El 1815, el dos ducats de Mecklenburg foren elevats a grans ducats, el de Mecklenburg-Schwerin i el de Mecklenburg-Strelitz, i subsegüentment existiren per separat com a tals sota poder absolut (les constitucions foren ratificades a la vigília de la Primera Guerra Mundial) fins a la revolució de 1918. La vida a Mecklenburg podria ser força dura. Pràctiques com haver de demanar permís al gran duc per casar-se, o haver de sol·licitar permís per emigrar, duraren molt de temps a Mecklenburg (p. ex. 1918), després que tals pràctiques s'havien abandonat a d'altres àrees alemanyes. Fins a la segona meitat del segle XIX el gran duc posseïa personalment la meitat dels conreus. L'últim Duc va abdicar el 1918, quan les monarquies decaigueren arreu d'Europa. La casa ducal governant a Mecklenburg regnà de forma ininterrompuda (excepte dos anys) des de la seva incorporació al Sacre Imperi fins al 1918. De 1918 a 1933 els ducats foren estats lliures a la República de Weimar.