На 29 декември 1940 г. е приет „Закон за организиране на българската младеж“ в профашистката организация „Бранник“. Издръжката ѝ се поема от държавата. Позицията на неутралитет позволявана на страната да получи подкрепата на Сългашението и Тройния съюз по Добруджандския въпрос. Притисната от Великите сили, Румъния е принудена след продължителни преговори да подпише на 7 септември същата година в Крайова договор за връщане на Южна Добруджа в българските граници. Договорът предвижда българското население от Северна Добруджа да бъде изселено в границите на царството, а румънците и румъно-македонците (куцувласите) да напуснат Южна Добруджа. Това е единственият международен договор, сключен по време на войната, който не е оспорен от победителите. Присъединяването на Южна Добруджа е голям успех за политиката на цар Борис III.