През 1685 г. се появяват признаци, че католицизмът в Западна Европа набира сили и започва да изтласква протестанството. Във Франция Луи XIV отменя Нантския едикт, който дава свобода на хугенотите, а в Англия на власт идва Джеймс II, открит католик, женен за италианска принцеса. Английският парламент не успява да предотврати този факт въпреки ожесточените си усилия. Не последват големи преследвания на протестанти, дори и пуритани, но такива все пак има и най-малката репресия на новия крал се посреща с широко възмущение. През 1688 г. Джеймс се сдобива със син, кръстен като католик, което изчерпва търпението на парламента и той предлага на Уилям III да свали Джеймс и заеме английския престол. Адмирал Ръсел, който идва в Нидерландия като парламентьор, заявява, че англичаните няма дълго да чакат и ако Уилям откаже, ще намерят друг кандидат. Все пак той се колебае, тъй като да направи каквото иска от него парламентът, означава да наруши всички династични правила и да посегне към трона на един съвсем законен крал. Англичаните отвръщат, че те не могат да търпят католик на трона и по тази причина властта трябва да мине към дъщерите му от първия брак – Мери, съпругата на Уилям, и сестра ѝ Ан. Когато Луи XIV напада Пфалц и започва Деветгодишната война, Уилям се решава. На 5 ноември неговият флот дебаркира в залива Торбей в Корнуол, отнесен от ветровете. Всъщност това го спасява, защото при Ярмут, където според предварителния план се предвижда десанта, Джеймс го чака с цялата си армия. Уилям тръгва към Лондон, а изпратената насреща му армия, начело с херцог Марлборо, минава на негова страна. Джеймс бяга във Франция, а на Коледа през 1688 г. Уилям влиза в столицата и е назначен за регент на вакантния престол. Така първата част на Славната революция приключва.