Durant el període d'entreguerres, Miskolczy, que parlava amb fluïdesa anglés i francés, va treballar en el Társadalmi Múzeum, el museu social de Budapest, i també com a instructor d'idiomes. El 1923 exercí de consultora en la reunió executiva de la WILPF celebrada a Dresden, i el 1926 fou delegada al Congrés de la Pau de París. L'any següent, en morir Vilma Glücklich, que era la presidenta de l'Associació de Feministes, Meller es convertí en el cap reconegut de l'organització. Des dels anys 20 fins al 1935, participà en els congressos internacionals de la IWSA i de la WILPF, instà al desarmament, pressionà perquè els problemes de les dones formassen part del programa de la Societat de Nacions i reclamà que la legislació internacional abordàs la manca de protecció legal de les dones. En un d'aquests viatges, el 1924, arribà als Estats Units i feu diverses dissertacions en representació de la WILPF. El 1932 publicà un manifest contra l'execució de Sándor Fürst i Imre Sallai i contra la pena de mort per als acusats de delictes polítics. Quan els nazis alemanys s'annexaren Àustria el 1938, la col·lega de Miskolczy Rózsa Schwimmer va intentar persuadir la sufragista estatunidenca Carrie Chapman Catt de signar una declaració jurada que permetés a Meller i a Sarolta Steinberger emigrar als Estats Units, però Catt s'hi va negar amb l'excusa de la seua edat avançada i la responsabilitat que li comportaria aquesta declaració.