Po začátku Pražského povstání (7. 5.) byli Gerstbergerovi zatčeni a jejich holešovický byt povstalci zajistili. Gerstbergerovou po dvou dnech na zásah jakési vlivné osobnosti propustili, její manžel však zůstal ve vazbě. Během dalšího období se všemi prostředky snažila dosáhnout propuštění manžela z vazby a uvolnění bytu. Proti ní svědčili občané z okolí. Některá svědectví o aroganci Gerstbergerových během okupace působí přesvědčivě, jiná mají až komický nádech. V červnu byla Gerstbergerová v přechodném bydlišti u své známé znovu zatčena a ve vazbě na Pankráci strávila asi měsíc a půl. Během vazby působila jako agentka svého mocného ochránce, záhadného Dr. Wolfa či Weisse ze Zemského odboru bezpečnosti (ZOB), kterému dodávala informace o jiných vězeňkyních i o chování českých dozorců. Hlavní představitele ZOB z tohoto období později karikovaně zobrazila ve svém románu "Das tote Geleise" (1961). Při všech výsleších i při zatčení prokazovala rodné jméno Barényi, rok narození 1910, neznámého otce a pěstounskou výchovu, absolutorium šesti semestrů filozofické fakulty. Zřejmě k této identitě někde získala úřední dokumenty. Přes petici obyvatel z okolí jejich holešovického bydliště byl Gerstberger v říjnu 1945 propuštěn z vazby a v únoru 1946 byl jim oběma za poněkud záhadných okolností povolen odjezd do Rakouska, čehož ihned využili.