У вересні 1675 року після проголошення війни сама війна була у розпалі. Спочатку події відбувалися швидко — Данія, метою якої було повернення Сканії, яка відійшла до Швеції у Північній війні, зайняла Вісмар та Бремен-Ферден у той самий час, коли бранденбурзьке військо захопило Шведську Померанію та Штеттін. Після цього на острові Готланд висадилося данське військо, яке супроводжував голландсько-данський флот. Шведський флот на чолі з Лоренцем Крейцем не зміг перемогти данський флот до того, як той не отримав підкріплення від голландської флотської ескадри у Ясмундській битві. Наступна за нею Еландська битва стала справжньою катастрофою для Швеції, адже у ході цієї битви було втрачено великі частини шведського флоту разом із новозбудованим судном «Кронан». Тепер панівною державою на Балтійському морі була Данія. У червні 1676 року дансько-норвезька армія на чолі з Ульріком Фредеріком Гюлленльове увійшла до Швеції. У той самий час у Гельсінгборзі висадився ще один данський загін на чолі з Йоганном Адольфом Гольштейн-Плезьким. Шведська армія на чолі із самим королем Карлом ХІ відступила назад до Смоланду. Невдовзі після цього Гельсінгборг капітулював. За ним послідували міста Ландскруна та Крістіанстад, і невдовзі вся Сконе окрім Мальме опинилася під контролем Данії. Проте після битви при Філлебро захопити Галланд так і не вдалося.