У результаті значного вкладу в перемогу союзників у Першій світовій війні, Канада стала більш наполегливою і менш шанобливою щодо британської влади. Переконавшись, що Канада добре зарекомендувала себе на полях бойових дій, прем'єр-міністр Роберт Лейрд Борден зажадав отримати окреме місце на Паризькій мирній конференції в 1919 році. Ця ініціатива була відхилена не тільки Великою Британією, а і Сполученими Штатами, що бачили в делегаціі лише додаткові голоси на користь Великої Британії. Борден відповів, що, оскільки втрати Канади досягали майже 60 000 людей, її право на рівний статус як нації було освячено на полі бою. Прем'єр-міністр Великої Британії Девід Ллойд Джордж зрештою поступився, і неохоче переконав американців прийняти присутність делегацій з Канади, Індії, Австралії, Ньюфаундленду, Нової Зеландії та Південної Африки. Вони також отримали свої місця в Лізі Націй. Канада не просила репарацій чи повноважень. Вона відігравала скромну роль в Парижі, але сам факт володіння місцем був предметом гордості. Канада з обережним оптимізмом ставилась до нової Ліги Націй, в якій вона займала активну і самостійну позицію.