Належав до тих Пілавітів, які були осторонь Радомської конфедерації; не брав участі в Барській конфедерації. У 1770 р. після Яна Якуба Замойського (†10.II.1790, майбутній тесть) отримав гродове Люблінське староство (у 1785 р. відступив Міхалу Вандаліну Мнішеку). 30 листопада 1773 р. король надав орден святого Станіслава, 8 грудня — Білого орла (король хотів отримати прихильність когось із молодих представників роду). Невдовзі як генерал-лейтенант набув за 30000 червоних золотих від Казімежа Понятовського шефство над регіментом коронної гвардії (6 грудня 1773 р., був шефом до 1793 р.), 18 грудня посаду коронного підкоморія (мав до другого поділу Речі Посполитої). Карнавал 1774 р. провів у Парижі; серед місцевих поляків вважався «поступовцем». Теофіля Сапега (Сапежина) про нього: «Народ свій ґанить, всякі правдиві польські звичаї видаються йому найбільш кривими». 1776 р. пошлюбив сестреницю короля Уршулю Замойську. 23 серпня 1776 р. підписав акт конфедерації генеральної, зав'язаної перед сеймом.