Incident vplýval na vojnové nemecké námorníctvo ("Kriegsmarine"). Admirál a vtedajší veliteľ nemeckého vojnového námorníctva Karl Dönitz, ktorý bol po vojne na Norimberskom procese odsúdený na 10 rokov za zločiny proti mieru, za porušovanie ľudských práv, plánovanie a vedenie agresívnej vojny, vojnových zločinov a zločinov proti ľudskosti (ale v bode Rozkaz Laconia oslobodený) takzvaným "Rozkazom Laconia (Laconia-Befehl)" výslovne posádkam ponoriek zakázal poskytovať pomoc civilným stroskotacom. V rozkaze admirál Dönitz uviedol, že všetci si musia uvedomiť, že cieľom nie je len potopenie lode, ale i zničenie ich posádok. Vyzval k tvrdosti a nemilosrdnosti. V praxi tento rozkaz (s malými výnimkami) kapitáni príliš nerešpektovali. Vychádzali z dlhodobej námorníckej tradície, ktorá zaväzovala poskytovať pomoc stroskotancom.