Per 1984, la RPDC havia produït i provat el Hwasong-5, que pel que sembla té un abast de 320 quilòmetres en comparació dels 300 km del Scud-B; l'extra de 20 km s'atribueix a millores en el sistema de propulsió del míssil i no a una reducció en la massa de l'ogiva. Quan Corea del Nord estava començant a fabricar el Hwasong-5, Iran es va apropar a Pionyang en 1985 per comprar el míssil per al seu ús en la "guerra de les ciutats" contra l'Iraq en la Guerra Iran-l'Iraq. Corea del Nord va començar a construir les bases de míssils pel Hwasong-5 entorn de 1985-1986, just abans que el míssil entrés en producció en sèrie entorn del desenvolupament de míssils balístics en 1987. Després que Corea del Nord accelerés la producció en massa del Hwasong-5, va començar a desenvolupar el Hwasong-6 (火星-6 o Scud-C), el Rodong (comunament conegut com a Nodong-1), el Paektusan-1 (白頭山-1; comunament conegut com el Taepodong-1), el Paektusan-2 (白頭山-2; comunament conegut com el Taepodong-2) i el Musudan.