Després de sofrir el brot esquizofrènic, va ser tractat en l'Institut Pere Mata de Reus, però va seguir vivint amb la seva mare a Lloret de Mar, a cura d'un infermer (encara que no es van divorciar fins a setembre de 1936, els seus pares vivien separats, almenys, des de 1933). No va ser internat fins a 1936, amb el seu pare encara a la presó després d'haver proclamat l'Estat català a l'octubre de 1934 (Lluïset va estar el 6 d'octubre a la seu del CADCI en la rambla de Santa Mònica de Barcelona, però va poder escapar abans que fos bombardejada i presa per l'Exèrcit, i refugiar-se a Lloret amb la seva mare). El gener de 1936, la seva mare i la seva germana van tornar a Barcelona, però Lluïset va ser internat en l'Institut Pere Mata. En esclatar la Guerra Civil, el caos es va ensenyorir del psiquiàtric, dispersant-se els malalts, per la qual cosa Lluís Companys va decidir enviar a Lluïset fora d'Espanya, primer a un sanatori en Kreuzlingen (Suïssa), i més tard a un altre a Bèlgica, l'Institut Fond'Roy, en Uccle, als afores de Brussel·les. El 30 de setembre de 1938 Companys va decidir traslladar al seu fill a l'hospital psiquiàtric L'Abbaye, en Viry-Chatillon, a pocs quilòmetres al sud de París. Allí vivia amb la seva família i treballava, encara que de manera no oficial, ja que no havia pogut convalidar el títol espanyol, el doctor Anguera de Sojo, com a ajudant d'un dels metges del centre, del que era amic. En paraules de l'historiador Josep Benet, el doctor Anguera de Sojo «es va ocupar del fill malalt del president amb gran generositat i competència professional» (Companys pare li va expressar el seu agraïment en diversos escrits). També es va encarregar de la cura de la jove Carme Ballester, segona esposa de Companys, que havia arribat a França a l'abril d'aquest any.