La prehistòria a Europa cobreix la història dels pobles d'Europa abans de l'aparició de l'escriptura. Els primers éssers humans van arribar al continent provinents de l'Orient Mitjà i, a causa del refredament del clima, es van refugiar als països del sud; perderen contacte amb els seus veïns, com proven les restes d"homo antecessor", que difereixen de les troballes africanes. L'edat de pedra europea neix amb l'acheulià cap al 500000 aC, de nou per influència oriental. Una variant autòctona (controvertida) en seria el clactonià. El primer grup propi d"homo sapiens" o anatòmicament modern és el châtelperronià, cap al 30000 aC. Una mica posterior n'és el gravetià. En el paleolític superior es troba el magdalenià, que arribà a terres catalanes, i el solutrià, que destaca per l'ús del vermell per a decorar objectes (un pigment que serà dels predominants en l'art rupestre). Cap al 10500 aC hi va aparèixer l'azilià, una cultura que s'imposà en bona part del continent. Mentre Europa occidental seguia el model sauveterrià, la Revolució neolítica s'iniciava a Grècia i les illes del Mediterrani, fet que marca una divisió important en el desenvolupament del continent que influirà en la història posterior de l'edat antiga. A la península Ibèrica un avenç similar no es produirà fins a l'arribada de la cultura del vas campaniforme, el 2000 aC. Això va fer que al final del neolític es distingissin a Europa cinc regions culturals diferenciades: les que van florir a les ribes del Danubi (en destaca la tardana cultura boian), les que es van crear a la Mediterrània, l'àrea Dimini-Vinca, els pobles d'Ucraïna i els seus voltants i diverses tribus aïllades a l'Atlàntic. Amb el calcolític arriba una nova onada de migracions asiàtiques que fan canviar les tècniques i costums dels habitants locals. Sembla que va ser llavors quan van aparèixer els indoeuropeus, però la zona d'origen n'és controvertida (com es resumeix a les hipòtesis Urheimat).