Појам "национализма" у Османском царству јавља се након спровођења реформи у 19. веку, познатим као "танзиматске реформе" (1839-1876). Оснивају се милети који су, на основу верских различитости, имали права на унутрашњу аутономију. Нови милети у Бугарској настали су 1860. и 1870. године, за унијатске и православне бугарске хришћанске заједнице. Оснива се посебна Бугарска егзархија. У време Велике источне кризе, у Бугарској је 1876. године избио Априлски устанак. Иако је устанак угушен, Бугари су наставили борбу против Турака у склопу Српско-турског и Руско-турског рата. Споразумом из Санстефана предвиђена је тзв. Велика Бугарска. Ревизијом на Берлинском конгресу 1878. године она је значајно умањена и подељена у две одвојене државе: Кнежевину Бугарску и Источну Румелију, која је остала под Турцима до 1885. године.