A Beale-papírok elnevezésű titkosírás-gyűjtemény nagy valószínűséggel hoax, amit 1885-ben hozott nyilvánosságra James B Ward, aki a szerzője is lehetett a történetnek. Eszerint 1820-ban Lynchburg városába érkezett egy Thomas J. Beale nevezetű személy, aki egy Robert Morriss nevű szállodatulajdonosnak adta át a papírokat, egy későbbi, 1822-es visszatérésekor. Azt mondta, hogy a papírokért jön később, de Beale eltűnt. Azt is állította, hogy 1832 júliusa előtt nem, de azután megkaphatja a kulcsot, ám ez nem történt meg. Morriss 1845-től próbálkozott megfejteni a talált három lapot, melyek véleménye szerint adalékot írja le. Morriss 1862-ben adta át egy máig ismeretlen barátjának, ő lett a "közreadó". Ő arra következtetett, hogy a számok nagy száma miatt ez egy úgynevezett könyvkód lesz, ami azon alapul, hogy egy könyv betűit (esetleg oldalanként) megszámozzák és ezeket helyettesíti be. A második papírt rengeteg könyv kipróbálása után a függetlenségi nyilatkozat segítségével oldotta meg. Ez a lap a kincsek mennyiségét és helyét (Bedford megye, Bufordtól mintegy négy mérföldnyire). A szövegben tévedések is vannak, például a "four miles" (négy mérföldnyire) szóban a 95-ös számú u valójában inalienable, ám lehetséges, hogy a gyakori unalienable állt a szó helyén. A füzetek közreadását követően több hivatásos kriptográfus és kincskereső kereste a kincset, mindmáig sikertelenül. Modern szakértők kutatása szerint a sztori hoax.