Roku 1274 cisár na Lyonskom koncile sám vyhlásil cirkevné zjednotenie Carihradu a rímskeho pápeža, čím sa Michalovi podarilo zabrániť križiackej výprave za obnovenie Latinského cisárstva a výprave Sicílie (ktorú roku 1265 dostal od pápeža Karol z Anjou) proti Byzancii. Toto zjednotenie však vyvolalo v Carihrade konflikty (beztak existujúce s arzeniátmi, mnohí najmä zavrhli cisárovo právo miešať sa do cirkevných záležitostí). Čoskoro nato však Michala pápež exkomunikoval (1281). V reakcii na exkomunikáciu, ako aj nové plány križiackej výpravy Karla I. z Anjou (nemecký kráľ a brat fr. kráľa) spolu s Benátkami, Srbskom, Bulharskom, Epirom a Tesáliou (t. j. Veľkým Valaššskom) vytvoril Michal VIII. jednak koalíciu s Uhorskom, Mamelukmi (Egypt), Zlatou hordou (Mongoli) a Aragónskom, a jednak bol jedným z iniciátorov Sicílskych nešpôr. Sicílske nešpory bolo roku 1282 významné povstanie, ktoré na Sicílii zvrhlo vládcu Karla I. z Anjou a nastolilo Petra III. Aragónskeho, čím bola Byzancia zachránená a Benátky prešli na jej stranu.