El 1923, després del Putsch de Munic i el subseqüent empresonament de Hitler, aquest nomenà a Rosenberg com a líder del Partit Nazi, posició que mantingué fins a l'excarceració de Hitler. Hitler després remarcà en privat que havia escollit a Rosenberg per motius estratègics, basant-se en la seva personalitat feble i la seva manca d'auto-motivació, atès que Hitler no volia que el líder temporal dels nazis fos algú popular o afamat de poder, sinó algú que cedís sense problemes el lideratge del partit després que fos alliberat.