L'entrada a la guerra de l'Imperi otomà l costat dels Imperis va augmentar el valor estratègic de Bulgària per als dos bàndols: per als Imperis era la ruta més senzilla per a proveir als otomans; per als Aliats, l'entrada en guerra de Bulgària podia reforçar la seva ofensiva en Galípoli i afavorir la presa dels estrets del mar Negre, que hagués facilitat el proveïment de Rússia. L'Entesa havia declarat la guerra a l'Imperi quan el 29 d'octubre els navilis Goeben i Breslau, transferits a la Marina otomana però amb tripulacions alemanyes, van bombardejar instal·lacions russes al mar Negre. Després del rebuig búlgar d'una nova proposta de l'Entesa que incloïa la frontera Enez-Midia, part de Tracia i Macedònia fins al riu Vardar, i que va disgustar a Romania, Grècia i Sèrbia, el 24 de novembre, els ambaixadors de l'Entesa van haver de limitar-se a promeses vagues, mentre que els representants de les Potències Centrals, després de certs dubtes, van prometre a Bulgària el 22 de desembre de 1914/4 de gener de 1915 el lliurament de Macedònia fins i tot sense que calgués que Bulgària s'aliés formalment amb ells. Tot i això van encoratjar al Govern de Sofia a que ataqués a Sèrbia. No obstant això, Radoslavov no desitjava haver d'enfrontar-se a Sèrbia per aconseguir Macedònia, sinó que fossin els Imperis els qui prenguessin el territori i el lliuressin a Bulgària. A finals de 1914, la posició búlgara, tot i que era favorable a una victòria dels Imperis, no havia descartat encara les converses amb l'Entesa. Militars búlgars van lliurar informació a tots dos bàndols. El 9 de desembre, els Aliats van tractar sense èxit de millorar la seva oferta del 24 de novembre a canvi de l'aliança formal búlgara, però Radoslavov la va rebutjar altra vegada per insuficient. Al febrer alemanys i austrohúngars van atorgar un nou crèdit de cent cinquanta milions de francs per tractar de guanyar-se definitivament el favor del Govern de Radoslavov, sense aconseguir-ho.