V roku 1804 bolo Srbsko vyhlásené autonómnym kniežatstvom v rámci Osmanskej ríše, ktorej moc však bola silne obmedzená. Osmani si zachovali iba právo na neveľký ročný poplatok a kontrolu nad šiestimi mestami a dvoma pevnosťami. Po Berlínskom kongrese v roku 1878 bolo 6. marca 1882 kniežaťom Milanom, vyhlásené Srbské kráľovstvo a doterajší knieža Milan bol korunovaný ako kráľ Milan I., po ňom nastúpil na trón jeho syn Alexander I. Jeho vládu poznačili škandály okolo kráľovnej Dragy, rodenej Mašínovej, a kráľovská rodina bola nakoniec vzbúrencami v roku 1903 zavraždená. Následne sa už tretíkrát na trón vrátili Karađorđevićovci v osobe kráľa Petra I., ktorý bol v roku 1903 korunovaný za srbského kráľa. Ten žil takmer celý život po vyhnaní svojho otca Alexandra vo francúzskom exile, získal vysoké hodnosti vo francúzskej armáde, zúčastnil sa bosnianskeho povstania a bol ženatý s dcérou čiernohorského kniežaťa a neskôr kráľa Nikolu - Zorkou. Za jeho panovania Srbsko zažívalo veľký hospodársky a kultúrny rozkvet, takisto sa odpútalo od predchádzajúcej orientácie na Rakúsko a stalo sa spojencom štátov Dohody.