Manehto zostavil zoznam kráľov tak, aby tvoril základnú štruktúru svojho historiografického diela. Je možné cítiť helenistický a egyptský kultúrny základ, z ktorého Manehto vychádzal, o čom svedčí aj fakt, že písal plynulo v koiné. Iosephove záznamy pripúšťajú "„bezmennú ústnu tradíciu“" (1.105) v tomto prípade a rovnako aj použitie "„mýtov a legiend“" (1.229), o čom je samozrejme ťažko pochybovať. Podobný prístup bol v tom čase bežný a neobišiel ani Iosepha Flavia. Manehtova znalosť egyptských legiend je nepochybná. Musel byť rovnako oboznámený aj s Hérodotom a v niektorých prípadoch sa pokúsil o zosúladenie egyptských dejín s gréckymi, napr. panovníka menom Amenófis (Amenhotep III.) stotožnil s Memnónom alebo iného kráľa menom Armais (možno Haremheb) zase s Danaom (pozri ukážku textov). To znamená, že bol znalý aj gréckych eposov (v ktorých v jednom momente Trójskej vojny Achilleus zabije etiópskeho kráľa Memnóna) a dejín Argu (spomínané v Aischylovych Prosebniciach). Je však tiež možné, že tieto časti sú neskoršími vsuvkami, doplnenými najskôr pri vzniku "Výťahu" z "Aigyptiaky".