Det første forsøket på å etablere en cubansk stat fant sted i 1811 da José Agustín Caballero skrev et forslag til en nasjonal grunnlov. Dette ble fulgt opp av et nytt grunnlovsforslag i 1821 av Claudio Zequeira og et tredje i 1823 av Félix Varela. Disse forfatterne var enige om at Cuba skulle forbli en selvstyrt del av kolonimakten Spania. I 1851 ble den cubansk-venezuelanske Narciso López den første til å foreslå å etablere en selvstendig cubansk stat uavhengig av Spania. Dette ble etterfulgt i 1858 med et nytt grunnlovsforslag (kjent som «Ave Marias grunnlov»). I 1868 startet Den cubanske uavhengighetskrigen mot Spania. Krigen førte til at Spania ga Cuba selvstyre i 1897, men at landet forble en del av det spanske imperiet. Ordningen varte frem til 1. januar 1899 da Spania tapte den spansk-amerikanske krigen. Fra 1899 til 1902 var Cuba underlagt et midlertidig amerikansk militærstyre. Amerikanerne lagde en grunnlov (som trådte i kraft 1902) i samarbeid med ledende cubanere, som innførte det amerikanske styringssystemet i Cuba. Den største forskjellen fra den amerikanske modellen var at det cubanske presidentembetet hadde mer makt enn den amerikanske. Under denne grunnloven var presidenten både statssjef og regjeringssjef.