У жовтні 1941 року системою зацікавилося Британського адміралтейства (ASE) — інтерес моряків обумовив той фактор, що в пропонованій «Декка» системі використовувалася передача на низьких радіочастотах, на відміну від авіації, яка переважно застосовувала УКХ-засоби, які діють в межах прямої видимості. Британське адміралтейство, яке розпочало планувати майбутню висадку у Франції, потребувало точної навігаційної системи. ASE класифікувала систему як "Admiralty Outfit QM", а морські випробування «навігаційній системи О'Браєна» були проведені у 1942 році. Для перших випробувань, які відбулися 16 вересня 1942 року, система складалася з одного ланцюжка ліній позицій, утворюваних парою станцій, які були встановлені в Англсі на мисі і в бухті . Гармонічне співвідношення частот, яке було застосоване під час випробувань у США, було збережене, при цьому ведуча станція Кармел-Хед випромінювала сигнал на частоті 305 кГц, а ведена Бул-Бей — 610 кГц, частота порівняння складала 1220 кГц. Передавачі типу Admiralty мали потужність 12 кВт. Приймально-індикаторний пристрій корабельного приймача являв собою простий вимірювач центрального нуля, керований ланцюгом «половини» фазового дискримінатора, який вимірював зміни фаз до ±90°, на відміну від повного дискримінатора — «декометра», розробленого пізніше для кругового зчитування фазометра через один оборот за один цикл різниці фаз.