Az amerikai katonák 51%-a Vietnámban drogozott a hivatalos katonai jelentések szerint. A csapatoknak a katonaorvosok nagy mennyiségben serkentőket, jórészt amfetaminokat adagoltak az állóképesség és a harckészség javítására a parancsnokok tudtával és beleegyezésével; erősebb nyugtatókat pedig azért írtak fel, hogy a harctéri félelmet és szorongást csökkentsék, illetve megakadályozzák a katonák mentális összeomlását. A sorozástól és az idegen harctérre hurcolástól morálisan is összeomlott és kikészült fiatal katonák egy része már otthon is használt drogokat; az indokínai harctéren és környékén pedig könnyen és olcsón beszerezhették a tudatmódosító szereket, amelyeket aztán a hangulatuk javítására, vagy éppen az átélt szörnyűségek kábult felejtésére használtak. Az egész vietnámi háború alatt nagy mennyiségben fogyott a marihuána, de amikor ezt az anyagot az otthoni sajtóvisszhang nyomására “üldözni”, keresni kezdték, akkor a katonák negyede átállt a keményebb szerekre: az ópiumra, a heroinra és az LSD-re; ezek súlyos mellékhatásai láttára a parancsnokok inkább ismét a marihuána használatát tűrték meg és engedték tovább. Egyes történészek, de szenátorok véleménye szerint is az amerikai katonák tömeges droghasználata vezetett elborzasztó háborús cselekményekhez és bűntettekhez. Mások -köztük Nixon is-, az illegális szerek túlzott használatát tették felelőssé a nagyarányú harci veszteségekért és a háború elvesztéséért.