adithya7/xlel_wd_dictionary huggingface dataset:
Ofensiva Meuse-Argonne
A Ofensiva Meuse-Argonne, também chamada de Batalha da Floresta Argonne, foi parte da ofensiva final dos Aliados durante a Primeira Guerra Mundial que ocorreu ao longo da Frente Ociental. Toda a ofensiva foi planejada pelo comandante francês Ferdinand Foch que buscou violar a chamada Linha Hindenburg e com isso dar um ultimato e forçar a capitulação dos alemães. Durante setembro e outubro os aliados cruzaram a linha em várias direções (norte, centro e sul) - operações que incluíram a Batalha da Floresta Argonne - e realizaram o que geralmente é lembrada como a Grande Ofensiva (também chamada de "Campanha dos Cem Dias"). A Ofensiva Meuse-Argonne, além das forças americanas, envolveu os exércitos da França, Reino Unido e diversos países do chamado "commonwealth" (principalmente Canadá, Austrália e Nova Zelândia), bem como a participação da Bélgica, que esteve nas maiores batalhas ao longo de todo o "front".
Meuse-Argonne-offensiven
Meuse-Argonne-offensiven, også kjent som Maas-Argonne-offensiven og Slaget om Argonnerskogen, var endel av den siste store allierte offensiven under første verdenskrig som strekte seg langs hele vestfronten. Slaget ble kjempet i Argonnerskogen mellom de tyske styrkene på den ene siden mot franske og amerikanske styrker på den andre. Offensiven varte fra 26. september 1918 til våpenhvilen med Tyskland den 11. november 1918, totalt 47 dager. Slaget var det største i USAs militære historie, 1,2 millioner amerikanske soldater var involvert, og var en av en serie allierte offensiver som var kjent som hundredagers offensiven som var avgjørende for krigens gang. Meuse-Argonne-offensiven var det største bidraget til den amerikanske ekspedisjonsstyrken under første verdenskrig.
Chiến dịch Meuse-Argonne
Vào lúc 5 giờ 30 phút sáng ngày 26/9/1918,sau khoảng 6 giờ oanh tạc trong đêm,hơn 700 xe tăng của quân đồng minh,theo sau bởi nhiều toán bộ binh, phát triển tấn công chống các vị trí của Đức tại rừng Argonne và dọc sông Meuse. Dựa trên thành công sớm của quân đồng minh tại Amiens và Albert suốt mùa hè 1918,cuộc tấn công Meuse-Argonne được thưc hiên bởi 37 sư đoàn của Pháp và Mĩ.Mục đích cắt đứt toàn bộ tập đoàn quân số 2 của Đức, chỉ huy tối cao của quân Đồng Minh là Ferdinand Foch yêu cầu tướng John.J.Persing mở cuộc tổng tấn công,lực lượng quân viễn chinh Mĩ của Persing đóng vai trò chính,trong cuộc công kích lớn nhất của Mĩ trong WWI. Sau khi khoảng 400.000 lính được chuyển với nhiều khó khăn,chỉ trước 10 ngày trận Meuse-Argonne bắt đầu.Cuộc oanh tac sử dụng khí mù tạc và bom hóa học giết chết 278 lính Đức và làm tàn phế hơn 10000.Bộ binh bắt đầu vào buổi sáng,hỗ trợ bởi pháo lực của xe tăng và 500 máy bay từ không quân Mĩ. Vào buổi sáng ngày hôm sau, quân đồng minh bắt giữ hơn 23000 tù binh Đức, vào buổi tối quân đồng mình bắt giữ thêm 10000 và tiến quân thêm 6 dặm tại một số khu vực. Người Đức vẫn tiếp tục chiến đấu, tuy nhiên sự kháng cự của họ là đủ lớn để cuối cùng quân đồng minh không thành công như họ dự kiến. Persing hủy bỏ cuộc tấn công Meuse-Argonne vào 30/9 và bắt đầu lại lần nữa chỉ 4 ngày sau đó vào ngày 4/10.Kiệt sức,mất tinh thần,bệnh dịch bằng sự mở rộng của dịch cúm.Sự tăng cường của quân đội Mĩ đã có thời gian tiến sâu thêm 32 kilomet trước khi thỏa thuận đình chiến chung được thông qua,vào ngày 11/11 WWI kết thúc
Offensive Meuse-Argonne
L'offensive Meuse-Argonne fut la dernière attaque de la Première Guerre mondiale. Ce fut également la plus grande opération et victoire de l"'American Expeditionary Force" (AEF) dans cette guerre.
Meuse–Argonne offensive
The Meuse–Argonne offensive (also known as the Meuse River–Argonne Forest offensive, the Battles of the Meuse–Argonne, and the Meuse–Argonne campaign) was a major part of the final Allied offensive of World War I that stretched along the entire Western Front. It was fought from September 26, 1918, until the Armistice of November 11, 1918, a total of 47 days. The Meuse–Argonne offensive was the largest in United States military history, involving 1.2 million American soldiers. It is the deadliest battle in American history, resulting in over 350,000 casualties including 28,000 German lives, 26,277 American lives and an unknown number of French lives. U.S. losses were worsened by the inexperience of many of the troops, the tactics used during the early phases of the operation and the widespread onset of the global influenza outbreak called the "Spanish flu".
Ofensiva de Meuse-Argonne
La Ofensiva de Meuse-Argonne fue la ofensiva final de la Primera Guerra Mundial, siendo la mayor operación y victoria de la Fuerza Expedicionaria Estadounidense (AEF) en esa guerra. La ofensiva tuvo lugar en el sector de Verdún, inmediatamente al norte y noroeste de la ciudad de Verdún, entre los días 26 de septiembre y 11 de noviembre de 1918. Fue desarrollada como parte de la ofensiva del mariscal Ferdinand Foch denominada "Grand Offensive", que incluía ataques del AEF y del Cuarto Ejército Francés el día 26 de septiembre, del Cuarto Ejército Británico el 27 de septiembre, y de otras tropas británicas y belgas sobre Ypres el 28 de septiembre. Estas operaciones permitieron un avance general aliado sobre gran parte del Frente occidental, resultando en la derrota del Ejército alemán y la firma del armisticio del 11 de noviembre que puso fin a las hostilidades entre los Imperios Centrales y los Aliados.
Meuse–Argonne offensiven
Meuse–Argonne offensiven eller Slaget ved Argonne-skoven, var en del af den sidste allierede offensiv i i Verdun-sektoren i Frankrig under 1. verdenskrig. Offensiven fandt sted fra den 26. september til den 11. november 1918.
Serangan Meuse-Argonne
Serangan Meuse-Argonne, juga dikenal dengan nama Serangan Maas-Argonne dan Pertempuran Hutan Argonne, adalah salah satu serangan besar terakhir pada masa Perang Dunia I yang terjadi di seluruh Front Barat. Pertempuran ini berlangsung dari tanggal 26 September 1918 hingga disepakatinya gencatan senjata 11 November 1918. Pertempuran yang berlangsung selama 47 hari ini merupakan serangan terbesar dalam sejarah militer Amerika Serikat dan melibatkan 1,2 juta tentara Amerika Serikat. Serangan ini merupakan bagian dari Serangan Seratus Hari yang berhasil mengakhiri perang. Pertempuran ini merenggut 28.000 nyawa tentara Jerman dan 26.277 pasukan Amerika, sehingga menjadi operasi terbesar dan paling berdarah untuk pasukan Ekspedisi Amerika selama Perang Dunia I, serta salah satu pertempuran paling mematikan dalam sejarah Amerika. Korban jiwa di pihak Amerika diperparah oleh kurang berpengalamannya pasukan dan taktik yang digunakan pada tahap awal operasi.
Uitbarsting van de Vesuvius in 79
In het jaar 79 kwam de vulkaan de Vesuvius tot uitbarsting. De vulkaanuitbarsting had tot gevolg dat de steden van Pompeï en Herculaneum werden vernietigd. Door het ooggetuigenverslag van Plinius de Jongere is er veel bekend over de uitbarsting.
79年のヴェスヴィオ噴火
79年のヴェスヴィオ噴火（英：Eruption of Mount Vesuvius in 79 AD / 伊：Eruzione del Vesuvio del 79）は、紀元79年8月24日13時頃（異説あり）に現在のイタリア・カンパニア州にあるヴェスヴィオ山で発生した爆発的な噴火である。噴火の種類はプリニー式噴火であった。
התפרצות הר הגעש וזוב (79)
התפרצות הר הגעש וזוב ב-24 באוגוסט שנת 79 לספירה, החריבה מספר ערים במפרץ נאפולי ובהן פומפיי, הרקולנאום וערים נוספות.
Erupția Vezuviului din 79
Muntele Vezuviu, un vulcan din actuala Italia, a erupt în anul 79 în una dintre cele mai catastrofale erupții vulcanice din istoria europeană. Istoricii au aflat despre erupție din relatările martorului Pliniu cel Tânăr, poet și înalt funcționar roman. Evenimentul a dat numele tipului vezuvian de erupție vulcanică.
Извержение Везувия (79)
В 79 году н. э. произошло одно из самых катастрофических извержений вулкана Везувий близ Неаполя.
Vesuviuksen tulivuorenpurkaus 79
Vesuviuksen purkaus Rooman aikoina vuonna 79 jaa. tuhosi Pompejin, Herculaneumin ja monia lähistön pikkukaupunkeja ja kyliä. Valtava räjähdysmäinen purkaus purki ulos 4 km3 vulkaanisia aineksia. Purkauksen alkamispäiväksi on perinteisesti oletettu 24. elokuuta 79 Plinius nuoremman kirjoittaman silminnäkijäkuvauksen mukaan, mutta vuonna 2018 Pompejista löydetty seinäkirjoitus viittaisi sen tapahtuneen lokakuun 17. päivän jälkeen. Purkaus alkoi kello 10 valtavalla räjähdyksellä, joka hajotti ja sinkosi kilometrien korkeuteen laavatapin, joka oli estänyt tulivuoren kaasuja purkautumasta. Purkaus sinkosi ilmaan suuria hohkakiven lohkareita ja pyöreitä tennispallon kokoisia lapilleja. Hetkeä myöhemmin tuhkaa alkoi sataa ympäristöön. Tämän jälkeen maa järisi voimakkaasti ja rakennuksia sortui. Vesisade muutti Vesuviuksen rinteen vyöryväksi mutavelliksi, ja kuuma lieju vyöryi tulivuoren rinnettä alas seuraavana päivänä. Lopulta laava virtasi tulivuoren rinnettä alas. Taivas pimeni tulivuoren ympärillä 2–3 päiväksi, ja purkauspilvestä satoi lapilleja jopa 10 kilometrin säteellä.
Изригване на Везувий през 79 г.
Изригването на вулкана Везувий през 79 г. е едно от най-катастрофалните и най-силните вулканични изригвания в историята на Европа. Историците са научили за това изригване от древноримския историк Плиний Млади, който го описва в няколко свои писма.
Eruzione del Vesuvio del 79
L'eruzione del Vesuvio del 79 d.C. è il principale evento eruttivo del Vesuvio in epoca storica. L'eruzione, che ha profondamente modificato la morfologia del vulcano, ha provocato la distruzione delle città di Ercolano, Pompei, Stabia e Oplontis, le cui rovine, rimaste sepolte sotto strati di pomici, sono state riportate alla luce a partire dal XVIII secolo.
Виверження Везувію 79 року
Виверження Везувію 79 року — одне з найпотужніших вулканічних вивержень за всю історію існування людства. Виверження відбулось 24 серпня 79 року нашої ери.
Erupção do Vesúvio em 79
A erupção do Vesúvio em 79 d.C. foi uma das mais conhecidas e catastróficas erupções vulcânicas de todos os tempos. As cercanias romanas de Pompeia, Herculano, Estábia e Oplontis foram afetadas, com Pompeia e Herculano sendo completamente destruídas. O Vesúvio espalhou uma nuvem mortal de rochas, cinzas e fumaça a uma altura de mais de 30 quilômetros, cuspindo lava e púmice a uma proporção de 1,5 milhão de toneladas por segundo e liberando no total uma energia térmica centenas de milhares de vezes maior do que a do bombardeamento de Hiroshima.
Erupció del Vesuvi del 79
Lerupció del Vesuvi de l'any 79 dC és una de les erupcions volcàniques més cèlebres i catastròfiques de tots els temps. Se'n va veure afectada l'àrea romana entorn del golf de Nàpols, amb ciutats com Pompeia, Herculà, Oplontis o Estàbia, que foren totalment o parcialment destruïdes. El Vesuvi va escampar un núvol mortal de roques, cendres i fum a una altura de més de 30 km, va emetre lava i pumicita a una proporció d'un milió i mig de tones per segon i va alliberar en total una energia tèrmica centenars de milers de vegades més gran que la del bombardeig de Hiroshima.
Vụ phun trào núi Vesuvius năm 79
Núi Vesuvius, một núi lửa dạng tầng tọa lạc tại Ý, phun trào vào năm 79 sau Công nguyên thuộc một trong những vụ phun trào núi lửa tồi tệ nhất trong lịch sử châu Âu, được Pliny Trẻ, một quản đốc và nhà thơ người La Mã chứng kiến ​​và ghi chép lại.
Éruption du Vésuve en 79
L’ qui eut lieu en l'an 79 apr. J.-C. est la plus célèbre des éruptions volcaniques de ce volcan de Campanie, en Italie. Les historiens en ont aujourd'hui connaissance grâce au récit d'un témoin oculaire, Pline le Jeune, administrateur romain. Elle se produisit probablement en octobre ou en novembre, et non en août comme le pensa longtemps la tradition historiographique.
Eruption of Mount Vesuvius in 79 AD
Of the many eruptions of Mount Vesuvius, a major stratovolcano in southern Italy, the most famous is its eruption in 79 AD, which was one of the deadliest in European history.
Erupción del Vesubio en 79
La erupción del monte Vesubio en el año 79 fue una de las erupciones volcánicas más famosas y mortíferas de la historia de Europa, que fue presenciada y documentada por Plinio el Joven. Si bien tradicionalmente se ha datado en la noche del 24 de agosto, distintos estudios y hallazgos arqueológicos han probado que debió acontecer en otoño o invierno del mismo año, en concreto el 24 de octubre.
Erupce Vesuvu (79)
Erupce Vesuvu, k níž došlo roku 79, zničila římská města Pompeje, Herculaneum, Stabie, Oplontis a Boscoreale. Jednalo se o první zaznamenanou erupci pliniovského typu. Mezi mnoha oběťmi této sopečné erupce byl i Plinius starší a popsal ji jeho synovec a adoptivní syn Plinius mladší. Odhaduje se, že během erupce vzniklo až 37 kilometrů vysoké pyroklastické mračno tvořené sopečným prachem a sopečnými plyny, zasahující až do stratosféry.
ثوران جبل فيزوف سنة 79
ثوران جبل ڤيزوڤ في سنة 79 ميلادية كان واحدًا من أكثر الثورات البركانية كارثية وتدميرًا في التاريخ الأوروپي، وقد عرف المؤرخون عن الثوران من رواية شاهد العيان بليني الصغير، كان مسؤولًا رومانيًا وشاعرًا.
การปะทุของเขาวิซูเวียส ค.ศ. 79
เขาวิซูเวียสเป็นภูเขาไฟสลับชั้น (stratovolcano) ตั้งอยู่ในประเทศอิตาลีปัจจุบัน เคยปะทุขึ้นใน ค.ศ. 79 จัดเป็นการปะทุของภูเขาไฟที่ร้ายแรงที่สุดในประวัติศาสตร์ยุโรป นักประวัติศาสตร์ทราบเรื่องการปะทุครั้งนี้จากบันทึกของพลินีผู้เยาว์ (Pliny the Younger) นักการเมืองและกวีชาวโรมันซึ่งเห็นเหตุการณ์มาด้วยตาตนเอง การปะทุครั้งนี้ยังเป็นที่มาของคำศัพท์ว่า "การปะทุแบบวิซูเวียส" (Vesuvian eruption) ที่ใช้เรียกการประทุประเภทหนึ่งของภูเขาไฟ
Beleg van Zaragoza (1809)
Het tweede Beleg van Zaragoza vond plaats tussen 20 december 1808 en 20 februari 1809 tijdens de Spaanse Onafhankelijkheidsoorlog. Na een maandenlang beleg wist het Franse leger de Spaanse stad Zaragoza met veel bloedvergieten in te nemen.
Belagerung von Saragossa (1809)
Die Belagerung von Saragossa fand während der Napoleonischen Kriege auf der Iberischen Halbinsel statt und war die zweite durch die Franzosen in diesem Krieg, nachdem sie es von Juni bis August 1808 bereits einmal erfolglos versucht hatten.
Δεύτερη Πολιορκία της Σαραγόσα
Η Δεύτερη Πολιορκία της Σαραγόσα ήταν μια εξαιρετικά σκληρή και αιματηρή πολιορκία κατά τον Πόλεμο της Ιβηρικής Χερσονήσου, που κατέληξε στην κατάκτηση της ισπανικής πόλης Σαραγόσα (προφορά στα ισπανικά: Θαραγόθα) από τους Γάλλους.
Asediul Zaragozei (1809)
Bătălia de la Zaragoza (Saragosa) a reprezentat al doilea asediu al acestui oraș de către trupele franceze, după ce primul eșuase în iunie 1808. Asediul a inclus mai multe serii de asalturi, bombardamente și chiar incendierea orașului, operațiunile finale fiind dirijate de mareșalul Lannes. După o rezistență dârză și îndelungată condusă de generalul spaniol Palafox y Melzi, trupele spaniole și civilii implicați au fost forțați să se predea în 20 februarie 1809.
Вторая осада Сарагосы
Во время второй осады Сарагосы французские войска осадили и захватили испанский город Сарагоса. Она произошла во время Пиренейской войны (части наполеоновских войн) и стала печально известна своей жестокостью.
Siège de Saragosse (1809)
Le Second siège de Saragosse est le deuxième et dernier siège de cette ville pendant la Guerre d'Espagne. Il est régulièrement considéré comme une des batailles les plus brutales des guerres napoléoniennes, et souvent comparé à la bataille de Stalingrad en raison des similitudes entre les combats de rues extrêmes qui ont eu lieu lors de ces deux sièges.
Oblężenie Saragossy (1809)
Drugie oblężenie Saragossy – ponowne walki sił francuskich i posiłkujących je pułków Legii Nadwiślańskiej o miasto, toczone od 20 grudnia 1808 do 20 lutego 1809 roku podczas kampanii hiszpańskiej Napoleona, po uprzednim odstąpieniu od oblężenia w lecie 1808 roku. Bitwa zakończyła się zdobyciem Saragossy, a starcia odznaczały się, podobnie jak podczas pierwszego oblężenia, wyjątkową brutalnością i okrucieństwem zarówno ze strony atakujących, jak i obrońców.
Second siege of Zaragoza
The second siege of Zaragoza was the French capture of the Spanish city of Zaragoza (also known as Saragossa) during the Peninsular War. It was particularly noted for its brutality. The city had never stood a chance. However, the desperate resistance put up by the Army of Reserve and its civilian allies had been heroic: a great part of the city lay in ruins, the garrison had suffered 24,000 deaths being augmented by 30,000 civilians dead.
Sitio de Zaragoza (1809)
El Sitio de Zaragoza (1809) es el segundo de los sitios de Zaragoza durante la Guerra de la Independencia Española.
Wereldkampioenschap curling vrouwen 2015
Het wereldkampioenschap curling voor vrouwen 2015 werd van 14 tot en met 22 maart 2015 gehouden in het Japanse Sapporo. Zwitserland slaagde er met succes in diens wereldtitel te verdedigen, door in de finale af te rekenen met Canada.
Curling-Weltmeisterschaft der Damen 2015
Die Zen-Noh Curling-Weltmeisterschaft der Damen 2015 fand vom 14. bis 22. März 2015 in der japanischen Stadt Sapporo statt. Austragungsort war die Tsukisamu-Sporthalle. Das Turnier gewann das Curling-Team aus der Schweiz.
Чемпионат мира по кёрлингу среди женщин 2015
37-й чемпионат мира по кёрлингу среди женщин проходил с 14 по 22 марта 2015 года в Саппоро (Япония) с участием 12 национальных сборных команд. Чемпионский титул в 5-й раз в своей истории и во 2-й раз подряд выиграла сборная Швейцарии.
Campeonato Mundial Feminino de Curling de 2015
O Campeonato Mundial Feminino de Curling de 2015, denominado de Campeonato Mundial Feminino de Curling Zen-Noh de 2015 por motivos de patrocínio, foi um torneio de seleções femininas de curling disputado no Tsukisamu Gymnasium em Sapporo, Japão. Foi a segunda vez que o torneio foi sediado no Japão, assim como foi a edição de 2007 em Aomori
Championnat du monde féminin de curling 2015
Le Championnat du monde féminin de curling 2015, trente-septième édition des championnats du monde de curling, a lieu du 14 au à Sapporo, au Japon.
Mistrzostwa Świata Kobiet w Curlingu 2015
Mistrzostwa Świata Kobiet w Curlingu 2015 rozegrane zostaną między 14 a 22 marca 2015 w japońskim Sapporo.
2015 World Women's Curling Championship
The 2015 World Women's Curling Championship (branded as the Zen-Noh World Women's Curling Championship 2015 for sponsorship reasons) was held from March 14 to 22 at the Tsukisamu Gymnasium in Sapporo, Japan. It marks the second time that a world championship has been held in Japan, after the 2007 World Women's Curling Championship in Aomori.
Portugese crisis van 1383-1385
De Crisis van 1383-1385 was een periode van burgeroorlog en anarchie in de geschiedenis van Portugal, ook bekend als Interregno, aangezien er geen koning op de troon zat. De crisis begon met de dood van koning Ferdinand I van Portugal, die geen mannelijke erfgenamen had.
Португалска криза (1383—1385)
Португалска криза између 1383. и 1385. представља период португалске историје између смрти краља Фернанда I и почетка владавине краља Жоаоа I. Овај период је познат као "интеррегнум".
Portugiesische Revolution von 1383
Mit Revolution von 1383 bezeichnet man in der Geschichte Portugals die Ereignisse, die zur Machtübernahme des Hauses Avis zwei Jahre später geführt haben.
Португальское междуцарствие
Междуцарствие 1383—1385 годов — период португальской истории между смертью в 1383 году короля Фернанду I, не оставившего наследника, и воцарением в 1385 году короля Жуана I.
Първа криза на португалското наследство
Първата криза на португалското наследство представлява преход от Бургундската към Ависката династия в Португалия. Това се случва чрез междуцарствие и гражданска война от смъртта на крал Фернандо І през 1383 г., който не оставя мъжки наследник, до възцаряването на Жуау I след победата при Алжубарота през 1385 г.
Crisi del 1383-1385
Per crisi del 1383-1385 si intende nella storia del Portogallo un periodo di guerre civili che iniziarono con la morte di Ferdinando I del Portogallo, il quale non lasciò eredi maschi e finì con l'ascesa al trono di Giovanni I del Portogallo, il quale diede inizio alla dinastia degli Aviz, nella scia della battaglia di Aljubarrota.
Португальське міжкоролів'я
Португальське міжкоролів'я (, ) — у 1382—1385 роках період в історії Португалії, коли країна не мала короля. Ознаменувався міжусобною війною, інтервенцією сусідньої Кастилії та ростом національної свідомості португальців. Почався в жовтні 1383 року зі смертю португальського короля Фернанду I. Він не залишив законного сина-спадкоємця, що стало причиною конфлікту. Королева-вдова Леонора зайняла посаду регента і правила від імені своєї неповнолітньої доньки, інфанти Беатриси. Остання була заручена із кастильським королем Хуаном І, що планував посісти португальський трон. Через загрозу поглинання Португалії сусідньою Кастилією, проти режиму королеви одразу повстали міщани Лісабона, яких підтримала дрібна шляхта і духовенство. Їхнім лідером став Жуан I, магістр Авіського ордену, зведений брат покійного Фернанду І. У травні 1384 року кастильці спробували придушити виступ самостійників й оточили Лісабон, але відступили через епідемію чуми. Взимку повстанці здобули ряд португальських міст. 6 квітня 1385 року загальні кортеси Португалії офіційно проголосили авіського магістра Жуана новим португальським королем. У відповідь, захищаючи права своєї нареченої, кастильський король Хуан І повторно вдерся до Португалії. На боці португальців-самостійників виступила Англія, а на боці Кастилії — Франція та Арагон. 14 серпня 1385 року португальці під проводом Жуана І вщент розгромили переважні сили кастильців у битві при Алжубарроті. Ця перемога закріпила право Жуана та його нащадків з Авіської династії правити Португалією, а також завершила політичну кризу. Прикордонні португальсько-кастильські сутички тривали до смерті Хуана І в 1390 році. Остаточний мир між Португалією і Кастилією було укладено 1410 року.
Crise dinástica de 1383–1385
A crise dinástica de 1383–1385 foi um período de guerra civil na História de Portugal, também conhecido como Interregno, uma vez que não existia rei no poder. A crise começou com a morte do rei Fernando de Portugal, que não gerou herdeiros masculinos.
Crisi portuguesa de 1383-1385
La crisi portuguesa de 1383-1385 va ser un període de guerra civil i anarquia en la història de Portugal, que va començar amb la mort de Ferran I de Portugal, que no tenia hereus homes. Aquest període va acabar amb l'ascens al tron de Joan I d'Avís el 1385 després de la batalla d'Aljubarrota. A Portugal, al període se'l coneix com l'"Interregne Portuguès", ja que es tracta d'un temps durant el qual no va governar cap rei.
Den portugisiske krisen i 1383–85
Den portugisiske krisen i 1383-85, eller det portugisiske interregnum, var en tid med innbyrdeskrig i Portugals historie da ingen kronet konge styrte. Epoken begynte da kong Ferdinand I av Portugal døde uten en mannlig arvtaker, og sluttet da Johan I av Portugal ble kronet til konge over Portugal i 1385 etter slaget ved Aljubarrota. Portugisiske historikere tolker denne epoken som deres eldste nasjonale motstandsbevegelse for å slå tilbake intervensjon fra kongedømmet Castilla. Historikeren Robert Durand betrakter epoken som «den store avdekkingen av nasjonal bevissthet». Borgere i byene og adelen arbeidet sammen for å etablere huset Aviz (en gren av den portugisiske delen av huset Burgund) som et uavhengig kongedømme. Det i kontrast til de langvarige innbyrdeskrigene i Frankrike kjent som hundreårskrigen og i England med rosekrigene hvor aristokratiske fraksjoner kjempet standhaftig mot et sentralisert monarki.
Crise portugaise de 1383-1385
La crise de 1383-1385, commencée avec la mort du roi Ferdinand de Portugal, oppose les partisans de son éventuel successeur nominal, Jean de Castille (comme roi consort marié à sa fille, l'héritière sous conditions de la couronne), lequel néanmoins et illégitimement veut être pleinement souverain, à un demi-frère du roi Ferdinand, Jean, grand-maître de l'ordre d'Aviz. Ce qui ressemble bien à une crise dynastique, opposant deux candidats de la même famille, ou encore à une révolte portugaise contre l'annexion du royaume par la Castille, cache en réalité un conflit entre deux conceptions de la politique à suivre : la première, favorable à l'aristocratie foncière, la seconde à la bourgeoisie liée au commerce maritime alors en pleine expansion. C'est pourquoi on a pu parler d'une véritable révolte bourgeoise dont la victoire, après la bataille d'Aljubarrota, annonce la période des grandes découvertes lancées par la dynastie d'Aviz.