Bysanttilaiset oppineet olivat olleet yhteyksissä länsieurooppalaisten kollegojensa kanssa Latinalaisen keisarikunnan ajoista saakka ja erityisesti siitä saakka, kun Bysantti oli alkanut pyytää Länsi-Euroopalta apua ottomaaneja vastaan 1300-luvulla. Länsi-Eurooppalaisilla oppineilla oli pääsy antiikin Kreikan filosofiaan joihinkin tuotoksiin katolisen kirkon ja muslimien kautta, mutta bysanttilaisilla oli lukuisia teoksia ja kommentaarioita, joita he eivät olleet koskaan aiemmin nähneet. Bysanttilainen tietämys tuli lännen saataville laajemmin vuoden 1438 jälkeen, kun Bysantin keisari Johannes VIII Palaiologos osallistui Ferraran ja Firenzen kirkolliskokouksiin keskustellakseen itäisen ja läntisen kirkon yhdistymisestä. Johanneksen mukana matkalla olivat Plethon, hänen oppilaansa Johannes Bessarion, sekä George Scholarios.