Mivel a francia segélypénzek összege szinte szimbolikus volt ( forint havonta), a nemesfémbányászat stagnált (és emiatt a nemesfémpénzverés is), a kincstári jövedelmek (állami bányák, vámok, elkobzott birtokok) nem tudták kielégíteni a szükségleteket, és nagy összegű kölcsönökre Rákóczi nem tehetett szert (a legnagyobb kölcsönt Debrecen városától vette fel forint értékben), nem maradt más hátra, mint megadóztatni a lakosságot. Az adópolitika terén is forradalmi volt Rákóczi intézkedése: bevezette a közteherviselést. A nemesség eddig nem adózott, mivel nemesi kiváltsága volt az adómentesség, csak katonai szolgálattal tartózva az uralkodónak. Mivel a parasztság súlyos terheknek volt alávetve (terményadó, katonaság elszállásolása, fuvarozás, várépítés stb. – és emellett sokan még katonáskodtak is), Rákóczi a nemesség megadóztatása mellett döntött. Noha a nemességre nem róttak ki akkora adót, mint amekkora gazdasági erővel rendelkezett (a nehezét továbbra is a parasztság vitte el a vállán), forradalminak számít a közteherviselés bevezetése, mivel a szabadságharc bukása után csak másfél évszádra rá kerül újra napirendre e probléma, történetesen 1848-ban. A pénzadózás végre komoly gazdasági alapot teremtett a szabadságharcnak, azonban már késő volt. Rákóczi seregei vereséget vereségre halmoztak, a nagy reménysége, Franciaország is hasonló helyzetben volt és béketárgyalásokat kezdeményezett. A szabadságharc bukása elkerülhetetlen volt már Franciaország 1704-es höchstädti veresége után, az európai erőviszonyok átbillentek a Habsburgok javára. Maradandóak azonban Rákóczi gazdasági reformkísérletei: a rézpénz és a közteherviselés bevezetésének a megpróbálása – az első kudarccal, a második sikerrel koronázva.