Најезда Хуна покренула је Велику сеобу народа. Визиготи на челу са Аларихом продрли су до Пелопонеза 395. године п. н. е. Након пустошења Грчке, Визиготи се повлаче на запад. Следећи варварски напад потресао је Грчку средином 5. века када су Вандали напали западну грчку обалу из своје државе у Северној Африци. У наредном периоду (610—867) Грчка је потресана нападима Персијанаца, Ломбарда, Авара, Словена, Арабљана и Бугара. На њеној територији формиране су склавиније. Словени се насељавају на континенталном делу Грчке, али и на острвима. Временом су се асимиловали са староседеоцима. Године 727. избија устанак против Лава III који је убрзо угушен. Арабљани 826. године заузимају Крит и њиме управљају до 961. године. Грчка се нашла на удару бугарског цара Самуила који је након победе код Трајанових врата заузео Солун (други по величини град у Византијском царству). Бугарски притисак окончан је битком на Спрехију 997. године. У 11. и 12. веку најопаснији византијски противници били су Нормани. Нормани 1147. године, користећи се заузетошћу Византије у Другом крсташком рату, пљачкају многе грчке градове укључујући и Коринт, Тебу и Атину. Византија није могла да им се супротстави.