По това време се създава Вътрешната тракийска революционна организация (ВТРО) с цел извоюване на пълна политическа независимост на Одринска и Беломорска Тракия и последващо обединяване на тези земи с България. Малобройността на останалото след етническото прочистване и геноцида българско население в Одринска Тракия, съчетано с дислоцирането на силни турски части прогонили гърците от там след техния разгром в Гръцко-турската война от 1919 – 1922 година от една страна, и от друга тежкият гнет срещу всички негръцки етноси на гръцкия режим установен в Беломорието водят до това, че през ноември 1922 година е създадена Българо-турската вътрешна революционна организация фокусирала дейността си в Беломорска Тракия с главен войвода Тане Николов. Въоръжени отряди, образувани най-често в България нападат гръцки казарми, гарнизони, обекти по железопътни линии и други инфраструктурни обекти. Правителството на Александър Стамболийски оказва подкрепа с оръжие и боеприпаси с надежда да окаже натиск върху Лозанската конференция. След 9 юни 1923 година Цанковият кабинет, нуждаещ се от международна подкрепа разформирова българо-турската РО. ВТРО скоро е възстановена и то като чисто българска на 17 септември 1923 година в Хасково от Димитър Маджаров, като действа до Спогодбата Моллов - Кафандарис от 1927 г., продължавайки да праща чети и да подпомага хилядите бежанци от Беломорска и Ординска Тракия. Наследник на ВТРО след 1927 г. става Тракийската организация в България. Нейната дейност също е насочена към решаване на тракийския въпрос, и в частност към подпомагане на българите остнанали извън границите на България в Тракия.