Популярність Вайді принесли фільми ініційовані так званою Польською кіношколою: "Канал" (1957) і "Попіл і діамант", в яких показав часи Другої світової війни. Він виконав екранізацію багатьох літературних творів, таких як "Попіл", "Береза", "Весілля (1972)", "Земля обітована (1974)", "Панні з Вілька" і "Пан Тадеуш (1999)". Створив кіно морального неспокою, в якому знімав фільми, вбудовані в соціальні проблеми, викриваючи патології комуністичної системи в польському кіно: "Людина з мармуру (1977)" та її продовження "Людина із заліза (1981)", яка була нагороджена Золотою пальмою на 34-му Каннському кінофестивалі 1981 року. Серед останніх досягнень режисера: мученицький фільм «"Катинь»" та експериментальний «"Татарак (2009)»". Режисер також ініціював створення кіногрупи «Х», що існувала в 1972—1983 роках, Майстер-школу кінорежисури, створенуї в 2002 році, та власну кіностудію. Його театральна діяльність включала постановку вистав у театрах Гданська, Варшави, Кракова ("З роками, з днями ...") та за кордоном.