У травні 1922 року, після одужання від отриманих травм, Айронсайд повернувся на дійсну військову службу комендантом Штабного коледжу, де пробув повний чотирирічний термін, ефективно керував коледжем, а також опублікував декілька статей та книгу про битву при Танненберзі. Найголовніше для його подальшої кар'єри стало знайомство з наставником Дж. Ф. Ч. Фуллером, якого одночасно був викладачем коледжу, а також знайомство з сером Безілем Лідделл Гартом. Погляди Фуллера здійснили глибокий вплив на Айронсайда, який став прихильником реформування армії як елітної бронетанкової сили з потужною повітряною підтримкою, та формування єдиного міністерства оборони для централізації управління Збройними силами Великої Британії. Він часто сперечався з приводу необхідності більш швидкої модернізації та переозброєння армії, втім «старики», ветерани «траншейної» Першої світової війни, все ще посідали вершину у керівництві армії; врешті-решт, він навіть отримав догану від начальника Імперського генерального штабу, сера Джорджа Мілна.