În anul 1867, Grigorescu a participat la Expoziția universală în cadrul pavilionului României condus în acea vreme de Alexandru Odobescu. El a expus șapte lucrări: "Lavandières, Bandes de tziganes compées dans la steppe de Roumanie, Chasseur dans les bois, Huttes de tziganes en Roumanie, Un gamin, Tête de jeune fille, Fruits." Din cele șapte tablouri, unul era o natură moartă și restul erau cu figuri singure sau integrate în peisaj. Niciunul nu era un peisaj pur prin excelență, așa cum realiza el la Barbizon: Stâncile de la Fontainebleau, Toamna la Fontainebleau sau Intrarea în pădurea de la Fontainebleau. Prin comparație, scena cu corturi de țigani expusă, este considerată de critica de artă de astăzi printre cele mai indiferente lucrări din întreaga sa operă. Ea este melodramatică, dulceagă în sentiment, dar este realizată într-un colorit fără strălucire și monoton, aproape murdar. Criticul George Oprescu a fost surprins de gustul îndoielnic pentru o astfel de abordare picturală făcută pe fondul înrămării adesea a tablourilor sale cu catifea roșie sau albastră sau cu fâșii late de scândură pe care se presăra nisip aurit.