Gennem sit liv havde Valborg Hjorth arbejdet flere steder som sygeplejerske. Under 1. Balkankrig i 1912 arbejdede hun i Tyrkiet, og i 1915 var hun i Belgien i begyndelsen af 1. Verdenskrig. I 1916 arbejdede hun på et dansk hospital i Sankt Petersborg i Rusland og kom siden til Estland. I 1917-1918 arbejdede hun i Horserød lazaretlejr i Danmark, hvor hun passede soldater. Hen mod krigens slutning kom 300-400 franske fanger til lejren. De var blevet ramt af gasangreb og var slemt tilskadekomne; mange var blinde, havde mistet øjne eller øjenlåg. Samtidig med dette var Danmark ramt af den Spanske Syge, og både patienter og personale i lazaretlejren blev ramt. Valborg Hjorth var blandt de få, der ikke blev smittet med sygdommen. Hun sendte bud efter mere personale fra bureauer i København, men da flere af disse blev ramt af sygdommen kort efter ankomst til lejren holdt man snart op med at sende flere til lejren. Derfor måtte Hjort stå for plejen af både patienter og personale sammen med nogle få kolleger.