La solució fou, finalment, molt similar a la proposta inicial de la FIDE, i a la proposta feta per la Unió Soviètica (l'autor de la qual era en Mikhaïl Botvínnik). El Torneig AVRO de 1938 va servir com a base per al Torneig pel Campionat del món de 1948. El Torneig AVRO havia reunit els vuit jugadors que havien estat aclamats com als millors del món en aquell moment. Dos dels participants en aquell torneig, Alekhin i l'anterior campió mundial José Raúl Capablanca, ja eren morts; però la FIDE va decidir que el títol s'hauria d'adjudicar al guanyador d'un torneig round-robin en què els altres sis participants de l'AVRO juguessin tots contra tots. Aquests jugadors eren: Max Euwe, dels Països Baixos; Botvínnik, Paul Keres i Salo Flohr de la Unió Soviètica; i Reuben Fine i Samuel Reshevsky dels Estats Units. Això no obstant, la FIDE va acceptar sense problemes el requeriment soviètic de substituir en Flohr per en Vassili Smislov, i en Fine es va retirar perquè volia continuar els seus estudis en psicologia, de manera que només varen competir, finalment, cinc jugadors. Botvínnik va guanyar de manera convincent, i va esdevenir Campió del món, posant fi a l"interregne".