Maaliskuussa 1813 Marmont sai komentoonsa Grande Arméen VI armeijakunnan Saksassa. Hän osallistui Napoleonin rinnalla Lützenin ja Bautzenin taisteluihin toukokuussa, Dresdenin taisteluun elokuussa sekä Möckernin, Leipzigin ja Hanaun taisteluihin lokakuussa 1813. Tässä vaiheessa Marmontista tuli joksikin aikaa Napoleonin oikea käsi. Kun liittoutuneiden armeijat vuoden 1814 alussa työntyivät Ranskaan, Marmont oli tärkeässä roolissa puolustustaisteluissa. Hän osallistui muun muassa Briennen, La Rothièren, Champaubertin, Montmirailin, Vauchampsin, Laonin ja Reimsin taisteluihin. Kärsittyään tappion Fère-Champenoisen taistelussa Marmont joutui perääntymään Pariisiin. Pariisin taistelun alkaessa hän ei enää uskonut voittoon ja tehtyään hetken vastarintaa pääkaupungin ulkopuolella hän neuvotteli vihollisen kanssa salaisen antautumissopimuksen. Vedettyään joukkonsa puolustuksellisesti mahdottomaan asemaan hän määräsi ne antautumaan Bellevillessä 30. maaliskuuta. Muutamaa päivää myöhemmin petturiksi julistettu Marmont ja osa hänen joukoistaan siirtyivät liittoutuneiden puolelle.