Itävallan markkreivikunnan loistokkain kausi oli Leopold III:n hallitessa. Hän oli suuri kirkon ystävä ja perusti useita luostarikirkkoja. Hän tuki kaupunkeja ja saavutti alueelleen laajan itsehallinnon. Vuonna 1139 Leopold IV peri Baiejrin. Kun hänen seuraajansa, viimeinen markkreivi Henrik Jasomirgott menetti Baijerin vuonna 1156, Itävalta korotettiin Baijerista riippumattomaksi herttuakunnaksi keisari Fredrik Barbarossan antamalla "Privilegium Minus" -nimisellä säädöksellä. Vuodesta 1192 lähtien Babenberg-suku hallitsi myös naapurialuetta, Steiermarkin herttuakuntaa. Sukulinja sammui, kun herttua Fredrik II sai vuonna 1246 surmansa Leithan taistelussa. Heidän perintömaansa päätyivät saksalaisen Habsburg-sukuisen kuningas Rudolf I:n hallintaan sen jälkeen, kun tämä vuonna 1278 oli voittanut Böömin kuningas Ottokar II:n Marchfeldin taistelussa.