I mellemtiden havde Franz Josefs hærs nederlag ved Solferino i 1859 svækket det habsburgske rige og førte til von Bachs fald. Dette havde efterhånden bragt en mere oplyst atmosfære til Prag, og i 1861 anede Smetana en bedre fremtid for den tjekkiske nationalisme og kultur. Før han kunne træffe nogen beslutning om sin egen fremtid, tog Smetana i september ud på en koncertturné i Holland og Tyskland. Han håbede stadig at sikre sig et ry som pianist, men endnu en gang svigtede heldet ham. Tilbage i Prag dirigerede han opførelser af "Richard III" og "Wallensteins lejr" i januar 1862, men de fik en kølig modtagelse. Kritikere beskyldte ham for at være for tæt på "den nye tyske" skole, som Liszt repræsenterede; Smetana svarede, at "en profet er uden ære i sit eget land". I marts 1862 besøgte han kort Göteborg en sidste gang, men byen interesserede ham ikke længere; den forekom ham at være et provinshul, og uanset hvilke vanskeligheder det måtte medføre, var han nu fast besluttet på at søge sin musikalske fremtid i Prag: "Mit hjem er så forankret i mit hjerte, at jeg kun der vil finde virkelig tilfredshed. Det er til dette, at jeg vil vie mig selv".