Paavi Pius VI nimitti Mauryn vuonna 1792 edustajakseen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäiville Frankfurtiin ja vuonna 1794 kardinaaliksi sekä Montefiasconen piispaksi. Maanpaossa Ranskan kuninkaaksi julistautunut Provencen kreivi nimitti hänet diplomaattiseksi edustajakseen Pyhän istuimen luo, mutta hän joutui pakenemaan ranskalaisia miehitysjoukkoja vallankumoussotien aikana. Maury palasi Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1806 ja sai pian uuden paikan Ranskan akatemiasta menettämänsä tilalle. Napoleon järjesti hänet lokakuussa 1810 Pariisin arkkipiispaksi erotettuaan aiemman arkkipiispan, minkä seurauksena Maury rikkoi välinsä paavin kanssa. Napoleon antoi hänelle myös kreivin arvon vuonna 1814. Maury erotettiin arkkipiispan virasta ensimmäisen Bourbon-restauraation yhteydessä vuonna 1814 ja hän pakeni uudelleen Roomaan. Paavi Pius VII piti häntä puoli vuotta vankeudessa Castel Sant’Angelossa ennen kuin armahti hänet. Maury kuoli Roomassa keripukkiin kolme vuotta myöhemmin.