La seva família va emigrar a Barcelona el 1934. Allà va aprendre l'ofici de tapissera-envernissadora i es va afiliar al sindicat de la fusta i la decoració de la CNT; el 1936 va formar part del comitè de defensa de les Joventuts Llibertàries del Poble Sec. Durant els Fets de maig es va oposar a l'estalinisme. Va ser secretària del president del sindicat de la fusta, Manuel Hernández, al qual va substituir el 1937 quan es va incorporar al front. A Barcelona, Joaquina va conèixer Liberto Sarrau, que seria el seu company de tota la vida. El 1939 es va exiliar a França i va ser internada al camp de Briançon, prop de la frontera italiana, d'on es va escapar i va passar a la clandestinitat. Es va instal·lar a Montpeller i després a Tolosa de Llenguadoc, on va participar en la reconstrucció del Sindicat de la Fusta. El 1943 va ser detinguda i internada al camp de Récébédou, a Portet sur Garonne, d'on va aconseguir fugir una vegada més.