1650 року доєднався до військ Фронди на чолі із Людовиком Конде та Анрі Тюренном, зокрема у битві біля Ретелю. Брав участь в франко-іспанській війні, що завершилася 1659 року. 1654 року був учасником битви біля Аррасу, де іспанці зазнали поразки. 1656 року звитяжив у битві біля Валансьєнну, де французька армія зазнала поразки. Саме завдяки Бурнонвілю, що відповідав за оборону Валансьєну, вдалося виснажити французів й дочекатися на допомогу. Того ж року оженився на представниці кельнського знатного роду Аренбергів. 1656 року отримав звання 2-го герцога Бурновіля, а 1658 року — князя Бурнонвіля від іспанського короля Філіппа IV. 1659 року призначено губернатором і генерал-капітаном провінції Артуа. В подальшому був учасником Деволюційної війни, але не командував армією.