Prav takrat ko je 15. julija Eisenhower utrjeval svoje mostišče v Normandiji so Nimitzove sile naskočile Saipan, kakih 2.000 km vzhodno od Filipinov, ki ga je branilo 32.000 Japoncev pod poveljstvom generalporočnika Saita. Ameriško ladjevje, ki je štelo 535 ladij in mu je poveljeval admiral Spruance je prevažalo 127.000 mož, med katerimi sta bili dve tretjini mornariške pehote. Štiri dni kasneje je na isto območje priplula japonska flota in pod vročim nebom brez oblačka ob najboljši vidljivosti se je vnela najhujša bitka vojne, ki so ji Američani dali vzdevek »veliki marianski lov na purane«. V dveh dneh bojev na morju in zraku so ameriške sile izgubile 130 letal, medtem, ko so Japonci izgubili skoraj 500 letal. Cesarsko ladjevje je odplulo nazaj proti Filipinom. Boji na otoku Saipan so bili zelo srditi. Japonci so večkrat zelo srdito napadali, predvsem na 27. divizijo. Toda branilci so se bojevali bolj pogumno kakor spretno in v treh tednih so jih Američani premagali. General Saito ni hotel preživeti svojih vojakov. Sedmega julija 1944, ko se je bližal konec, je v votlini, kjer je bil njegov poveljniški položaj, se je z vzklikom »Hura za cesarja!« zabodel s svojim obrednim mečem. Admiral Nagumo, ki je poveljeval letalonosilkam pri Pearl Harborju in pri Midwayu, to pot pa skupini majhnih ladij pri Saipanu, pa se je isti dan pred padcem zadnjih postojank ustrelil.