За да получи политическа власт, НСДАП се възползва от икономическия спад по време на Голямата депресия. Коалиционното правителство на Ваймарската република не успява да подобри икономиката, тъй като мнозина избиратели се обръщат към политическия екстремизъм, който включва НСДАП. Хитлер използва популистка реторика, включително обвинявайки изкупителни жертви – особено евреите – за икономическите трудности. На изборите през 1932 г. нацистите спечелват 37,3% от гласовете и 230 места в Райхстага. Хитлер е назначен за канцлер на Германия от президента Паул фон Хинденбург на 30 януари 1933 г., оглавявайки краткотрайна коалиция на нацистите му и Германската национална народна партия. Новият кабинет първоначално включва само трима членове на НСДАП: Хитлер, Херман Гьоринг като министър без портфейл, министър на вътрешните работи за Прусия и Вилхелм Фрик като министър на вътрешните работи на Райха. По-малко от месец по-късно, сградата на Райхстага е подпалена. Хитлер се възползва от това събитие, принуждавайки фон Хинденбург да подпише постановлението за пожара в Райхстага, което слага край на гражданските права и разрешава задържането без съдебен процес. Законът за упълномощаване, приет от Райхстага през 1933 г., дава на кабинета на практика пълните законодателни правомощия на Хитлер и страната става в де факто диктатура. На 1 август 1934 г. кабинетът на Хитлер приема закон, който предвижда, че при смъртта на фон Хинденбург президентския пост ще бъде премахнат и неговите правомощия ще бъдат обединени с тези на канцлера. Фон Хинденбург умира на следващата сутрин, а Хитлер става държавен глава и ръководител на правителството.