Az osztrák-magyar kudarc előkészítette a terepet az újjászervezett olasz haderő 1918-as offenzívájának. Diaz tábornok eredetileg október 16-ra tervezte a támadást, de az időjárás miatt október 24-ére halasztotta (a caporettói áttörés első évfordulójának napjára), az offenzíva első két napján csak a tiroli és piavei frontokon kezdődtek meg a harcok, az antant főerők mozdulatlanok maradtak. Október 26-ról 27-ére virradó éjjel nagy tüzérségi előkészítést követően olasz és angol csapatok átkelve a Piavén hídfőket létesítettek a folyó bal partján, október 29-én pedig a hídfőkből meginduló támadás több helyen is áttörte a védelem állásait – az osztrák-magyar haderő nagy része rendezetlenül vonult vissza, az ellenállás összeomlott. A Vittorio Venetó-i csata során az olaszok felőrölték a Monarchia csapatait és sikeresen visszafoglalták Olaszország korábban megszállt területeit. Október 28-án a Viktor Weber von Webenau tábornok vezetésével felálló osztrák-magyar bizottság az olasz féllel felvéve a kapcsolatot megkezdte a fegyverszüneti tárgyalásokat, amelynek eredményeképpen 1918. november 3-án a Monarchia megkötötte Olaszországgal a padovai fegyverszünetet. A császári és királyi haderő főparancsnoksága azonnal elfogadta a tűzszünetet, csapatai megszüntették a harctevékenységet, így a támadó olasz csapatok (amelyek folytatták az előrenyomulást, mivel az egyezmény pótjegyzőkönyvének értelmében a szerződés nem az aláírástól, hanem az egyezmény megkötését követően csak 36 óra múltán lép hatályba) a következő napokban jelentős mennyiségű hadianyagot zsákmányoltak, és csaknem 350 000 osztrák-magyar katonát ejtettek hadifogságba.