У Првом светском рату у редовима аустроугарске и немачке војске налазило се око 600.000 мобилисаних Пољака, а у руској војсци око 700.000. Пољска властела и буржоазија такође су били подељени на присталице Русије (на челу са "Романом Димовским") и Аустроугарске (на челу са Јозефом Пилсудским). У покушају да након рата обнови пољску државу у саставу Хабзбуршке монархије, Главни национални комитет Галиције на челу са "Пилсудским" је августа 1915. формирао "Краковску легију" (око 5.000 бораца), која се на Источном фронту борила против Русије. У јулу 1917. легија се побунила против Немаца, па је већина војника интернирана заједно са Пилсудским. Због револуционарних немира у Пољској након фебруарске револуције, Централне силе су крајем 1917. формирале "Пољски Регентски савет" који је 8. октобра 1918. прогласио независну Пољску на челу са "Пилсудским" и преузео власт у земљи, а пољска легија угушила је совијете и протесте радника и сељака. На западном фронту, након фебруарске револуције 1917. формиран је "Пољски национални комитет" у Паризу и почело је формирање пољских јединица у Француској, од заробљених Пољака и избеглица, које су до априла 1919. бројале 80.000 људи ( "’Халерова армија’"). Ове јединице биле су језгро нове армије Друге пољске републике.