У П'ємонт-Сардинії рух набрав достатнього впливу, щоб встановити двох нео-гвельфів в уряді: Чезаре Бальбо з березня по липень 1848 р. І самого Джоберті з грудня 1848 р. По лютий 1849 р. Однак остаточна поразка Австрії в Першій війні за незалежність спричинила занепад неогельфізму, який розглядався як занадто помірний і "«"папістський"»" , на користь парламентської правої групи, яка призначила поєднання війни та дипломатії для об'єднання Італії під Савойським домом .