Po osvobození dochází na základě dekretů prezidenta Beneše ke znárodnění rozhodujících průmyslových podniků, např. berounských cementáren. Po únorovém převratu roku 1948 začíná období vlády jedné strany – KSČ. Stejně jako v celé republice dochází i na Berounsku k plošnému znárodňování veškerých soukromých podniků i ke kolektivizaci zemědělství. Ve vápencových lomech u Mořiny pracují v 50. letech političtí vězni. Územní reorganizace státu z roku 1949 nepřináší žádné výraznější změny – stále existují okresy Beroun i Hořovice, oba patří do Pražského kraje. Zrušeny byly tzv. soudní okresy, nicméně na konkrétním případu Berounska nemělo toto rozhodnutí žádný dopad. V 50. letech jsou dle sovětského vzoru přednostně budovány provozy těžkého průmyslu – rozšíření doznávají Královodvorské železárny, i další strojírenské podniky. Mezi zcela nové „progresivní“ provozy lze řadit Gramofonové závody v Loděnici vybudované v roce 1950. V Berouně a Hořovicích bylo již v průběhu 50. let započato s výstavbou sídlišť. Okres Beroun téměř ve dnešní podobě vznikl v roce 1960 v souvislosti s přijetím tzv. „socialistické ústavy“ a stal se součástí Středočeského kraje. Tentýž rok bylo také zahájeno dobývání vápence v plánovaném největším lomu na Berounsku – ve Velkolomu Čertovy schody u Tmaně. V průběhu 60. let byla naopak ukončena těžba ve vápencových lomech u Svatého Jana pod Skalou, v železnorudných dolech u Zdic a v lomu Amerika u Mořiny. Z hlediska občanské vybavenosti byl významným pro okres Beroun rok 1961, kdy byla uvedena do provozu nová moderní nemocnice v Hořovicích. Zatímco počet obyvatel ve městech okresu v období socialistické výstavby rostl, obyvatelstva na vesnicích ubývalo, a tak úhrnně za okres Beroun nedocházelo téměř k žádnému přírůstku obyvatel. Patrný byl vliv migrace obyvatel do Prahy.