La majoria dels exèrcits europeus reclutaven tropes estrangeres, l'exèrcit napoleònic no fou una excepció. Aquestes tropes tingueren un paper important al llarg de les Guerres Napoleòniques. El 1805, 35.000 soldats de la Confederació del Rin foren emprades per protegir les línies de comunicació i els flancs de l'exèrcit principal. El 1806, 20.000 soldats extres foren allistats amb la mateix missió, més 20.000 saxons, que foren emprats en operacions contra els prussians. En la campanya d'hivern de 1806-7, alemanys, polonesos, i espanyols ajudaren a assetjar els ports bàltics a Stralsund i Danzig en el flanc esquerre de La Grande Armée. A la Batalla de Friedland de 1807, els cossos del Mariscal Lannes foren formats en gran nombre per polonesos, saxons i alemanys. Per primera vegada les tropes estrangeres tingueren un rol en la batalla principal, i ho feren amb distinció. El 1809 a la campanya Austríaca es considera que un terç de La Grande Armée provenia de la Confederació del Rin, i un quart de l'exèrcit a Itàlia era italià. En la desfeta de 1812 més de la meitat de les tropes que marxen a Rússia eren no francesos i representaven 20 nacionalitats diferents.