Одного разу Ейлін Грей натрапила на нітроемалеву ремонтну майстерню в Сохо, в Лондоні, де вона попросила власника майстерні Д. Чарльза показати їй, як працюваті з нітроемаллю, яка їй сподобалась. Власник мав багато контактів у нітроемалевій індустрії і коли Грей повернулася до Парижа у 1906 році в квартиру, де вона провела більшу частину свого трудового життя, вона познайомилася з одним з них, Сейзо Сугавара. Він походив з місцевості в Японії, що була відома своїми декоративними роботами з використанням нітроемалі. Потім Сугавара емігрував до Парижа, щоб реставрувати певні нітроемалеві роботи, що експонувалися на Всесвітній виставці 1900 року. Після чотирьох років спільної роботи з Сугаварою Ейлін Грей дізнається, що у неї розвився контактний дерматит на нітроемаль на її руках. Вона продовжує працювати, але жодну свою роботу з нітроемалі вона не виставляє до 1913 року, коли їй було тридцять п'ять. Коли ж вона нарешті їх виставила, це був успіх.