Po obsadení Porýnia francúzskou republikánskou armádou v roku 1794 sa s otcom presťahoval do Viedne a vstúpil do diplomatických služieb habsburskej monarchie. Oženil sa s bohatou moravskou šľachtičnou Eleonorou Kounicovou, vnučkou bývalého kancelára Václava Antonína Kounice. Metternich vykonával úrad vyslanca, a to v Drážďanoch, v Berlíne a nakoniec v Paríži. V roku 1809 sa stal rakúskym ministrom zahraničia (tento úrad vykonával do roku 1848), roku 1813 bol povýšený do dedičného kniežacieho stavu a roku 1821 sa stal rakúskym štátnym kancelárom. Bol obratným politikom – na jeho radu bolo po porážke Rakúska v roku 1809 spečatené nové spojenectvo s Francúzskom svadbou rakúskej arcivojvodkyne Márie Lujzy s cisárom Napoleonom. Podarilo sa mu udržať i náklonnosť ruského cára Alexandra I. Po Napoleonovej neúspešnej ruskej výprave Metternich najprv vyčkával a až v roku 1813 vstúpil do novej protinapoleonskej koalície, ktorá zvíťazila v októbri 1813 v bitke národov pri Lipsku a čoskoro obsadila i Paríž.