Вазописці розкішного стилю надавали перевагу вазам великого розміру: кратерам із волютами, амфорам, лутрофорам і гідріям. На великій поверхні такої посудини іноді розміщувалося до 20 фігур, часто у кількох регістрах. У вазопису розкішного стилю часто використовувалися додаткові кольори, перш за все відтінки червоного, золотий і білий кольори. Починаючи з другої половини IV ст. до н. е. шийку і бічні частини судин стали розписуватися багатими рослинними орнаментами. В цей же час вазописці стали використовувати можливості перспективи, перш за все, для зображення будівель — палаців пекла і наїсків. Із 360 року до н. е. такі архітектурні зображення часто зустрічаються у сценах, пов'язаних із культом мертвих на "«наїскових вазах»". Цей стиль представляють Вазописець Іліуперса, Вазописець Дарія та Балтиморський вазописець. Успіх мали сцени на міфологічні сюжети: зібрання богів, Амазономахія, Троянська війна, Геракл та Беллерофонт. Проте серед них зустрічалися й рідкісні міфологічні зображення, які розглядаються фахівцями як єдині іконографічні джерела. Театральний сюжет типовий для апулійських майстрів і невідомий у аттичному вазописі. Нерідко на апулійських вазах зустрічаються жартівливі сцени (так звані вази із зображенням фліаки). Сцени з повсякденного життя і зображення атлетів були популярні лише при становленні апулійського вазопису, після 370 року до н. е. вони повністю зникають із набору сюжетів апулійських вазописців.