Jeho tvar sa vyvinul z geometrického ornamentu palmety, podľa Vitruvia je však ornament akantu odvodzovaný z listu bodliakovitej rastliny akant rastúcej v okolí Stredomoria. Tento ornament sa objavuje od 5. storočia pred. Kr., Apolónovom chráme v blízkosti mesta Figaleia, ako charakteristický znak hlavice korintského a kompozitného stĺpu. Ako ornament sa uplatnil v románskom, byzantskom, gotickom, renesančnom období a veľmi výrazne aj v baroku a rokoku. Jeho použitie v baroku sa kryje s obdobím vrcholného baroka (cca. 17001720). V druhom desaťročí 18. storočia je akant obohatený o širokú prepletenú vrapovanú stuhu v neoklasicistickej a eklektickej architektúre. Uplatnenie akantu je pre toto obdobie tak charakteristické a masívne, že je používaný ako pomôcka k datovaniu jednotlivých obrazov, stavieb, rezieb, štukového dekóru alebo kovaných mreží. Časté je použitie akantu predovšetkým na rámoch obrazoch, oltárnych nadstavcoch a v nábytkárstve. Ako ornament bol používaný aj v stredovekých ilumináciách alebo v nástennej maľbe.