Läkare utan gränser inledde sitt arbete i Srebrenica (i Bosnien och Hercegovina) som deltagare i en FN-konvoj 1993, ett år efter att Bosnienkriget hade börjat. Staden, som beboddes av ungefär 60 000 bosniaker, hade blivit omringad av den bosnienserbiska armén och blev en enklav under skydd av UNPROFOR. Läkare var den enda organisationen som tillhandahöll sjukvård åt den omringade civilbefolkningen, och därför fördömde de inte folkmordet av rädsla för att bli utkastade ur landet (de fördömde dock den bristande tillgängligheten för andra organisationer). Läkare utan gränser tvingades lämna området 1995, när den bosnienserbiska armén intog staden, deporterade majoriteten av invånarna och dödade omkring 8000 människor.