Ročna granata je že staro orožje, pojavila naj bi se že v začetku osmega stoletja. Prve t. i. ročne bombe so bile zgrajene iz preproste keramične posode ter polnjene z vnetljivo snovjo (grški ogenj). V devetem stoletju so Kitajci izumili smodnik in prišli do spoznanja, da lahko vnetljive snovi v posodi zamenjajo s smodnikom ter tako dosežejo učinek eksplozije. Kasneje so spoznali da lahko učinek le-te še dodatno povečajo če keramično posodo nadomestijo z železno. V Evropi so se ročne granate pojavile v drugi polovici 15. stoletja. Ker so se na bojišču zaradi majhnega dometa in eksplozivnega učinka izkazale kot nepraktično orožje, je njihova uporaba ostala omejena. Večji razmah so doživele šele med krimsko in ameriško državljansko vojno kjer so boji potekali tudi v jarkih. Njihovo široko uporabo pa so omogočale različne izvedbe vžigalnikov, ki so nadomestili klasične vžigalne vrvice. Po teh dveh vojnah je razvoj ročnih bomb ponovno zastal. Leta 1902 so predstavniki britanske vojske javno oznanili, da je ročna granata zastarelo orožje ter da ne spada na sodobno bojišče. Vendar so si po analizah rusko-japonske vojne kmalu premislili ter začeli razvijati moderno granato, ki v bolj ali enaki obliki ostaja v uporabi še danes.