Després de la segona guerra mundial en fou nomenat cap Paul de Groot, i participà amb un ministre al gabinet Schermerhorn, i a les eleccions de 1946 va obtenir l'11% dels vots gràcies a la seva popularitat durant la resistència. Però en començar la guerra freda aquesta va decaure, sobretot després del cop de Txecoslovàquia de 1948, i a les eleccions de 1948 va perdre dos escons i dos més a les de 1952. El 1956 donaren suport la invasió d'Hongria i la seu del partit a Amsterdam fou atacada per una multitud. Alhora, el 1958 deixaren el partit els "Bruggroep" com Gerben Wagenaar i Henk Gortzak, acusats de ser agents de la CIA, i fundaren el Partit Socialista dels Treballadors, que el 1959 s'integrà en el Partit Socialista Pacifista, creat el 1957 amb dissidents del PvdA. A les eleccions de 1959 el CPN restà reduït a 3 escons. La seva postura a favor de la independència d'Indonèsia i en contra de l'OTAN i de la Comunitat Econòmica Europea el van isolar dels altres partits, fortament anticomunistes, i fou marginat de les comissions parlamentàries.