Partiet har sin bakgrund i fraktionen "constitutionalistas" under den mexikanska revolutionen. Trots att revolutionen hade slutat 1920 fortsatte den politiska instabiliteten i landet och 1928 mördades segraren i det årets presidentval, den före detta presidenten Álvaro Obregón, av en katolsk fundamentalist. Avgående president Plutarco Elías Calles reagerade genom att utse sig själv till "Jefe Máximo" och i princip ta makten i landet med en svag tillförordnad president som statschef. Året därpå lät Calles grunda Nationella revolutionära partiet, PNR (), i syfte att förhindra att inre stridigheter mellan revolutionens olika parter tillintetgjorde uppnådda samhällsreformer. 1928–1934 styrde tre svaga presidenter och PNR utvecklades snabbt till ett etablerat maktparti med Calles som landets de facto makthavare. Dock skiftade partiets politik snabbt till auktoritär korporativism och arbetare och bönder, tidigare partiets huvudsakliga väljarkår och revolutionens drivkraft, började motarbetas kraftfullt. Partiet förbjöd strejker, upphörde med jordreformerna, avbröt stödet till revolutionära krafter i grannländerna och slog till hårt mot misstänkta kommunistsympatisörer. Partiet fortsatte samtidigt den mycket repressiva politik Calles tidigare hade fört gentemot Katolska kyrkan, vilket resulterade i Cristero-upproret.