У 1945 вся Сілезія була окупована радянською Червоною Армією і Армією Людовою в ході Сілезького наступу, як частина захоплення Східної Німеччини. На той час велика частка німецького населення покинули Сілезію, побоюючись помсти радянських військ, але багато хто повернувся після німецької капітуляції. Згідно з положеннями Ялтинської конференції і Потсдамської конференції, у 1945 Німецька Сілезія на схід від річок Одер і Нейсе була передана Польщі (дивіться Кордон по Одеру-Нейсе). Більшість сілезьких німців, що залишилися (перед ІІ Світовою війною їх було більш ніж чотири мільйони мешканців) були насильно депортовані, деяких ув'язнили в трудових таборах, наприклад Ламбіновице і Згодівському таборі праці. Багато хто загинув в тих таборах і ще більше під час від'їзду до Радянської Зони окупації за Одером (майбутня Східна Німеччина). Більш ніж 30,000 осіб (більшість німці, деякі мали частково польське коріння) сілезців були вислані до радянських копалень і Сибіру, більшість із них ніколи не повернулись. Інші були вислані у післявоєнні роки польським урядом, який проводив дуже націоналістичну антинімецьку політику щодо Знов повернених територій (дивись Німецький масовий від'їзд зі Східної Європи).