Istoricii consideră că epoca modernă a Indiei a început cândva între 1848 și 1885. Numirea în 1848 a ca guvernator general al Companiei Indiilor Orientale a pregătit scena pentru schimbări esențiale pentru un stat modern. Între acestea s-au numărat consolidarea și demarcarea suveranității, supravegherea populației, și educația cetățenilor. Schimbările tehnologice—printre acestea, căile ferate, canalele, și telegraful—au fost introduse la scurt timp după introducerea lor în Europa. În aceeași perioadă au crescut însă și nemulțumirile față de companie, nemulțumiri ce au declanșat Răscoala Indiană din 1857. Alimentată de diverse resentimente și percepții, între care reformele sociale invazive în stil britanic, taxe funciare ridicate și tratamentul sumar aplicat unor prinți și latifundiari bogați, răscoala a cuprins multe regiuni din nordul și centrul Indiei și a zdruncinat temeliile dominației Companiei. Deși răscoala a fost înăbușită până în 1858, ea a condus la dizolvarea Companiei Indiilor Orientale și la administrarea directă a Indiei de către guvernul britanic. Proclamând un stat unitar și un sistem parlamentar în stil britanic gradual dar limitat, noi conducători i-au protejat și pe prinți și pe moșieri ca garant feudal împotriva viitoarelor frământări. În deceniile ce au urmat, s-a dezvoltat treptat o viață publică în toată India, ceea ce a dus în cele din urmă la fondarea Congresului Național Indian în 1885.