Бувши палким християнином, Ісаак Ньютон вважав, що в основі природи знаходиться порядок, установлений божественним творцем. Через деякі причини Ньютон не вважав, що потрібно оприлюднювати свої богословські праці, тому значна частина з них з'явилася по смерті вченого. В опублікованих за його життя працях викладалися тільки ті погляди, які не суперечили панівним в Англії того часу. Згідно з уявленнями Ньютона, вивчення явищ природи має наштовхувати на думки про існування живої, розумної й повсюдної Істоти. Побоюючись, що в результаті читання його «Математичних начал натуральної філософії» (1687) єретики утвердяться у своїх помилках, Ньютон до другого видання цієї праці в 1713 році вклав додаток «», де сформулював біблійне бачення всемогутньої істоти. У другому виданні «Оптики» (1717) Ньютон пов'язує натуральну філософію з богослов'ям, обґрунтовуючи існування Бога за допомогою телеологічної аргументації. «Начала» Ньютона стали дуже важливими в Англії після Славної революції, після якої Вільгельм Оранський посів престол. Ньютонівський божественним чином контрольований всесвіт став зразком для уряду вігів і лояльних до них ліберальних християн. Божественний порядок системи Ньютона припускав стабільність суспільного ладу. Християнські натуралісти й прихильники отримали підґрунтя для суперечок із прихильниками атомізму, оскільки хаотичний рух атомів не міг призвести до тогочасного устрою. За згодою Ньютона, його послідовники богослови (1662—1742) і (1675—1729) використовували теорії свого вчителя для підтримки монархії й державної церкви.