Då man i Chile 1908 fick nyheter om det argentinska skeppsbyggnadsprojektet skapade det oro, och 1909 intog man ett program för egen utbyggnad av de marina stridskrafterna, bland annat byggnation av en dreadnought. En tid senare utökades antalet planerade slagskepp till två, 1911 anslogs medel för byggnationen och redan samma år upphandlades konstruktionen varvid anbudet vanns av Armstrong Whitworths varv i Elswick. Fartygen fick först namnen "Libertad" och "Constitution". Efter kölsträckningen döptes de om till "Valparaiso" och "Santiago". Kort därefter ändrades dock namnen till "Almirante Latorre" och "Almirante Cochrane". "Almirante Latorre" sjösattes i november 1913. Inget av fartygen var dock färdigbyggda vid utbrottet av första världskriget, då det brittiska Amiralitetet gav order om att låta rekvirera att fartyg som var under byggnad för främmande makt. Sedan beslutet godkänts döptes "Almirante Latorre" 9 september 1914 om till "Canada". I samband med detta togs beslut om ett antal ändringar för att fartyget skulle överstämma bättre med brittiska flottans standard. En kraftigare radiostation och ett centralt eldledningssystem för huvudartilleriet installerades och i september 1915 togs hon i bruk av brittiska flottan. "Almirante Cochrane" som också rekvirerades av britterna kom dock att i stället byggas om till hangarfartyg och tjänstgjorde i brittiska flottan som HMS Eagle. "Canada" deltog i Skagerrakslaget där hon kom att avlossa drygt 150 projektiler mot fienden. Kort efteråt överfördes hon till stridsreserven och kunde 1917 köpas tillbaka av den ursprungliga beställaren, den chilenska flottan.