Nejdůležitější Frenchovou rolí byla funkce vrchního velitele Britského expedičního sboru (BEF) během prvního roku a půl první světové války. Okamžitě se dostal do osobního konfliktu s francouzským generálem Charlesem Lanrezacem. Poté, co Britové utrpěli těžké ztráty v bitvách u Mons a Le Cateau (kde britský generál Smith-Dorrien postupoval v rozporu s francouzským přáním), požadovali Francouzi dočasné stažení BEF ze spojenecké fronty a souhlasili s účastí v první bitvě na Marně až po soukromém setkání s britským ministrem války lordem Kitchenerem, na kterého se French poté hněval. V květnu 1915 nechal do tisku uniknout informace o nedostatku munice v naději, že tím donutí Kitchenera k rezignaci. V létě roku 1915 bylo Frenchovo velení v Londýně stále víc kritizováno jak Kitchenerem a dalšími členy vlády, tak i Haigem, Robertsonem a dalšími vysokými generály ve Francii. Po bitvě u Loosu, kdy byl French obviňován, že pozdě uvolnil ze zálohy XI. armádu, a proto během prvního dne bitvy nedosáhl rozhodujícího průlomu, požádal britský předseda vlády H. H. Asquith o jeho rezignaci. Nahradil ho Haig, který byl dříve Frenchovým loajálním podřízeným a který Frenche v roce 1899 zachránil před bankrotem tím, že mu půjčil velkou sumu peněz.