През 711 голяма мюсюлманска флота напада вестготска християнска Испания. Водени от Тарик ибн-Зияд, за осем години те покоряват почти цяла Испания. Те се опитват да се придвижат на североизток и отвъд Пиренеите, но са спрени, след като са разбити от франките на Карл Мартел в битката при Поатие през 732 г. В продължение на няколко десетилетия маврите владеят Северна Африка и Пиренейския полуостров с изключение на малки области на северозапад и предимно баските райони в Пиренеите. Държавата им, известна като Ал Андалус, е обхваната от вътрешни конфликти през 750-те. Страната се разпада на множество феодални владения, предимно мюсюлмански, които са консолидирани от Кордовския халифат (929 – 1031). Християнските държави, разположени на север и запад, бавно разширяват властта си за сметка на маврите. През следващите няколко века Галисия, Леон, Навара, Арагон, Каталония (или Испанска марка, "Marca Hispanica"), както и Кастилия стават християнски. Този период е известен с толерантните отношения между християни, мюсюлмани и евреи, обитаващи едни и същи територии. През 1031 г. Кордовският халифат се разпада на отделни княжества (тайфи), но маврите продължават да владеят по-голяма част от територията на днешна Испания.