A második világháború után a romániai magyarság helyzetére és múltjára vonatkozó kutatások jó időre visszaszorultak "intézmény-emberek" egyszemélyes műhelyeibe; ők önmaguk igazolására is szívesen idézték Orbán Balázs alakját, aki a roppant nagy székelyföldi felmérést egyedül, faluról falura gyalogolva végezte el. 1956 táján már a nyilvánosság előtt is lehetett hivatkozni példájára: ifj. Kós Károly "Orbán Balázs, a néprajzkutató" címmel ír róla az 1957-es Kelemen Lajos-emlékkönyvben, s ugyanő az Állami Irodalmi és Művészeti Kiadó felkérésére előkészíti "A Székelyföld leírása néprajzi részeinek szemelvényes kiadását", amelyhez a monumentális mű néprajzi mutatóját is összeállítja. A könyv megjelenését azonban az 1956-os magyarországi forradalom leverését követő megtorlás légkörében a cenzúra megakadályozta, s a néprajzi mutató is csak jó egy évtizeddel később láthatott napvilágot a sepsiszentgyörgyi múzeum évkönyvében (Aluta, 1969).