Після падіння Сребрениці і Жепи НАТО прийняло програму бомбардування сербських цілей і загрозою застосування сили запобігло напад сербів на іншу «зону безпеки» — Горажде. Надалі, слова уряду Алії Ізетбеговича про «зникнення 7-10 тисяч сребреницьких мусульман» і другий вибух на сараєвській ринку Маркалі стали приводом для масованих бомбардувань Республіки Сербської, а також інтервенції НАТО, за підтримки якої хорвати і бошняки провели ряд наступальних операцій і визначили умови Дейтонських угод .