Реформа 1861 прискорила капіталістичний розвиток імперії й поклала край практиці використання «приписних» робітників на казенних заводах, а разом з тим внесла й зміни до державного управління економікою загалом. Уряд почав практикувати розміщення замовлень для своїх потреб на приватних підприємствах. У 1870-х рр. після обговорення питання про ліквідацію казенних заводів (оскільки вони не ефективно виконували покладені на них завдання, особливо це проявилося в роки Кримської війни 1853—1856 та одразу після неї, коли стала нагальною проблема переозброєння армії, зокрема парусний флот необхідно було замінити на пароплавний) було вирішено частину підприємств залишити у віданні держави, а решту передати в приватні руки. На початку 20 ст. державі належали: Тульський, Іжевський та збройові заводи, , Петербурзький набойний, Луганський набойний, Київський арсенал, та заводи морського відомства; Пермський та Златоустовський заводи гірничого відомства та ін.