Istoria frontierei dintre Polonia și Rusia este legată de istoria timpurie a ambelor națiuni, iar unul dintre cele mai vechi incidente notabile a fost intervenția regelui polonez Boleslaw I în criza de succesiune kieveană din 1018. După formarea Uniunii statale Polono-Lituaniane, granița estică a Poloniei, în cea mai mare parte cu Țaratul Moscovei (mai târziu cu Imperiul Rus), se întindea de la Marea Baltică, în nord, până la Marea Neagră, în sud. În perioada de după împărțirile Poloniei, care a deplasat granițele rusești cu 480 km către vest, mai multe state poloneze mici precum Ducatul Varșoviei și Regatul Congresului au avut o frontieră cu Imperiul Rus. În urma Primului Război Mondial, cea de-a Doua Republică Poloneză a avut o frontieră cu Uniunea Sovietică (URSS), ce a fost stabilită în urma Războiului polono-sovietic și confirmată prin Tratatul de la Riga pe linia Dzisna-Dokshytsy-Słucz-Koreț-Ostroh-Zbrucz. Acea graniță avea lungimea de 1.407 km. După cel de-al Doilea Război Mondial, noua frontieră (vezi modificările teritoriale ale Poloniei după cel de-al Doilea Război Mondial) a fost trasată între Republica Populară Polonia și URSS. Noua frontieră polonezo-sovietică avea inițial o lungime de 1.321 km și a făcut obiectul unei modificări minore prin schimburile teritoriate polonezo-sovietice din 1951, care a redus lungimea frontierei la 1.244 km.