Amb el canvi de segle, la influència de l'Art Nouveau, catapultat per l'Exposició Universal de París de 1900, va tenir un gran ressò entre artistes i arquitectes catalans. La combinació de les formes corbes i parabòliques es comença a introduir en els gustos locals i Muncunill començà a adoptar-les com a via d'evolució del seu catàleg de formes de la natura. Segons va expressar: «A la figura humana no existeix la línia recta, ni la superfície plana, ni tan sols l'arc en rodó, sinó suaus corbes en harmonia amb les funcions que ha de viure cada òrgan. Les línies rectes i els angles són durs i àrids, mentre que les corbes suaus representen la flexibilitat i la dolçor, en resum: la vida». Aquestes paraules són molt similars al pensament d'Antoni Gaudí quan va dissenyar la casa Milà. Una mostra d'aquesta suavitat en les corbes defensada per Muncunill es pot veure a la casa Bogunyà, recentment reconstruïda i ampliada, que és un exponent de la simplicitat que caracteritza la següent etapa de l'arquitecte.