Històricament va ser la postura que van plantejar tant el feixisme italià, com altres moviments anàlegs (nacionalsocialisme alemany, Falange Espanyola, les JONS de Ramiro Ledesma, la Guàrdia de Ferro romanesa, Rexisme belga ...) sorgits en el període d'entreguerres (1918-1939 ), després de la revolució bolxevic i coincidint amb la crisi del model liberal, tant en política (era habitual titllar a la democràcia liberal com decadent) com en economia (crisi de 1929). S'ha relacionat també amb la doctrina social de l'Església i l'encíclica "Quadragesimo anno" de Pius XI. També va utilitzar aquesta ubicació el peronisme a Argentina. L'expresident argentí Juan Perón (president de 1946 a 1955, 1973-74) va definir la seva doctrina, com una tercera posició entre capitalisme i el socialisme. En particular, el seu primer govern es va caracteritzar per un híbrid entre el corporativisme i les iniciatives de benestar social. El peronisme no tenia prejudicis racials, però tenia una afinitat cap al nazisme alemany, feixisme italià i una antipatia cap als jueus. Perón se sap que admirar Benito Mussolini i va rebre l'ajuda del dictador feixista d'Espanya, Francisco Franco, durant el seu exili en aquest país.