Tot aquest coneixement va ser transferit als grecs probablement poc després de les conquestes d'Alexandre Magne (331 a. C.). Segons el filòsof clàssic Simplici (490-560), Alexandre va ordenar la traducció dels arxius astronòmics històrics sota supervisió del seu historiador Cal·lístenes d'Olint (nebot i deixeble d'Aristòtil, a qui els hi va enviar). Cap la pena esmentar que encara que Simplici és una font tardana, el seu relat és per altre fiable. Va passar un temps exiliat en la cort persa sassànida i va poder tenir accés a fonts desconegudes o perdudes en l'Occident. Crida l'atenció que hagi esmentat el títol "tèresis" (gr. guàrdia) que és un nom inusual per a un treball històric, però que de fet és una traducció adequada del títol babilònic "massartu", que significa ‘guardant’ però també ‘observant’. Com vulgui que hagi estat, el pupil d'Aristòtil, Cal·lip de Cízic va introduir el seu cicle de 76 anys, que va millorar al Cicle metònic de 19 anys existent en aquesta època. El primer any del seu primer cicle comença en el solstici d'estiu del 28 de juny del 330 a. C. (segons el calendari julià prolèptic), però més tard sembla haver explicat mesos lunars des del primer mes a partir de la batalla decisiva d'Alexandre en Gaugamela l'any 331 A.C. Calip va poder haver obtingut les seves dades de fonts babilòniques i el seu calendari va poder haver estat anticipat per Kidinnu. També és sabut que el sacerdot babiloni Berós va escriure al voltant de l'any 281 a. C. un llibre en grec sobre la (més aviat mitològica) història de Babilònia, la "Babyloníaca", per al nou governant Antíoc I Sòter; es diu que després va fundar una escola d'astrologia a l'illa grega de Cos. Un altre candidat per haver ensenyat als grecs sobre astronomia/astrologia babilònica és Sudinés, qui era part de la cort de Àtal I de Pèrgam al Segle III aC.