Четири години преди излизането на първата част, е издадена „История на руската държава“ на Николай Карамзин, която предизвиква „истинска революционна вълна“ в руската историография – в насока към популярния по онова време панславизъм. Това кара немския историограф да „мобилизира“ западното обществено мнение към „борба срещу панславистката експанзия“ според някои изследователи. Постепенно историята на Източния въпрос навлиза в руслото на събитията, предизвикали злополучната за Руската империя Кримска война. Руската външна политика по това време започва да се оттласква от „гръцкия проект“ на Екатерина Велика, заместен от Мегали идеята, подкрепяна от Западна Европа. Всъщност става въпрос за борба за влияние между Изтока и Запада върху „болния човек“ (Османската империя) в т.нар. Голямата игра.