Zájem o polohu Blatnohradu, která byla známa z písemných pramenů, existoval již v 19. století. Ján Kollár lokalitu navštívil a popsal v roce 1841 při své cestě do Itálie, průzkumy zde po roce několikrát prováděl Flóris Rómer, který v roce 1881 podnikl první drobné odkryvy, při kterých odhalil část severo-jižně orientované, kůly vyztužené zdi. V letech 1887 a 1891 zde výzkumy prováděl Viktor Récsey, který však o výsledku odkryvů nepodal žádnou zprávu. Nálezy získávané při těžbě písku v místech někdejší akropole byly hodnoceny pouze kunsthistoricky. Moderní výzkum Blatnohradu započal v roce 1948, kdy vešel do povědomí jako vrcholně důležitá lokalita období 9. století v Maďarsku. Sled archeologických terénních akcí zahájil v letech 1951–53 Géza Fehér velkoplošným výzkumem v jižní části centrální polohy Vársziget, při kterém bylo prozkoumáno pohřebiště a opevnění akropole. Průzkum románské baziliky na ostrově Réceskút prováděl v letech 1946, 1947 a 1953 Aladár Radnóti. Na jejich práci navázala řadou výzkumů prováděných od šedesátých let do roku 1993 Ágnes Cs. Sós. Ta se soustředila na výzkum bývalého vrcholně středověkého kláštera v prostoru akropole, přestavěného na tureckou pevnost, na výzkum obranného systému ostrova a v osmdesátých letech objevila pozůstatky raně středověké baziliky svatého Hadriána z 9. století. V letech 1961 a 1963 zkoumala i baziliku v poloze Réceskút a vyslovila domněnku o existenci dřevěného kostela z 9. století - předchůdci kamenné baziliky. Výzkum v poloze Borjúállás-sziget jižně od hlavního ostrova vedený Róbertem Müllerem počátkem let osmdesátých odhalil mimo jiné další jednolodní kostel z 9. století. V dalším období prováděl výzkumy Béla Miklós Szöke. Teprve novější výzkumy z devadesátých let umožnily komplexnější pohled na podobu hradiště.