Почетком 1941. године када је Влада Цветковић—Мачек све више приближавала Краљевину Југославију и припремала њено формално ступање у Тројни пакт, Сава Ковачевић је у Грахову и околини народу говорио о „издајничком” раду Владе, указујући на опасност од фашистичке агресије. Сава је заступао ставове КПЈ, која је у овом периоду позивала на борбу за одбрану земље и стварање савеза са Совјетским Савезом, као и збијање радничко—сељачких маса у редове Народног фронта. Након војног пуча од 27. марта 1941. године, у коме је група официра Југословенске војске збацила Владу и кнеза-намесника Павла Карађорђевића, а на престо довела малолетног Петра II Карађорђевића, граховска партијска организација је организовала политички збор подршке пучу, који је прерастао у масовну манифестацију. Након војног пуча, отпочела је мобилизација, али Сава као познати комуниста није добио позив. Заједно са групом од око стотину немобилисаних младића из околине Грахова, Сава се спремао да пође на Цетиње, где би тражили да буду распоређени у војне јединице. Како би га спречили да оде на Цетиње, жандарми су му послали позив да се јави у јединицу, а када је дошао у Грахово они су га ухапсили. Плашећи се да ће жандарми искористити новонастало ратно стање у држави и убити Саву, група комуниста из Грахова, предвођена председником општине Илијом Миловићем, окупила се испред жандармеријске станице тражећи да Сава буде ослобођен. Плашећи се велике масе света жандарми су ослободили Саву, који је одмах по пуштању на слободу одржао борбени говор окупљенима.