У серпні 1915 року молодий французький піхотний офіцер капітан висунув додаткові думки в праці "«Étude sur l'attaque dans la période actuelle de la guerre»" ("«Дослідження атаки в поточний період війни»"). Своє бачення Лаффар основував, зокрема, на своєму досвіді спочатку успішних, але в кінцевому підсумку невтішних наслідків застосування тактики «Примітки 5779» у Другій битві при Артуа, де 9 травня 1915 року він командував ротою 153-го піхотного полку, що атакувала безпосередньо на південь від Невіль-Сен-Вааста. Хоча сам Лаффар був поранений на першій лінії німецьких окопів, його полк просунувся ще на 1,5 кілометри вперед та був зупинений всього лише двома німецькими кулеметами. У своїй брошурі Лаффар зосереджувався в основному на тактиці дій малих підрозділів та перевазі їхнього застосування в бою. Він закликав забезпечити мобільні групи вогневою міццю для боротьби з локальними осередками опору, такими як кулеметні гнізда. Він пояснював це тим, що перші хвилі атакувальників просуваються через розриви або проміжки між осередками опору, які мають бути тимчасово знешкоджені вогнем або сильним димом. Точки опору потім були б оточені та знищені наступними хвилями підрозділів, що атакують. Це сприяло б узгодженості дій між підрозділами на місцях для боротьби з локальним опором у разі його виникнення, що є важливим другим кроком у тактиці інфільтрації. Лаффар припускав, що якби ці методи були застосовані, атака могла би призвести до повного прориву німецької оборони та захоплення .