У 1904 році в місті було створено штаб-квартиру Сьомої Рильської дивізії, побудовано одну з найстаріших військових госпіталів в Болгарії. На початку Балканської війни у 1912 році вісімдесят людей з міста були добровольцями в Македоно-одрінському корпусі , а Дупницька дивізія була названа Сьомою піхотною дивізією. Після закінчення Першої світової війни вибори на посаду мера Дупниці виграв Коста Петров. Створено Дупницьку комуну, яка існувала 842 дні, побудовано тимчасове житло для біженців з Македонії, було продано 150 земельних ділянок під житло для бідних сімей з муніципального фонду, пансіонат для годування дітей загиблих батьків на Балканах у Першу світову війну, були проведені електрифікаційні заходи для міста. 21 лютого 1923 року мера вбив Харалампій Златанов, член ВМРО. У міській владі відбулася криза, а до перевороту дев'ятнадцятого травня 1934 року місто переважно керується призначеною тимчасовою управлінською радою. Тоді Дупниця стала центром тютюнового виробництва та гірництва в регіоні. У 1935 році в Дупниці було відкрито перший вищий навчальний заклад - інститут вчителів молодших шкіл за всіма спеціальностями, ініційований генералом Тодором Радевим. Під час Другої світової війни понад 4 тис. євреїв з окупованих грецьких і югославських територій були відправлені в концтабір в Дупниці в березні 1943 р., який через 10 днів був перенесений в Лом. Дупниця стає ціллю бомбардування союзників. 4 січня 1944 року 108 американських В-17 повинні були бомбити Софію, але через густий туман вони були перенаправлені. 40 бомбардувальників скинули на Дупницю 150 бомб. Були зруйновані 40 будинків. У 1952 р за ініціативою акад. Тодора Самодумова був відкритий сирітський приют.