Els primers actes de violència del Conflicte nord-irlandès van ser fets pels lleialistes, de l', fundat el 1966, però són sovint atribuïts, en aquell temps, a l'. El 1969, l'IRA és moribund. Després de la seva Campanya de les fronteres de 1956 a 1962, havia enterrat les seves armes (venudes el 1968 al ). L'estiu de 1969, diversos disturbis entre catòlics i protestants sacsegen Irlanda del Nord, i obliguen a intervenir l'Exèrcit britànic per separar les dues comunitats. L'IRA no va reaccionar i no va defensar la minoria catòlica com havia fet tradicionalment, atès que la direcció de Cathal Goulding, llavors Cap d'Estat Major, privilegiava l'acció política a l'acció militar.