Následkem revoluce v roce 1848 v Německu byl nucen pruský král Fridrich Vilém IV. dát souhlas s požadavky na všeobecné volby ve všech provincií Pruského království.Pruské národní shromáždění však bylo odvoláno královským výnosem z 5. prosince 1848 a následně král předložil Pruskou ústavu. Ústava zaváděla dvoukomorový parlament. Do poslanecké sněmovny byli poslanci zvoleni dle třístupňového systému, voliči byli rozdělení do tří tříd podle toho kolik platili daně. V době vlády a regentství korunního prince Viléma I. a jeho předsedy vlády prince Karla Antonína Hohenzollernského z roku 1858 („Nová éra“) se poslanecká sněmovna vedená nově založenou Německou pokrokovou stranou postupně vyvinula v seriózního politický subjekt. V roce 1861 požádal Vilém I. , aby sněmovna schválila navýšení výdajů na armádu, sněmovna to odmítla. Ministr války Albert von Roon naléhal na krále, aby jmenoval předsedou vlády Otto von Bismarcka, který obešel sněmovnu a vládl bez schváleného rozpočtu. po bitvě u Hradce Králové dosáhl Bismarck dodatečného schválení rozpočtů. Ve sněmovně se Bismarck opíral o podporu Národní liberální strany.