Împăratul erei Daoguang (Tao-Kuang împăratul, chineză: 道光帝; pinyin: Daoguang Di, Wade-Giles: Tao4-kuang1 Ti4; Manchu: ᡩᠣᡵᠣ ᡝᠯᡩᡝᠩᡤᡝ, Doro Eldengge Hūwangdi; 16 septembrie 1782-25 februarie 1850) a fost al optulea împărat de dinastiei manciuriene Qing și al șaselea împărat Qing care a domnit peste China între 1820-1850. Domnia sa a fost marcată de "dezastru extern și rebeliune internă,​​" precum, de Primul Război al Opiului, și începutul Rebeliunii Taiping, conflicte ce aproape au distrus dinastia. Istoricul Jonathan Spence îl caracterizează pe Daoguang ca un "bine intenționat, dar un om ineficient, "care a promovat funcționari ce "au prezentat o vedere puristă, chiar dacă nu au avut nimic de spus despre problemele interne și externe din jurul dinastiei".