Denna fred kom att hota Storbritannien och Österrike-Ungerns intressen, och de krävde att freden skulle underställas en europeisk kongress. Ryssland vägrade först men sedan den Brittiska flottan samlats vid Konstaninopel och mobilisera indiska trupper på Malta, gav Ryssland till slut med sig. Kongressen i Berlin öppnades 13 juni 1878 med Otto von Bismarck som ordförande. Ryssland hade hoppats på tyskt stöd, men detta uteblev och Otto von Bismarck förklarade att "Balkanhalfön icke hade det värde för Tyskland, att en enda pommersk grenadier för dess skull behöfde vedervåga sina knotor". Fördraget i Berlin avslöts 13 juli och ändrade i mycket den tidigare freden. Området väster om Rodopibergen fick Osmanska riket behålla medan området mellan Rodopi och Balkan skulle bilda en turkisk provins med namnet Östrumelien styrd av en kristen guvernör som sultanen utsåg. Grekland, som tidigare av Storbritannien utlovats kuststräckan vid Egeiska havet som tillfallit Bulgarien erhöll nu bekräftelse på att de i stället skulle erhålla den. Genom olika undanflykter dröjde det dock till 1881 innan Grekland erhöll området. Övriga gränsområden lämnades huvudsakligen oförändrade. Dock bestämdes att förvaltningen av Bosnien och Hercegovina skulle anförtros åt Österrike-Ungern under fortsatt formell Osmansk överhöghet. Avsikten var att försöka skapa en motvikt mot det ryska inflytandet på Balkan.