A mohácsi csata utáni évtizedben belháború folyt Magyarországon a két király, Szapolyai János és Habsburg Ferdinánd között. Szapolyai 1540-ben elhunyt, hívei az ő csecsemőkorú fiát, János Zsigmondot választották királlyá. Habsburg Ferdinánd hadai 1541 tavaszán Roggendorf tábornok vezetésével ostrom alá vették Buda várát, amelyet Szapolyai hívei, Fráter György, Török Bálint és Petrovics Péter védelmeztek. A védők támogatására júliusban megérkezett Szulejmán szultán hadereje, az ostromló hadak elvonultak. Augusztus 29-én a szultán találkozóra hívta táborába a Szapolyai-párti vezetőket, Török Bálintot fogságba ejtette, a janicsárok csellel hatalmukba kerítették a várat. A szultán a magyar királyi udvartartást, a Szent Koronával együtt Lippára, majd Gyulafehérvárra költöztette. A csecsemőkorú János Zsigmondnak adta Erdélyt, nevében nagykorúságáig anyja, Izabella anyakirályné és Fráter György kincstartó irányíthatta az országrészt, ezért éves adót fizettek a szultánnak.