Efter krigen vendte han tilbage til 1. jægerkorps og deltog i 1853 i opmålingsarbejder under Vejdirektionen; kort tid efter kaptajnsudnævnelsen i 1860 kom han til 3. bataljon, men forflyttedes ved mobiliseringen 1863 til 10. regiment, hvormed han deltog i Dybbøls forsvar og i kampen om Als, hvor han atter faldt i fangenskab. Efter hjemkomsten ansattes han hos generalinspektøren for infanteriet og blev ved gennemførelsen af Hærloven af 1867 kaptajn af Generalstaben og souschef ved 1. generalkommando, hvor han forblev indtil 1876, da han udnævntes til oberst og chef for 4. bataljon. I 1882 blev han atter forsat til Generalstaben som stabschef ved 1. generalkommando; som sådan faldt det næste år i hans lod at anordne enkelthederne i den første kantonnementsøvelse, som ifølge Hærloven af 1880 skulle afholdes på Sjælland, hvorefter han i 1884 benådedes med Kommandørkorset af Dannebrogs 2. grad. I 1885 blev han udnævnt til generalmajor og chef for Fynske Brigade, fra hvilken stilling døden bortrev ham 5. april 1886 efter et langvarigt sygeleje.