Hoci Dioklecián v roku 305 rezignoval, prenasledovanie pokračovalo v jednotlivých častiach ríše s rozdielnou horlivosťou aj v nasledujúcom období. Skončilo sa až v roku 311 Galeriovým Nikomedijským ediktom. Edikt umožňoval kresťanom súkromne i verejne vyznávať svoj kult a zaväzoval ich modliť sa za cisárovo zdravie. Napriek ediktu po Galeriovej smrti ešte prenasledovanie kresťanov dočasne pokračovalo a náboženská sloboda bola vyriešená až v roku 313 vydaním Milánskeho ediktu (správnejšie reskriptu) cisármi Konštantínom I. (Západ) a Liciniom (Východ). Podľa niektorých dobových správ k tomuto obratu malo dopomôcť zázračné zjavenie kríža, pod ktorého znamením mal Konštantín vyhrať bitku pri Mulvijskom moste. Edikt prehlásil náboženskú slobodu pre všetky náboženstvá a kresťanom boli prinavrátené zhabané statky. Kresťanská cirkev a jej spolky sa stali právnickými osobami. Ediktom tak došlo k zrušeniu exkluzívneho spojenia rímskeho štátu s pohanským kultom, čo politicky najviac dopomohlo práve kresťanstvu.