З липня 1942 до січня 1943 року билася у складі XIII армійського корпусу 2-ї польової армії під Воронежем та в березні 1943 року під Курськом. У наслідок успішного проведення Червоною армією Воронезько-Касторненської операції західніше Воронежу була оточена значна частина сил 2-ї німецької армії. Але через брак сил у радянських військ 29 січня німецько-угорським військам, що опинилися у кільці, вдалося вибити частини противника з Горшечного (населений пункт на південь від Касторне) і вирватися з «мішка». Німці здійснили прорив трьома окремими тактичними групами. "Група Бекеманна" включала залишки 75-ї, 340-ї, 377-ї німецьких дивізій і дві угорські дивізії — 6-ту і 9-ту, і налічувала близько 10 тисяч осіб. "Група Зіберта" складалася із залишків 57-ї, 68-ї і 323-ї піхотних дивізії, близько 8 тисяч солдатів і офіцерів. "Група Гольвітцера" включала залишки 26-ї і 88-ї піхотних дивізій. Оточені, з боями поступово проривалися на захід, у результаті чого до 12-15 лютого пошарпані групи Гольвітцера і Зіберта вийшли з оточення в районі Обояні. Група Бекеманна була відсічена і розгромлена радянськими військами. Таким чином з 125 000 осіб, що потрапили в оточення, змогли вирватися менш ніж 25 000. Всі складські запаси і важке озброєння було втрачено. У наслідок важких боїв фактична чисельність дивізії знизилася до 7200 осіб, включаючи залишки 377-ї піхотної дивізії, які були підпорядковані їй раніше.