На Празькому саміті 2002 року глави держав та голови урядів НАТО ухвалили пакет комплексних заходів, спрямованих на посилення готовності й спроможності Альянсу виконувати весь спектр завдань, необхідних для забезпечення безпеки країн-учасниць Альянсу й безпеки і стабільності у світі в цілому. Одним із напрямів стало створення сил, здатних до оперативного розгортання у будь-якому місці, де може виникнути така необхідність, підвищення передбачуваності ситуації через зміцнення політичної стабільності та прозорості у кризових регіонах. Трохи пізніше у 2004 році у рамках реалізації Європейської політики безпеки та оборони Європейський Союз розпочав формування бойових груп як основи Європейських сил швидкого реагування. Усвідомлюючи, що між силами реагування НАТО та бойовими групами ЄС може відбутися дублювання, НАТО та ЄС запровадили систему інтенсифікованого процесу, який був спрямований на взаємодоповнення й уникнення дублювання, а також на співпрацю між двома організаціями щодо забезпечення військових необхідними матеріально-технічними засобами на основі ефективного співвідношення. Як наслідок, була узгоджена нова концепція стратегічного партнерства та спільна політика безпеки й оборони.