No obstant això, en 1941, un any després de la seva arribada als Estats Units, Venturi imparteix una sèrie de conferències a la Johns Hopkins University les quals, a més d'escampar les idees de Benedetto Croce pel continent americà, es publiquen com una continuació de les idees exposades en Història de la crítica d'art amb el títol "Art Criticism Now". Amb la seva tornada a Itàlia en acabar la guerra, a Venturi se li ofereix la càtedra d'història de l'art a la Universitat de Roma La Sapienza, on imparteix classes del barroc i d'art contemporani; una barreja que mai s'havia dut a terme en aquesta institució. Aquests cursos juntament amb les seves publicacions anteriors influenciaran a una nova generació d'historiadors de l'art italians com Guilio Carlo Argan, Cesare Brandi i Maurizio Calvesi, que sovint brindaran propostes més arriscades que les del mateix Venturi. A la resta d'Europa les propostes de Venturi trigaran més a tenir impacte, no és fins al gir teòric de 1968, amb l'auge de les teories de la recepció, que les idees de la relativitat del discurs de l'art i de la història seran rescatades.