Из затвора је пуштена након фебруарске револуције 1917. године. После тога је дошла у Санкт Петербург, где је постала шеф градске организације. Током Октобарске револуције одлучила је да сарађује са бољшевицима, а почетком следеће године била је једна од ретких вођа социјалистичке револуције која је подржала Лењинову одлуку да потпише неповољни Брест-литовски мир за Русију. Када се, након само неколико месеци, испоставило да су његове одредбе изузетно тешке за руске сељаке, од којих су многи прешли под контролу Централних сила, она је пристала на план за провокацију совјетске Русије у Први светски рат . 6. јула 1918. године дошло је до устанка левих социјалиста . Међутим, трупе одане бољшевицима брзо су га угушиле, а Спиридонова је ухапшена. Свесни њене репутације мученице, бољшевичке власти су је 27. новембра на тајном суђењу осудиле на необично благу казну од годину дана затвора, али је истог дана пуштена. Након тога, Спиридонова се јавно одрекла тероризма и насиља, користећи сваку прилику да јавно критикује бољшевички режим, а 24. фебруара 1919. поново је осуђена на годину дана затвора из којег је на кратко побегла и неко време илегално живела у Москви чекајући поновно хапшење и смештај у психијатријску болницу. Коначно је пуштена 18. новембра 1921, под условом да „заустави сваку политичку активност“. Спиридонова је испунила овај услов и наредне године живела у потпуној анонимности.