Јеврејске заједнице су постојале на територији Румуније у 2. веку наше ере. Током владавине Петра VI Ламе (1574—1579) Јевреји Молдавије, углавном трговци из Пољске који су се такмичили са локалним становништвом, били су опорезовани и на крају протерани. Власти су 1650. и 1741. године одлучиле да Јевреји носе одећу која доказује њихов статус и етничку припадност. Прва крвна оптужба у Молдавији (и, као таква, у Румунији) направљена је 1710. године, када су Јевреји Таргу Њамца оптужени да су убили хришћанско дете у ритуалне сврхе. У Букурешту је 1760. године дошло до анти-јеврејских побуна. Током руско-турског рата, 1768-1774. Јевреји у подунавским кнежевинама морали су да трпе велике тешкоће. Масакри и пљачке су почињени у скоро сваком граду и селу у земљи. Током грчког рата за независност, који је сигнализирао устанак Влашке 1821. године, Јевреји су били жртве погрома и прогона. Током 1860-их, постојала је још једна побуна која је била мотивисана оптужбама за клевету.