Cum Congresul de la Berlin din 1878 a permis Austro-Ungariei ocuparea militară și administrativă a Bosniei și a Herțegovinei, ambele rămânând însă formal părți componente ale Imperiului Otoman, atât Cisleithania cât și Transleithania au vrut să înglobeze noua regiune administrativă în propriul ei stat. Soluția solomonică a fost ca Bosnia și Herțegovina să nu fie anexată nici Cisleithaniei, nici Transleithaniei, ci să fie administrată de către Ministerul Imperial și Regal de Finanțe.