Året 1916 kännetecknades av truppernas intensiva omflyttning. Finland användes som något slags reparations- och lagerutrymme, dit man sände trupper från fronten för att vila och kompletteras för att därefter sändas åter till fronten. Oktoberrevolutionen i november 1917 inledddes de ryska militära enheternas förfall. Trots det militära kommandosystemets förlamning och disciplinens upplösning beslöt Ryssland att fortsätta kriget jämsides med sina allierade. På sommaren 1917 fruktade man i Ryssland ett tyskt anfall på Finland och därför flyttades mera trupper dit. I slutet av augusti 1917, då den 42 enskilda armékåren var som störst, omfattade den ca 52 000 man. Samtidigt var också fästningarnas styrka som störst, Viborg ca 10 000-12 000, Sveaborg-Helsingfors ca 25 000 och Åbo-Åland 6 500 man. Om man härtill lägger de trupper om ca 4 000 man som i Viborgs omgivningar sysslade med fältfortifikationsarbeten ugjordes i augusti 1917 samtliga ryska truppers manskap i Finland av ca 100 000 man. Härtill kan ännu läggas flottans enheter i Helsingfors och Lappvik och Bottenvikens sjöbevakningspersonal om inalles 25 000 man.