Porážka Mexika v roce 1847 dala vzejít tzv. druhé republice a zejména posílila liberální opozici vůči lopézovskému režimu. Nakonec se liberálové dostali v roce 1855 k vládě. Jejich nová ústava z roku 1857 však vyvolala velký odpor v církvi a vůbec v konzervativním táboře. Odsoudil ji i papež Pius IX. Záhy vypukla tříletá občanská válka. Republikány vedl Benito Juárez, první prezident v Americe indiánského původu. Konzervativci se rozhodli svrhnout republiku a nahradit ji konstituční monarchií. Podporu hledali zvláště na francouzském dvoře, u Napoleona III. Záminkou pro intervenci Evropanů byly mexické dluhy. V Mexiku se vylodila vojska „věřitelských států“ Velké Británie, Španělska a Francie, ale Britové a Španělé se nakonec stáhli. Francouzi dobyli většinu území, republiku svrhli a našli pro Mexiko panovníka – bratra rakouského císaře Františka Josefa I. arcivévodu Ferdinanda Maxmiliána. Francouzská intervence v Mexiku se ale nelíbila Spojeným státům, protože se jednalo o porušení Monroeovy doktríny. Ty tak začaly podporovat Juaréze, který se uchytil na severu země. Ferdinand Maxmilián nakonec ztratil přízeň i Napoleona III. kterého začala trápit rostoucí moc Pruska v Evropě a z Mexika stáhl všechna svá vojska. Osud císaře byl tragický. V roce 1867 byl v Queretáru zajat a popraven.