Як і інші знамениті художники Ярослав Вешин, Володимир Димитров-Майстора, Костянтин Штаркелов, в роки Балканських воєн (1912—1913), а потім і Першої світової, Нікола Марінов був на лінії вогню, причому стройовим офіцером. З 1919 по 1921 рік Марінов на посаді штатного художника служив у Міністерстві освіти. З 1921 по 1940 рік був професором в Академії мистецтв (і ректором Академії у 1935—1937 роках). Серед його учнів низка найвідоміших болгарських художників: Ілія Бешков, Олександр Жендов, Ненко Балканський, Ілія Петров, Олександр Стаменов, , Іван Ненов. У власних заняттях живописом з усіх технік надавав перевагу акварелі. Автор портретів (здебільшого жіночих), пейзажів фігуративних композицій; фресок у церквах Пловдива, Ловеча, Бела-Черкваи Перника; у храмі Святого Олександра Невського в Софії. Брав участь у багатьох групових та персональних виставках в Болгарії та за кордоном: в Белграді, Берліні, Венеції, Загребі, Римі. Його картини знаходяться у Національній художній галереї Болгарії в Софії, у галереях в Бургасі, Варні, Велико Тирново, Кирджалі, Пловдиві, Разграді, Тирговіште, Хасково.