові дії, які відбувалися після Першої світової війни між військами, вірними Державі словенців, хорватів і сербів, а пізніше Королівству сербів, хорватів і словенців, та силами, відданими Республіці Німецька Австрія. Головним театром військових операцій був мішаний у мовному відношенні край на південному сході Каринтії. Конфлікт було врегульовано 1919 року Сен-Жерменським мирним договором, який передбачав розв'язання цього територіального спору шляхом плебісциту.
Austro-Slovene conflict in Carinthia
The Austro-Slovene conflict in Carinthia was a military engagement that ensued in the aftermath of the World War I between forces loyal to the State of Slovenes, Croats and Serbs and later the Kingdom of Serbs, Croats and Slovenes, and forces loyal to the Republic of German-Austria. The main theater of the conflict was the linguistically mixed region in southeastern Carinthia. The conflict was settled by the Treaty of Saint-Germain in 1919, which stipulated that the territorial dispute be resolved by a plebiscite.
Битка на Ровинама
Битка на Ровинама је вођена 17.05. 1395. године недалеко од данашњег Куртеа де Арђеша у Румунији, између влашког војводе Мирче Старијег (1386—1418) и османског султана Бајазита I (1389—1403). Влашки војвода је уживао подршку угарског краља Жигмунда Луксембуршког (1387—1437), док су се османској војсци нашле српске велможе (Стефан, Марко, Константин Драгаш и вероватно Константин Балшић) које су, као Бајазитови вазали, предводили помоћне одреде. Османска војска је највероватније поражена у борби, али није претрпела значајне губитке. Са друге стране, влашки војвода је после битке признао султанову врховну власт и обавезао се да му плаћа данак.
Schlacht bei Rovine
Die Schlacht bei Rovine fand am 17. Mai 1395 zwischen der walachischen Armee unter Führung des Woiwoden Mircea cel Bătrân (1355–1418) und den von Bayezid I. geleiteten osmanischen Invasionstruppen statt.
Bătălia de la Rovine
Bătălia de la Rovine a fost una dintre cele mai importante bătălii din istoria Țării Românești și a avut loc în data 17 mai 1395.
Битва при Ровине
Битва при Ровине — сражение 17 мая 1395 года (по другим сведениям — 10 октября 1394 года) между вторгшейся в Валахию 40-тысячной турецкой армией под предводительством султана Баязида I и 10-тысячным валашским войском, руководимым господарём Мирчей Старым. На стороне турок выступали также сербские отряды вассальных туркам княжеств под предводительством князя Стефана Лазаревича и кралевича Марко общей численностью в 8 тысяч человек.
Bitka na Rovinah
&lt;/ref&gt;
Битка при Ровине
Битката при Ровине е датирана на 17 май 1395 г. Една хроника съставена около век след събитията обаче сочи, че "влашката кампания" на Баязид I е имала два военни похода завършили с две последователни битки по течението на река Арджеш в посока от Дунав към влашката княжеска столица Куртя де Арджеш – първата при "Карановаса" на 10 октомври 1394, а втората на 17 май 1395 г.
Battaglia di Rovine
La battaglia di Rovine ebbe luogo il 17 maggio 1395 nei pressi dell'omonimo villaggio romeno, tra le truppe del regno di Valacchia e quelle dell'Impero ottomano; la battaglia si concluse con una vittoria tattica per le forze valacche.
Batalha de Rovine
A Batalha de Rovine foi travada em 17 de maio de 1395 entre o exército da Valáquia, liderado pelo voivode Mircea I, e as forças invasoras otomanas lideradas pelo sultão . O exército otomano enfrentou uma força valáquia muito menor. Diz a lenda que, na véspera da batalha, vestido como um emissário da paz, Mircea conversou com Bajazeto e pediu-lhe que deixasse a Valáquia em troca de permissão para atravessá-la. O sultão teria insistido em lutar.
Rovine Muharebesi
Rovine Muharebesi 17 Mayıs 1395 tarihinde Eflak voyvodası Mircea cel Bătrân ve I. Bayezid komutasındaki Osmanlı ordusu arasında geçen savaştır. Savaşı Osmanlı akını olarak nitelemek mümkündür. Osmanlı ordusu sayıca az olan bir Eflak ordusu ile karşı karşıya gelmiştir. Efsaneye göre, savaş arifesinde voyvoda I. Mircea barış elçisi kılığında gelmiş, I. Bayezid ile görüşmüş ve onun geri dönmesini telkin etmiş, ancak yine de savaş gerçekleşmiştir.
Bataille de Rovine
La Bataille de Rovine a eu lieu le . L'armée de Principauté de Valachie dirigée par le Voïvode Mircea Ier de Valachie défait l'armée ottomane dirigée par le Sultan Bajazet Ier.
Bitwa na Rowinie
Bitwa na Rowinie – starcie zbrojne, które miało miejsce 17 maja 1395 r. w trakcie najazdów tureckich na ziemie chrześcijan.
Battle of Rovine
The Battle of Rovine took place on 17 May 1395. The Wallachian army led by Voivod Mircea cel Bătrân (Mircea "the Elder") opposed the Ottoman invasion personally led by Sultan Bayezid I "the Lightning". The Turkish force heavily outnumbered the Wallachian troops. The legend says that on the eve of the battle, dressed as a peace emissary, Mircea cel Bătrân talked to Bayezid asking him to leave Wallachia and promising him safe passage back. The Sultan proudly insisted on fighting.
Batalla de Rovine
La batalla de Rovine se libró el 17 de mayo de 1395 entre el ejército del principado de Valaquia, dirigido por el voivoda Mircea I, y las fuerzas invasoras del Imperio otomano dirigidas por el sultán Bayaceto I. El ejército otomano se enfrentó a una fuerza mucho más pequeña de Valaquia. Cuenta la leyenda que en la víspera de la batalla, vestido como un emisario de la paz, Mircea habló con Bayaceto y le pidió que se fuera de Valaquia a cambio de permiso para cruzarlo. El sultán habría insistido en la lucha.
معركة روفين
حصلت معركة روفين في 17 أيار 1395 بين الأفلاق يقودهم ميرتشا العجوز من جهة والدولة العثمانية بقيادة السلطان بايزيد الأول من جهة أخرى. واجه الجيش العثماني جيشاً أصغر منه من الأفلاق. تقول الأسطورة أنه في عشية المعركة، ذهب ميرتشا العجوز مرتديا زي مبعوثي السلام إلى السلطان بايزيد الأول يطلب منه أن يغادر الأفلاق إلا أن السلطان رفض ذلك وقرر أن يفتح الأفلاق.
Смрт Мајкла Џексона
Јуна 25. 2009, амерички певач Мајкл Џексон је преминуо након што је доживео срчани застој у својој кући, у Холмби Хилсу, Лос Анђелес, Калифорнија. Његов лични лекар, Конрад Мареј, изјавио је да га је нашао како не дише и слабог пулса у својој соби. Према речима Мареја, одмах је прионуо на кардиопулмоналну реанимацију. Иако је хитна помоћ убрзо стигла, Џексон је преминуо на „Роналд Реган Ју-Си-Ел-Еј“ клиници. Док су првобитни извештаји говорили о улози седатива за ублажавања болова у певачевој смрти, пажња се касније усмерила на лекове које је наводно користио против инсомније (пропофол или диприван).
マイケル・ジャクソンの死
この項目では、2009年6月25日にアメリカ合衆国の歌手であるマイケル・ジャクソンが死亡した経緯およびその影響について記述する。
Moartea lui Michael Jackson
Moartea cântărețului american Michael Jackson a avut loc la 25 iunie 2009 ca urmare a unei intoxicații cu propofol după ce a suferit de insuficiență respiratorie la locuința sa din North Carolwood Drive, în vecinătatea Holmby Hills din Los Angeles. Medicul său personal, Conrad Murray, a declarat că l-a găsit pe Jackson în camera sa, fără a respira, dar cu un puls slab.
Смерть Майкла Джексона
Смерть Майкла Джексона 25 июня 2009 года в 21:26 UTC (14:26 по местному летнему тихоокеанскому времени, 26 июня в 1:26 по Московскому времени) произошла после того, как его личный врач Конрад Мюррей сделал ему инъекцию пропофола. Примерно через 2 часа Мюррей вернулся и увидел своего пациента лежащим на кровати с широко открытыми глазами и ртом. Врач попытался реанимировать певца, но попытки не увенчались успехом.
Smrt Michaela Jacksona
Ameriški glasbenik in pevec Michael Jackson je 25. junija 2009 umrl domnevno zaradi akutne zastrupitve s propofolom in benzodiazepinom, na njegovem domu v Los Angelesu v Kaliforniji. Njegov osebni zdravnik Conrad Murray je dejal, da je v njegovi sobi zaznal, da Jackson ni dihal in da je imel nizek srčni utrip; Murray mu je dal dodatno zdravilo in ga nekaj minut oživljal vendar je pomoč poklical ob 12:21 uri. PDT (UTC – 7) Reševalci so zdravili Jacksona na kraju dogodka, vendar so ga v medicinskem centru Ronald Reagan UCLA razglasili za mrtvega.
Morte di Michael Jackson
La morte della popstar Michael Jackson è avvenuta il 25 giugno 2009 a Los Angeles, alle 14:26 ora americana presso l'ospedale "UCLA Medical Center", dove Jackson fu trasportato in ambulanza dopo che perse conoscenza nella casa al "100 North Carolwood Drive" di Hombly Hills, esclusivo quartiere collinare di Los Angeles.
마이클 잭슨의 죽음
2009년 6월 25일, 미국의 가수 마이클 잭슨은 로스앤젤레스의 홈비 힐스 인근 노스캐롤우드 드라이브 자택에서 프로포폴과 벤조디아제핀 급성 중독으로 사망했다. 개인 의사 콘래드 머레이는 잭슨의 방에서 맥박이 약한 채 숨을 쉬지 않는 그를 발견하고 심폐소생술을 실시했으나 소용이 없었으며, 경비가 오후 12시 21분(태평양 연안 표준시) 911로 전화 후 현장에서 구급대원의 치료를 받았으나 로널드 레이건 UCLA 메디컬 센터에서 사망선고를 받았다고 전했다.
مرگ مایکل جکسون
مایکل جکسون در خانه‌ای اجاره شده در «بلوار نورت کارل وود» در منطقهٔ «بورلی هیلز لوس آنجلس» در ۲۵ ژوئن ۲۰۰۹ (۴ تیر ۱۳۸۸ ه‍.ش) درگذشت. مرگ او در اثر سکتهٔ قلبی اتفاق افتاد. ۲ ماه بعد از مرگ جکسون، پزشکی قانونی لس آنجلس مرگ او را «قتل» معرفی کرد.
迈克尔·杰克逊之死
2009年6月25日，迈克尔·杰克逊在他位于洛杉矶租赁的住处逝世。他的私人医生康拉德·墨瑞曾试图急救但没有成功。救护人员于12:22（太平洋时区，19:22 UTC）接到911电话，并于三分钟后抵达杰克逊的住所。据报道，当时杰克逊已停止呼吸，救护人员对他进行心肺复苏术。杰克逊被紧急送往急救，于1:13（20:13 UTC）抵达医院。当地时间2:26（21:26 UTC）迈克尔·杰克逊被宣告死亡。杰克逊的逝世引发全球性的悲痛。
Morte de Michael Jackson
Em 25 de junho de 2009, Michael Joseph Jackson faleceu vítima de intoxicação por propofol e benzodiazepina em sua residência, em Holmby Hills, Los Angeles, Estados Unidos.
Michael Jackson'ın ölümü
Michael Jackson'ın ölümü 25 Haziran 2009'da Los Angeles'ın Holmby Hills mahallesindeki North Carolwood Drive'daki evinde akut propofol ve benzodiazepin zehirlenmesinden gerçekleşti.
Cái chết của Michael Jackson
Vào ngày 25 tháng 6 năm 2009, Michael Jackson qua đời vì ngộ độc propofol và benzodiazepine cấp tính tại nhà riêng trên đường North Carolwood Drive, khu phố Holmby Hills, Los Angeles. Bác sĩ riêng của Jackson, Conrad Murray, phát biểu rằng ông nhìn thấy Jackson trên giường trong tình trạng không thở nhưng mạch vẫn còn đập yếu và tiến hành hồi sức tim nhưng không có hiệu quả. Sau cuộc gọi 911 lúc 12:21 giờ trưa (giờ địa phương), Jackson đã được điều trị bởi các nhân viên y tế tại hiện trường và sau đó được tuyên bố qua đời tại Trung tâm Y tế Ronald Reagan UCLA. Ngày 28 tháng 8 năm 2009, Phòng điều tra nguyên nhân tử vong Los Angeles kết luận rằng cái chết của ông là một vụ giết người. Ngay trước khi qua đời, Jackson đã được điều trị bằng propofol và hai liều benzodiazepine chống căng thẳng, lorazepam và midazolam tại nhà. Bác sĩ riêng Conrad Murray bị kết án về tội ngộ sát vào năm 2011 và ngồi tù hai năm.
Mort de Michael Jackson
La mort de Michael Jackson est survenue le dans son manoir de Holmby Hills à Los Angeles, en Californie, à la suite d’un arrêt cardiaque ayant pour cause une intoxication aiguë au propofol. Son médecin personnel, Conrad Murray, lui a pratiqué une RCP sur son lit, en vain. Après un appel au 911 à 12h20, Michael Jackson a été pris en charge par des ambulanciers dans sa demeure, et déclaré mort un peu plus tard au Ronald Reagan UCLA Medical Center.