У 1977 році, після низки невдач головного тренера першої збірної Бразилії, Освалдо Брандао, головним тренером команди був призначений Коутіньйо. Новий головний тренер почав з «європеїзації» гри бразильців, до того заснованої на індивідуальній майстерності гравців команди. Головним для Коутіньйо стала ігрова дисципліна і універсальність гравців, оскільки це був час «тотального футболу» збірної Нідерландів, а також «ponto futuro», коли гравці рухаються без м'яча, щоб будь-який з них міг його отримати в потрібний момент. Першим з бразильців-зірок постраждав Шикао, який через недостатню дисципліну був виключений з команди. На чемпіонаті світу 1978 року бразильці страждали від нестачі взаєморозуміння між Зіко і Рейналдо, головних «конструкторів» атак збірної. Після матчів групового етапу в управління командою був змушений втрутитися президент Бразильської конфедерації футболу, який ввів в команду трьох гравців, які допомогли здолати Перу і на рівних зіграти з Аргентиною. Вирішальний матч за вихід у фінал бразильці проводили з Польщею і виграли 3:1, але Аргентинці, які проводили гру пізніше і знали, скільки треба було забивати, переграли Перу 6:0. За відомостями преси та відгуками деяких гравців команди, футболісти Перу матч «здали». В результаті бразильці, які єдині на чемпіонаті не програли жодного матчу, були змушені грати матч за 3-е місце з Італією. Після турніру Коутіньйо сказав: «Ми були моральними переможцями цього чемпіонату». Після того як команда несподівано вилетіла у півфіналі Кубка Америки 1979 року від Парагваю, Коутіньйо 31 жовтня пішов зі збірної Бразилії, попутно звинувативши пресу і футбольну громадськість Бразилії в загальному невдалому результаті. Під керівництвом Коутіньйо збірна Бразилії провела 45 ігор.