Ramsayn pitkäaikaisena toiveena oli ollut päästä isänsä tavoin Suomen kaartin johtoon, mutta 1870 hänet kommenettiin vasten tahtoaan kolmannen krenatööritarkk'ampujapataljoonan komentajaksi. Hän sai 1871 keisarin sivusadjutantin kunniatoimen ja 1874 hänen toiveensa viimein täyttyi kun hänestä tuli keisarin suosiossa olevan Suomen kaartin komentaja. Kun Venäjän ja Turkin välinen sota syttyi huhtikuussa 1877, Ramsay sai komentaa kaartiansa taistelukentällä. Sodan alussa Suomessa vallinnut suuri innostus laimeni syksyllä vastustajan osoittauduttua luultua sitkeämmäksi. Keisari Aleksanteri II kuitenkin vakuuttui yksikön ja Ramsayn suorituksesta Gornyi Dubnjakin linnakkeen valtauksessa lokakuussa siinä määrin että nimitti Ramsayn parin viikon kuluttua arvostetun Henkivartioväen Semjonovin rykmentin vt. komentajaksi. Ramsayn johdolla rykmentti taisteli Balkanin vuorten solien hallinnasta, tuki pitkään kestänyttä Plevnan piiritystä ja osallistui Pravecin taisteluun, Shandornikin pommitukseen ja Balkanin vuorten ylityksen jälkeen Sofian valtaukseen sekä Filippopolin taisteluun. Ratkaisevan Senovan taistelun voiton jälkeen Ramsay ylennettiin tammikuun alussa 1878 kenraalimajuriksi ja nimitettiin keisarillisen seurueen jäseneksi. Muutamia viikkoja myöhemmin turkkilaiset allekirjoittivat aselevon jouduttuaan perääntymään Konstantinopolin porteille saakka.