Після великого московського міжнародного турніру 1925 року й матчу Стокгольм — Ленінград 1926 року контакти радянських і закордонних шахістів припинились. Ідейно-політичне протистояння в шахах загострилось після еміграції до Німеччини Юхима Боголюбова — чемпіона СРСР 1924 і 1925 років, одного з найсильніших шахістів світу. У Радянському Союзі шахи ставали дедалі популярнішим, масовим видом спорту. Очільник Всесоюзної шахово-шашкової секції (тодішня назва шахової федерації СРСР) Микола Криленко закликав зробити цей вид спорту інструментом культурно-політичної боротьби, цьому присвячена, наприклад, його стаття «Ще про політику і шахи» 1929 року. Криленко раніше працював головою Верховного суду СРСР та прокурором РРФСР, тому мав адміністративні ресурси для проведення шахових змагань найвищого рівня і демонстрації масовості та переваг радянської шахової культури порівняно з «буржуазними країнами Заходу».