Вже влітку 1769 р. у розпорядженні головнокомандуючого російською армією князя Олександра Голіцина знаходилося кількасот подібних перебіжчиків — волохів, болгар, греків та сербів; не маючи змоги особисто вирішити їх долю, він віддав це на розсуд київського генерал-губернатора П. О. Румянцева, заодно й відіславши до Києва всіх наявних військовополонених та перебіжчиків. Той, у свою чергу, у своїх реляціях імператриці доводив необхідність комплектації гусарських команд з «по единоверию явившихся», за прикладом попередньої російсько-турецької війни 1735—1739 рр.