Samtidigt som Churchill och Roosevelt distanserade sig från Polen, arbetade Stalin för att samla ihop polska kommunister i Sovjetunionen för att bli en mot Sovjet lojal regering och ledare i efterkrigets Polen. Det blev senare känt att de tre stora ledarna Churchill, Roosevelt och Stalin redan vid Teherankonferensen 1943 var överens om att ge Polen till Stalin, och att överenskommelsen fullbordades vid Jaltakonferensen 1945 och de polska militärstyrkorna chockades av detta. Polackerna hade alltid tolkat Churchill så, att han officiellt hade deklarerat att Polens gränser och suveränitet inte var förhandlingsbara. General Władysław Anders och hans andra polska kår, där de flesta soldaterna redan hade överlevt Gulag och kom från Polens östra provinser, övervägde först att lägga ner vapen. Cirka trettio officerare begick självmord. Anders blev kallad till London för konsultation med exilregeringen. Churchill skrek - "Vi har aldrig garanterat era östra gränser! Vi har nog med trupper idag, vi behöver inte er hjälp! Du kan ta bort alla dina divisioner! Vi klarar oss utan dem". Anders svar var "Det är inte vad du har sagt under de senaste åren". De polska styrkorna befriade strax därefter Bologna och fortsatte att slåss till krigets slut. Harold Macmillan summerade polackernas situation - "De slogs förtjänstfullt i anfallslinjen intill krigets sista slag. De förlorade sitt land men behöll sin ära."