Ihned po válce začal pracovat ve vrcholných orgánech Revolučního odborového hnutí. Významnou úlohu sehrál i v komunistickém puči v únoru roku 1948. Stal se předsedou Akčního výboru Národní fronty "Pěvecké obce české" a "Filharmonické jednoty" a nemalou měrou se podílel na perzekuci komunistickému režimu nepohodlných hudebníků. V témže roce se stal profesorem na Akademii múzických umění v Praze pro obor lidové tvořivosti a později i ředitelem "Ústavu pro etnografii a folkloristiku" Československé akademie věd. Významně se rovněž podílel na přetvoření "Svazu československých skladatelů" na vrcholný ideový orgán ovládající všechny složky hudebního života v tehdejším Československu.