El 732, al-Ghafiqí va reprendre l'escomesa contra el Regne dels francs i escollí la ruta de Pamplona i Roncesvalls per penetrar vers la Gàl·lia Aquitània. Després de la Batalla de Bordeus, va conquerir la ciutat i la va saquejar amb virulència. El duc d'Aquitània Odó el Gran els va sortir a l'encontre quan els invasors creuaven el riu Dordonya, però va ser derrotat en la Batalla de la Garona, raó per la qual es va veure obligat a recompondre la seva relació amb Carles Martell, oferint-li submissió i ajuda per fer front als musulmans. Carles Martell va enviar ràpidament un exèrcit mentre Al-Ghafiqí avançava imparable. Després de saquejar la regió de Poitiers, al-Ghafiqí va prosseguir l'avenç cap al nord en direcció a l'abadia de Sant Martí de Tours, però en el camí entre Poitiers i Tours li varen sortir a l'encontre les forces del duc Odó i els reforços enviats per Carles Martell, lliurant-se la decisiva Batalla de Tours l'octubre del 732. Les tropes àrabs van ser derrotades i al-Ghafiqí fou mort. Els supervivents es van retirar en desordre cap a Narbona. Després de la Batalla de Tours, les noves agressions dels musulmans a la zona d'Arle i l'aliança de Maurontus amb Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí contra els francs obligaren Carles Martell a promoure una nova expedició aplegant un gran exèrcit de francs i borgonyons que s'apoderaren d'Avinyó. Després de prendre la ciutat, Carles Martell va travessar el Roine i entrà a la Gàl·lia Narbonesa, on inicià el setge d'Arbuna (Narbona) el 737, ciutat que finalment no va poder prendre. El 742, l'esclat de la revolta amaziga del Valiat de l'Àndalus, i la posterior revolta iemenita del Valiat de l'Àndalus el 745 desembocaren en la reconquesta omeia del 756.