Pocházel ze skotského šlechtického rodu připomínaného od 14. století, narodil se v Edinburghu jako druhorozený syn právníka a politika 1. hraběte ze Stairu. V roce 1682 nešťastnou náhodou na lovu zastřelil svého staršího bratra Jamese (1670–1682) a stal se otcovým dědicem. Mládí strávil v Nizozemí, kde studoval na univerzitě v Leidenu. Jako dobrovolník se zúčastnil devítileté války, později se prosadil ve válce o španělské dědictví, v níž bojoval po boku vévody z Marlborough a postupoval v hodnostech (již v roce 1702 byl podplukovníkem), po bitvě u Ramillies byl povýšen na brigádního generála (1706). Po otci zdědil v roce 1707 titul hraběte ze Stairu (platný pouze pro Skotsko) a v letech 1707–1708 byl voleným zástupcem skotských peerů ve Sněmovně lordů. V letech 1709–1710 byl vyslancem u polského krále Augusta II. v Krakově, mezitím dosáhl hodností generálmajora (1708) a generálporučíka (1709), v roce 1709 bojoval v bitvě u Malplaquet. V roce 1710 dosáhl hodnosti generála a obdržel Řád bodláku, ale téhož roku spolu s pádem vévody Marlborougha se musel stáhnout do ústraní.