У Скендер Вакуфу и његовој околини, Вахида је деловала до почетка маја 1942. године, када је прешла најпре у ослобођени Козарац, а потом у Приједор, који је ослободила Прва крајишка ударна бригада. Овде је активно политички радила, учествујући у организацији Окружне конференције СКОЈ-а за Босанску крајину, као и организовању акција за снабдевање војске и народа. Активност у Приједору, прекинула је непријатељска офанзива на Козару, након које је јула 1942. године прешла на рад у Подгрмеч, где је била укуљчена у рад Среског комитета КПЈ за Сански Мост. Заједно са Радом Врањешевић и Душанком Стишовић, овде је радила са женама, како на њиховом учешћу у прикупљању помоћи за партизане, тако и на њиховој политичкој организованости. У селу Хашанима, код Босанске Крупе упознала се са Сојом Ћопић, мајком књижевника Бранка Ћопића, са којом је одлазила на састанке, где су окупљане жене и омладина. На овим састанцима, Вахида је често говорила о значају братства и јединства Срба, Муслимана и Хрвата у ослободилачкој борби. Када је новембра 1942. године, у склопу Бихаћке операције, била ослобођена Цазинска Крајина, била је послата на овај терен како би политички радила са муслиманским становништвом и њиховом укључивању у Народноослободилачки покрет.