Arcul lung englezesc este un tip de arc medieval înalt, cu o lungime de circa 2 m utilizat de englezi și galezi ca armă de vânătoare sau de război. Arcul lung a fost utilizat cu eficiență împotriva francezilor în timpul Războiului de 100 de Ani, mai ales în bătăliile din faza sa incipientă, de la Crécy (1346) și Poitiers (1356), dar și în celebra bătălie de la Azincourt (1415). După aceea, arcurile lungi au fost mai puțin eficiente, arcașii suferind mari pierderi în bătălia de la Verneuil (1424), și fiind învinși în bătălia de la Patay (1429) când au fost atacați înainte de a reuși să ocupe poziții defensive.