József Vencel apja példáját követve katonai pályát választott. 1716-1718-ban alezredesi rangban harcolt Szavojai Jenő seregében a törökök ellen. A lengyel örökösödési háborúban nyújtott teljesítményéért 1734-ben kinevezték altábornaggyá "(Feldmarschall-Leutnant)". 1735 és 1740 között VI. Károly nagykövete volt a berlini, majd a párizsi udvaroknál. 1739-ben felvették az Aranygyapjas rendbe és lovassági tábornoki kinevezést kapott. 1744-ben a tüzérség parancsnokává, egy évvel később pedig tábornagyi rangban valamennyi itáliai osztrák erő főparancsnokává nevezték ki. Előbbi minőségében (részben saját zsebéből) átszervezte az osztrák tüzérséget és a hadsereg legütőképesebb ágává tette. 1753-ban I. Ferenc császár rábízta Magyarország katonai parancsnokságát. 1760-ban Mária Terézia megbízásából hazájából Bécsbe kísérte József főherceg menyasszonyát, Pármai Izabellát. Utolsó nagyobb politikai feladata az volt, amikor II. József német-római császári választásán az uralkodó követeként "(Prinzipalkommissar)" vett részt a birodalmi gyűlésen. Ugyanekkor kitüntették a Szent István-rend nagykeresztjével.