Після Хотинської війни 1622 року частина українського козацтва розійшлася по домівках, але 20 — 30 тис. самовільних козаків, не внесених у реєстр, своїми діями дозволили Війську Запорізькому проводити самостійну політику на підвладній території. У свідомості народу Запорозька Січ перетворилася на центр мало залежний від центральної влади Речі Посполитої. Так зміцнилося Військо Запорозьке Низове й запорозькі козаки стали особливою частиною всього українського козацтва. Вони жили своїм осібним життям, мали свої території, вольності, свою окрему організацію, свого власного кошового.