První válka v zálivu významně posílila americko-kuvajtské vztahy. V březnu 2003 se tudíž Kuvajt stal odrazovým můstkem pro americkou invazi do Iráku. Ta však nebyla vnímána jako příliš úspěšná operace a její popularita klesla i v Kuvajtu. Navíc, ačkoli se po vítězství v první válce zdálo, že dobré časy se vracejí (v 90. letech se to načas i stalo), ve 21. století přišlo tvrdé ekonomické vystřízlivění a frustrace. Ukázalo se, že kuvajtská ekonomika je příliš závislá na ropě a vlády zaspaly v úkolu ji více diverzifikovat. Kuvajt se tak začal proměňovat ideově. Vztahy s Američany se začaly zhoršovat, fundamentalistické směry islámu našly ohlas. V březnu 2014 David S. Cohen (od roku 2020 šéf CIA) obvinil Kuvajt z financování terorismu. Záhy začal být Kuvajt označován za největší světový zdroj financování bujícího Islámského státu, ale i Al-Kajdy. Byl i místem teroru: 26. června 2015 došlo k sebevražednému atentátu v šíitské mešitě v Kuvajtu. K odpovědnosti se přihlásil Islámský stát. Rozvratu ekonomického i duchovního se rozhodla využít Čína, která nabídla Kuvajtu velkorysé půjčky a investice v rámci projektu Nové Hedvábné stezky. Šejkové nabídky rádi využili a na Číňany vsadili. Kuvajt rychle spadl do gravitačního pole čínského geopolitického vlivu a v současnosti je označován za hlavního čínského spojence a agenta v celé oblasti. Čína je od roku 2016 také největším obchodním partnerem Kuvajtu.