Poté, co Titovi komunističtí partyzáni čelili stále většímu nátlaku vojsk Osy v období od ledna do června roku 1943, přišla nakonec na pomoc partyzánům vojska spojenců. Partyzánské oddíly úspěšně čelily snahám Němců, na rozdíl od Mihajlovićových četniků, kteří byli stále slabší a neefektivnější. Jejich boj se stále více orientoval proti všem, než pouze proti okupantům. Král Petr II. Karađorđević, americký prezident Franklin Delano Roosevelt a britský ministerský předseda Winston Churchill se přiklonili k Stalinovi a oficiálně uznali Tita a jeho partyzány na Teheránské konferenci jako hlavního představitele domácího ozbrojeného odporu. To umožnilo spojencům přijít na pomoc partyzánům. Jakožto vůdce komunistického odboje se stal Tito hlavním terčem vojsk Osy. Němcům se třikrát skoro podařilo Tita zatknout: na jaře 1943 během ofenzívy s krycím názvem operace "Weiss", následně v červnu během ofenzívy s krycím názvem (operace "Schwartz") a dále pak 25. května 1944, kdy se mu tak tak podařilo uniknout německému vojsku v operaci Rosselsprung (Operace Rösselsprung (1944)) v Drvaru.