Po vypuknutí první světové války narukoval do rakousko–uherské armády. V rakousko-uherské armádě sloužil Vojtěch Černý v hodnosti vojína. Do ruského zajetí na východní frontě padl dne 7. července 1916 v Okonsku, když sloužil u 10. zemského pěšího pluku. V československých legiích na Rusi měl nejprve hodnost vojína a sloužil u 2. střeleckého pluku. (V československých legiích sloužil ve stejném pluku jako jeho bratr František Černý.) Řady legionářů 2. jízdního pluku opouštěl ale již v hodnosti rotmistra. V bitvě u Zborova byl Vojtěch Černý raněn – utrpěl průstřel obou lýtek a střepina granátu mu poranila nohu.