Medveten om Stalins framtida maktanspråk i Europa, och trots 1945 års Jaltakonferens där Europas gränser i huvudsak dragits upp, argumenterade Churchill med emfas i krigets slutskede för att västmakternas styrkor skulle intensifiera sin framryckning, och möta Röda armén längre österut och hinna före till Berlin och Prag, för att på så sätt rädda undan så många östeuropeiska stater som möjligt från Sovjetunionens inflytande. Detta var amerikanerna och president Roosevelt, och efterträdaren, Harry S. Truman, inte lika intresserade av. Överbefälhavaren för de gemensamma allierade styrkorna i Europa, Dwight D. Eisenhower, önskade heller inte offra amerikanska soldaters liv för Churchills, som han menade, politiska intressen, utan beordrade i april 1945 halt vid tjeckiska gränsen. Det fanns ingen motsättning mellan Churchills agerande nu och överenskommelsen med Stalin föregående år. Churchill accepterade det sovjetiska inflytandet i "Östeuropa" men försökte begränsa det i "Centraleuropa".