A la dècada de 1850, durant la guerra civil, els demòcrates del nord, dirigits pel senador Lewis Cass de Michigan i Stephen A. Douglas, d'Illinois, van promoure la sobirania popular com a posició central en el tema de l'esclavitud. Va dir que els residents reals dels territoris haurien de poder decidir votant si es permetria o no esclavitud al territori. El govern federal no va haver de prendre la decisió i, apel·lant a la democràcia, Cass i Douglas esperaven que poguessin acabar amb la qüestió del suport o l'oposició a l'esclavitud. Douglas va aplicar la sobirania popular a Kansas en la Llei de Kansas Nebraska que va aprovar el Congrés el 1854. La Llei va tenir dos resultats inesperats. Abandonant el Compromís de Missouri de 1820 (que deia que l'esclavitud no es permetria mai a Kansas), va suposar un impuls més per a l'expansió de l'esclavitud. La indignació durant la nit va unir les forces anti-esclavitud a tot el nord en un moviment "anti-Nebraska" que aviat va ser institucionalitzat com a Partit Republicà, amb el seu ferm compromís d'aturar l'expansió de l'esclavitud. En segon lloc, els elements pro i anti-esclavitud es van traslladar a Kansas amb la intenció de votar l'esclavitud cap amunt o cap avall, provocant una guerra civil furiosa, coneguda com a "Bleeding Kansas". Abraham Lincoln va apuntar la sobirania popular als debats de Lincoln-Douglas de 1858, deixant a Douglas en una posició que alienava els demòcrates en favor de l'esclavitud del sud que pensaven que era massa feble en el seu suport a l'esclavitud. Els demòcrates del Sud es van separar i van dirigir el seu propi candidat contra Lincoln i Douglas el 1860.