Кічмар «захворів» долею вірменського народу ще під час землетрусу в Спітаку. Робота в комісії з прав людини тільки підсилила цю «хворобу». Він організовував продовольчу допомогу вірменським дітям-сиротам, возив до Карабаху підручники та іншу літературу. До Севастополя навідувався ненадовго, знову і знову поспішаючи до Вірменії, де проливалася кров. Відчайдушний за вдачею, він все-таки боявся повторення карабаської трагедії у Криму і часто говорив про це. Кічмара поважали друзі-однодумці. "«В його грудях б'ється серце Данко»", — говорили про нього близькі.