Початково обрав кар'єру військовика, був хорунжим полку короля Яна ІІ Казимира. Брав участь у битві під Зборовом 1649 р. Напевне, можна стверджувати про його службу в корогві Пйотра Потоцкого у 1653—1655 роках; також був як депутат корогви. Брав участь у кампаніях українській 1654—1655 років, шведській, можливо, у виправі Стефана Чарнецкого, у виправі дуньській 1658 р. 1661 року став подільським мечником (під опікою Яна Собєского), 11 червня 1663 року став старостою гродовим грабовецьким. З часу рокошу Єжи Себастьяна Любомирського не розставався з протектором. Брав участь у битві під Віднем 1683 р., організував заслін для короля під час невдалої битви під Парканами 7 жовтня 1683 р. Додому повернувся коронним підкоморієм, 1686 р. став белзьким воєводою. Сильно підтримував короля на Сеймі 1688 р. (була суперечка зі С. Є. Любомирським) і 1688—1689 р. (висловлювався за усунення єпископів з сенату). Брав участь у молдавських «виправах» 1686, 1691 років. Хотів стати гетьманом польним коронним 1689—1693 року (або 1692), був підскарбієм великим коронним. Після цього став руським воєводою. З 1693 р. щораз сильніше хворів, тому 1695 р. у Варшаві написав заповіт. Під час безкоролів'я не грав вагомої ролі.