לאחר תום המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) הוקמה נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. ב-1879 אושרה חוקה חדשה לנסיכות, שנקראה חוקת טרנובו. סעיף 40 של החוקה קבע שיהודי בולגריה ייהנו מחופש דת וסעיף 42 קבע, כי הקהילות היהודיות ינוהלו על ידי שלטונות דת עצמאיים מטעמן, אך בפיקוחו של השר הממונה מטעם הממשלה הבולגרית. כך זכו יהודי בולגריה לאוטונומיה בניהול חיי הקהילה. ב-1880 נערך בבולגריה מפקד אוכלוסין ונמנו בשטחה 20,503 יהודים, מתוכם 4,117 בשטחי רומליה המזרחית. בשנה זו פרסם ראש הממשלה ושר החוץ והדתות דראגן צאנקוב את "התקנון הזמני לניהול הקהילות הדתיות של הנוצרים, המוסלמים והיהודים", אשר קבע אמות מידה לניהול הקהילות השונות ובכלל זה הקמת ועדי קהילה. עוד נקבע, כי הרב הראשי של סופיה יהיה גם הרב הראשי ליהודי בולגריה. תפקידו של הרב הראשי הפך לרשמי והוא קיבל את משכורתו מהמדינה. גבריאל אלמושנינו היה לרב הראשי הראשון לקהילות יהודי בולגריה.