Arguments per la condonació del deute se n'han fet sempre per persones de totes les orientacions polítiques; com a exemple, l'any 2010, Hugh Hendry, conseller sobre 'fons d'inversió lliure', decididament partidari dels mercats lliures, va argumentar a favor d'una anul·lació parcial del deute de Grècia com a part de la solució a la crisi de l'Euro. Però generalment, els defensors de les condonacions de deute senzillament indiquen que els deutes que són massa elevats amb relació a l'habilitat dels deutors al seu reintegrament, però no fan cap referència a un deute basat en cap teoria del deute. Les excepcions inclouen a David Graeber, qui amb una perspectiva radical, ha utilitzat teories de crèdit de diner per argumentar contra recents tendències per forçar els reintegraments de deute, com s'ha fet en sentències als EUA. Graeber també ha argumentat en contra de l'aplicació excessivament entusiasta de la visió que el pagament dels deutes propis és importantíssim en termes morals, i ha proposat un estil 'per decret'.