Списи француског бисексуалног анархисте Даниела Гуерина пружају увид у напетост коју су сексуалне мањине међу левицом често осећале. Био је водећа личност у француској левици од 1930-их до своје смрти 1988. Након каминг аута 1965. године, говорио је о крајњем непријатељству према хомосексуалности које је левицу прожимало током већег дела 20. века. „Не пре толико година, прогласити се револуционаром и признати хомосексуалност били су неспојиви“, написао је Гуерин 1975. Године 1954. Гуерин је био нападнут због своје студије Кинси Репорта у којој је такође детаљно описао угњетавање хомосексуалаца у Француској: „Најоштрије [критике] долазиле су од марксиста, који теже да озбиљно потцене облик угњетавања који је антисексуални тероризам.. Очекивао сам то, наравно, и знао сам да објављујући своју књигу ризикујем да ме нападну они којима се осећам најближе на политичкомпољу“ Наконкамингааута 1965. године, Гуерина су напустили левичари, а његови радови о сексуалном ослобођењу били су цензурисани или одбијени за објављивање у левичарским часописима. Од педесетих година, Гуерин се удаљио од марксизма-лењинизмакаи синтези анархизма и марксизма блиских платформизму, који је омогућавао индивидуализам, одбацујући капитализам. Гуерин је био умешан у протесте маја 1968. године и био је део француског покрета за ослобађање хомосексуалаца који се појавио након догађаја. Деценијама касније, Фредерик Мартел описао је Герина као „деду француског хомосексуалног покрета“.