9 грудня 1714 року Османська імперія оголосила війну Венеції. Так почалася Друга Морейська війна, остання в низці османсько-венеційських війн. Венеція звернулася за допомогою до європейських держав, але отримали лише дюжину галер від папи, Великого герцога Тосканського і Мальтійського ордена. 1715 року турки всього за два місяці знову завойовують Пелопоннес. А ось в Далмації венеційці за допомогою ополчення місцевих міст і морлахів змогли відбити напади турків. 1716 року положення Венеції було покращено вступом у війну Австрії, що побоювалася, що захоплення турками Іонічних островів і Далмації поставить під удар австрійські володіння в Хорватії та Італії (Неаполь). 5 серпня прославлений полководець принц Євгеній Савойський розгромив армію великого візира при Петровардині, до деякої міри повторивши «криваву лазню» при Зенті 20-річної давнини. Разом австрійці і венеційці не дозволили туркам влітку того ж 1716 року захопити Корфу, а потім, скориставшись перепочинком, за сприяння іспанського флоту взяли Санта-Мавру і Бутрінті, міста на узбережжі Епіру, навпроти Корфу, не зустрівши там опору. 1717 року венеційці в цілому успішно воювали на морі, розбивши турків біля острова Імброс і звівши внічию бій у острова Черіго (відомий також як битва при Матапані). На суші, як і раніше діючи разом з австрійцями, венеційці в жовтні зайняли Превезу та Воніцу.