Englantia ja Skotlantia oli jo vuodesta 1603 alkaen yhdistänyt personaaliunioni, eli mailla oli sama hallitsija. Vuosien 1688–1689 mainion vallankumouksen jälkeen tehdyt yritykset tiivistää maiden välistä liittoa olivat kariutuneet. Varsinkin vuodesta 1703 Englannin ja Skotlannin parlamenttien välille oli syntynyt jännitettä ja kilpailua. Vähitellen joukko poliitikkoja sekä Skotlannissa että Englannissa alkoi taipua sille kannalle, että maat pitäisi lopullisesti yhdistää. Unionin arveltiin tarjoavan Skotlannille taloudellisen turvan ja mahdollisuus vapaakauppaan houkutteli skotteja. Englannille taas tiiviimpi unioni toisi varmuuden, ettei Skotlanti toimisi sen vihollisten kuten Ranskan tai jakobiittien porttina Englantiin. Unionin syntymisen mahdollisti se, että skottiparlamentin itsenäisyys oli muodostunut englantilaisille niin suureksi riesaksi, että he olivat valmiit tekemään Skotlannille merkittäviä taloudellisia myönnytyksiä saadakseen skotit suostumaan vapaaehtoisesti unioniin.