V roce 1947 Komunistická strana Rumunska pohltila většinu Rumunské sociálně demokratické strany a v té době také do ní masově vstupovali další členové. Na počátku 50. let porazila frakce kolem Gheorghea Gheorghiu-Deje s podporou Stalina všechny ostatní frakce a dosáhla plné kontroly nad stranou a zemí. Po roce 1953 strana postupně začala razit „národní cestu“ ke komunismu. Destalinizace po Stalinově smrti v ní však prakticky neproběhla. Nacionalistické a národně komunistické směřování pokračovalo i pod vedením Gheorgiu-Dejova nástupce (od roku 1965) Nicolae Ceaușesca. Po krátkém období liberalizace koncem šedesátých let Ceaușescu znovu zavedl tvrdou linii, prosadil „červencové teze“ v duchu neostalinismu a začal pěstovat svůj kult osobnosti. Od šedesátých let měl rumunský režim pověst státu poněkud nezávislejšího na Sovětském svazu než ostatní členové Varšavské smlouvy, zároveň se však stal jedním z nejtvrdších a nejdiktátorštějších komunistických režimů Evropy. Zhroutil se v roce 1989 po rumunské revoluci a s ním zanikla i Komunistická strana Rumunska, jež pak byla v Rumunsku zakázána.