Током 1934/'35. године постао је симпатизер и један од најактивнијих омладинаца у оквиру напредног покрета у Жеднику, који је тада почео све успешније да се развија под утицајем комуниста. После одслужења војног рока, запослио се, крајем 1936. најпре као пружни радник, па у Електричној централи, а затим као чиновник-писар у Градској полицији у Суботици; о томе се консултовао и с водећим комунистима Жедника. Али, од тада је престао даљи организованији рад КПЈ с њим, због бојазни да неће успети да се одупре антикомунизму полиције. Међутим, Данић је својим држањем показао да је остао одан револуционарном покрету. У неколико махова чинио је услуге комунистима, достављао, заплењену од комуниста, марксистичку литературу с тавана градске куће, где ју је полиција склањала, јављао о опасности хапшења, а када је, јануара 1941, и сам требало да учествује у хапшењу жедничких комуниста, он је то одбио. Због тога је притворен, суспендован из службе и осуђен на месец дана затвора. У затвору је остао до напада на Југославију 1941. године.