Ракетно-артиљеријски системи добили су на популарности након Наполеоновог пораза у битки код Ватерлоа 1815. године и убрзо су постали саставни део бројних западњачких војски, али у другој половини 19. века њихова употреба је маргинализована развојем нових топова повећаног домета, разорне моћи и прецизности. Задња два битна сукоба у којима су коришћени током овог века били су Америчко-мексички рат (1846−1848) и Амерички грађански рат (1861−1865). Кључни недостаци ракетно-артиљеријских оружја овог доба били су мала носивост бојеве главе и непрецизност.