Tako je šefu cesarskega kabineta grofu Arthurju Polzer-Hoditzu 17. oktobra 1917 pisal: "»Iz dneva v dan raste število tistih južnih Slovanov, ki od Avstrije in njenih birokratskih voditeljev ničesar več ne pričakujejo in svoje upanje že usmerjajo na antanto oz. mirovno konferenco«" 6. maja 1918 je odstopil z ministrskega položaja zaradi premočnega velenemškega vpliva in osebnih nasprotij s Seidlerjem. Njegovo ministrovanje je bilo sicer kratko, vendar je vplivalo na njegovo nadaljnjo kariero, kasneje je bil zaradi tega predstavnik na pariški mirovni konferenci.