II. (Harcias) Frigyes osztrák herceg a tatárjárás után a német-római császár támogatásával megpróbálta kihasználni IV. Béla magyar király nehéz helyzetét és megtámadta Magyarországot. 1246-ban a Lajta folyó menti vagy bécsújhelyi csatában győzött az osztrák sereg a magyarok ellen, ugyanakkor maga Frigyes elesett és ezzel kihalt a Babenberg-ház, melynek örökségéért csaknem fél évszázados harc kezdődött egyrészt Ottokár morva őrgróf, majd cseh király és IV. Béla majd az őt követő magyar királyok, valamint az 1273-ban Habsburg Rudolf között. Kezdetben Ottokárnak kedveztek a körülmények, 1251-ben elfoglalta Alsó-Ausztriát és Bécset és Ausztria hercegévé választották. A következő két évtizedben Ottokár vált a Német-Római Birodalom legerősebb hercegévé, birtokai Sziléziától az Isztriáig terjedtek. Ennek tudható be, hogy nem ismerte el I. Rudolfot német királynak, mire 1274-ben a regensburgi birodalmi gyűlésen megfosztották Ottokárt Ausztriára, Stájerországra és Karintiára vonatkozó jogaitól. A két fél harcát végül IV. (Kun) László magyar királynak I. Rudolf mellé állása döntötte el. 1278-ban a dürnkruti csatában (más néven: második morvamezei csatában