Піковим для виступів Мартіно за збірну був 1945 рік, протягом якого він виходив на поле у 14 матчах національної команди і відзначився 13-ма забитими м'ячами. Зокрема був гравцем основного складу «альбіселесте» на тогорічному чемпіонаті Південної Америки в Чилі, де допоміг аргентинцям здобути свій сьомий титул найсильнішої збірної континенту. На турнірі, що проходив за круговою системою забив чотири голи, два з яких мали безпосередній вплив на здобуття турнірних очок — гол у ворота господарів турніру зрівняв рахунок гри і приніс Аргентині нічию, а гол у ворота збірної Уругваю в останньому турі виявився єдиним у грі, принісши аргентинцям перемогу, а по суті й першість у підсумковій турнірній таблиці.