Nascut en el si d'una família noble, va iniciar la seva carrera militar el 1805 a l'aristocràtica Guàrdia de corps. Durant l'aixecament del 2 de maig de 1808 va fugir de Madrid per unir-se a les Guàrdies d'Andalusia, a l'inici de la guerra contra les tropes de Napoleó. Al juny d'aquest any és ascendit a tinent de cavalleria participant en la Batalla de Bailèn, després de la qual es va incorporar al regiment de Farnese, unint-se a les guerrilles que operaven contra l'exèrcit d'ocupació francès. Durant aquest període, va ser ferit dues vegades en combat, sent ascendit a capità poc abans de la Batalla d'Almonacid, per després combatre en diverses accions fins a la Batalla d'Ocaña, on l'exèrcit espanyol va sofrir una seriosa derrota, sent fet presoner durant la mateixa. Va aconseguir no obstant això fugar-se i unir-se a l'exèrcit acantonat a Múrcia. Allà se li va confiar el comandament d'una guerrilla muntada, obtenint un reconeixement pel seu valor en l'atac a la Vila de Galera. En aquesta acció va sorprendre a un esquadró de la cavalleria polonesa al servei de Napoleó, fent 33 presoners i "donant mort amb les seves mans al comandant francès" en combat singular segons assenyala el comunicat oficial. En finalitzar la guerra contra els francesos és ascendit a tinent coronel al maig de 1815, i condecorat pels seus serveis amb la Reial Orde de Sant Ferran al gener de 1818.