Több politikai tényezőnek köszönhetően Sobieski János halála után Lengyelország fokozatosan gyengülni kezdett. Az új király I. Frigyes Ágost szász választófejedelem lett, II. Ágost néven. Ő inkább szülőhazájával, Szászországgal foglalkozott, nem Lengyelországgal, a lengyel nemesség pedig egyre erősebben a saját érdekeiért harcolt, nem a királyságnak a múlt században elért erejének fenntartásáért. Oroszországban Nagy Péter, Svédországban XII. Károly bővítették saját államuk határait és törekedtek hatalmuk megerősítésére. 1700-ban kitört az ún. északi háború eközött a két állam között. II. Ágost meggondolatlanul beleavatkozott a háborúba, mint a cár szövetségese. A gyenge Lengyelország harctérré lett, ezért Varsót is elfoglalták néhányszor a külföldi hadseregek, először a svédek 1702 májusában. Befolyásuk alatt 1704 júliusában a lengyel nemesség megfosztotta II. Ágostot trónjától és a wolai földön Stanisław Leszczyński poznani vajdát – a svédek szövetségesét – választották királlyá. A svédek azonban nem hagytak sok katonát Varsóban és Ágostnak sikerült visszaszerezni a várost. Újra elveszítette, amikor 1705 júliusában elvesztette a csatát, amely a mai Nyugati pályaudvarhoz közel, Wola környékén zajlott és amelyben kétezer svéd legyőzte a tízezres lengyel–szász–litván hadsereget. Stanisław Leszczyńskit októberben királlyá koronázták. 1709-ig uralkodott, amikor is az oroszok legyőzték a svédeket a poltavai csatában és a svédeknek menekülniük kellett Lengyelországból. Ekkor ismét II. Ágost lett a lengyel király. A megszálláson kívül Varsót pestisjárvány (1708), árvíz (1713) és rossz termés is kínozta. 1713-tól a városban az orosz és szász hadsereg állomásozott, ami nagyon kifárasztotta a lakosokat.