Camilo García de Polavieja y del Castillo-Negrete marquès de Polavieja (Madrid, 13 de juliol de 1838 - ibíd., 15 de gener de 1914) fou un militar i polític espanyol, de sobrenom «el general cristià» a causa de la seva religiositat. En el terreny militar va ser qualificat com un gran estrateg i fou considerat, al costat de Joaquín Costa, un dels més notables regeneracionistes —en el cas de Polavieja de caràcter conservador— d'Espanya. La seva carrera política es va caracteritzar pel respecte a la monarquia —va gaudir d'una bona relació amb la regent Maria Cristina d'Habsburg-Lorena, així com va tenir certa proximitat amb els sectors més catòlics i conservadors del país— i pel seu intent d'impulsar canvis a Espanya, immersa en una greu crisi pel punt final de l'imperi colonial. Els suports que va rebre en la seva tornada a la península després dels seus èxits militars a Cuba i Filipines es van aglutinar en un moviment conegut com a «polaviejisme», que s'ha arribat a comparar amb el "boulangisme" francès. Fou considerat un home de caràcter «enèrgic». Participà en la Guerra del Rif, la Tercera Guerra Carlina, la Guerra dels Deu Anys, la Guerra Chiquita; també fou capità general de Cuba i de les illes Filipines.