Bulgària es va aliar amb Sèrbia el febrer del 1912 i amb Grècia el març, i va declarar la guerra a l'Imperi otomà l'octubre. La ciutat d'Adrianòpolis va caure el març del 1913 i l'Imperi otomà es va rendir: pel tractat de Londres (30 de maig de 1913), els turcs van abandonar gairebé tots els territoris europeus a l'oest d'Adrianópolis. El repartiment de les despulles entre les tres nacions vencedores va acabar en un desacord que va provocar l'esclat d'una nova guerra: els búlgars, que s'havien estès cap a l'est, van reclamar el territori de Macedònia, que havia estat conquerida pels serbis durant la guerra. El 23 de juny del 1913, Ferran I va atacar serbis i grecs sense una declaració de guerra. Tanmateix, la Segona Guerra balcànica va constituir un desastre per a Bulgària, perquè Romania i l'Imperi otomà també van participar contra els búlgars. Pel tractat de Bucarest (10 d'agost de 1913), Bulgària va obtenir una part de Tràcia al sud, que li va permetre un accés a la mar Egea, però havia de cedir Dobrudja del sud a Romania, mentre que Sèrbia retenia el disputat territori de Macedònia. Pel tractat de Constantinoble; Bulgària també havia de tornar Adrianòpolis i Tràcia oriental a l'Imperi otomà.