У 1838 році Ілія повернувся до рідного села, женився. Але в нього виник конфлікт з місцевим начальником польової варти (), який з засідки вбив брата Ілії Станко. Тоді Ілія заколов османа ножем, і уникнувши засідки, яка на нього чатувала, з невеликою четою відбув у гори. Його вибрали воєводою і тоді він почав іменуватися Ільо воєводою. Він декілька років воював проти османів, прапороносцем в його четі була його сестра Марія. Чета збільшилась до 70 гайдуків, а під час Кримської війни навіть до 200. З появою російської армії на Дунаї Ільо воєвода почав організувати населення для широкого руху боротьби з османами і створив мережу помічників, прихильників і послідовників. Він появлявся там, де місцеве населення було залякане османами і башибузуками, і практично завжди наносив останнім поразку. Був визнаним майстром організації оригінальних засідок на ворога. Один з місцевих чиновників Кюстендила доповідав центральній владі, що «грабіжник-гяур є невразливим і куля його не бере». Коли цей чиновник кинув жінку Ільо до в'язниці, Войвода просто погрозив тому смертю. Злякавшись, чиновник був змушений звільнити жінку. У 1854 році Ільо отримав інформацію, що османи замислили серйозну каральну акцію проти болгарського населення у місті Дупниця. Ільо попередив у своєму посланні владу, що якщо проти болгарського населення буде застосовано силу, то він зрівняє с землею турецькі поселення. Османи відмінили свою операцію.