O událostech z 12. října 1420 informuje několik písemných pramenů, které poskytují poměrně shodný obraz celého střetnutí, jež bylo klasickou ukázkou použití vozové hradby v konfrontaci s opakovanými nájezdy těžké jízdy. Je patrné, že husité byli ve značné početní nevýhodě, přesto takticky dobře zvolené místo k defenzivě, s využitím hřbitovní zdi jako dalšího obranného prvku, jim umožnilo vytrvat v poli a zvítězit. "Husitská kronika" literáta a přímého účastníka husitských válek Vavřince z Březové k bitvě poznamenává: Dále o střetnutí informuje jeden z rukopisů "Starých letopisů českých", avšak letopisec, jenž zápis pořídil, střetnutí omylem zařadil do roku 1421 a sloučil tak dvě různá Žižkova tažení totožnou krajinou. O úspěchu jednookého táborského hejtmana se zmiňuje i autor jeho kratičkého životopisu, který své dílko s názvem "Kronika velmi pěkná o Janu Žižkovi" dokončil patrně v polovině 15. století. Jediná věta, v níž konstatuje, že "Žižka dobyl Bor, a když nepřátelům způsobil velkou škodu, pokračoval v tažení", je u něj chronologicky zařazena až po bitvě pod Vyšehradem (1. listopadu). Zprávy o ztrátách na životech a účasti německého a uherského kontingentu pochází z pera dvorního životopisce a kronikáře krále Zikmunda Eberharda Windeckeho, jenž se na podzim roku 1420 nacházel nedaleko bojiště v Českých Budějovicích. Jeho bilance ztrát vyčísluje na osm set mrtvých Němců a Uhrů a stejně tak i husitů.