L'estat havia d'enfrontar les despeses d'una burocràcia creixent i de la guerra d'independència; la contínua mancança de fons van ser solucionat amb mitjans extraordinaris, com ara limitacions de les despeses en sous, contribucions forçoses i confiscacions de béns als espanyols. De manera que les finances públiques van passar a dependre gairebé exclusivament dels impostos al comerç exterior, una característica que es perllongaria per més d'un segle. La pressió fiscal exercida sobre els comerciants va generar una baixa generalitzada dels nivells de guany dels comerciants més adinerats, que lentament van abandonar les seves activitats comercials, invertint principalment en terres dedicades a la ramaderia. El seu lloc en el comerç exterior va ser cobert per comerciants britànics.