Fou Cap Regional de la Comunió Tradicionalista i membre del Consell Reial del pretendent Francesc Xavier de Borbó i Parma, de qui va rebre la Creu de l'Orde de la Legitimitat Proscrita. Durant la dècada de 1970 va ser secretari general del Partit Carlista del País Valencià. El 2 d'octubre de 1972 va destituir la Junta Provincial Carlista de València, controlada per un sector disconforme amb l'evolució ideològica cap a l'esquerra, per estar "fora de la línia d'actuació" del Partit Carlista. El 1976, després dels Fets de Montejurra, va tractar d'unir la Comunió Tradicionalista amb el Partit Carlí, iniciant contactes amb tradicionalistes decebuts amb Sixt de Borbó. El 9 d'agost de 1976 el partit va celebrar una assemblea de militants del nord del territori valencià, que va ser clausurada per Rafael Ferrando com a president del seu Consell Nacional.