Першими поселенцями були селяни із-за Дніпра, які втікали від гніту польської шляхти. Приплив населення в Дубовичі особливо зріс після Національно-Визвольної війни під проводом Богдана Хмельницького, коли на Лівобережжі було знищено володіння польської шляхти, а українська козацька старшина ще не встигла захопити вільні угіддя по берегах річок Реті та Ретик. В той час поселенці могли вільно рубати ліс, будувати хати і користуватись різними природними угіддями. Але через деякий час, зі збільшенням кількості населення, вільна пуща була значно вирубана. Тоді козацька старшина Воронізької сотні і заможні жителі села Дубовичі стали захоплювати великі ділянки лісових угідь, обкопуючи їх ровами, а бідноті залишились чагарники, у яких заборонялося обкопувати ділянки. Цей масив називався «вольниця» і знаходився у володінні сільської громади.