У квітні поновилися відбіркові матчі. І відразу ж — невдача: 28 березня програно в Кіто (0:1) поєдинок з Еквадором, а 25 квітня — у Сан-Пауло — нічия (2:2) з перуанцями. Тобто було взяте одне очко з шести можливих. Це викликало розчарування і першу порцію критики на адресу «Лева». Він спробував сховатися від люті преси та торсиди «емігрувавши» разом зі своєю командою на Далекий Схід, поїхавши на Кубок Конфедерацій за участю низки збірних, серед яких були і майбутні учасники чемпіонату світу. Тут команда Леао проявила себе не кращим чином. Перший матч проти Камеруну був виграний 2:0, а потім розпочалися суцільні провали. Нульові нічиї з Канадою і Японією, програш Франції (1:2), а потім — вже зовсім жахливий провал — поразка від Австралії (0:1). Після цього Леао був відправлений у відставку. Причому ця відставка була здійснена в особливо принизливій формі: відразу ж після поразки від команди Австралії в Токіо пішла телеграма з Конфедерації бразильського футболу, в результаті чого незадовго до посадки в літак в аеропорту Наріта на рейс Токіо-Сан-Пауло Емерсон Леао отримав повідомлення про свою відставку і рекомендацію не робити ніяких заяв до повернення на батьківщину. Леао пішов на 225-й день після свого приходу до керма головної команди країни, залишивши за плечима невтішний підсумок: три перемоги, три поразки (у тому числі зовсім непрощенні — від Еквадору та Австралії!), і чотири нічиї (не рахуючи перемоги, здобутої в товариському матчі в Японії перед початком Кубка конфедерацій над командою «Верді Кавасакі»). В історії збірної це другий за «провальністю» результат діяльності її тренера. Найголовнішим невдахою досі залишається Жайме Барселос, який, прийнявши збірну Бразилії в березні 1940 року, протримався на посаді всього 26 днів і п'ять матчів, усі — у березні того ж року, з яких три були програні, один зіграний внічию і один виграний.