Під час великих воєн важливу роль виконував простий народ — міське та сільське населення, а також монастирські люди. Військова повинність складала до 1 особи з 1 — 5 дворів й визначалася «сохою», що залежить від приналежності та якості землі. Таке ополчення називалося «посошна рать», що споряджалася й утримувалося населенням. Вони виконували допоміжні функції й часто брали участь в цих роботах. Загалом їх завдання були досить різноманітні й пов'язані, головним чином, з військово-інженерними роботами, транспортування гармат, боєприпасів, обслуговуванні гармат і допомоги людям пушкарського чину. Іншим завданням була охорона міст. Наприклад, в Полоцькому поході 1563 року посошних людей було близько 80900 осіб при війську 43000; в Лівонській війні 1577 року у «наряді» брало участь 8600 піших й 4124 кінних посошних людей; а у 1636 році у 130 містах несли службу 11294 посадських й повітових людей. У числі їх озброєння було не тільки холодна, але й вогнепальна зброя — у кожного п'ятого містянина й шостого селянина. Уряд добивався того, щоб все міське населення було озброєне, і мало хоча б пищаль та рогатину. Сільському населенню теж бажано було мати озброєння, наприклад, бердиші, й, по можливості — вогнестріл. Це було пов'язано з важливою роллю народного ополчення під час воєн, що відбувалися в Московській державі.