Durant la Guerra del Vietnam les batalles de Dien Bien Phu (1954) i Khe Sanh (1968) van tenir característiques semblants a un setge. En ambdós casos, el Viet Minh i el Việt Cộng van ser capaços d'aïllar l'exèrcit enemic capturant els terrenys del voltant. A Dien Bien Phu els francesos van ser incapaços d'utilitzar la força aèria per trencar el setge i van ser derrotats. Tanmateix, a Khe Sanh, només 14 anys més tard, els avenços tècnics van permetre als Estats Units aguantar el setge. La resistència de les forces dels nord-americans va ser assistida per la decisió de les forces vietnamites d'usar el setge com una distracció estratègica per permetre la seva ofensiva mòbil, l'ofensiva del Tet, la primera a desenvolupar-se de manera segura. El setge de Khe Sanh és un exemple que mostra les característiques típiques dels setges moderns: mentre que els defensors tenien una gran capacitat per defensar-se, l'objectiu principal dels atacants, més que portar el setge a la seva conclusió, era embotellar les forces enemigues i crear una distracció estratègica.