El seu flamenquisme folklòric, que li va guanyar l'estima de les masses, el va disgustar amb Luis Buñuel i a altres intel·lectuals de la Generació del 27; aquest tenia el "Perojismo" com un dels mals endèmics del cinema espanyol. Aliè a tot va continuar conreant Perojo la seva versió del musical espanyol, identificat amb l'andalusisme. Van ser els seus grans èxits "Malvaloca" (1927), adaptació del drama rural dels Germans Álvarez Quintero; "El negro que tenía el alma blanca" (1934), adaptació de la novel·la d'Alberto Insúa; "La verbena de la Paloma" (1935), versió de la famosa sarsuela del mateix títol; i "Goyescas" (1942), al costat de l'actriu i cantant Imperio Argentina, que es va afermar com la diva en aquesta etapa del cinema espanyol i amb qui va treballar també a l'Argentina amb els títols "La maja de los cantares" (1946) i "Lo que fue de la Dolores" (1947). Aquesta última realització va ser seleccionada per a participar al 2n Festival Internacional de Cinema de Canes, en 1947.