Ciocnirile inițiale au avut loc la Hannut în timpul Bătăliei Belgiei. Rezultatele au fost aproape identice. În flancul sudic al Bulsonului, comandantul Diviziei I Panzer, generalul Friedrich Kirchner, a suferit o serie de înfrângeri tactice. Tunurile antitanc 3.7 cm PaK 36 s-au dovedit ineficiente în fața puternicelor blindaje ale tancurilor franceze. În confruntările directe, tancurile franceze, cu blindaje și tunuri superioare, au câștigat luptele cu tancurile germane. Tancurile germane au fost scoase din luptă într-un ritm rapid. Germanii trebuiau să îi împiedice să cucerească zonele înalte din fața orașului Bulson. Kirchner a fost obligat să își trimită tancurile în luptă în grupuri mici, o tactică care contravenea tacticii lui Guderian, dar se pare că această opțiune a fost singura care asigura supraviețuirea în luptă a unui număr mult mai mare de blindate. În ciuda inferiorității blindajelor și armamentului din dotare, tancurile germane au fost mai mobile, schimbându-și locurile de concentrare pentru apărare sau atac cu ajutorul echipamentului de emisie recepție radio. Viteza de deplasare superioară a Panzerelor le-a permis de asemenea tanchiștilor germani să depășească tancurile franceze, superioare ca putere de luptă. De multe ori, tancurile Panzer III și IV au reușit să depășească coloanele de tancuri franceze, să pătrundă în spatele lor, de unde să le distrugă. În timpul luptelor, germanii au remarcat punctul slab la tancurilor franceze, zona dintre corpul blindat și turelă, care era vulnerabilă în mod special la focul antitanc.