План розбудови флоту 1896 року був складений після Першої китайсько-японської війни. Він передбачав побудову чотирьох броньованих крейсери на додаток до ще чотирьох пре-дредноутів. Усі вони мали бути замовлені на закордонних верфях, оскільки Японія ще не мала можливості будувати їх самостійно. Отримання інформації про російську програму будівництва флоту змусило командування ВМС Японії вважати, що лінійних кораблів, передбачених початковим планом, буде недостатньо для протидії Російському імператорському флоту. Бюджетні обмеження не дозволили замовляти більше лінійних кораблів, і командування вирішило збільшити кількість більш дешевих броньованих крейсерів, з чотирьох до шести кораблів, вважаючи, що недавнє запровадження більш міцної цементованої броні Круппа дозволить їм взяти участь у ескадренному бою. Перероблений план широко відомий як «Флот Шість-шість». Перші чотири кораблі були побудовані Армстронг Вітворт у Великій Британії, але останні два кораблі були побудовані в Німеччині та Франції. Щоб забезпечити сумісність боєприпасів, Японські ВМС вимагала від французьких і німецьких кораблів використовувати ті ж британські гармати, що й інші чотири кораблі. Загалом, японці надали лише ескіз конструкцію та технічні характеристики, яким повинні були відповідати кораблі, у цих рамках будівник міг будувати кораблі так, як вважав за потрібне. На відміну від більшості їхніх сучасників, які були розроблені для крейсерської війни або для захисту колоній та торгових шляхів, "«Адзума"» та його напів-однотипні крейсери мали виконувати функції розвідників флоту та учасників ескадренного бою.