Не маючи чого втрачати, Лев розповідає про битву за Сталінград, яку було виграно кількісною перевагою (1942). Наступний спогад описує військові дії під Москвою (1941), де Чуркін наказує організувати відступ, знищуючи майно, щоб воно не дісталося ворогам, і не рахуючись зі втратами. Лев згадує оборону й контратаку під Мценськом (1941), оборону Москви (1942), контрнаступ у Сталінграді (1942) і порятунок Лева після визволення Сталінграда (1942). Ісакович опиняється у шпиталі, де знайомиться з лейтенантом Пожарським, розповіді якого спонукають Лева стати кореспондентом. Він описує прорив оборони німців біля Ленінграда (1943), допомогу армії на підступах до Ленінграду (1943), вибиття німців з Орші (1944) і атаку на окупований Люблін (1944). Лев стає свідком співпраці з партизанами в Польщі, котрих після досягнення мети вбивають червоноармійці (1944). Борючись із німцями, армія захоплює Познань (1945) і доходить до Гальбе (1945). Врешті радянські війська доходять до Рейхстагу і захоплюють його (1945). Лев робить висновок, що вся операція була потрібна лише для пропагандистського фото радянського прапора на Рейхстазі.