Tím, že ve druhé polovině 80. let čínští komunističtí historici a politici vyhlásili zmíněné pořadí projevů Čchin, Čou, Čang, Mao, Wang…, a přitom zachovali starší tezi, že v čele kritiků stál Mao a Čang pouze podporoval Maovu kritiku, dostala se do čínské oficiální verze okolností konference nekonzistence. Mimo Čínu z pořadí projevů, důrazu jaký je v Čchen Jünových poznámkách na Čanga kladen (poznámky kladou Čangův odpor vůči vojenské strategii Brauna a Čchina už na konec roku 1933), rozhodnutí pověřit sestavením usnesení Čanga a převzetí vedení strany Čangem od Čchin Pang-siena začátkem února vyvodili historikové závěr, že na konferenci spíše Mao podporoval Čanga než naopak. Čínští pamětníci (Nie Žung-čen, Wu Siou-čchüan, ale opakovaně i Mao, poprvé na VII. sjezdu roku 1945) ale Čangovi nepřikládají takovou váhu, naproti tomu zdůrazňovali a zdůrazňují podporu Maa od Wang Ťia-sianga, který podle nich byl „první z politbyra kdo přešel na stranu Maa“, především jehož úsilím bylo zasedání svoláno a který jako první podpořil Maa na konferenci projevem bezprostředně následujícím po Maovu.