У унутрашњем уређењу настала је промена у толико, што је млетачког кнеза заменио домаћи. Њега су, после кратког времена, бирали сваког месеца, а имао је исто тако малу власт, као и у млетачко доба. После Косовске битке Дубровник је ступио у односе с Турцима, те је 1397. добио ферман султана Бајазита, да сме слободно трговати по целом Османском царству. После пада Србије 1459. Дубровник се обавезао, да ће "српски данак" плаћати турском султану, као наследнику ове бивше царевине. Заузврат, Османлије Дубровчанима такође гарантују слободу трговања по целом Османском царству. Тај данак (харач) у почетку износио 1.500 златних дуката, да би временом био подигнут до 15.000 дуката, али је 1481. сведен на 12.500, те је тако остало све до Српског устанка 1804, када су Дубровчани посљедњи пут платили харач Истанбулу. То је била једина реална веза између Дубровника и турске царевине и ако се после угарске пропасти од 1526. сматрало да је Дубровник под заштитом и врховном влашћу (вазалством) Турске. Ово вазалство је дефинитивно укинуто Бечким конгресом 1815. године.