Situace v Západní Sahaře a blízkém okolí začátkem 80. let 19. století byla obdobná jako jinde v Africe, i když poněkud opožděná. O pobřeží se začaly zajímat evropské soukromé společnosti. Španělsko si zachovávalo předstih vzhledem k blízkosti Kanárských ostrovů a už od r. 1860 mělo práva na marocké pobřeží v oblasti Ifni. Britskou obchodní stanici "Port Victoria" založil poblíž mysu Juby v r. 1879 Skot "Donald MacKenzie" a vyzbrojováním podporoval místní kmeny v krocích nezávislých na marockém sultánovi. Po několika zvratech se sultánovi podařilo získat tuto doménu zpět v r. 1888. Ovšem nebyl s to zabránit španělské kolonizaci Západní Sahary, která začala v roce 1884 obsazením zátoky Rio de Oro. Dohody z následné Berlínské konference podnítily urychlení kolonizace pobřeží, což Španělé využili a v r. 1887 obsadili oblast Sakia al-Hamra a prohlásili ji svým protektorátem. Hranice těchto území byly stabilizovány dohodami z r. 1900, resp. 1904. Území Západní Sahary se dotkla druhá Marocká krize v r. 1912; tehdy Španělsko okupovalo jižní část Maroka k řece Dra a vyhlásilo tam "protektorát Cabo Juby". V r. 1946 Španělsko vytvořilo z území Rio de Oro, Sakia al-Hamra, Cabo Juby a Ifni Španělskou západní Afriku. V r. 1958 Španělé tento útvar zrušili a po předání Cabo Juby Maroku udělili provinciím Rio de Oro a Sakia al-Hamra plná práva španělských provincií se zastoupením v kortesech. Společně se tyto provincie nazývaly "Španělská Sahara".