Germanii au invadat Țările de Jos, Luxemburgul, Belgia și Franța în mai 1940. În Țările de Jos, germanii l-au instalat în postul de "" pe Arthur Seyss-Inquart, care a început rapid să persecute pe cei circa 140.000 de evrei olandezi. Evreii au fost înlăturați de la locurile lor de muncă și obligați să se înregistreze la guvern. Cetățenii olandezi neevrei au protestat împotriva acestor măsuri și au organizat în februarie 1941 o grevă care a fost înăbușită rapid. După capitularea Belgiei la sfârșitul lui mai 1940, ea a ajuns să fie administrată de un guvernator militar german, , care a implementat măsuri antievreiești împotriva celor circa 90.000 de evrei din Belgia, dintre care mulți erau refugiați din Germania sau din Europa de Est. Franța avea circa 300.000 de evrei, împărțiți între partea nordică a Franței, ocupată de Germania, și zonele sudice, neocupate, dar administrate de guvernul colaboraționist al regimului de la Vichy. Regiunile ocupate erau sub controlul unui guvernator militar, și acolo măsurile antievreiești au fost puse în aplicare mai lent decât în zonele controlate de Vichy. În iulie 1940, evreii din părțile Alsaciei și Lorenei ce fuseseră anexate de Germania au fost expulzați în Franța regimului de la Vichy.