Po Vítězném únoru 1948 došlo i ke změnám ve struktuře MNO, v roce 1949 se vytvořil systém náměstků ministra obrany, od roku 1950 byla armáda budována podle vzoru Sovětského svazu a to tak, aby již v roce 1953 (a letech následujících) mohla čelit případnému (očekávanému) světovému konfliktu. V srpnu 1950 byl na MNO vytvořen systém hlavních správ, původní „Hlavní štáb československé branné moci“ byl přebudován na „Generální štáb československé branné moci“ (GŠ), který byl tvořen třemi velkými správami: operační správa; organizační a mobilizační správa; správa bojové přípravy. (V roce 1954 byl předepsaný počet příslušníků MNO a GŠ v počtu 4 713 zaměstnanců.) Během branné pohotovosti státu vytvářel GŠ tzv. Hlavní velitelství, jenž velelo dvěma vševojskovým armádám a jednomu sboru (od poloviny 50. let 20. století to znamenalo – 1 sbor = celkem 3 armády: dvě prvosledové a jedna druhosledová). V rámci posílení obrany tzv. „západní hranice“ proběhla rozsáhlá redislokace svazků armády. V roce 1954 disponovala československá armáda početní silou 300 tisíc osob se 14 vševojskovými svazky, byla pod plnou kontrolou KSČ a její velení (zbaveno vlastní iniciativy) bylo totálně závislé na rozkazech z Moskvy.