Capità de Fragata de l'Armada Espanyola, fill de Carlos de Saralegui y Medina (Ferrol, Galícia, 1843 - Madrid, 1912), intendent general de Marina, i germà de Carlos de Saralegui y Casellas (Ferrol, Galícia, 1876 - Cuba, 1898), guardiamarina, heroi de la Guerra de Cuba, mort a bord del cuirassat Biscaia. Adheria a l'esperit reformista de l'Instituto de Reformas Sociales, presidit per Gumersindo de Azcárate, valedor seu. Es va preocupar de la promoció dels pescadors perquè accedissin a un major benestar material i una major elevació cultural i moral. El seu compromís pel progrés real de les classes pesqueres motiven la seva obra i ho situen en el corrent del reformisme social i de la Institución Libre de Enseñanza. L'any 1898, seguint la tradició familiar, ingressa a l'Escola Naval Militar de Ferrol, on obté el grau d'alferes de Navili (1904). L'any 1909, es casa a Madrid amb María Vejarano y Bernaldo de Quirós, dels comtes de Nava de Tajo. L'any 1910, destinat a l'Ajudantia de Marina de Benidorm, hi organitza una cooperativa obrera de pescadors. Entre els anys 1911 i 1913, és destinat a les ajudanties de Lekeitio i Bermeo i a la comandància de Bilbao, on promou la societat cooperativa Asociación Protectora del Pescador. L'any 1914, destinat a la comandància de Marina d'Almeria, redacta el projecte de «Pósitos de Pescadores». L'any 1917, és destinat com a agregat del Ministeri de Marina a la Direcció General de Navegació i Pesca, on és nomenat redactor del "Boletín de Pescas", en el qual publica el "Reglamento del Pósito Pescador" (1917).