Ader volia que França es beneficiés del seu invent i, per això, es va posar en contacte amb el Ministeri de Guerra, per tal d'aconseguir ajut financer. El titular del ministeri en aquell moment, Charles de Freycinet, va ordenar posar a disposició d'Adler 300.000 francs per que construís un prototip d'avió capaç de transportar una o dues persones, a part del pilot i que fos capaç d'elevar-se alguns centenars de metres i desenvolupar una velocitat mínima de 15 m/s, com van fer constar en un contracte datat el 3 de febrer de 1892 entre Freycinet i Adler. Així comença a construir l"Avion III," un bimotor que reprèn la forma de l'Éole, però molt més potent, amb dos motors de 30 cavalls cadascun que arrosseguen hèlixs de quatre pales que giren en sentits oposats. El 14 d'octubre, 1897 fa una demostració de l"'Avion III" al camp de Satory (Versalles) davant d'una comissió militar però, a causa d'una ràfega de vent, s'estavella a l'aterrar. Encara que aconseguí rodar 60 m i recórrer uns 150 m en successius vols curts, i 300 m en ple aire, fou incapaç de complir els requeriments del Ministeri de Guerra francès per a demostrar que l'invent era governable i es va suspendre l'ajut financer. Tot i això, l'abril de 1900, l'Avion III va ser presentat a l'Exposició Universal de París, donant idees als pioners de l'aviació per la construcció dels seus models. L'any 1903, Ader va donar l'Avion III al Musée des Arts et Métiers (Museu dels Arts i Oficis) de París, on encara es troba.