Часом, коли королі потребували підтримки дворянства для здійснення тих чи інших заходів, в основному династичного чи військового характеру, скликали загальнопольські з’їзди дворян від кожної провінції польської держави, які отримали назву сеймів (). Користуючись залежністю короля від підтримки шляхти в умовах вкрай слабкого розвитку крупного землеволодіння і гострої зовнішньої загрози, королям, починаючи з кінця XIV століття доводилось йти на поступки дворянству, розширюючи його привілеї. Кардинальні зміни у структурі державного управління відбулись у 1454 році, коли, щоб забезпечити набір армії для ведення Тринадцятирічної війни з Тевтонським орденом, король Казимир IV видав Нешавські статути. Відповідно до цього документу для затвердження законів, введення податків і скликання військового ополчення була потрібна згода польської шляхти. Це призвело до формування загальнонаціонального станово-представницького органу — вального сейму, перше скликання якого належить до 1493 року. На відміну від західноєвропейських держав до польського сейму не увійшли представники міст.