Под снажним притиском хрватских римокатоличких свештеника и државних званичника да призна папску надлежност и преобрати становништво његове епархије у гркокатоличанство, Симеон посјећује папу 1611. и признаје његову надлежност, вјероватно у духу Фирентинске уније. Признао је католицизам пред Робертом Белармином. Најјачи утицај на његову одлуку имао је Мартин Добровић, који га је убиједио да призна папску надлежност и прихвати гркокатолицизам. У новембру 1611. папа је именовао Симеона за епископа Славоније, Хрватске и Угарске, док је у ствари његова надлежност била ограничена на православно становништво Славоније и Хрватске. Папа је додијелио све бивше посједе католичког манастира Свих Светих манастиру Марча. Марча је 21. новембра 1611. године именована за сједиште епархије Гркокатоличке цркве. Процјењује се да је 1611. имала око 60.000 припадника. Симеон је наставио користити словенски језик, православни црквени обред, јулијански календар, а није одржавао озбиљне везе с Пећком патријаршијом, нити је постао викар католичке Загребачке бискупије. Само дио братства манастира Марча и локалних православних Срба прешао је с њим на унијатство. Када је српски патријарх примио вијест да је Симеон прихватио унију с Католичком црквом, свргнуо га је с позиције 1628. године. Симеон је умро 1630. године.