Pel que fa al terreny econòmic, el 13 de gener de 1932 es presenta, en nom d'Orphea Films, una sol·licitud a l'Ajuntament de Barcelona per transformar en estudis de rodatge un antic pavelló de l'Exposició Universal de 1929. El 2 de març, en sessió plenària del consistori, se n'aprova l'arrendament i autorització arriba dos mesos després, per un termini no superior a sis mesos i un lloguer que oscil·la les 2.300 ptes. Lemoine sol·licita, a mitjans de juny, una revisió del contracte. A l'agost, el consistori li prorroga el lloguer fins a cinc anys a partir del gener de 1933 i 20.000 ptes. anuals. Els retards del pagament provoquen que l'Ajuntament amenaci amb un desnonament l'abril de 1934. Lemoine, però, aconsegueix que la quota anual es fraccioni en trimestres, que continua sense abonar amb puntualitat. Aquests problemes econòmics, completament injustificables en relació amb la gran quantitat de rodatges que s'hi van produir (21 entre els geners de 1933 i 1935) i als ingressos originats per l'elaboració de reportatges sonors i el doblatge de documentals, posaven en evidència la precarietat tècnica de les instal·lacions.