V prosinci roku 1941, několik měsíců po německé invazi do Jugoslávie, se přidal ke komunistickým partyzánům. Za války byl členem Zemského antifašistického výboru národního osvobození Bosny a Hercegoviny. Po válce získal post pověřence při Národním výboru v Tuzle a náměstkem republikového ministra zemědělství. Roku 1950 se stal mimořádným (od 1957 řádným) profesorem nedávno zřízené Fakulty veterinárního lékařství Univerzity v Sarajevu a současně prvním děkanem této fakulty. Čamo sám vedl Ústav zoohygieny ("Zavod za zoohigijenu"), založený v rámci fakulty roku 1951. Dvakrát byl také zvolen rektorem univerzity (1956–1960), dále také předsedou Univerzitní rady a předsedou Společnosti jugoslávských univerzit. Působil v mnoha dalších organizacích, mj. byl předsedou Společnosti Bosny a Hercegoviny pro boj s rakovinou.