Након што је у Четвртом крсташком рату освојен Константинопољ, у априлу 1204. године, територија Византије је подељена између крсташких вођа и Млетачке републике. Латинско царство је успостављено у Константинопољу, док је већина северне и источне копнене Грчке припала Солунској краљевини под владавином Бонифација од Монферата. Истовремено, појавиле су се две велике матичне грчке државе које су се противиле Латинском царству и затражиле византијско наследство, такозвано Никејско царство под Теодором I у Малој Азији, и такозвана Епирска деспотовина у западној Грчкој под Михајлом I Комнином, док је трећа држава, такозвано Трапезунтско царство, успоставила независност на удаљеним обалама Понта. Михајло I Комнин Дука је убрзо проширио своју државу у Тесалији, а његов наследник Теодор Анђел Дука Комнин је освојио Солун у 1224. години.