Efter protektoratet i 1454–55's sammenbrud trak York-herrerne sig tilbage til deres godser, og Mowbray distancerede sig fra fraktionspolitik. Der eksisterede en urolig fred mellem hoffet og York-fraktionen indtil april 1455, da kongen indkaldte et storrådsmøde i Leicester den følgende måned. Hertugen af York frygtede, at formålet med dette råd var at ødelægge ham. Adskillige af datidens krønikeskrivere antyder, at Somerset forgiftede kongens sind mod York. Hertugen og hans Neville-allierede svarede igen ved at rejse en hær fra deres nordlige godser. Kongen og en lille styrke forlod London den 20. maj. York-hæren nærmede sig nordfra med en hastighed beregnet til at overraske. I en forebyggende træk afskar York og hans allierede kongen i Det 1. slag ved St Albans. Mowbray formåede at undgå at blive involveret i kampene, selvom hans herolderne under ham, Earl Marshal, blev brugt under forhandlinger mellem de to lejre. Det er usikkert, på hvilket tidspunkt Mowbray sluttede sig til slaget, eller om han endda nåede frem til kongen i tide for at deltage. Kampene varede kun kort tid, og selvom der var meget få dødsfald blandt de kæmpende, blev Henry Percy, 2. jarl af Northumberland (far til 3. jarl af Northumberland), hertugen af Somerset og Lord Clifford dræbt. De var ikke de blot tre af kongens mest loyale støtter, men Percy og Somerset var som minimum Neville-familiens og Yorks bitre fjender.