Мануе́л Франсі́шку де Ба́рруш (; — ) — португальський державний діяч, дипломат, історик. Міністр закордонних справ (1828—1833), внутрішніх справ і флоту (1827—1828). Хранитель Королівського архіву (1824—1833). Віконт Сантаренський (1819—1834). Представник шляхетного роду Баррушів. Народився у Лісабоні, Португалія. Син сантаренського віконта Жуана де Барруша. Випускник Королівської шляхетної колегії (1803—1807). Під час французького вторгнення виїхав з родиною до Бразилії (1807). У Ріо-де-Жанейро захопився історією дипломатії (1809). Займався дослідженням картографії та епохи великих географічних відкриттів, зібрав велику бібліотеку й архів. За дорученням уряду відповідав за укладання офіційних документів для європейських дворів, обстоював територіальні претензії Португалії в Олівенсі, Америці та Африці. Працював португальським посланником в Данії (1819). Не сприйняв Португальської революції (1820), покинув батьківщину, жив у Парижі (до 1821). Належав до поміркованого крила консервативної партії абсолютистів, яка підтримувала короля Мігела. У часи громадянської війни очолював Міністерство закордонних справ законного уряду. Після перемоги лібералів (1834) виїхав з Португалії, повернувся до Парижа. Вважався одним із провідних португальських інтелектуалів свого часу. Член Лісабонської королівської академії наук (1826), Інституту Франції та географічних товариств Англії, Німеччини, Росії. Помер у Парижі, Франція. Повне ім'я — Мануель Франсішку де Барруш і Соза де Мешкіта де Маседу Лейтан і Карвальоза ().