Během únorové revoluce v roce 1917 se připojil ke straně Alaš usilující o to, aby Kazaši měli nezávislý stát. Byl pak jedním z hlavních představitelů nově vyhlášeného státu, tzv. Alašské autonomie. Ten byl silně spojen s bělogvardějci, kteří v ruské občanské válce bojovali proti bolševikům. Když se však bělogvardějci z oblasti stáhli, začali představitelé Alašské autonomie vyjednávat s bolševiky, kteří území nakonec obsadili. K těm, kdo byli za "alašskou epizodu" amnestováni, patřil i Achmet. Ten pak vstoupil do komunistické strany. Na začátku 20. let byl krátce i členem kazašské vlády - komisařem pro vzdělávání. Poté pracoval ve vzdělávacích a vědeckých institucích: v Regionálním lidovém komisariátu, ve Vědecké a literární komisi Lidového obchodního komisariátu, byl předsedou Vědecké společnosti pro kazašský region. V letech 1926–1928 učil na Kazašském institutu národního vzdělávání v Taškentu kazašský jazyk, literaturu a dějiny kultury. V roce 1928 přešel do nově otevřeného kazašského Státního pedagogického institutu v Alma-atě, kde byl jmenován profesorem.