Током друге фазе активности, група је извршила заједничке задатке планирања. Њихове активности су углавном биле локализоване за дизајн станова и приватних домова финансијски богатих цивилних клијената, представљајући модернији дух. Поред датог друштвеног и политичког оквира у Мађарској, ово је такође део чињенице да је јединство групе постепено срушено, заједнички рад отказан, па чак ни мађарски материјал није могао да се састави за конгрес CIAM-а 1938. године, тако да се мађарска група те године распала. Међутим, његов архитектонски ефекат је постао плодоносан тек после Другог светског рата.Најважнији архитектонски задатак година након Другог светског рата била је рестаурација земље. У почетку су се модерни експерименти наставили, али током диктатуре социјална архитектура која је већ цветала у Совјетском Савезу постала је узор који треба следити, а ова архитектура се манифестовала у застарелом еклектичном класицизму (градња у Дунаујварошу, партијске куће, блокови, стамбена насеља). Ово доба има своје архитектонске вредности. Ту спадају: Золтан Фаркасди, Ђерђ Јаноши у Геделу и Ђула Риманоци.Нова архитеката која се развијала у посебним социјално-економским условима периода након Мађарске револуције 1956. студенти универзитета, млади инструктори, практичари, као и савременици, живели су заједно са непрестано променљивим догађајима друштвеног, економског и техничког, уметничког аспекта. Тако су заједно постали представници генерације креативне архитектуре краја века, поставши тако „мост” између претходних пионира и оних који долазе после њих.