Пелопонески рат избио је 431. године п. н. е. Главни узрок био је страх Спарте од атинске моћи. Атина је у периоду пентеконтаетије израсла у најмоћнију грчку државу. Превласт у Атинском поморском савезу учинили су је и економски најјачом државом. Прва фаза Пелопонеског рата носи назив Архидамов рат. Назив је добила по спартанском краљу Архидаму ΙI који је предводио Спартанце у првим годинама рата. Рат је прве две године вођен са променљивим исходом све док куга која је 429. године п. н. е. избила у Атини није однела живот великог стратега Периклеа. Након Периклове смрти главну улогу у Атини преузимају Никија и Клеон. Чланицама атинског архе-а уведен је нови порез за потребе рата - еифора. Године 426. Атињани односе победе код Солија, Пилоса и Сфактерије, али доживљавају и пораз у Етолској кампањи. Две године касније доживели су највећи пораз у Архидамовом рату у бици код Делија. Освајањем Китере и организовањем похода на Коринт, ни друга страна се није нашла у бољој позицији. Спартанци су чак изнели понуду за мир. Атињани су, међутим, поставили тешке услове па је рат настављен. Спартански војсковођа Брасида пренео је тежиште борби на Халкидики где је подстицао чланице архе-а на побуну обећавајући им независност. Одлучујућа битка одиграла се код Амфипоља. У самој бици победу су однели Спартанци. Погинула су обојица војсковођа - Брасида и Клеон. Спартанци су овом победом успели да издејствују мир. Атински стратег Никија (иначе присталица мира) склапа са спартанским краљем тзв. Никијин мир (на 50 година). Никијиним миром утврђено је предратно стање уз мање измене.