Az ütközet fontos tanulságokkal járt Grant számára csapatai fegyelmezettségével és a harctéri parancsnoklás kihívásaival kapcsolatban. Valóban Grant javára írható volt, hogy ellentétben jópár északi tábornokkal halogatás nélkül támadott, megőrizte nyugalmát, mikor felforrósodott a helyzet és katonái többségét harci tapasztalattal gazdagabban vitte biztonságba a fenyegető veszély elől. Ugyanakkor a támadás vakmerőség volt a columbus-i erőd ágyúinak árnyékában és ha Pillow nem követ el hibát védelmi állásának rossz megválasztásával, akkor az ütközet könnyen katasztrófába fordulhatott volna számára. Taktikai, s még inkább stratégiai előnyt ugyan nem kovácsolhatott a belmonti ütközetből, de bebizonyította, hogy nem csak jenki katonák esnek pánikba a harcmezőn, mint az első bull run-i ütközetben, vagy a Ball's Bluffnál, hanem a konföderációsok is megverhetőek. Abraham Lincoln, az Egyesült Államok elnöke 1861 végén egyre erősödő nyomás alá került, hogy az északi hadsereg támadja meg a Konföderációt, ezért a belmonti ütközet következtében jó benyomásokat szerzett Grant dandártábornokról.