Hoci aj v štátoch Únie existovali protichodné názory, väčšina severných vojakov bola v otázke otroctva väčšinou ľahostajná, zatiaľ čo Konfederácia bojovala vo vojne hlavne kvôli ochrane južnej spoločnosti, ktorej otroctvo bolo neoddeliteľnou súčasťou. Z hľadiska otroctva išlo predovšetkým o to, či bol systém otroctva anachronickým zlom, ktoré bolo nezlučiteľné s republikanizmom. Stratégiou vojsk proti otroctvu bola jeho obmedzenie - zastaviť expanziu a tak dať otroctvo na cestu postupného vymierania. Štáty držiace otrokov na Juhu odsúdili túto stratégiu ako zásah do ich ústavných práv. Bieli Južania verili, že emancipácia otrokov zničí hospodárstvo Juhu kvôli veľkému množstvu kapitálu investovaného do otrokov a obavám z integrácie čiernej populácie, ktorý boli otrokmi. Južania sa obávali najmä toho, že sa zopakuje „masaker zo Santa Dominga“, pri ktorom boli po úspešnej revolte otrokov na Haiti zabití takmer všetci bieli ľudia - vrátane mužov, žien, detí a dokonca aj mnohí, ktorí boli sympatizanti zrušenia. Historik Thomas Fleming poukazuje na historickú frázu „choroba vo verejnosti“, ktorú používajú kritici tejto myšlienky, a navrhuje, aby prispela k segregácii v ére Jima Crowa po emancipácii. Tieto obavy sa prehĺbili pokusom Johna Browna z roku 1859 o podnietenie vzbury ozbrojených otrokov na Juhu.