В 1804 році в Сербії спалахнуло чергове повстання проти спустошуючих країну розбійників-яничарів. Георгій Петрович одним з перших приєднався до повстання, очоливши загін гайдуків. Сучасники описували його як сильну, сміливу і винахідливу людину. Незважаючи на повну безграмотність, Георгій надав повстанню неоціниму користь, оскільки добре знав місцевість, вдачу співвітчизників і турків. Невдовзі він був обраний вождем однієї із областей Сербії. Повсталим допомагав боснійський паша, і розбійники швидко були розбиті. Султан Селім III як подяку за боротьбу з бунтівними яничарами наказав видати сербам зброю. Проте серби не зупинились на розгромі яничарів, і в 1806 році почалось визвольне повстання вже безпосередньо проти турецької влади. Блискуча перемога влітку 1807 року над значно переважаючим числом і озброєнням турецьким військом і взяття Белграду перетворили Карагеоргія в самого могутнього із сербських вождів. Невдовзі в його руках зосередилась вся військова і цивільна влада. До 1811 року Карагеоргію вдалось перетворити і повністю підпорядкувати собі урядову раду, що раніше протистояла його владі, і стати, таким чином, одноосібним правителем країни. В цьому ж році він був проголошений верховним вождем Сербії.