Після смерті Мурада II у 1451 році, його спадкоємець Мехмед II офіційно підтвердив васалітет Георгія Бранковича. Мара Бранкович з почестями повернулася на батьківщину. Її ім'я носить область Мариово в Македонії, колишні особисті володіння, звільнені султаном від податків і присутності мусульман; а також узбережжя між Салоніками і півостровом Кассандра — "Каламарія", «Добра Марія». Залишила пам'ять про себе завдяки активній підтримці і даруванням православним монастирям, в тому числі Афону. Зокрема, після падіння Константинополя (1453), Мара перевезла на Афон, монастир Св. Павла, священні «Дари волхвів». В 1457 році помирає Георгій Бранкович, його спадкоємцем стає син Лазар. Мара, побоюючись за свою безпеку, біжить на османську територію. Близько 1459 року Мехмед дарує їй македонське місто Єжево (Ježevo) та навколишні села. А також — колишні монастирські землі біля Салонік і володіння в області Дубочица (серб.), близько нинішнього Лесковаца. До кінця життя Мехмед II з повагою ставився до мачухи і багаторазово використовував її як посередницю у дипломатичних контактах. Так, в кінці 1474 року, за її посередництвом починаються переговори між султаном і Венеціанською республікою, котрі до того моменту воювали вже дванадцять років.