Poláci se postavili okupantům na odpor, vznikaly odbojové a partyzánské skupiny, jejichž činnost vyvrcholila roku 1944 Varšavským povstáním. Po ukončení druhé světové války, ve které dle různých zdrojů zahynulo 5 600 000 až 6 028 000 obyvatel a která stála Polsko obrovské materiální, hospodářské a kulturní škody, došlo k „posunutí“ Polska směrem na západ. SSSR na základě dohod jaltské konference obsadil sporná území, která vlastnil v letech 1772–1920 a 1939–1941, takže východní hranice Polska se ustálila na tzv. Curzonově linii. Polsko bylo rozšířeno o západní „nová území“ až po hranici s Německem na Nise a Odře. V důsledku těchto změn docházelo k rozsáhlým migracím obyvatelstva. Bylo transferováno německé obyvatelstvo (velká část uprchla již na základě Neronova rozkazu vydaného Hitlerem). V letech 1945 a 1946 bylo ze SSSR nuceně vysídleno 787 000 Poláků (300 000 uprchlo dříve). Naopak z Polska na území sovětské Ukrajiny bylo v tomtéž období odsunuto 482 000 Ukrajinců.