У статті «» Зенона Позняка, надрукованій в газеті «Літаратура і мастацтва» 16 вересня 1988 року, після проведення власних розкопок і досліджень автор робить висновок, що кількість жертв може становити 102 тисячі осіб. Позняк зазначає, що справжня цифра похованих в Куропатах може досягати 220—250 тисяч осіб, бо існують могили, більші за розмірами за досліджені, а також безліч могил зникло під час прокладання Мінської кільцевої дороги наприкінці 1950-х — початку 1960-х років, газотраси й вирубки лісу навколо неї в березні-травні 1988 року, а також, можливо, під час рубки й посадки лісу на цьому місці в 1940-х роках. Розкопки, проведені в липні 1988 року, на основі яких робилася ця оцінка кількості жертв, є першою відомою ексгумацією в Куропатах. Разом з цим дослідники у своєму звіті звертають увагу на те, що до цих розкопок в Куропатах вже проводилася ексгумація і певні частини поховань вже були вибрані, що виражається в значному розходженні між кількістю знайдених черепів і кількістю виявлених пар стегнових кісток. За попередньої ексгумації з ям був вибраний значний об'єм похоронного шару небіжчиків, але поховання були засипані в недостатній мірі малою кількістю ґрунту, в результаті всі 510 виявлених могил мали западини глибиною від 0,18 до 0,65 м від лінії країв могили. На думку Позняка, частина трупів могла бути забрана з Куропат після наказу вищого керівництва СРСР в 1940-х — 1950-х роках, коли випадок розстрілів польських офіцерів у Катині органами НКВС набув розголосу.