L'estiu de 1941, va començar la invasió alemanya del territori rus. El 21 de juny, dia en què començava l'Operació Barba-roja, Xostakóvitx tenia una entrada per un partit de futbol -el seu esport favorit- entre el Dinamo i el Zenit. El partit no va arribar a celebrar-se, però -tal com han relatat els esposos Sol·lertinski- el músic va conservar la seva localitat de l'estadi durant anys, com un símbol. Durant el setge de Leningrad, Xostakóvitx va compondre la seva cèlebre Simfonia núm. 7, dedicada a la ciutat. Al mes d'octubre va ser evacuat, juntament amb la seva família, en un accidentat viatge en tren fins a Kúibixev (ara Samara). En l'estiu va acudir a Novosibirsk, a Sibèria, on s'havia instal·lat a la Filharmònica de Leningrad, i el 1943 es va traslladar a Ivanovo, al nord de Moscou. Allà compondria, durant l'estiu, l'extraordinària i tràgicament lúcida Simfonia núm. 8, que Mravinski estrenaria a Moscou el 4 de novembre. El 5 de febrer de 1944 l'obra va ser tocada en Novosibirsk amb la Filharmònica de Leningrad i el mateix Mravinski, precedida la interpretació per un comentari d'Ivan Sol·lertinski, el fidel amic del compositor. A la matinada de l'10 a l'11 de febrer, Sol·lertinski moria víctima d'un atac al cor. Per Xostakóvitx, la pèrdua de l'amic va suposar una manca irreparable, que reflectiria en els seus pentagrames.