Leta 1875 je v Hercegovini izbruhnil nov upor pod vodstvom lokalnih Srbov proti osmanskim bosanskim mogotcem. Vzrok za upor je bilo ravnanje osmanskih bosanskih mogotcev, ki so ignorirali reforme sultana Abdulmedžida I. Upornike sta z orožjem in prostovoljci podprli Črna gora in Srbija, katerih vladi sta 18. junija 1876 skupaj napovedali vojno Osmanskemu cesarstvu. Izbruhnili sta srbsko-turška vojna (1876-1878) in črnogorsko-turška vojna (1876-1878), ki sta sprožili rusko turško vojno (1877-1878) in veliko vzhodno krizo. Končni rezultat je bil Berlinski kongres, ki je Srbiji in Črni gori priznal neodvisnost in povečanje njunega ozemlja. Avstro-Ogrska je za 30 let okupirala Bosno in Hercegovino, ki je "de iure" ostala pod osmansko suverenostjo. Avstro-ogrska aneksija Bosne in Hercegovine in razširitev Črne gore na ozemlje vzhodne Hercegovine sta pomenili konec Hercegovskega sandžaka.