Таким чином, у результаті знищення загонів ханів Ітларя і Кітана та розгрому війська Тугоркана, русичам вдалося взяти реванш у половців після поразки у битві на річці Стугна, проте це не означало повну перемогу над половцями, так як в той час військо Боняка пограбувало Печерський монастир. Війна з половцями тривала до 1116 року і закінчилася перемогою Русі. З 1113 по 1125 рр. руські землі не зазнали жодного половецького набігу. У 1125 р. їх було розбито біля Полкстиня. Протягом наступних двох десятиліть половці практично не здійснювали самостійних нападів, а брали участь у князівських міжусобицях. З новою силою половецькі набіги активізуються з кінця 1160-х років, а найбіліші набіги було здійснено у 1180-х роках, зокрема в 1185 р. половці взяли в облогу Переяслав і захопили місто Римів. Однак це йде у порівняння з половецьким натиском 1090-х років, коли кочівникам вдалося розбити об'єднане руське військо 3 найбільших князівств, захопити кілька міст, взяти в облогу Переяслав і пограбувати передмістя Києва і Печерський монастир. Найбільшими військовими успіхами половців у другій половині ХІІ ст. можна вважати перемогу у битві біля Ростовця і знищення руського війська під командуванням Ігоря Святославича (битва на річці Каялі).