Але жива, справжня поезія розвивалася серед неписьменних і недосвідчених в науках простолюдинів. Народна поезія народилася не в XVIII столітті, а набагато раніше. Вже візантійська епопея Дігеніса Акрітаса, що з'явилася до XIV століття, своїм джерелом мала народні пісні. Багато народних сюжетів є зміненими героїчними сюжетами давньогрецьких творів, що пройшли шлях зі Сходу на Захід і звідти занесених знову на Схід, на малоазіатські береги й острови Егейського архіпелагу. Новогрецькі народні пісні діляться на три роду: пісні з історичним змістом, що описують якусь подію, пісні героїчні, що оспівують подвиги героїв, і пісні побутові, що розповідають про побут простих греків. Серед них виділяються своєю полум'яним почуттям бунтівні пісні клефтів. Грецькі громадські діячі другої половини XVIII століття дивилися на клефтів, як на кадри для майбутнього революційного війська проти турків, клефтська поезія своєї революційною романтикою привернула до себе увагу всього літературного світу як Греції, так і Заходу та викликала натхнення великих поетів початку XIX століття. Народні пісні XVIII та XIX століть рясніють турецькими й багатьма італійськими словами, що увійшли в ужиток грецької мови, істотного ж впливу на побудову вірша новогрецької пісні іноземні сусіди не надали. Наскільки сильно наростали революційні настрої серед новогреків видно з героїчної змови проти турецького панування, який був організований фессалійцем з села  — поетом Рігасом Фереосом. Змова була розкрита, а йїї натхненник — страчений. Його «Полум'яний гімн», хоча і не відрізнявся великими художніми достоїнствами, але став найбільш популярною піснею новогреків.