Јевреји у Лесковцу имали су своју Генизу (складиште за старе књиге), наиме код њих је постојао култ књиге, свако парче хартијеисписано јидишом било је свето и није смело да се пали или баци, него се склањало у један велики сандук у синагоги. Када би се сандук напунио, он је изношен из синагоге и ношен је на јеврејско гробље да буде сахрањен уз велике свечаности. Такође, имали су и своје ционистичко удружење "Тел Хај" чији је задатак био да код младих јевреја очува свест о староновој домовини Ерец Јизреалу, данашњем Израелу. Добар део чланова овог друштва били су Јевреји који нису били из Лесковца, ученици овдашње Текстилне школе. Ово удружење имало је и хор Хаверим и хавериот Кубвцат Тел Хај. Најпознатији Јевреји у Лесковцу били су доктори Жак Конфино, човек који је донео први рендген и отоврио први санаторијум и доктор Узиел Велизар Пијаде, који је своја приватна кола користио као амбулантна и тако спасао живот многим Лесковчанима,Никола Деклева хирург, оснивач и директор центра за хипербаричну медицину у Србији. Други светски рат је означио крај малобројне јеврејске заједнице у Лесковцу, којих је било око 80 пре рата.