Období mezi lety 1924 – 1929 bylo nejstabilnějším a nejúspěšnějším obdobím za celou existenci Výmarské republiky. Dawesův plán pomohl nastartovat německé hospodářství. V roce 1925 podepsali zástupci Německa a Sovětského svazu smlouvu o spolupráci v železniční a námořní dopravě a Sověti dostali úvěr na financování jejich zakázek v Německu. Dokonce došlo k tajné dohodě v oblasti vojenství. Němci posílali do Sovětského svazu svoje vojáky na výcvik a testovaly se zde i své zbraně, které jinak byly Versailleskou smlouvu zakázané. V srpnu 1925 opustili francouzské a belgické jednotky západní Německo a ukončily okupaci Porúří. V říjnu 1925 byly podepsané tzv. Locarnské dohody, podle kterých byla zabezpečena německá západní hranice. Východní hranice ale takovou záruku nedostala, a to i přes účast polských a československých zástupců. Podpis Locarnský dohod otevřel Německu cestu do Společnosti národů, kde bylo od roku 1926 stálým členem. Německé hospodářství rostlo a nezaměstnanost klesala. Nepodařilo se ale ekonomiku odpoutat od amerických financí z Dawesova plánu, a proto byl dopad hospodářská krize v roce 1929 obrovský. Politická situace byla navenek stabilní, ale německé vlády většinou nedokázaly přežít déle než jeden rok. Byly složené z mnoha různorodých stran, které víc než zájmy vlády razily své vlastní.