Наприклад, тільки в Ріо-де-Жанейро було п'ять повстань в 1831—1832 роках. У восьми повстаннях періоду 1834—1849 років брали участь представники нижчого класу, індіанці, вільні чорношкірі та раби, що пояснюється їх тяжкою експлуатацією. Республіканські ідеї проявлялися в деяких з цих повстань, наприклад Війна Фаррапус ("Farrapos", «лахміття», 1835—1845) в Санта-Катаріні та Ріу-Гранді-ду-Сул (у результаті якої виникла так звана Ріограндійська республіка). Інші, такі як Кабанген ("Cabanagem") в провінції Гран-Пара в 1835—1837 роках, Сабінада ("Sabinada") в Салвадорі (Баїя) в 1837—1838 роках, Балаяда ("Balaiada") в Мараньяні в 1838—1841 роках і «Ліберальна революція» в провінціях Мінас-Жерайс і Сан-Паулу в 1842 році виступали під монархістськими і антирегентськими лозунгами. Ці виступи показують, що формування Бразилії не було мирним, натомість, існувала гостра конфронтація між державним урядом і провінціями, яка продовжувалася в меншій мірі протягом наступного століття.