Po Juliusu Kühlu so se ideje o izdelavi lažnih potnih listov domislili na predvečer leta 1940 in sprva ni imela nobene povezave s holokavstom. Izdelanih je bilo več ducatov paragvajskih dokumentov, da bi vplivnim Judom z območij Sovjetske zveze omogočili pobeg skozi Japonsko. Poslaništvo je odkrilo častnega konzula Paragvaja, bernskega notarja Rudolfa Hüglija, ki je bil pripravljen prodati prazne potne liste in jih kupilo približno 30. Ni jih znano, kdo jih je izpolnil in kako so jih poslali v Sovjetsko zvezo. Na začetku so domnevali, da lahko takšne dejavnosti izvajajo posamično, saj bi lahko drugače shemo razkrili. Vendar se je v poznejših letih nadaljevala izdelava podobnih dokumentov. Najbolj znan primer je potni list, ki ga je novembra 1941 Eli Sternbuch pridobil za svojo bodočo ženo Guto Eisenzweig in njeno mamo. Družina Sternbuch ga je pridobila tako, da je stopila v stik z Juliuszom Kühlom. Kdo je izpolnil ta dokument, ni znano. Študija Yad Vashema iz leta 1957 kaže, da je bilo več potnih listov - zlasti leta 1941 med invazijo Nemčije na Sovjetsko zvezo in po nastanku judovskih getov . V nekaterih primerih so bili imetniki takšnih dokumentov oproščeni življenja v getu in nošnje traka z Davidovo zvezdo. Množična izdelava potnih listov se je začela leta 1942 po wannseejski konferenci, kjer so se dogovorili o množičnem umoru evropskih Judov. Od tega trenutka so potni listi latinskoameriških držav ščitili pred deportacijo v nemška uničevalna taborišča, saj so bili njihovi imetniki poslani v internacijska taborišča v Nemčiji in okupirani Franciji. Sprva je bila operacija izvedena kaotično, kar je povečalo možnost neuspeha. To je bil razlog, da je poslaništvo leta 1942 za pomoč prosilo Abrahama Silberscheina.