adithya7/xlel_wd_dictionary huggingface dataset:
Războaiele Revoluției Franceze
Războaiele Revoluției Franceze au fost o serie de conflicte, din 1792 și până în 1802, între Guvernul Revoluționar Francez și câteva state europene. Marcate de fervoarea revoluționară franceză și de invențiile militare, campaniile au avut ca rezultat victoria armatei revoluționare franceze în fața coalițiilor inamice și au adus sub controlul francez Țările de Jos, Italia și Renania. Războaiele au implicat un număr enorm de soldați, în principal din cauza aplicării noului serviciu militar al recrutării în masă.
Французские революционные войны
Французские революционные войны — серия конфликтов с участием Франции, проходивших в Европе в период с 1792 года, когда французское революционное правительство объявило войну Австрии, по 1802 год, а именно до заключения Амьенского мира.
Ranskan vallankumoussodat
Ranskan vallankumoussodat olivat sarja vuosina 1792–1802 käytyjä sotia, joissa pääosapuolina olivat yhtäältä Ranskan ensimmäinen tasavalta ja toisaalta ensimmäisen ja toisen liittokunnan jäsenet. Ensimmäisen liittokunnan sota käytiin vuosina 1792–1797 ja toisen liittokunnan sota 1799–1801.
Френски революционни войни
Френски революционни войни (на френски "Guerres de la Révolution française") се наричат два общоевропейски конфликта, развили се от 1792 до 1802 г. между революционна Франция от една страна и коалиции на европейските монархии на стария режим от друга страна – най-вече Великобритания, Австрия, Прусия, Русия и няколко по-малки.
Guerre rivoluzionarie francesi
Le guerre rivoluzionarie francesi furono combattute dal 1792 al 1802 dalla Francia rivoluzionaria contro gran parte delle potenze europee, ostili alla Rivoluzione e decise a frenare l'espansionismo ideologico e territoriale francese e restaurare l'Antico regime. Cronologicamente vengono anche suddivise in guerra della prima coalizione (1792 - 1797), che terminò con il trattato di Campoformio, e in guerra della seconda coalizione (1798 - 1802); in realtà la Francia fu costantemente in guerra con la Gran Bretagna dal 1793 fino al 1802.
பிரெஞ்சுப் புரட்சிப் போர்கள்
பிரெஞ்சுப் புரட்சிப் போர்கள் ("French Revolutionary Wars") என்பன 1792 முதல் 1802 வரை பிரெஞ்சுப் புரட்சியாளர் அரசுக்கும் பல ஐரோப்பிய நாடுகளுக்கும் இடையே நடந்த தொடர் போர்களைக் குறிப்பதாகும். பிரெஞ்சுப் புரட்சியின் உணர்ச்சி வேகத்திற்கும் படைத்துறை புதுமைகளுக்கும் இச்சண்டைகள் சான்று பகர்ந்தன. பிரெஞ்சுப் புரட்சிகர படைகள் பல எதிர் கூட்டணிகளை வெற்றி கண்டதோடு பிரெஞ்சு ஆளுமையை தாழ் நாடுகள், இத்தாலி மற்றும் ரைன்லாந்து பகுதிகளுக்கு விரிவாக்கினர். பெரும்பாலான மக்கள் கூட்டமாக இணைந்த ("லெவீ ஆன் மாஸ்" என பிரான்சியத்தில் குறிப்பிடப்படும்) இந்தப் போர்களில் பல்லாயிரக் கணக்கான படைவீரர்கள் பங்கேற்றனர்.
프랑스 혁명 전쟁
프랑스 혁명 전쟁(, )은 프랑스 혁명으로 탄생한 프랑스 공화국 정부와 공화제에 반대하는 오스트리아프로이센영국러시아프랑스 왕당파 등 사이에서 벌어진 전쟁이다. 프랑스 혁명 전쟁은 오스트리아의 프랑스 혁명에 대한 간섭을 계기로 프랑스 혁명 정부(지롱드파 내각)가 오스트리아에게 선전 포고(1792년 4월 20일 )를 함으로써 시작되어, 프랑스 북부와 동부네덜란드벨기에북부 이탈리아이집트일부 식민지 등이 주요 전쟁터가 되었다. 오스트리아-프로이센의 공격은 1792년 9월 20일 발미에서 중단되지만(→발미 전투), 1793년 혁명의 좌경화(루이 16세의 처형)와 혁명군의 오스트리아령 네덜란드(현, 벨기에) 침투에 따라 1793년에는 영국오스트리아프로이센스페인 등을 중심으로 제1차 대프랑스 동맹이 결성되어, 국내의 반란과 함께 프랑스는 위기에 빠졌다. 하지만 프랑스는 혁명의 열기에 의해 초래된 국가적인 전쟁에 참가, 국가 총동원 체제의 정비와 사단 편성의 도입을 비롯한 군사 혁신을 단행함으로써 반격을 가하였고 모든 정치적경제적군사적 역량을 동원하여 일련의 전투에서 승리를 거둔다. 1796년 제1차 이탈리아 원정에서 프랑스 총재정부는 라인 방면에 2개 군, 북이탈리아 방면에 1개 군을 배치해 오스트리아를 포위 공략하는 작전을 시도했다. 1796년 10월 17일 프랑스와 오스트리아가 체결한 캄포포르미오 조약에 의해 일단, 오스트리아가 전쟁에서 탈퇴했고, 이로써 제1차 대프랑스 동맹은 붕괴되었다. 1798년, 제2차 대프랑스 동맹이 결성되어, 오스트리아가 다시 참전하자 프랑스는 다시 열세에 처하게 된다. 이러한 상황 아래, 이집트 원정에서 귀환한 나폴레옹이 최고 권력을 장악했다. 보나파르트의 반격으로 오스트리아는 1801년의 뤼네빌 조약으로 다시 강화하였고, 영국도 1802년 3월 25일 아미앵 조약에 응했다. 이것으로 프랑스 혁명 전쟁은 끝이 나게 되었다. 전쟁에서 승리한 프랑스는 혁명 정부의 국제적 승인과 대폭적인 영토 확장을 이루었다. 하지만 아미앵 조약 이후의 평화는 오래가지 않았고, 1803년에는 다시 영국과 프랑스는 전쟁 상태로 들어가, 유럽은 나폴레옹 전쟁(1803~15)으로 돌입한다.
Французькі революційні війни
Французькі революційні війни — серія конфліктів за участю Франції, що відбувались в Європі у період з 1792 року, коли французький революційний уряд оголосив війну Австрії, до 1802 року, а саме до укладення Ам'єнського миру.
جنگ‌های انقلاب فرانسه
جنگ‌های انقلاب فرانسه تعدادی از جنگ‌های مهم میان سالهای ۱۷۹۲ تا ۱۸۰۲ میلادی بود که میان دولت انقلابی فرانسه و چندین قدرت اروپایی رخ داد. طی این جنگ‌ها، انقلابیون فرانسوی با رشادت‌های خود حملات ائتلافی از کشورهای اروپایی را دفع کردند و حتی ایتالیا، هلند و راینلند را به قلمرو فرانسه افزودند. ویژگی شاخص این جنگ‌ها وجود صدها هزار سرباز در ارتش‌های طرفین و تاکتیک‌های جدید نظامی بود.
法国大革命战争
法国大革命战争（）指的是1792年到1802年间新建立的法兰西共和国和反法同盟之间的一系列戰爭。法國大革命战争在军事史上有重大意义，是历史上的第一场“现代战争”。在民族主义激励下的法国公民组成的軍隊打败了歐洲各国的职业军人，显示了民族主義和徵兵制相结合的巨大威力。法國軍队开创了以普遍征兵制，就地补给制和多兵种合成编制为核心的现代军事体制，成为现代军事体制的先导。新兴的民族主义和军事制度，随着拿破仑战争传遍了欧洲，彻底改变了人类战争的形态，使得席卷全民的残酷的世界大战成为可能。
Guerras Revolucionárias Francesas
As Guerras Revolucionárias Francesas foram uma série de conflitos militares que se estenderam de 1792 até 1802, logo após a Revolução Francesa. Teve de um lado a Primeira República Francesa contra o Reino Unido, a Áustria, a Prússia e diversas outras monarquias europeias. A guerra é dividida em dois períodos: a Primeira Coalizão (1792–97) e a Segunda Coalizão (1798–1802). Inicialmente confinada à Europa, a luta tomou dimensões globais com as ambições revolucionárias se expandindo. Após uma década de guerras constantes e diplomacia agressiva, a França foi bem-sucedida em tomar e conquistar vários territórios novos, da Península Italiana até aos Países Baixos na Europa, e o Território da Luisiana na América do Norte. Os sucessos franceses garantiram a expansão e a afirmação dos princípios da Revolução por boa parte do continente europeu.
Guerres de la Revolució Francesa
Les Guerres de la Revolució Francesa foren una sèrie de conflictes bèl·lics, esdevinguts entre 1792 i 1802, en què França s'enfrontà a diferents monarquies europees. Caracteritzades pel fervor revolucionari francès i per importants innovacions militars, aquestes guerres revolucionàries van dur al domini dels Països Baixos, Itàlia i Renània per França. A causa de la pràctica de la lleva forçosa, a les guerres de la França revolucionària, hi va participar un gran nombre de soldats.
Revolusjonskrigene
Revolusjonskrigene var en serie større væpnede konflikter som varte fra 1792 til 1802. Krigene ble utkjempet mellom det revolusjonære Frankrike og en rekke europeiske stater. Preget av fransk revolusjonær iver og militære oppfinnelser ble Frankrikes innflytelse utvidet ved at en rekke slag ble vunnet og landet dominerte Benelux-landene, Italia og Rhinland. Krigene omfattet enorme mengder soldater, på grunn av anvendelsen av verneplikt.
Fransız Devrim Savaşları
Fransız Devrim Savaşları, 1792-1802 yılları arasında Fransız Devrim hükûmeti ile Avrupalı devletler arasında yaşanan çatışmalardır. Fransız Devrim Orduları'nın şevki ve askerî gelişmeler ile Fransa muharebelerde zaferler kazanarak, hakimiyetini Alçak Ülkeler, İtalya ve Rhineland'a kadar genişletti. Savaşta çok büyük sayıda asker yer aldı ve modern askerî seferberlik halinin örnekleri görüldü.
Chiến tranh Cách mạng Pháp
Chiến tranh Cách mạng Pháp là một loạt các cuộc xung đột lớn diễn ra từ năm 1792 đến năm 1802, giữa chính phủ Cách mạng Pháp với nhiều quốc gia châu Âu. Nhờ vào tinh thần cách mạng Pháp và những đổi mới về mặt quân sự, quân đội Cách mạng Pháp đã đánh bại các khối liên minh của đối phương trong các chiến dịch và mở rộng quyền kiểm soát của nước Pháp lên với các quốc gia Vùng đất thấp, Ý và vùng Rhineland. Các cuộc chiến này huy động đến một số lượng khổng lồ các binh sĩ, chủ yếu là do sự áp dụng chế độ cưỡng bách tòng quân số lượng lớn hiện đại.
Guerres de la Révolution française
Les guerres de la Révolution française sont les conflits qui ont impliqué la France révolutionnaire contre d'autres pays européens, souvent coalisés, durant la période comprise entre 1792 (guerre contre le Saint-Empire et les royaumes de Bohême et de Hongrie) et le traité d'Amiens de 1802, première phase des guerres de Coalitions. Une distinction peut être faite entre la période dite de la Première Coalition (1792 – 1797) et la Deuxième Coalition (1798 – 1801), même si certains pays, et notamment le Royaume-Uni, étaient en guerre continue contre la France de 1793 à 1802.
Francúzske revolučné vojny
Francúzske revolučné vojny (francúzsky: "Guerres de la Révolution française") boli sériou rozsiahlych vojenských konfliktov, ktoré trvali od roku 1792 do roku 1802 a boli výsledkom francúzskej revolúcie.
Wojny rewolucyjnej Francji
French Revolutionary Wars
The French Revolutionary Wars () were a series of sweeping military conflicts lasting from 1792 until 1802 and resulting from the French Revolution. They pitted France against Great Britain, Austria, the Holy Roman Empire, Prussia, Russia, and several other monarchies. They are divided in two periods: the War of the First Coalition (1792–97) and the War of the Second Coalition (1798–1802). Initially confined to Europe, the fighting gradually assumed a global dimension. After a decade of constant warfare and aggressive diplomacy, France had conquered territories in the Italian Peninsula, the Low Countries and the Rhineland in Europe and was retroceded Louisiana in North America. French success in these conflicts ensured the spread of revolutionary principles over much of Europe.
Guerras revolucionarias francesas
Las Guerras revolucionarias francesas o Guerras de Coalición fue una sucesión de conflictos bélicos y políticos entre el gobierno revolucionario francés y Austria hasta la firma del Tratado de Luneville en 1801. Normalmente se dividen entre la Primera Coalición (1792-1797) y la Segunda Coalición (1798-1801), aunque Francia estuvo constantemente en guerra con Gran Bretaña desde 1793 hasta el Tratado de Amiens 1802. Estuvieron marcadas por el fervor revolucionario francés y por las innovaciones en el ámbito militar.
Francouzské revoluční války
Francouzské revoluční války byla série válek v letech 1792 až 1802 během Velké francouzské revoluce mezi revoluční Francií a sousedními evropskými mocnostmi.
Revolutionskrigene
Revolutionskrigene eller De Franske Revolutionskrige er betegnelsen for de europæiske storkrige 1792-1803, og som skyldtes reaktionerne på den Franske Revolution. Dels på grund af ønsket om at ekspandere på Frankrigs bekostning, dels af frygt for en spredning af revolutionære ideer sluttede de tyske stormagter Preussen og Østrig sig sammen 1791-92 og indtog en truende holdning. Frankrig erklærede begge lande krig, og året efter gik Storbritannien ind i krigen. Krigslykken skiftende meget: i sommeren 1792 var Frankrig ved at blive invaderet, men Frankrig angreb fjenden og afværgede faren. Det lykkedes den franske hær at holde koalitionsmagterne ude, bortset fra visse engelske landgangsforsøg. Fra 1795 havde Frankrig fremgang, besatte Forenede Nederlande og tvang Preussen ud af krigen. Napoleons sejrrige felttog 1797 tvang Østrig ud af krigen. Det isolerede England fik fra 1798 ny hjælp først fra Rusland og senere fra Østrig. Men Frankrig – fra 1799 ledet af Napoleon – holdt stillingen. I 1802 sluttede England som den sidste koalitionsmagt fred og anerkendte den franske republik. Krigen genoptoges dog året efter, nu som Napoleonskrigene.
حروب الثورة الفرنسية
كانت حروب الثورة الفرنسية سلسلة من الصراعات الكبرى من عام 1792 حتى 1802. نشبت الثورة الفرنسية بين الحكومة وعدة دول أوروبية، وقد تميزت هذه الحملات بالحماس الثوري الفرنسي والابتكارات العسكرية، وشهدت "جيوش الثورة الفرنسية" أن قد هزمت عدد من التحالفات المعارضة، وتوسيع نطاق السيطرة الفرنسية إلى البلدان المنخفضة، وإيطاليا، وراينلاند (منطقة الراين بألمانيا). وكان هناك أعداد هائلة من الجنود تشارك في الحروب، ويرجع ذلك إلى تطبيق نظام التجنيد الشامل الحديث. وقد تم تقسيم حروب الثورة الفرنسية إلى:
สงครามปฏิวัติฝรั่งเศส
สงครามปฏิวัติฝรั่งเศส () เป็นสงครามต่อเนื่องที่เกิดขึ้นระหว่าง ค.ศ. 1792 ถึง ค.ศ. 1802 ที่เป็นการต่อสู้ระหว่างรัฐบาลของฝ่ายการปฏิวัติฝรั่งเศสกับรัฐต่าง ๆ ในยุโรป สงครามเริ่มต้นขึ้นในสมัยการปฏิวัติฝรั่งเศสแพร่หลายในฝรั่งเศสและความเจริญก้าวหน้าทางการทหาร การรณงค์ทางทหารของกองทัพฝรั่งเศสได้รับชัยชนะหลายครั้งต่อกองกำลังของฝ่ายพันธมิตรต่าง ๆ และ เป็นการขยายอำนาจของฝรั่งเศสไปยังกลุ่มประเทศแผ่นดินต่ำ, อิตาลี และไรน์ลันท์ สงครามครั้งนี้มีจำนวนทหารที่เข้าเกี่ยวข้องเป็นจำนวนมหาศาลที่เป็นผลมาจากการใช้ระบบการเกณฑ์ทหารเป็นจำนวนมากที่เป็นระบบที่ไม่เคยใช้กันมาแต่ก่อน
Perang Revolusi Prancis
Perang Revolusi Prancis adalah serangkaian konflik besar dari 1792 sampai 1802 antara Pemerintahan Revolusi Prancis dan beberapa negara Eropa. Ditandai dengan semangat revolusioner Prancis dan inovasi militer, perang ini menyaksikan kemenangan Pasukan Revolusi Prancis yang mengalahkan sejumlah koalisi yang menentang mereka dan memperluas kekuasaan Prancis ke Negara Rendah, Italia, dan Rheinlandia. Perang ini melibatkan jumlah tentara yang besar, terutama karena penerapan pengerahan massa modern.
Велика глад (1315—1317)
Велика глад (1315—1317) (или све до 1322) је била прва од серије великих криза, које су погодиле Европу почетком 14. века. Милиони су били жртве глади у једном дужем периоду и тиме је завршен ранији период раста и просперитета од 11. до 13. века. Започело је са лошим временским приликама 1315, а жетва и род су подбацили и 1316. све до лета 1317. године. Европа се није опоравила до 1322. године. Тај период је обележен јаким криминалом, болестима, масовним смртима, убиствима и напуштањима деце и канибализмом. Да би се спасили убијали су стоку, која је служила за вучење плугова. Јели су семење, које је требало да посеје. Напуштали су децу, да би се сами прехранили. Старији су добровољно одбијали храну, да би млађи преживели. Те невоље су имале велике друштвене последице и по цркву, државу и друштво.
Den stora svälten (1315–1317)
Den stora svälten i 1315-1317 var den första av en serie kriser som drabbade Europa på 1300-talet. Svälten medförde, tillsammans med andra kriser, till att miljoner människor dog, och markerar slutet på en period (1100-talet och 1200-talet) som hade präglats av befolkningstillväxt och framsteg. Svälten började med dåligt väder våren 1315 och skördarna slog fel flera gånger fram till 1317. Europa hämtade sig inte förrän 1322. Perioden präglades av hög kriminalitet, sjukdom och dödsfall i stor skala, barnamord och kannibalism. Perioden fick konsekvenser för kyrkan, staten, det europeiska samhället och katastrofer som skulle komma senare på 1300-talet.
Hungersnot von 1315–1317
Die Hungersnot von 1315–1317, vereinzelt auch als der große Hunger bezeichnet, war eine Hungersnot in weiten Teilen Europas. Sintflutartige Regenfälle vernichteten die Ernten in den Jahren 1315 bis 1317. Lange Winter und Überschwemmungen verschärften die Ernährungslage. Hungersnöte und Tierseuchen traten noch bis 1322 auf. Betroffen waren unter anderem Deutschland, Frankreich, die Niederlande, die Britischen Inseln, Skandinavien, Osteuropa, Spanien und in geringerem Maße Norditalien. Die Preise für Getreide stiegen enorm, die Menschen ernährten sich von ungesunden Ersatzstoffen oder sogar von verseuchten Tieren. Mehrere Millionen Menschen starben. An vielen Orten mussten die Kirchhöfe erweitert werden, ganze Dörfer starben aus und wurden zu Wüstungen.
הרעב הגדול של 1315–1317
"הרעב הגדול" הוא הכינוי שניתן לתקופת רעב המוני ששררה באירופה במהלך ימי הביניים, משנת 1315 עד שנת 1322 בגלל התקררות אקלים קיצונית. יש המתארכים את סיום הרעב ב-1317, שכן כבר אז הטמפרטורות חזרו להיות רגילות אך גם לאחריה, הרעב השפיע בצורה משמעותית עד שנת 1322.
Marea Foamete din 1315–1317
Marea Foamete din 1315-1317 (ocazional datată ca fiind cuprinsă între anii 1315-1322) a fost prima dintr-o serie de crize la scară largă care au lovit Europa la începutul secolului al XIV-lea. Cea mai mare parte a Europei (extinzându-se spre est până la Rusia și spre sud până la Italia) a fost afectată. Foametea a provocat numeroase decese de-a lungul unui număr extins de ani și a marcat un sfârșit clar al perioadei de creștere și prosperitate din secolele XI-XIII.
Великий голод (1315—1317)
Великий голод 1315—1317 годов (иногда приводится период 1315—1322 годов) — первое в ряду крупномасштабных бедствий позднего средневековья, постигших Европу в начале XIV века. Великий голод повлек миллионы смертей (по оценкам, умерло от 10 до 25 % только городского населения) и стал концом предыдущего периода роста и процветания XI—XIII веков. Он охватил почти всю Северную Европу — нынешнюю территорию Ирландии, Великобритании, Франции, Фландрии, Скандинавии, Нидерландов, Германии и Польши. Европа к югу от Альп (Италия) и Пиренеев (Южная Испания), а также земли восточнее Польского королевства и большая часть Византии избежали этого бедствия.
Grande carestia del 1315-1317
La Grande carestia del 1315-1317 fu la prima di una serie di crisi che su vasta scala colpirono soprattutto il Nord Europa e, in misura più moderata, l'Italia settentrionale, agli inizi del XIV secolo, causando milioni di morti nell'arco di
Великий голод
Вели́кий го́лод 1315—1317 (іноді приводиться проміжок 1315—1322) — перше у низці великомасштабних лих, що спіткали Європу на початку XIV століття. Великий голод спричинив мільйони смертей і став кінцем попереднього періоду росту й процвітання XI—XIII століть.
Grande Fome de 1315–1317
A Grande fome de 1315-1317 na Europa (ocasionalmente datada como 1315-1322) foi a primeira de uma série de crises sociais em larga escala que atingiram a Europa no início do século XIV, causando milhões de mortes por um grande número de anos, marcando assim o fim de um período anterior de prosperidade no continente durante o século XIII. Iniciando com um tempo ruim na primavera de 1315, a alteração climatológica acabou por promover quebras universais das colheitas entre a primavera de 1315, acentuando-se no verão de 1316 até ao verão de 1317. A Europa não se recuperou totalmente até 1322. Foi um período marcado por níveis extremos de crimes, doenças, mortes em massa e infanticídio. Houve consequências para a Igreja Católica, os Estados nacionais, a demografia do continente a sociedade europeia como um todo. A grande fome de 1315 auxiliou a potencializar as futuras calamidades do século XIV.
Gran Fam de 1315–1317
La Gran Fam de 1315–1317 datada de vegades entre 1315 i 1322, és la denominació historiogràfica d'una passa de fam generalitzada a Europa del Nord, que va donar inici a la crisi secular general coneguda com a crisi del segle XIV. Va marcar la fi del període d'expansió econòmica i demogràfica que s'havia viscut entre els segles XI i XIII denominat òptim medieval. Es va deure a la pèrdua de les collites deguda al mal temps que va començar a la primavera de 1315, va ser crítica a l'hivern 1315-1316 i duraria fins a l'estiu de 1317, encara que la situació era dolenta des de 1314, i el restabliment d'una relativa normalitat agrícola no va arribar fins al 1320 o el 1322 a Anglaterra. L'hivern 1317-1318 va ser devastador per a els ramats, costant nombrosos caps de bestiar, esclatant el 1318 una pesta bovina que no va cessar fins al 1320. El 1319 n'hi va haver una bona collita, però durant 1320-1322 les condicions climàtiques van tornar a ésser adverses, tanmateix, els anys 1320 van ser millors que la dècada anterior. Les petites passes de fam localitzades van ser freqüents a l'edat mitjana però aquesta va superar totes les altres en extensió, durada i mortaldat. L'escassetat va conduir la carestia i, a més a més de conseqüències demogràfiques (morbiditat i mortalitat catastròfica -milions de morts-), va desencadenar tota mena de conflictes socials i va incrementar la criminalitat. Es van produir brots de canibalisme i infanticidi. Les conseqüències en les mentalitats i les institucions polítiques i religioses, a més llarg termini, es van mesclar amb les de la pesta de 1348.
Den store hungersnøden 1315–1317
Den store hungersnøden i 1315-1317 var den første i serien av store kriser som rammet Europa på 1300-tallet. Hungersnøden bidro, sammen med andre kriser, til at millioner av mennesker døde, og markerer slutten på en periode (1100-tallet og 1200-tallet) som hadde vært preget av befolkningsvekst og fremgang. Sulten startet med dårlig vær våren 1315, og avlingene slo feil gjentatte ganger frem til 1317. Europa kom seg ikke til hektene igjen før 1322. Det var en periode preget av høy kriminalitet, sykdommer og dødsfall i stor skala, barnemord og kannibalisme. Perioden fikk konsekvenser for Kirken, staten, det europeiske samfunnet og katastrofer som skulle komme senere i løpet av det 14. århundre.
Büyük Kıtlık (1315-1317)
1315-1317 Büyük Kıtlığı, 14. yüzyılın başlarında Avrupa'nın büyük bir kısmını etkileyen büyük bir kıtlıktır. Kıtlık, Avrupa'daki bir dizi büyük ölçekli krizin ilkiydi. Açlık, uzun yıllar boyunca milyonlarca ölüme neden olmuş ve 11. ve 13. yüzyıl arasında büyüme ve refah döneminin sonu olmuştur.
Grande famine de 1315-1317
La grande famine de 1315-1317 est une famine qui se déroule en Europe au Moyen Âge, de 1315 à 1317.
Wielki głód 1315–1317
Wielki głód 1315–1317 (datowany również na lata 1315–1322) – pierwszy z serii kryzysów na wielką skalę, które uderzyły w Europę na początku XIV wieku, powodując śmierć milionów ludzi na przestrzeni lat i znacząc wyraźny koniec wcześniejszego okresu rozwoju i dostatku między XI a XIII wiekiem. Zaczęło się od złej pogody w 1315, później klęski nieurodzaju trwały przez cały kolejny rok aż do lata 1317. Europie udało się podźwignąć z tego kryzysu dopiero w 1322. W tym okresie na niespotykaną skalę szerzyły się przestępstwa, choroby, dzieciobójstwo, a ludzie umierali masowo. Miało to wpływ na Kościół katolicki, państwa, społeczeństwa oraz kolejne klęski, które miały nastąpić w XIV wieku.
Great Famine of 1315–1317
The Great Famine of 1315–1317 (occasionally dated 1315–1322) was the first of a series of large-scale crises that struck Europe early in the 14th century. Most of Europe (extending east to Russia and south to Italy) was affected. The famine caused many deaths over an extended number of years and marked a clear end to the period of growth and prosperity from the 11th to the 13th centuries.
Gran hambruna de 1315-1317
Gran hambruna de 1315-1317 (datada en ocasiones entre 1315 y 1322) es la denominación historiográfica de una hambruna generalizada en Europa del Norte, y en menor medida el norte de Italia, que dio inicio a la crisis secular general conocida como crisis del siglo XIV. Marcó el fin del período de expansión económica y demográfica que se había vivido entre los siglos XI y XIII denominado óptimo medieval. Se debió a la pérdida de las cosechas debida al mal tiempo que comenzó en la primavera de 1315, fue crítica en el invierno 1315-1316 y duraría hasta el verano de 1317, aunque la situación era mala desde 1314 y el restablecimiento de una relativa normalidad agrícola no llegó hasta 1320 o 1322 en Inglaterra. El invierno 1317-1318 fue devastador para los rebaños, costando numerosas cabezas de ganado, estallando en 1318 una peste bovina que no cesó hasta 1320. En 1319 hubo una buena cosecha, pero durante 1320-1322 las condiciones climáticas volvieron a ser adversas, sin embargo, los años 1320 igual fueron mejores que la década anterior. Las pequeñas hambrunas localizadas fueron frecuentes en la Edad Media pero esta superó a todas las demás en extensión, duración y mortandad. La escasez condujo a la carestía y, además de consecuencias demográficas (morbilidad y mortalidad catastrófica -millones de muertos-), desencadenó todo tipo de conflictos sociales e incrementó la criminalidad. Se produjeron brotes de canibalismo e infanticidio. Las consecuencias en las mentalidades y las instituciones políticas y religiosas, a más largo plazo, se mezclaron con las de la peste de 1348.
Velký hladomor 1315–1317
Velký hladomor v letech 1315–1317 (též zvaný Velký hlad, někdy datovaný lety 1315–1322) byl první ze řady dalekosáhlých krizí, které počátkem 14. století zasáhly Evropu. Postihl především severní a západní Evropu, rozšířil se až po Rusko na východě a Itálii na jihu a zasáhl také české země. Několikaletý hladomor způsobil smrt milionů lidí a označoval konec období růstu a prosperity trvajícího od 11. do 13. století. Je považován za nejhorší hladomor evropského středověku.
Den store hungersnød (1315-1317)
Den store hungersnød i 1315-1317 (eller 1315-1322) var den første af flere katastrofer, der ramte Europa (mod øst til Rusland - mod syd til Italien). Hungersnøden forårsagede millioner af dødsfald over hele Europa, og den markerede en klar afslutning på en periode med vækst og velstand, der havde varet fra 1000-tallet til 1300-tallet.