Když se Rakousko zapojilo v srpnu 1813 do šesté koaliční války proti Napoleonovi, byl nadporučík Karel Kopal s 6. mysliveckým praporem začleněn pod 2. lehkou divizi polního podmaršálka hraběte Bubny, která měla jako předvoj za úkol bránit nepříteli v postupu od lužické Žitavy do Čech. Při bojích u Jablonného v Podještědí na severu Čech prokázal Kopal vynikající strategický postřeh a osobní statečnost, načež byl 1. září 1813 povýšen do hodnosti kapitána. V říjnu 1813 byl pověřen velením předvoje Bubnovy divize v proslulé „bitvě národů“ u Lipska. Jeho útok na čele pouhých dvou rot do vesnice Paunsdorf byl velmi úspěšný, neboť se podařilo zajmout na tři desítky Francouzů. Po bitvě Kopal a Bubnova divize vytvořila nejzazší levé křídlo koaliční armády, které táhlo na Ženevu a podél Rhôny do jihozápadní Francie. Při postupu divize z Pont d`Ain do Meximieux 18. ledna 1814 dokázal Karel Kopal na čele předvoje navzdory ostré francouzské palbě proniknout až k Lyonu, překonat mohutný silniční zátaras a dobýt na krátko lyonské předměstí. Další bravurní kousek si připsal přesně o měsíc později, když francouzský maršál Charles Augereau zaútočil na rakouské pozice mezi Meximieux a Loyes. Protiútok rakouské jízdy nevyšel, nicméně Kopalovi myslivci dokázali zpoza křoví a živých plotů prudkou palbou obrátit nepřítele na útěk. Karel Kopal a 6. prapor myslivců se poté ještě zúčastnil poslední, sedmé koaliční války proti Napoleonovi v roce 1815, kdy bojoval v záložním armádním sboru arcivévody Ferdinanda Karla d`Este, konkrétně v brigádě generálmajora barona Paumgarttena.