A tűz után az öntőmesterek nagyszámú tervet dolgoztak ki a harang helyreállítására, de ezeket különféle okokból (gyakran egyszerűen pénzhiány miatt) elvetették. Erzsébet cárnő ugyan tervbe vette az újraöntést, de a tervezett költségek 107 492 rubel 47 kopejkára rúgtak, szemben a korábbi 62 008 rubel 9 kopejkával, emiatt elállt az ötlettől. Így történt, hogy a harang évtizedekig az öntőgödörben maradt. 1792-ben sikertelenül végződött a kiemelésére tett kísérlet, így továbbra is a föld alatt maradt. Ott volt az 1812-es Napóleon elleni háború idején. Akkor Napóleon Moszkva meghódítása után trófeaként Franciaországba akarta szállíttatni a harangot, de ez annak óriási súlya és az azzal kapcsolatos logisztikai problémák miatt is kudarcot vallott. Csak néhány évvel a háború után kezdték újra a kiemelést a Kreml és Moszkva kiterjedt rekonstrukciójának részeként 1819-ben, ám ez is sikertelenül végződött. Több mint 20 évbe telt, mire megtörtént az újabb kísérlet: 1836 nyarán Auguste de Montferrand francia építész (aki később létrehozta a harang mai mészkő talapzatát) egy emelőszerkezetet épített, amihez a több száz munkásból és katonából álló csoportra volt szüksége. Azonban ez a konstrukció túlságosan instabilnak bizonyult a harang súlyához képest, így a kísérletet meg kellett szakítani. Csak a második kísérlettel, 1836. július 23-án sikerült a harangot felemelni és egy speciális fából készült görgős szerkezetre helyezni. Három nappal később arra a posztamensre helyezték, amelyen mind a mai napig áll.