Немачка је у то време водила борбу с Енглеском, око превласти у светској трговини и колонијалној експанзији у Африци, трудила се да своју флоту на отвореним морима изједначи са енглеском, док се Аустроугарска највише бринула о својој јужној граници на Балкану и Јадранском мору. Мада су се Аустроугарска и Немачка у првој деценији 20. века приближиле и трудиле да створе заједнички фронт против других великих сила, приликом међународних криза су имале различите ставове. Тако Аустроугарска није енергично реаговала током Прве (1905) и Друге мароканске криза (1911), а Немачка се ставила на страну Италије, приликом заоштравања односа са Италијом 1911, када је Италија објавила рат Отоманском царству. Постојале су и разлике у ставовима око Балкана, с обзиром на њихову међусобну економску конкуренцију, па се тако на пример Немачка није придржавала санкција током Царинског рата са Србијом (1905—1911), чак је тај период искористила да Србији постане њен највећи спољнотрговински партнер. Осим тога, половина извоза Аустроугарске је одлазила у Немачку, а немачки капитал је све више одлазио у Беч. Немачка је била изненађена Анексијом Босне и Херцеговине 1908. и све до краја 1913. није одобравала почетак агресије на Србију, у вези њеног отпора против Анексије.