Під час національно-визвольної війни українського народу 1648—1657 років воював на боці Корони. Під впливом свого брата Юрія Немирича перейшов на службу до українського війська. В 1658-1659 роках — генерал артилерії Великого князівства Руського за підтримки брата Юрія та протекцією Івана Виговського після Гадяцької угоди. Брав участь у битвах з московитами та козаками, які їх підтримували у 1658-1660 роках, зокрема, в битві під Чудновом, де переможені московити клали йому — представнику короля — під ноги зброю. Як компенсацію за втрачені маєтності отримав 1660 року (за Бутлером) командування двома реґіментами гвардії, що мало принести бл. 40000 золотих річного доходу. Після смерті брата Юрія став київським підкоморієм у 1661 році. 1661 року козаки, 1662 — московити спустошили родові маєтки. В 1661, 1662 роках — посол сеймів РП від Київського воєводства. Іван Виговський (24 січня 1662) просив його підтримати його справи на них.