За конвенцією, Британія погоджувалася на продовження німецької залізниці до Басри, з тим, що ця дорога не буде продовжена до Перської затоки. «"Останні два роки перед Першою світовою війною заповнені германо-турецькими переговорами з питання про цю дорогу: вони привели (перед самим початком війни) до підписання попереднього договору, визнавши верховну владу Туреччини над Кувейтом; однак, одночасно з цим, підписані були особливі договори між шейхом Кувейту та англійським урядом, котрий робив Англію фактичною господинею цієї області"», — писав Карл Радек. У контексті нещодавно програних нею Італо-турецької та 1-ї Балканської воєн, Османська імперія заявила про готовність зробити деякі поступки британцям (і арабським націоналістам). 29 липня 1913 британо-османська конвенція була підписана, але не ратифікована. Її головним наслідком було створення юридичної бази для формальної незалежності та визначення меж сучасного Кувейту.