Azt, hogy az elnök halála, lemondása vagy a hivatalából való eltávolítása esetén az alelnök foglalja el a helyét, már az eredeti alkotmányszöveg is kimondta, és ezt a huszadik alkotmánymódosítás is megerősítette. Az USA történelmében többször is előfordult ilyen utódlás: Abraham Lincoln halála után például így lett elnök Andrew Johnson 1865-ben, és 1945-ben így követte Franklin D. Rooseveltet Harry S. Truman. Arra viszont a huszonötödik alkotmánymódosítás elfogadásáig nem volt szabály, hogy mi a teendő ha az elnök egészségi állapotából kifolyólag képtelenné válik a feladatai ellátására. Amikor Woodrow Wilson 1919-ben agyvérzést kapott, felesége, orvosa, magántitkára és külügyminisztere eltitkolták a világ elől, hogy az elnök képtelen a teendőit elvégezni. Dwight Eisenhower és alelnöke, Richard Nixon magánmegállapodást kötöttek, arról, hogy mi a teendő, ha az elnök cselekvésképtelenné válik. Később Kennedy elnök, és Lyndon Johnson alelnök is ezt a megoldást követte. Kennedy meggyilkolása után azonban felmerült a kérdés, hogy mi történt volna, ha az elnök túléli a merényletet, de hosszasan kómában lett volna. Lendületet kapott a helyzet alkotmányos rendezésére való törekvés.