טבילת האש הראשונה של השריון הסובייטי הייתה במהלך מלחמת האזרחים בספרד בשנים 1936–1939. ברית המועצות שלחה 281 טנקי T-26 ו-50 טנקי BT לעזרת הצד הרפובליקני במלחמה. במהלך הלחימה בספרד, הוכח המיגון הדק של הטנקים הסובייטיים כבלתי מספק כנגד תותחי הנ"ט הגרמניים בקוטר 37 מ"מ, שחדרו את שריונם בקלות. תקריות הגבול בין הצבא הסובייטי לבין הצבא היפני בשנים 1938–1939 (קרב חלקין גול וקרב אגם חסן) חזרו והבהירו לפיקוד הסובייטי את הצורך בפיתוח טנק בעל מיגון עבה יותר ואמינות מכנית. מנועי הבנזין של הטנקים הסובייטים התלקחו בקלות בעת שנפגעו מאש רובים נגד טנקים, מוקשים או ארטילריה יפנית. כתוצאה מכך דרש פיקוד הצבא האדום לפתח טנקים חדשים, שהמיגון שלהם יהיה עמיד בפני פגזים נ"ט, ושיהיו מצוידים במנועי דיזל, שיחליפו את מנועי הבנזין.