Поранений в боях, залишив Рим тільки в грудні 1849 р. і сховався в Турині (Сардинское Королівство), де працював з Манчіні, познайомився з Мадзіні і в 1857 році взяв участь в так званій экспедиции [it] Сапрі з метою звільнення політв'язнів на острові Понца . В ході операції був поранений, арештований і в липні 1858 засуджений до смерті, потім помилуваний. Відбував ув'язнення в форте Святої Катерини на острові Фавиньяна [it], звільнений в травні 1860 року завдяки діям військ Гарібальді . У червні 1861 року обраний депутатом італійського парламенту в окрузі Салерно. У 1862 році брав участь в несанкціонованому поході Гарібальді на Рим (що належав тоді Папській області), але не брав участі в битві в горах Аспромонте [it] між військами Гарібальді та італійською армією, оскільки отримав наказ зайнятися підготовкою повстання в своїх рідних місцях — в Козенці і Катандзаро. В ході парламентських слухань з цієї проблеми піддав різкій критиці дії уряду Раттацці і був змушений піти у відставку. У 1866 році воював в рядах гарібальдійців у війні з Австрією (результатом якої стало приєднання до Італії області Венеція), в 1867 році брав участь у невдалій для Гарібальді битві при Ментані з папськими і французькими військами на території нинішнього регіону Лаціо .