1950-ben felfigyeltek egy kiállításon szereplő rajzára, s azt javasolták neki, hogy jelentkezzen a Képzőművészeti Főiskolára. Még abban az évben felvették. A főiskola elvégzése után megnősült. Több alkalommal katonai szolgálatra hívták be. 1956-ban Nagyatádon szolgált. A budapesti eseményekről részben hírekből, részben leszerelés után közvetlenül szerzett tudomást. Az 56-os forradalom élményei meghatározták gondolkozását, emberi és művészi magatartását, művészi szemléletét, és arra ösztönözték, hogy élményeit a szobrászat nyelvén fogalmazza meg. Művészi pályáját akkor kezdte, amikor a magyar művészetre a szocialista realizmus volt jellemző. Ez a hatás érződött munkáin, ugyanakkor a realista ábrázolást ötvözni tudta egyéni kifejezésmódjával, gyakran élt elvontabb, modern kifejező eszközökkel. Az absztrakt is jelen volt az alkotásaiban. Sikerei előmozdították művészetének kibontakozását, megbecsülést szereztek számára a művészeti közéletben. Kompozícióit nagy körültekintéssel, következetesen építette fel, nagy egységbe vonva a részletformákat, növelve a formák plasztikáját, ezzel fokozta kifejező erejüket. Közvetlen kapcsolata volt a természettel, ami megnyilvánult az állatábrázolásában is. De mindig fontos volt neki a szépség visszaadása, akár ember, akár állat volt a modell! Egyik legszebb munkája a "Vágta", ahol az esztétikum mellett a szabadság érzését jelenítette meg. Az ember szinte az arcában érzi a szelet. Számos történelmi portré készítésére is felkérték.