Vyznamenal se jako velitel v bitvě u Solferina. Podílel se na polním tažení v roce 1866, tehdy již v hodnosti majora v generálním štábu. Pak působil na ministerstvu války. Roku 1875 byl povýšen na plukovníka, roku 1885 na podmaršála ("Feldmarschalleutnant") a roku 1893 na polního zbrojmistra ("Feldzeugmeister"). Od roku 1882 až do odchodu na penzi zastával na ministerstvu války funkci sekčního šéfa.