Les discussions sobre la sobirania de l'arxipèlag s'iniciaren a la dècada del 1910, però s'aturaren per la Primera Guerra Mundial. El 9 de febrer de 1920, després de la Conferència de Pau de París, es va signar el Tractat de Svalbard, que significa la concessió de la plena sobirania de l'arxipèlag a Noruega. El tractat va entrar en vigor el 14 d'agost de 1925, al mateix temps que la Llei de Svalbard, que regula l'arxipèlag. El primer governador, Johannes Gerckens Bassøe, va assumir el càrrec. L'arxipèlag ha estat tradicionalment conegut amb el nom de Spitsbergen, l'illa principal. Des de la dècada del 1920, Noruega canvià el nom de l'arxipèlag de Svalbard i l'illa principal es convertí en Spitsbergen. Kvitøya, la Terra del Rei Carles, Hopen i l'illa de l'Ós no foren considerades part de l'arxipèlag de Spitsbergen. Els russos han anomenat tradicionalment l'arxipèlag "Grumant" (Грумант). La Unió Soviètica conservà el nom de Spitsbergen (Шпицберген) per donar suport a les reivindicacions sobre el suposat descobriment rus de l'illa. El 1928, l'explorador italià Umberto Nobile i la tripulació de l'aeronau "Itàlia" s'estavellaren davant la costa de l'illa de Foyn. La premsa va cobrir àmpliament els rescats posteriors.