У 2. веку је Иберија ојачала своју позицију, нарочито у време владавине Фарасманеса II. Овај владар се изборио за пуну независност од Римљана, а успео је повратити неке изгубљене територије од Јермена. У 3. веку племе Лази осваја већи део Колхиде успостављајући краљевину Лазику. Колхида ће касније бити предмет римско (византијско) - сасанидских сукоба који ће кулминирати у Лазичком рату (542-562). Почетком 3. века, Рим је морао одустати од грузијске области Кавкаске Албаније и Јерменије у корист Сасанида, али територија целе данашње Грузије била је у римским рукама. Краљевина Лазика сачувала је своју независност све до 562. године када ју је Византијском царству прикључио Јустинијан I. Године 591. склопљен је римско-сасанидски уговор о подели Кавкаске Иберије. Тбилиси је припао Сасанидима, а Мцхета Византинцима. Почетком 7. века долази до нових немира. Након избијања Римско-персијског рата, иберијски владар Стефаноз I (590-627) одлучио је 607. године да стане на персијску страну како би ујединио све територије Кавкаске Иберије што му је вероватно и успело. Међутим, Ираклијева офанзива 628. године донела му је победу над Персијанцима чиме је обезбедио римску доминацију у западној и источној Грузији све до инвазије од стране Арапа у другој половини 7. века. Византијски утицај на овим просторима почео је да слаби након 692. године, односно након римског пораза у бици код Севастополиса од стране Омајада. Севастополис (данашњи Сухуми) остао је у византијским рукама све до 736. године када га Марван II осваја и пљачка. Тиме је окончана византијска власт у Грузији.