Když v roce 1137 dobyli Neapol Normané, vévodství zrušili a město připojili ke Království sicilskému s hlavním městem Palermem, takže Neapol se dostala mimo centrum politické moci. Normanská dynastie Hauteville v přímé linii vymřela po meči smrtí sicilského krále Viléma II. v roce 1189. Vilém II. se před svou smrtí zavázal, že pokud zemře bez dědiců, přejde následnictví na jeho tetu Konstancii Sicilskou, manželku syna císaře Fridricha I. Barbarossy, Jindřicha. Získat sicilskou korunu bylo pro Jindřicha ale složitější – jihoitalští šlechtici si vybrali za krále Tankreda, vévodu z Lecce a vnuka sicilského krále Rogera II. Pět let trvalo Jindřichovi, než zlomil odpor normanských elit, a Sicilské království a město Neapol připadlo německému císařskému rodu Štaufů. Císař Fridrich II. Štaufský v roce 1224 založil Neapolskou univerzitu jako první univerzitu, založenou panovníkem. V roce 1266 papež postoupil sicilské království Anjouovcům (vedlejší větvi francouzského královského rodu Kapetovců), kteří přenesli hlavní město z Palerma do Neapole. Tento přesun hlavního města a přílišné množství daní způsobily nespokojenost sicilského obyvatelstva, které se v roce 1282 vzbouřilo v povstání známém jako Sicilské nešpory ("vespri siciliani"). V roce 1284 aragonský král Petr III., jenž uzavřel spojenectví se Sicilany, připojil ostrov ke svému království. Roku 1442 Aragonci dobyli také Království neapolské.