V roku 1926 absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Karlovej univerzity. Už počas štúdii sa začal angažovať. Bol členom akademického spolku Detvan a Ústredného zväzu česko-slovenského študentstva. V roku 1927 získal titul doktor práv (JUDr.). Po skočení štúdia sa stal kandidátom advokácie. Od roku 1930 začal pôsobiť ako advokát v Bratislave. Advokátom bol do roku 1945. Počas existencie Slovenského štátu sa podieľal na odbojových aktivitách a pomáhal Židom. Stal sa blízkym spolupracovníkom Vavra Šrobára. Ako člen ilegálneho odboja sa podieľal na prípravách Slovenského národného povstania. Tu aktívne organizoval rozdeľovanie vojakov a zaraďovanie zahraničných odbojárov do povstania. Následne sa stal poslancom povstaleckej Slovenskej národnej rady. Od 1. septembra 1944 bol členom úplne prvého Zboru povereníkov. Tu sa stal povereníkom pravosúdia, teda spravodlivosti, pričom túto funkciu vykonával spoločne s komunistom Jozefom Šoltészom. Na tomto poste však bol iba 5 dní, následne pôsobil do 23. októbra 1944 ako zástupca povereníka spravodlivosti, ktorým zostal už iba Jozef Šoltész. Po potlačení povstania sa musel skrývať, pôsobil tiež ako člen partizánskej skupiny. Od 21. februára 1945 začal pôsobiť ako zástupca povereníka pre veci vnútorné Gustáva Husáka. Bol poslancom dočasného Národného zhromaždenia a Ústavodarného Národného zhromaždenia. Pôvodne bol členom Demokratickej strany. Bol súčasťou jej vedenia a patril ku katolíckemu krídlu strany. Napriek svojmu negatívnemu postoju ku komunizmu presadzoval miernejší prístup ku KSS (KSČ). Z tohto dôvodu bol z Demokratickej strany vo februári 1948 vylúčený. Neskôr sa stal členom Strany slovenskej obrody.