El 1855 les tropes d'infanteria van ser batejades "Infanteria Lleugera dels Marines Reials" ("Royal Marines Light Infantry" - RMLI), i el 1862 el nom va ser lleugerament alterat pel de "Royal Marine Light Infantry". La Royal Navy no lluità en cap altre vaixell després de 1850 (fins al 1914) i s'interessà en els desembarcaments de les Brigades Navals. En aquestes Brigades Navals, la funció dels Marines Reials era desembarcar primer i actuar com a fustigadors al capdavant de la infanteria de mariners i l'artilleria. Aquesta acció va ser la funció tradicional de la infanteria lleugera. Durant la major part de la seva història, els Marines britànics havien estat organitzats com a fusellers. No va ser fins al 1923 que les forces separades d'artilleria i d'infanteria lleugera van ser formalment unides en el "Cos dels Marines Reials" ("Corps of Royal Marines"). Durant la resta del segle XIX els Marines Reials serviren en diversos desembarcaments, especialment durant la Primera i la Segona Guerra de l'Opi (1839-1842 i 1856-1860) contra els xinesos. Totes van tenir èxit llevat el desembarcament a la desembocadura del Peiho el 1859, on l'almirall Sir James Hope ordenà un desembarcament a través d'extensos aiguamolls, tot i que el seu brigadier, coronel Thomas Lemon RMLI, advertí de no fer-ho. Durant la Guerra de Crimea el 1854 i 1855, tres membres dels Marines Reials aconseguiren la Creu Victòria, dos a Crimea i un al Bàltic. L'ús dels nous "torpedes" (mines) pels russos al Bàltic va fer que la campanya fos especialment apropiada per les partides de reconeixement i incursió dels Marines Reials. Els desembarcaments de les marines britànica i francesa i dels Marines van ser rebutjats pels russos a Petropavlovsk a la costa pacífica de Rússia.