Kirja sai alkunsa, kun Neitzel törmäsi vihjeeseen, että yhdysvaltalaiset ja britit olivat nauhoittaneet salaa vangitsemiensa saksalaisten keskusteluja. Arkistoiduilla nauhoilla sotilaat puhuvat häpeilemättä tappamisen hauskuudesta, eikä niissä ole epäröinnin eikä kauhistuksen sävyä. Kirja myös kumoaa väitteet, ettei juutalaisten surmaamisista olisi tiedetty. Arkistossa on 13 000 sotavangin keskusteluja. Neitzel kirjoittaa: ”Miehistä oli hauska tehdä jotain, mitä he eivät tavallisissa olosuhteissa olisi koskaan saaneet tehdä.” Kirjoittajat vertaavat heidän tekojaan venäläisten toimintaan sodan lopulla Saksassa ja amerikkalaisten tekoihin Vietnamissa ja Irakissa. He siteeraavat erästä pommittajaa: ”Ensimmäisenä päivänä kauhistuin, toisena se oli paskan samantekevää ja kolmantena iloitsin kohteista.”