Straks efter sin hjemkomst blev han hofjunker, fulgte med rigsråderne Corfitz Ulfeldt og Gregers Krabbe, da de 1640 gik som gesandter til England, blev 1641 kammerjunker hos de af kongen opdragne fyrster Frans Philip af Glücksborg og Hans Bugislav af Nordborg og var 1647-48 hofmester hos den første af disse og hans broder Christian på deres rejse til Nederlandene og Frankrig. 13. juni 1649 havde han i København bryllup med Kirstine Urne, datter af Frederik Urne til Bregentved, forlenedes 1653 med det ikke bortsolgte krongods i Svenstrup Len og gik 1655 som resident til Stockholm. Hans ophold her blev dog kun kort på grund af Carl Gustavs krigstog til Polen; derimod sendtes han i februar 1656 til den svenske konge, der da befandt sig i Preussen, dels for at meddele ham, at der ikke kunne være tale om at slutte nogen traktat med ham, uden at Generalstaterne var optagne i denne, dels og vistnok navnlig for i det hele at holde øje med hans færd. De erfaringer, han her indhøstede, bevirkede, at han efter sin tilbagekomst til Danmark under stændermødet i Odense i februar 1657, hvor krigen mod Sverige i virkeligheden besluttedes, bestemt tilrådede at gøre et aggressivt stød mod Pommern, men, som han skriver i sin dagbog, ""andres Tanker vare paa Bremen, til vor store Ulykke"".