Seuraavana vuonna eli vuodesta 1967 alkaen hän siirtyi Yhdysvaltoihin Kaliforniaan San Josen valtionyliopistoon, jossa hänen valmentajakseen tuli Lloyd (Bud) Winter. Hän kilpaili kuitenkin kesäkaudet kotimaassaan ja saavutti vuonna 1967 Välimeren kisojen seiväsmestaruuden Tunisissa. Lokakuussa 1967 Meksikon olympialaisten esikisoissa Papanikoláou teki uuden Euroopan ennätyksen tuloksella 530 cm. Hän paransi reilua kuukautta aiemmin edellisen ennätyksen tehneen Ranskan Hervé d’Encaussen tulosta kahdella sentillä. Vuoden 1968 olympialaisissa Meksiko Cityssä Papanikoláou taisteli olympiavoitosta, mutta joutui tyytymään neljänteen sijaan tuloksella 535 cm. Edellä olivat Yhdysvaltain Bob Seagren, Länsi-Saksan Claus Schiprowski ja Itä-Saksan Wolfgang Nordwig tuloksella 540 cm. Kesällä 1969 hän voitti Sofiassa pidetyt Balkanin kisat tuloksella 535 cm. Vuoden 1969 EM-kotikisoissa Ateenassa Papanikoláou joutui tyytymään neljänteen sijaan mestaruuden mennessä jälleen Wolfgang Nordwigille tuloksella 530 cm. Ruotsin Kjell Isaksson ja Italian Aldo Righi olivat myös edellä 5 metriä hypännyttä Papanikoláouta. Vuodesta 1970 ja erityisesti sen loppuvuodesta tuli Papanikoláoulle menestyksekäs. Elokuussa 1970 Bukarestissa pidetyissä Balkanin kisoissa hän otti mestaruuden tuloksella 540 cm. Hän saavutti syyskuussa Torinossa Kesäuniversiadeissa hopeaa tuloksella 542 cm:n voittaja-Nordwigin hypätessä uuden ME:n 546 cm. Parempaa oli Papanikoláoulla tulossa. Hän saavutti maailmanennätyksen 24. lokakuuta 1970 Ateenan Karaiskakis -stadionilla hyppäämällä 549 cm parantaen näin kolmella sentillä Nordwigin aiempaa ennätystä. Papanikoláoun ME kesti huhtikuuhun 1972, jolloin Ruotsin Kjell Isaksson otti ennätyksen ensi kerran nimiinsä.