Однак, події початкового етапу Північної війни (битва під Нарвою та ін.) змусили призупинити розформування. Більшість полків новоствореної армії (за винятком гвардійських) показали гірші порівняно зі стрільцями, бойові якості, окрім того, розформування мало привести до нових бунтів. Стрілецькі полки продовжували існування і в XVIII столітті, найбільш боєздатні з них брали участь в облозі Нарви (1704), Полтавській битві (1709), Прутському поході (1711). Водночас відбувалося поглинання стрільців новою регулярною армією. Як самостійне військо стрільці ліквідовані тільки в 1720-ті, але як «служилі люди старих служб» городові стрільці де-не-де зберігалися майже до кінця XVIII століття.