Den Store Nordiske Krig (1700-1721) var stærkt ødelæggende, da Sverige og Rusland kæmpede om magten over Østersøområdet, hvoraf den sidste del af krigen (1714-1721) på finsk jord også går under navnet den Store Vrede. Barske forhold med øget fattigdom og gentagne tilfælde af misvækst blandt bønderne stod i vejen for krigsindsatsen og førte til Sveriges nederlag. Finland var slagmark, hvor hærene hærgede på landjorden, og det fødte til hungersnød, epidemier, opbrud af de sociale strukturer samt tab af næsten halvdelen af Finlands befolkning. Ved krigens slutning i 1721 var der blot 250.000 indbyggere tilbage. Landbesidderne var tvunget til at betale højere lønninger til deres bønder. Som krigens vinder overtog Rusland ved freden i Nystad Gamle Finland (den sydøstlige del af landet), herunder Vyborg. Grænsen mellem Finland og Rusland kom nu til at ligge nogenlunde, som den gjorde efter anden verdenskrigs afslutning. Sveriges position som en europæisk stormagt var ovre, og Rusland var nu den førende magt i nord. Enevældet blev afviklet i Sverige. I den periode, der i Sverige kaldes Frihedstiden, var det Stænderrigsdagen, der regerede landet, og her var det Hattepartiet og Huepartiet, der kæmpede om magten, mens det mindre hofparti, der bestod af medlemmer med tæt tilknytning til kronen, ikke havde nogen videre indflydelse. Huepartiet gik ind for et fredeligt forhold til Rusland og fik støtte fra mange finner, mens andre finner håbede på hævn og støttede Hattepartiet.