von Zedlitz utmärkte sig i 1809 års fälttåg mot Napoleon som ung husarlöjtnant och ordonnansofficer åt furst Hohenzollern, särskilt i slagen vid Aspern-Essling och Wagram. Efter kriget tog han avsked och var sedan bosatt på sitt gods i Ungern, tills han 1837 trädde i statstjänst, som tjänsteman i utrikesdepartementet, där han fick till huvudsaklig uppgift att i den officiösa pressen – bland annat i "Allgemeine Zeitung" – föra den metternichska politikens talan. Från 1845 var von Zedlitz ministerresident och chargé d’affaires vid österrikiska hovet för åtskilliga tyska småstater, bland dem Sachsen-Weimar. Det var som ung, förmögen godsägare von Zedlitz vände sitt intresse till litterär produktion. Tidigast framträdde han som lyriker i åtskilliga kalendrar och "Musenalmanachen". På Cottas ansedda förlag utgav han 1827 "Todtenkränze" och 1832 "Gedichte". von Zedlitz utgår från romantiken, men enär han framträdde först under dennas efterblomstring, har hans poesi fått ett inslag av samtidens obestämda frihetsträngtan, vilket förunderligt svär mot hans reaktionära pressartiklar i Metternichs tjänst.