Вже з самого початку XIX сторіччя суботники вступають в контакти з ашкеназькими євреями, що жили поза смуги осілості, й з кримськими караїмами. У кінці XIX — першій половині XX сторіччя майже у кожній громаді суботників (юдействуючих) жили євреї, що виконували обов'язки вчителів, шойхетів, рабинів. З іншого боку, у багатьох єврейських громадах за межами смуги осілості юдействуючі, що переселялись до міста, були прийняті у якості повноправних членів. Однак повної асиміляції юдействуючих ашкеназькими євреями не сталося: вступаючи в шлюби з ашкеназами й з гірськими євреями, вважаючи себе частиною єврейського народу, юдействуючі зберегли свою особливу групову самосвідомість. Це проявляється, зокрема, у самоназвах «гери» або «гейрим» (що ними часто користуються суботники, щоб відрізнити себе від «природних євреїв») й у наративних практиках сучасних герів й суботників, протиставляють свою відданість релігії недостатньо ревному, з їх точки зору, дотримання «закону» або навіть атеїзму нинішніх євреїв. Ці та інші особливості групової самосвідомості юдействуючих часто сприймаються сучасними, далекими від релігії євреями за ознаку «сектантства».