Това е в рязък контраст с традиционния подход на разгръщане на подводници дотогава, в който подводницата е разглеждана като самотно средство за засада, чакащо пред вражеско пристанище, за да напада влизащите или излизащите кораби. Това е много успешна тактика, използвана от британските подводници в Балтийско море и Босфора през Първата световна война, но е неефективна, ако се патрулира близо до пристанищата. Има и няколко военноморски теоретика, които твърдят, че подводниците трябва да са прикрепени към флот и да се използват като разрушители. Това вече е било опитано от немците при Ютланд със слаб резултат, тъй като подводните комуникации са в зародиша си. Японците също се придържат към идеята за флотски подводници, следвайки доктрината на Алфред Махеан, и никога не използват подводниците си за блокади или срещу конвои. Подводницата все още е разглеждана от голяма част от военноморския свят като „непочтена“, в сравнение с престижа на капиталните кораби. Това важи с пълна сила и в Кригсмарине – Редер успешно лобира парите да бъдат изразходвани в полза на капитални кораби.