Перша частина містерії – «Три душі». У народній міфології пташка символізує людську душу. Тут три грішні душі – пташки – чекають розкопин Богданової церкви в Суботові, бо «...так сказав Петрові Бог: // Тойді у рай їх повпускаєш, // Як все москаль позабирає, // Як розкопа великий льох». За які ж гріхи їх так тяжко покарано і чому визначено саме таку умову прощення? Перша душа, бувши людиною («Прісею звалась»), перейшла дорогу гетьманові з відром води вповні (за народним повір’ям – на щастя), - «А того й не знала, // Що він їхав в Переяслав // Москві присягати!». Тією «клятою водою» вона «батька, матір, себе, брата // Собак отруїла». Другу душу не пускають у рай, бо вона Петрові, «цареві московському коня напоїла», коли той вертався з Полтави, - а тим часом Батурин «Москва вночі запалила», вирізавши старого й малого; сама ж вона «меж трупами валялась», поки одірвали «од матері неживої», щоб пустити «москалям на грище», а потім і вона «зотліла у хаті», як інші, та й досі літає «над ярами»... Третя ж у Каневі, коли цариця Катерина пливла на кораблі Дніпром, усміхнулася цариці – і зразу ж їй «духу не стало!»: «Чи я знала, ще сповита, // Що тая цариця - // Лютий ворог України, // Голодна вовчиця!..».