Dvanácté století je vrcholným obdobím románského slohu v českých zemích. Vznikají především kostely, jejichž síť dále výrazně houstne (zvláště ve středních Čechách). Dále roste počet velmožů, kteří v závěru 12. století přebírají za knížete Konráda (1092) propůjčené pozemky do vlastnictví – vzniká tak skutečná šlechta. Na jejich dvorcích vyrůstají mnohdy monumentální stavby. Rozmach stavební činnosti nastal za krále Vladislava II. (1140–1172) a jeho současníků, pražského biskupa Daniela a olomouckého biskupa Jindřicha Zdíka. Do českých zemí byly povolány nové mnišské i rytířské řády – premonstráti, johanité a především cisterciáci, jejichž kláštery dále obohatily naši architekturu a rovněž přinesly nové vzory a podněty.