Les unitats creades a Espanya eren les anomenades expedicionàries, però des de la seva arribada al continent americà rebien un flux continu de tropes americanes que suplantaven les baixes europees, és a dir, a més temps d'arribada més americanitzada quedava la unitat expedicionària. Per exemple, una coneguda unitat expedicionària, el batalló de Burgos, després del trajecte naval des de la península ibèrica va haver de completar les seves files a la seva arribada amb un terç d'americans sense ni tan sols haver entaulat cap combat. D'aquesta forma únicament un quart de l'exèrcit reial a la Batalla de Maipú era europeu. A partir del 1817 no arribaria cap reforç europeu per als reialistes del Perú, i des de l'any 1820 per a cap lloc d'Amèrica. Durant la totalitat de la guerra un nombre d'entre quaranta i cinquanta mil espanyols europeus van desembarcar a Amèrica en diverses expedicions, i d'aquests no arribaven ni als trenta mil els soldats que van entrar en combat en territori continental americà. Una part important d'ells, entre quinze i vint mil van quedar-se protegint la estratègica illa de Cuba. L'any 1820 el nombre d'espanyols peninsulars combatents a tota Amèrica no arribava a la xifra de deu mil homes. En aquell mateix any les unitats expedicionàries contaven, en general, amb una proporció d'un 50% d'europeus, i Pablo Morillo va afirmar que en aquesta data hi havia dos mil europeus sota el seu comandament. L'any 1824 únicament cinc cents espanyols peninsulars formaven part de l'exèrcit reialista que va combatre a la Batalla d'Ayacucho.