Међутим сукоби су се наставили, а додатно је напетост у граду повећало покретање османских топова са новоизграђене тврђаве "Румелијског хисара" који су у новембру потопили један млетачки брод који је одбио да стане и плати царину султану. Ово потапање је покренуло владаре на "Западу", али и поред тога скоро да никаква помоћ није стигла у блокирани град, а прилике на "Западу" најбоље илуструје реакција светог римског цара Фридриха III (1440—1493), који је на извештаје о збивањима око Цариграда, одреаговао у стилу типичног "салонског крсташа" пославши Мехмеду писмо у коме му је запретио да ће га уједињени хришћани напасти ако не поруши Румелијски хисар и прекине блокаду Цариграда. За то време Константин је покушао на све начине да ојача одбрану града. Са тим циљем је 12. децембра у цркви Божанске Мудрости дозволио кардиналу Исидору да прогласи званично Фирентинску унију. Потом је са њим присуствовао састанку на коме заједница Млечана у граду предвођена Ђироламом Минотом одлучила да остане у граду и помогне његову одбрану, дозволивши неколицини да напусти град под условом да плате казну од 3.000 дуката. Поред тога он је са околних острва успео да допреми још нешто залиха хране, али је услед недостатка средстава морао да одбије понуду угарског инжењера Урбана, који је направио топове Румелијском хисару, о изградњи неколико топова који би помогли одбрану. Урбан је након тога отишао код Мехмеда који му је платио дупло већу своту од тражене. Завршни чин припреме за одбрану био је долазак Ђованија Ђустинијанија у Цариград 29. јануара 1453. године са 700 војника, коме је као искусном војнику Константин поверио команду над одбраном.