Bojovou zónou amerických strategických ponorek byla hlavně Arktida, Barentsovo moře a východní Pacifik. Hlavní základnou byl Norfolk. Druhou bojovou zónou byl Indický oceán kde mohly zaútočit na cíle v jižních oblastech SSSR. Základnou byl ostrov Diego Garcia. Američané to dodnes veřejně nepřiznali. Snahou obou mocností bylo sledovat strategické ponorky nepřítele a lokalizovat jejich polohu. V praxi to znamenalo, že americké útočné ponorky čekaly v Barentsově moři na své sovětské protivníky, kteří vypluli z Murmansku a sledovali je v těsném závěsu. Druhá možnost byla čekat na ponorky v Dánskem průlivu. Filozofie spočívala o tom, že lokalizovanou strategickou ponorku je možné zničit dokud neodpálí strategické rakety. Největší konfrontace obou mocností hrozila v průběhu kubánské krize. Po zastavení sovětských lodí s nákladem raket Američané objevili sovětskou ponorku, která lodě chránila. Na rozkaz prezidenta Kennedyho ji americký torpédoborec přinutil vynořit se. Teprve v roce 2000 Rusové přiznali, že ponorky byly dvě, přičemž druhá pobývala ve vzdálenosti 5 km, na dostřel od amerického svazu lodí. Poslední plavidlo potopené ponorkou, je argentinský křižník ARA General Belgrano potopený britskou ponorkou HMS Conqueror během války o Falklandské ostrovy.