Найвірогіднішими претендентами на матч з Капабланкою вважали Алехіна, Боголюбова і Німцовича, кожен з яких вже домагався значущих турнірних перемог. Вже після того, як Алехіну вдалося отримати від аргентинської влади фінансову підтримку на матч у Буенос-Айресі, що дозволило йому офіційно кинути виклик чемпіону, на початку 1927 року в Нью-Йорку відбувся матч-турнір, який багато хто розглядав як реальний відбір на матч на першість світу: Капабланка і п'ятеро ймовірних претендентів на матч за титул — Алехін, Німцович, Маршалл, Рудольф Шпільман і Мілан Відмар — грали в чотири кола (Боголюбов відмовився брати участь). Капабланка здобув беззастережну перемогу, вигравши всі мікроматчі без єдиної поразки (14 з 20), другим був Алехін (11½), третім Німцович (10½). Друге місце де-факто підтвердило право Алехіна на матч. Восени того ж року в Аргентині відбувся матч між Капабланкою і Алехіним, який за умовами чемпіона тривав до шести перемог одного з учасників і без обмеження за кількістю партій. За підсумками 34 партій (на той момент — рекорд для матчів за звання чемпіона світу) Алехін переміг: +6 -3 =25. Екс-чемпіон прагнув вибороти право на реванш, але такого матчу ніколи не відбулося. 1929 року Алехін прийняв виклик Боголюбова — на загальну думку, слабшого суперника — і переміг його з рахунком 15½ — 9½. Переконливішими були його турнірні результати — перемоги в Сан-Ремо (1930, 14 з 15) і Бледі (1931, 20½ з 26) без поразок у змаганнях, в яких, окрім Капабланки, брала участь майже вся еліта шахів. Перемога на карлсбадському турнірі 1929 року, на якому з-поміж еліти не грав лише Алехін, у свою чергу, стала найвищим досягненням Арона Німцовича.