I det angelsaksiske runealfabet havde man brugt runen ᚹ "wynn" for at betegne denne lyd, og angelsakserne indførte runen som bogstavet Ƿ i det latinske alfabet som en erstatning af "uu". Runen blev imidlertid erstattet med "uu" igen efter den Normanniske erobring af England. Senere blev "uu"/"vv" til ét bogstav, nemlig "w". Der var nemlig ingen forskel mellem bogstaverne "u" og "v" i tidlig latinsk skift. Dette er også grunden til, at bogstavet kaldes "dobbelt-v" på dansk, men "dobbelt-u" på engelsk.