Han spillede ikke nogen fremtrædende rolle 1848 i den slesvig-holstenske landsforsamling, og det var vel nærmest fætteren Friedrich Reventlou, der i oktober 1848 fik ham sat i spidsen for den såkaldte fællesregering, der ved sit underfundige spil umuliggjorde enhver forståelse, hvorved krigens genudbrud 1849 blev uundgåeligt. I marts 1849 blev så fællesregeringen afløst af statholderskabet med Friedrich Reventlou i spidsen. 1855 blev Reventlow atter medlem, nu af de holstenske stænder, og optrådte også her som yderliggående slesvig-holstener, navnlig ledede han angrebene på Ludvig Nicolaus von Scheele, hvem han forlangte fjernet som holstensk minister. Stænderne valgte ham 1856 ind i Rigsrådet, hvor han støttede Carl Scheel-Plessen, men fra et mere absolutistisk standpunkt. Han ville overhovedet ikke vide af noget konstitutionelt fællesskab mellem holstenere og danske, fordi de ikke forstod hinanden. Selv mente han at blive "fuldkommen stupid" ved at høre de danske rigsråder tale. Det var da også ham, der åbent opfordrede de holstenske rigsråder til ikke tiere at møde i København, hvilket råd de fleste af dem fulgte både 1857 og 1858.