Учествовао је у Пљеваљској бици, 1. децембра 1941. године, током које се истакао у јуришу на град, а потом у пробоју из непријатељског обруча и извлачењу из града. Након ове битке, Војо је био међу 60 добровољаца Комског батаљона за одлазак у тада формирану Прву пролетерску ударну бригаду. Са овом бригадом учествовао је у борбама на Романији, Игману, Калиновику, Улогу, Сињајевини, Коњицу, Бугојну, Ливну, Кључу, Јајцу и др. Истицао се у многим борбама. Јануара 1942. године, у борби на Добровини, с пушкомитраљезом је упао међу усташе, изненадио их и многе побио, а потом је, када је стигао оклопни воз, омогућио извлачење своје чете. У борби с четницима Павла Ђуришића, 3. јуна 1942, на Добром Долу, на Дурмитору, у току ноћи је с групом бораца неопажено ушао међу четнике, изненада их напао и створио панику. Августа 1942. године, током борбе за Ливно је, заједно с Мирком Нововићем и групом бораца, разоружао више од стотину домобрана и усташа.