Народився у Кракові. Син короля Сигізмунда ІІІ і австрійської принцеси Анни Габсбурзької. Напівбрат і одночасно кузен короля Іоанна ІІ Казимира. Намагався централізувати державне управління, спирався на освічену магнатерію. Зарекомендував себе толерантним правителем. Узаконив православну церкву в Україні та Білорусі, сприяв обранню київським митрополитом Петра Могили (1633). Ініціював Торунський диспут між католиками та протестантами (1645). Вів активну зовнішню політику, скеровану проти Московії і Османської імперії. На запрошення московських бояр обраний московським царем (1610). Двічі здійснив походи на Москву, щоб зайняти трон (1612, 1617—1618).