Найбільш ранньою формою військових дій які могли відноситися до поняття "вогнева міць" було використання пращників стародавніх армій (яскравим прикладом є біблійна історія про Давида), і лучників. Зрештою, грізні Гуни запровадили використання композитних луків і легкої кавалерії для спрямування дощу стріл на сили супротивника, тактика, яка також застосовувалась у Британії, але у менш мобільній формі із їх відомими валійськими лучниками, які використовувались протягом різних англо-французьких конфліктів у часи Середньовіччя, сукупність яких відома як Столітня війна. Битва при Кресі часто вважається початком "епохи вогневої потужності" на заході, коли, дистанційна зброя дозволила невеликим силам перемогти кількісно переважаючого ворога без потреби вступати у ближній бій. Вогнева міць пізніше була використана із драматичним ефектом у схожий спосіб під час битви під Азенкуром.