Els preus del mercat internacional van començar a baixar molt lentament a partir del 1914, mentre que els productes manufacturats que l'Argentina importava van començar a costar més cars en relació amb el preu dels cereals. Així es va anar creant una situació cada vegada més difícil que va conduir a una crisi general de l'economia; el major exponent va ser l'any 1929, al compàs de la crisi internacional. Amb una indústria amb poc desenvolupament que s'havia creat durant la Primera Guerra Mundial, però que va comprimir després una organització fiscal que obtenia gairebé tots els seus recursos a través de drets duaners, i un pressupost gairebé normalment deficitari, van caracteritzar al costat d'altres aspectes l'economia argentina durant el període radical entre 1916 i 1930.