Сва ова питања разматрана су на Другом лионском сабору (1274), на којем је био присутан и посланик византијског цара Михајла VIII Палеолога, као и цариградски патријарх Герман са представницима грчкога свештенства. Иако се чинило да је договор о јединству постигнут, испоставило се да иза споразума стоје првенствено политички разлози, а по повратку у Цариград грчки посланици нису било добро примљени, тако се "Лионска унија" никад није била спроведена у дело. Сличан покушај је поновљен и 1439. године на Фирентинском сабору, али убрзо се показало да ни "Фирентинска унија" неће бити дугог века.