Balkánske štáty sa však medzi sebou nemohli dohodnúť na tom, ako si rozdelia získané územia Osmanskej ríše, navyše Srbsko a Grécko nechcelo odsunúť svoje vojská z Macedónska. Srbi a Gréci chceli, aby sa dodržal princíp faktickej okupácie, s ktorým Bulharsko nesúhlasilo, pretože by značná časť jeho obyvateľstva zostala pod srbskou a gréckou nadvládou. Napätie rástlo a pomaly sa schyľovalo k ďalšej vojne, ktorá do bulharských dejín vošla pod názvom Spojenecká vojna (po bulharsky: "Междусъюзническа война"). Vojna vypukla 16. júna 1913 a bulharské vojská v nej napadli srbské a grécke pozície. Boli však neúspešné. V noci z 29. júna 1913 – 30. júna 1913 bulharská armáda nečakane napadla tieto vojská v Macedónsku. Odpoveďou na bulharský akt bol vznik antibulharskej koalície, ktorú utvorila Osmanská ríša a Rumunsko. Bulharská armáda bola porazená a Bulharsko stratilo väčšinu územia svojej krajiny. Podľa Bukureštskej mierovej zmluvy uzatvorenej 10. augusta 1913 si celé územie Macedónska rozdelili Srbsko a Grécko a oblasť južnej Dobruže pripadla Rumunsku. Okrem území v Macedónsku si Srbsko pripojilo oblasť Bosilgradu a Caribrodu. Mesto Adrianopolis s okolím bolo na základe Konštantinopolskej mierovej zmluvy z 29. septembra 1913 vrátené Osmanskej ríši. Desaťtisíce bulharských utečencov utiekli do krajiny z území, ktoré ostali pod srbskou, gréckou, rumunskou a tureckou nadvládou. Vytvoril sa obraz tzv. Prvej národnej katastrofy. Takýto bol výsledok Balkánskych vojen, v ktorých Bulharsko stratilo veľké územia.