Лівійське керівництво завжди розглядало африканський напрям своєї зовнішньої політики, як один з найважливіших. В різний час Лівія надавала військову допомогу урядам і повстанським групам Беніну, Гамбії, Буркіна-Фасо, Ліберії, Сомалі, Ефіопії, С'єрра-Леоне, ЦАР, її звинувачували в спонсоруванні переворотів в Сенегалі, Тунісі, Того, Мавританії, Уганді, Судані, повстанських рухів в Сенегалі і Західній Сахарі. Каддафі намагався об'єднати Лівію з Єгиптом, Сирією, Марокко, Алжиром, Тунісом, Суданом і навіть Мальтою. Він встановив зв'язки з багатьма диктаторами Африки і інших регіонів світу, активно допомагав їм. Муаммар Каддафі, зацікавлений в зменшенні впливу Ізраїлю в Африці, пообіцяв диктаторові Уганди Іді Аміну солідну допомогу — матеріальну і військову. Військові підрозділи лівійської армії і паравійськові формування брали пряму участь в Угандійсько-танзанійській війні на стороні Іді Аміну. Після падіння Кампали Муаммар Каддафі прийняв у себе Аміна і багатьох його прибічників, обвинувачених в жорстоких злочинах проти свого народу.