בבוקר 8 באוקטובר עלה לחרמון כוח חטיבתי מוקטן מחטיבת גולני בפיקוד המח"ט, אל"ם אמיר דרורי, כדי לכבוש מחדש את כתף החרמון וכדי לחבור למוצב החרמון הישראלי במטרה לחלץ את הלוחמים שהיו מכותרים בו. כוח רגלי בהרכב פלוגה מגדוד 51 ומחצית סיירת גולני בפיקוד מג"ד 51, רס"ן יהודה (יודק'ה) פלד, נע ברגל במעלה כתף חרמון עד שנתקל בגדוד קומנדו 83 הסורי. במשך ארבע שעות נלחמו כוחות גדוד 51, כוח מסיירת גולני ומחלקה מגדוד 17 בגדוד זה עד שהוא נסוג, תוך שנגרמו לו אבידות כבדות. כוח אחר של החטיבה בהרכב שתי פלוגות מגדוד 17 על זחל"מים בפיקוד המג"ד, סא"ל דובי דרור, ועוד שני טנקים מגדוד 71, התקדם על הכביש המוליך למוצב. נוהל הקרב לפעולה היה חפוז ולמפקדי חטיבה לא היה מודיעין ממשי לגבי כוחו של האויב והיערכותו. בגזרה שבין הרכבל העליון ומוצב החרמון הישראלי היה ערוך אותה שעה גדוד צנחנים 82 הסורי שתוגבר בפלוגה מגדוד קומנדו 133. הכוח הממונע נתקל בכוחות חסימה סוריים באזור שבין עיקול הטנק לרכבל העליון וניהל קרב עקוב מדם, שבסופו נאלץ לסגת בשל ריבוי הנפגעים ובשל פגיעות שסבלו כלי הרק"ם מנשק נ"ט שהיה בידי הסורים. לסורים עמדו גם יתרון הגובה והעובדה שהם היו מחופרים בעמדות שבנו מסלעים. התקדמות הטור הממונע נעצרה בין היתר בשל מוקשים שהונחו על הכביש. בשעה 14:30 הסתיים הקרב בנסיגת כוחות גולני, לאחר שהמח"ט הבין שלא נותר סיכוי להתקדם בשל האבידות הכבדות. בקרב נפלו 23 לוחמים, בהם מג"ד 17, ונפצעו 55. מוצב החרמון נכבש מחדש על ידי צה"ל רק בבוקר 22 באוקטובר במסגרת מבצע קינוח.