Почев од 1928. године, ток економије Совјетског Савеза био је вођен низом петогодишњих планова. До 1950-их година, током претходних неколико деценија, Совјетски Савез се брзо развио из претежно аграрног друштва у велику индустријску силу. До 1970-их Совјетски Савез је ушао у доба стагнације. Комплексни захтеви модерне економије и нефлексибилна управа преплавили су и ограничили централне планере. Обим одлука о планирању у Москви постао је огроман. Огромне процедуре за бирократску администрацију онемогућиле су слободну комуникацију и флексибилан одговор на нивоу предузећа за рад са отуђењем радника, иновацијама, купцима и добављачима. Од 1975. до 1985. године, корупција и пренатрпаност података постали су уобичајена пракса међу бирократијом да извештавају о задовољним циљевима и квотама, чиме се криза отежавала. Од 1986. године, Михаил Горбачов је покушао да се посвети економским проблемима преласком на тржишно оријентисану социјалистичку економију. Горбачовљева политика није успела да подмлади совјетску економију. Уместо тога, Перестројка је покренула процес политичке и економске дезинтеграције, што је кулминирало распадом Совјетског Савеза 1991. године.