До 1944 адмірал Реймонд Спрюенс розробив для своїх сил складну систему захисту. Перша лінія складалася з есмінців з радарами, які знаходили японські літаки та передавали їхні координати патрульним винищувачам, які атакували літаки японців, які змогли прорватися через зенітний вогонь. Саме тому японці зазнали значних втрат у битві в Філіппінському морі і не змогли сильно зашкодити своїм головним цілям, авіаносця. Найбільше постраждала Південна Дакота в яку влучила бомба і спричинила багато жертв, але не сильно пошкодила сам лінкор.