Крајем владавине Константина Великог негде у Потисју је избио устанак Лимиганата званих још и „сарматски робови” (Sarmatae servi). Својим су устанком изазвали пажњу римских писаца, који су за међуетничке и међудруштвене односе „варвара” марили само уколико су се тицали Царства. Српски археолог Ђорђе Јанковић догађај пореди с Првим српским устанком 1804–1813. Наиме, Готи који су живели с леве стране Дунава, напали су римске приобалне провинције, али су били одбијени. Потом су напали Сармате. Сармати су у невољи позвали цара Константина у помоћ и наоружали своје робове. Константинов истоимени син је поразио Готе априла 332, али то није спасило Сармате. Наиме, сарматски робови су се дигли против својих господара и протерали их. Сармати су се разбежали на све стране. Око 300.000 их је пребегло у Римско царство. Цар Константин је том приликом лично интервенисао на Дунаву.