El govern polonès a l'exili volia restaurar les fronteres poloneses orientals més enllà de la Línia Curzon, un objectiu que també va ser recolzat per les promeses dels aliats occidentals. La majoria ucraïnesa de Galítsia Oriental, a la qual se li va prometre autonomia, considerà inicialment com a il·legítima l'administració polonesa que vingué a continuació de la Pau de Riga i la Guerra poloneso-soviètica, però després de 1923 la majoria dels ucraïnesos van acceptar esquerpament el domini polonès com un fet que no podien canviar i se centraren a augmentar la seva autonomia. Ucraïnesos en general s'oposaven al règim polonès i tots els moviments polítics ucraïnesos tenien la independència de Polònia com una meta. Dels ucraïnesos van sortir dos enfocaments cap a la independència. Els principals partits evitaven la violència i van buscar la meta de la independència a través de mitjans legals graduals centrats en la preservació dels drets limitats ucraïnesos, mentre que l'OUN va tractar d'utilitzar el terror i la violència en l'oposició al govern polonès. L'OUN considerava Galítsia i Volínia com a territori ètnicament ucraïnès, que s'havia d'incloure en una futura i restaurada república ucraïnesa.