Це спонукало султана почати Хотинську війну і особисто очолити армію. Перед початком цієї кампанії Осман вирішив стратити Шехзаде Мехмеда, старшого сина Кесем, побоюючись, що брата, який був молодший за нього всього на 4 місяці, за його відсутності оголосять султаном. Для законності страти була необхідна фетва. Шейх уль-іслам відмовився дати таку фетву з дозволом вбити брата. Тоді Осман отримав її у кадіаскера Румелії, Ташкопрюзаде Кемаледдін Мехмед-ефенді (сина Ташкопрюзаде Ахмета). Мехмеда стратили, і Осман виїхав з Едірне. Повідомляють, що він відправився в кампанію з великою помпою і в обладунках Сулеймана I. Османська армія переслідувала польські війська, очолювані гетьманом Жолкевським. Крім 9 тисяч регулярного війська, в розпорядженні гетьмана були загони шляхти, а також очікувалося, що молдовська армія зрадить османам і перейде на бік поляків. Однак замість всієї армії Молдавії до Жолкевського приєднався лише Гаспар Граціані зі свитою, а шляхта покинула Жолкевського, побачивши співвідношення сил. У Цецорській битві 73-річний Жолкевський був убитий, у полон потрапили польний гетьман Станіслав Конецпольський і князь Корецький, а Гаспар Граціані загинув від рук своїх колишніх підданих.