Сербія, виходу якої до Адріатичного моря перешкоджала Австрія, хотіла отримати більшу частку Македонії; частина її, як передбачалося, повинна була відійти Болгарії за таємним сербсько-болгарським договором 1912 р. Відповідно до умов договору для вирішення сербсько-болгарської територіальної суперечки Королівство Сербія мало намір звернутися до російського імператора. Однак 29 червня 1913 року болгарські війська напали на Королівство Сербія. Після цього Королівство Греція, Королівство Румунія і Османська імперія, що захищали власні інтереси, вступили у війну на боці Королівства Сербія. Внаслідок Другої Балканської війни, що закінчилася 10 серпня 1913 року, Болгарське царство втратило території на всіх напрямках. За нею залишалася лише північно-східна частина Македонії — Піринський край. Південна частина — Егейська Македонія — остаточно відійшла до Королівства Греція, а західна і центральна частини — Вардарська Македонія — до Королівства Сербія. Щоб досягти реваншу, болгарський уряд під час Першої світової війни приєднався до Троїстого союзу, виступив проти Королівства Сербія і Королівства Греція і окупував Вардарську Македонію і частину Егейської Македонії. Після поразки Німецької імперії та її союзників Болгарське царство змушено було повернути окуповані області, а також поступитися рядом інших територій Королівству Греція і Королівству Сербія. 1918 року Вардарська Македонія в складі Королівства Сербія стала частиною Королівства сербів, хорватів і словенців. Таке рішення призвело до нових непорозумінь між Югославією і сусідніми державами.