1974 року Бернардіні, який на той час декілька останніх років працював спортивним директором «Брешії», отримав пропозицію очолити тренерський штаб національної збірної Італії, яка саме провалилася на чемпіонаті світу 1974, не подолавши груповий етап. Бернардіні змінив на посаді Ферруччо Валькареджі, з яким були пов'язані успіхи італійців у другій половині 1960-х («золото» на Євро-1968 і «срібло» на ЧС-1970). Новий тренер суттєво омолодив склад збірної команду, проте молоді гравці, чи не найяскравішим з яких був Джанкарло Антоньйоні, не змогли виконати завдання кваліфікації до фінальної частини чемпіонату Європи 1976. На той час Бернардіні вже не був одноосібним очільником тренерського штабу збірної — з 1975 року він працював у тандемі з колишнім помічником Валькареджі та майбутнім тренером-легендою, автором тріумфу «лазурових» на ЧС-1982, Енцо Беардзотом. У 1977 році Беардзот лишився одноосібним тренером збірної, а Бернардіні повернувся до «Сампдорії», де до 1979 року працював спортивним директором.