Epická poezie v cinquecentu stavěla na vlivných Pulciho a Boiardových textech z předchozího století. Zejména nedokončený Boiardův "Zamilovaný Roland" vedl k četným pokračováním a přepisům. Nad všemi ostatními ovšem ční osobnost Ludovica Ariosta (1474–1533), autora "Zuřivého Rolanda" ("Orlando Furioso", první verze 1516). Ve 20. a 30. letech 16. století pak téma rozvíjeli další, méně známí básníci dalšími veršovanými romány o jiných hrdinech z družiny Karla Velikého. Teofilo Folengo (1491–1544) tvořil naopak komické eposy, jako byl například "Baldus" (1521), v nichž uplatňoval své nadání pro satiru a makarónskou poezii. Svého druhého vrcholu dosáhlo italské epické básnictví v osobě Torquata Tassa (1544–1593), který ve svém slavném díle "Osvobozený Jeruzalém" zachytil dobytí Jeruzaléma křižáky v roce 1099. Proti Ariostovi, který popisoval dění z nadhledu a často užíval nepřímé řeči, je Tassovo dílo výrazněji zaměřené na emoce postav, jejich mluvu a detaily událostí – intelektuální novoplatonismus byl u něj již nahrazen prosazujícím se dynamickým pojetím světa jako divadla. Osvobozený Jeruzalém bývá proto často označován za ranou manýristickou či barokní báseň.