Вите влага най-много енергия в стимулиране на построяването на железници, особено Транссибирската железница. Той я разглежда не само като начин да се урбанизират селските райони, но и като икономически стимул сама по себе си, бидейки връзка между европейската и азиатската част на Русия. Освен това, чрез нея той цели да превърне Русия в основния посредник между Западна Европа и Далечния Изток. В продължение на почти десетилетие системата на Вите се радва на значителен успех, но към края на века международната несигурност (Бурската война, Испано-американската война, Боксерското въстание) намалява потока на чуждестранни заеми към Русия, а стачките и размириците в страната разкриват, че по-голямата част от населението вече няма да толерира снижените жизнени стандарти, причинявани от политиките на Вите. Освен това, влиятелните селскостопански интереси, които винаги са били в противовес на подкрепата на Вите за индустриализация на държавата, успяват да достигнат с опозицията си до съда. Взаимоотношенията на Вите с император Николай II също са обтегнати. През август 1903 г. Вите е освободен от длъжността си в министерството на финансите и е назначен на като цяло символичната позиция на председател на Комитета на министрите.