Gurneyho první větší zlom nastal na podzim roku 1957, kdy byl pozván, aby otestoval Arciero Special Franka Arciera. Poháněl jej 4,2litrový přepracovaný motor Maserati s podvozkem Ferrari a karoserií Sports Car Engineering Mistral. Toto špatně ovladatelné auto byl velmi rychlé, ale i špičkoví řidiči jako Carroll Shelby a Ken Miles to zvládli jen s obtéžemi. V úvodní Grand Prix USA 1960 skončil druhý (za Shelbym) a porazil etablované hvězdy jako Masten Gregory, Walt Hansgen a Phil Hill. To upoutalo pozornost známého severoamerického dovozce Ferrari Luigi Chinettiho, který v roce 1958 zařídil tovární jízdu pro mladého jezdce v Le Mans. Gurney, který se spojil s kolegou z Kalifornie Brucem Kesslerem se vypracoval s vozem celkově až na páté místo a předal jej Kesslerovi. Tento výkon a další mu vynesly testovací jízdu v závodním Ferrari a jeho kariéra Formule 1 začala u týmu v roce 1959. V pouhých čtyřech závodech prvního roku získal dvě umístění na stupních vítězů, ale přísný styl řízení týmu mu nevyhovoval. V roce 1960 měl za volantem továrně připraveného BRM šest nedokončení v sedmi závodech. Na Velké ceně Nizozemska, v Zandvoortu, způsobil výpadek brzdového systému na BRM nejzávažnější nehodu své kariéry, zlomil si ruku, zabil mladého diváka a vzbudil v něm dlouhodobou nedůvěru k technikům. Nehoda také způsobila, že změnil svůj styl jízdy, který se později vyplatil: jeho snaha používat brzdy šetrněji než jeho soupeři znamenala, že vydržely déle, zejména ve vytrvalostních závodech. O Gurneyovi bylo známo, že těsně před tvrdým zabrzděním uklidňoval brzdový pedál - což je zvyk, který sám žertem označoval jako „školu brzdění“.