În 1903, la al doilea congres al partidului, ținut în Belgia, participanții au încercat crearea unei forțe unite. La 17 noiembrie, partidul s-a scindat în două facțiuni ireconciliabile: bolșevicii, conduși de Lenin ("большеви́к" „majoritarii”), și menșevicii ("меньшеви́к" „minoritarii”), conduși de Iulius Martov. Menșevicii erau în realitate cei mai numeroși, dar se pare că denumirile "bolșevici – majoritarii" și "menșevici – minoritari" au fost adoptate după votarea componenței corpului redacțional al organului partidului "Iskra" ("Scânteia"), când bolșevicii au obținut un vot în plus. Aceste denumiri au fost folosite de cele două grupări pe durata lucrărilor congresului, care a dezbătut propunerile făcute de Lenin, și au rămas și după scindarea din 1903, deși, până la Revoluția rusă, facțiunea condusă de Lenin a rămas mai puțin numeroasă decât cea condusă de Martov.