Roku 1701 propukly války o španělské dědictví a Evžen se jako velitel vojsk rakouských Habsburků znovu postavil proti své rodné zemi. V roce 1701 vyrazil v čele rakouských vojsk do Itálie. Doslova šokoval celou Evropu, když obešel francouzská vojska střežící hlavní alpské průsmyky malými soutěskami, používanými horskými pastevci, a zničehonic se objevil v severní Itálii ve francouzském týlu, což mu přineslo srovnávání s Hannibalem. Následně sužoval početně silnější Francouze v šarvátkách a bleskovými přesuny zesměšňoval jejich těžkopádnou snahu obklíčit jeho vojsko a rozdrtit je. Rozzuřený Ludvík XIV. se tedy rozhodl vyměnit velitele, ovšem vévoda z Villeroy nebyl správnou volbou a rozkazy, které tento nový velitel od krále dostal, byly až příliš podrobné. V souladu s nimi zahájil Villeroy mohutnou ofenzívu, kterou ovšem Evžen bez větších potíží zastavil 1. září u Chiari. Následovala patová situace se zabetonovanými armádami, kterou však Evžen zdařile narušoval drobnou válkou, se kterou nepřestal ani po příchodu zimy. Vrcholem této taktiky mělo být nečekané přepadení Cremony (1. únor), které se sice nakonec nepovedlo tak, jak mělo (město nepadlo), a přineslo císařským rozsáhlé ztráty, vyústilo však v potupné zajetí vévody Villeroye. V celkovém výsledku se to však ukázalo jako nevýhoda, protože Villeroyův nástupce a Evženův bratranec, maršál Louis Joseph de Bourbon, vévoda z Vendôme, se projevil jako mnohem schopnější nepřítel. V roce 1702 se oba velitelé střetli v několika menších bitvách, které probíhaly se střídavým úspěchem. K zásadní změně situace došlo, když do války mezi Francií a rakouskými Habsburky vstoupily další státy, z nichž nejdůležitější bylo Bavorsko na straně Francie a Anglie, Nizozemsko a většina států říše na straně Habsburků. Itálie se stala vedlejším bojištěm a Evžen odjel do Vídně, kde se snažil získat proviant pro své jednotky a poněkud upravit plány na tažení proti Francii, které v původní podobě označoval za „zábavné“.