Готово током целе своје каријере редовно се одазивао позиву да учествује у такмичењима за репрезентацију Немачке. С обзиром да су саиграчи у репрезентацији углавном били испод његово нивоа, увек је био водећи играч. Ипак своју игру подредио је тиму а селектори су максимално користили његове могућћности. Већ 2002. на Светском првенству у Индијанополису долази до прве медаље и то брозане. Следећу медаљу осваја на Европском првенству у Бограду. С обзиром да је тадашња репрезентација Србије и Црне Горе испала у првом кругу он је са својом репрезентацијом био омиљен лик међу домаћим навијачима. У полуфиналу побеђују Шпанију управо његовим кошем три секунде пре краја, од укупно 27 поена. У финалу их је чекала Грчка која је била расположенија и ипак се домогла злата. Остаће забележено скандирање његовог имена у Београдској арени, пошто је изабран за најбољег играча овог првенства.