Tyto drobné potyčky přerostly postupně v otevřenou válku mezi UÇK a jugoslávskou policií, a poté i armádou. Bělehrad nejprve váhal s rozsáhlou ofenzívou proti povstalcům, ale když 23. března 1998 označil velvyslanec USA pro Balkán Robert Gebard UÇK jako „"nepochybně teroristickou organizaci",“ prezident Slobodan Milošević zahájil vojenské akce. Jeho hlavním cílem bylo získání kontroly nad územími ovládanými UÇK, jež Kosovo etnicky čistila od nealbánského obyvatelstva. Zhoršená bezpečnostní situace vedla k tomu, že Kosovo začalo opouštět značné množství lidí. Například město Kukës (samotné má sotva 15 000 obyvatel), které je v Albánii prvním městem na silnici z Prizrenu (na území Kosova) přijalo 150 000 uprchlíků, za což bylo v roce 2000 nominováno na Nobelovu cenu míru. Samotná Albánie přijala poté obdobný počet uprchlíků. Kosovská osvobozenecká armáda postupně získávala moc, neboť se jí jednak podařilo podstatně oslabit umírněnou protijugoslávskou opozici v Kosovu, a jednak se ukázala být jedinou organizací, která dokázala zastavit početně stále přítomnější jugoslávskou armádu. Výsledkem však také byla skutečnost, že z jednání o budoucnosti Kosova vytlačovala umírněné představitele demokratických sil, v jejichž čele byla Demokratická liga Kosova pod vedením Ibrahima Rugovy.