Спроби укласти церковну унію робились у Великому князівстві Литовському ще з 15 століття. Флорентійська унія 1439 року, підписана київським митрополитом Ісидором, була відхилена у Литві, проте низка литовсько-новгородських митрополитів були прихильниками унії. На Берестейському соборі 1596 року більшість православних єпископів на чолі з митрополитом Михайлом Рагозою підтримали унію. Уніатська церква зберегла свої структури: усі православні єпархії, які охоплювали білоруські землі, стали уніатськими (Пінськ-Турівська уніатська єпархія, Полоцька уніатська архієпархія, Смоленська та Володимир-Берестейська єпархії), а керівники зберегли титул митрополитів Київських з кафедрами у Новогрудку, Вільні, а з XVIII і у Варшаві.