Радош Љушић, истакнути историчар и универзитетски професор, о Васи Поповићу је у више наврата писао. У једној књизи га је описао: „Васа Поповић је био брат од ујака кнегиње Љубице и самоуки писар. У оно време била је то лепа препорука за напредовање у служби. Био је писар код војних старешина током Првог устанка, а после Другог устанка – локални старешина и дугогодишњи управник Пожешке нахије. Поповић је био један од најпризнатијих старешина, марљив, вредан и поуздан. За све време своје службе уживао је благонаклоност кнеза Милоша и био је његов тајни саветник, те је боравио, осим у Чачку, седишту своје нахије, и у Крагујевцу, престоници Србије. До краја живота остао је у срдачним и пријатељским односима са кнегињом Љубицом... Кад је умро у Београду (1832), кнез Милош га је оплакао као једног од својих најбољих пријатеља и другова.”