La 29 octombrie 1944, elemente din Frontul al II-lea Ucrainean condus de mareșalul Rodion Malinovski au lansat o și până la sfârșitul lui decembrie, orașului fusese înconjurat de forțe sovietice. În ciuda acestui fapt, comandantul german al Budapestei, , a refuzat toate ofertele de capitulare, declanșând un prelungit și sângeros asediu al Budapestei. La apogeul luptelor, la 17 ianuarie 1945, Wallenberg a fost chemat la cartierul general al generalului Malinovski din Debrețin pentru a răspunde la acuzații de spionaj. Ultimele cuvinte scrise de Wallenberg au fost: „mă duc la Malinovski ... dacă în calitate de oaspete sau de prizonier, încă nu știu.” Documentele recuperate în 1993 din fostele arhive sovietice secrete și publicate în ziarul suedez "" arată că un ordin de arestare a lui Wallenberg a fost emis de vicecomisarul pentru apărare (și viitorul Premier al Uniunii Sovietice) Nikolai Bulganin și transmis la cartierul general al lui Malinovski în ziua dispariției lui Wallenberg. În 2003, după o analiză a corespondenței sovietice din timpul războiului, s-a aflat că , un politician maghiar care era și spion sovietic, ar fi dat numele lui Wallenberg la NKVD ca persoană de reținut pentru o posibilă implicare în activități de spionaj.