לאחר כיבוש בגדאד על ידי הבריטים במרץ 1917, היה הפיקוד העות'מאני, בראשותו של שר המלחמה, איסמאיל אנוור פאשה, נחוש בדעתו להחזיר לעצמו את השליטה בבגדד. לשם כיבושה מחדש, הוקם קורפוס אילדרים (אילדרים - מכת ברק בטורקית), על ידי מיזוג הארמייה השישית הקיימת עם הארמייה השביעית החדשה. כוח זה היה אמור להתמקם במסופוטמיה העילית ולהתקדם דרומה בשני ראשים, לאורך הפרת והחידקל. כמפקד קורפוס אילדרים מונה פון פאלקנהיין שהגיע לטורקיה ב-7 במאי 1917. נלוו אליו כ-100 קצינים גרמנים והוא צויד ב-5 מיליון מרקים גרמניים. לאחר שסייר בחזיתות השונות במזרח התיכון ונפגש עם מפקדי הכוחות העיקריים, שלח פון פאלקנהיין דו"ח לברלין ובו טען כי כיבוש בגדד יהפוך לאפשרי רק לאחר יצוב החזית בארץ ישראל. בהתאם לדו"ח שלו, החל פון פלקנהיין לשלוח יחידות שתגברו את מערך הכוחות העות'מאני בארץ ישראל. בין המפקדים הטורקים הבכירים ובין פון פאלקנהיין התגלעו חילוקי דעות לגבי הצעדים הנדרשים בחזיתות השונות. במועצת מלחמה שנערכה באמצע אוגוסט, התנגד אנוור פאשה לתוכניתו של פון פאלקנהיין וטען שהכוחות בארץ ישראל מספיקים לבלימת האנגלים (ביוני 1917 החליף אדמונד אלנבי את ארצ'יבלד מאריי כמפקד חיל המשלוח המצרי). מפקדים טורקים אחרים חששו מנחיתת כוחות של מדינות ההסכמה על חוף אדנה ומכיבוש חלקים של טורקיה עצמה. בעת שג'מאל פאשה, שהיה מפקד הארמייה הרביעית שהגנה על ארץ ישראל, היה בביקור בגרמניה והתארח במפקדת הצבא הגרמני הקיסרי, הוא קיבל מסר מאנוור פאשה המודיע כי לאחר התייעצות נוספת עם פון פאלקנהיין הוא החליט להפנות את קורפוס אילדרים אל ארץ ישראל ולתקוף את האנגלים וכי פון פאלקנהיין יקבל את הפיקוד על ארץ ישראל ויש להודיע על כך לקרס פון קרסנשטיין שפיקד בפועל, באותה עת, על הכוחות בארץ ישראל. ג'מאל פאשה ניסה לשכנע את אנוור פאשה כי פון פאלקנהיין יגרום לאסון כפי שגרם לצבא הגרמני בקרב ורדן, אולם אנוור פאשה, שהיה מקורב לקצונה ולתרבות הגרמנית, לא קיבל את דעתו ומינה את ג'מאל לתפקיד יצוגי בלבד.