A döntés ellentétes volt a novemberi megegyezéssel, ezért a cseh kormány ezt nem méltányolta és követelte azon lengyel haderők kivonását, amelyeknek biztosítaniuk kellett a választások lefolyását a lengyel zónában. Mivel ezt a lengyelek megtagadták, a csehek, – kihasználva a Lengyelországban uralkodó káoszt (állam- és katonaszervezetek megalakulása, lengyel–ukrán háború, nagy-lengyelországi felkelés) – 1919. január 23-án, Karel Kramář miniszterelnök és Tomáš Garrigue Masaryk elnök parancsára, a cseh hadsereg belépett Tescheni Sziléziába. Kibontakoztak a 10 napig tartó harcok, amelyek után aláírták a fegyverszünetet és a szerződést az ideiglenes cseh–lengyel határról Tescheni Sziléziában (február 3.). Ugyanazon a napon a cseh hatóság beleegyezett a népszavazásba, amely a lengyelek által lakott Árva és Szepes vármegye részeit is érintené. 1920 nyarán azonban, a Varsó elleni szovjet támadáskor, Edvard Beneš cseh külügyminiszter – kihasználva lengyel problémákat – rávette az antanthatalmakat, hogy ők maguk, s ne a nép, döntsenek Tescheni Szilézia, Árva és Szepes megosztásáról.