"Sonatine" va ser projectada a la secció "Un Certain Regard" del Festival de Cinema de Cannes de 1993 L'Editor francès i aficionat al cinema, Jean-Pierre Dionnet (Canal+ / Studio Canal), va informar a una entrevista, que algú va convèncer Alain Delon per mirar "Sonatine" argumentant que Kitano era un aficionat de "Le Samouraï" protagonitzat per ell. Delon va quedar sorprés i parlant sobre l'actuació de Kitano, va dir "Que és això? [...], això no és un actor [...], només té tres expressions facials i ell gairebé no parla." La majoria de professionals al voltant de Dionnet van tenir la mateixa reacció, però l'editor francès havia quedat colpejat i desconcertat per aquest gènere nou. Va contactar amb el distribuïdor japonès per tal de comprar la llicència per "Sonatine", però la seva petició va ser refusada. Dionnet Va haver d'insistir diversos mesos per finalment descobrir que Shochiku no volia publicar "Sonatine" a l'estranger, dient que la pel·lícula era "massa japonesa" i no seria acceptada, ni entesa, per audiències occidentals malgrat haver fracassat també comercialment al Japó. Dionnet va arribar a un acord amb Shochiku argumentant que el públic francès no coneixia la carrera de Kitano i acceptaria el seu caràcter violent més fàcilment. Va comprar "Sonatine" i tres pel·lícules més de Kitano: "Violent Cop", "Boiling Point" i més tard, "Kids Return". El 1995, "Sonatine" va entrar al 13è Festival du Film Policier de Cognac a França, on va ser lloada per la crítica. "Sonatine", seguida per les altres tres pel·lícules van ser retransmeses al canal francès Canal+ uns quants mesos més tard. Dos anys després al canal Franco-Alemany Arte i seguida al cap de poc de la publicació, incloent un DVD disponible a la col·lecció de Dionnet "Asian Classics".