Після повалення повстання під керівництвом Івана Болотнікова, було видано збірку законів, що мав назву «Уложення» 1649 р., тридцять чотири статті з якого приділялися виключно суду над селянами. Феодал мав право карати своїх кріпаків, ставлячи їх за борги на «правіж» — суд прирікав боржників селян і міську бідноту до побиття на площі батогами. Останні, буцімто, рятувалися від гноблення, втікаючи у просторі степи на Дону, де з другої половини 17-ст. утворилося донське козацтво. Згодом перетворилося на значну силу, з якою довелося рахуватися царському уряду. Не розглядаючи варіант династичного конвлікту, радянські ідеологи пояснюють події тих часів виключно «посиленням феодального гніту, що приводило до чисельних бунтів та повстань», серед яких «найбільшими були повстання бідноти в Москві», зокрема «Соляний бунт» 1648 р. і «Мідний бунт» 1662 р.