El 1983 Dahl va publicar una crítica del llibre "God Cried" de Tony Clifton, que tracta el setge de Beirut oest per part de l'exèrcit israelià durant la Guerra del Líban de 1982. Per Dahl, el llibre faria els lectors "violentament antiisraelians", escrivint: "No sóc antisemita. Estic en contra d'Israel". Dahl va dir a un periodista el 1983: "Hi ha un tret en el caràcter jueu que fa provocar animositat... Vull dir que sempre hi ha una raó perquè l'antires sorgeixi en qualsevol lloc; fins i tot un pudent com Hitler no es va limitar a recollir-los sense cap raó". Dahl va mantenir amistat amb diversos jueus, incloent-hi el filòsof Isaiah Berlin, que va dir: "Pensava que podia dir quelcom. Podria haver estat proàrab o projueu. No hi havia cap línia coherent. Era un home que va seguir als capricis, el que significava que esclataria en una direcció, per dir-ho d'alguna manera". Amelia Foster, directora del Museu Roald Dahl a Great Missenden, afirma:" Aquest és un nou exemple de com Dahl es negava a prendre's res seriosament, fins i tot a si mateix. Ell estava molt enfadat amb els israelians. Va tenir una reacció infantil al que estava passant a Israel. Dahl volia provocar, com sempre provocava en el sopar. El seu editor era jueu, el seu representant era jueu, i només va pensar coses bones d'ells. Em va demanar que fos la seva directora gerent, i jo sóc jueva".