לאחר האנשלוס, נמלטו עשירי הקהילה מלקנבך. יתר היהודים, 313 במספר, גורשו לווינה במשאיות, בכמה משלוחים בין 11 במרץ ל-18 באפריל 1938. ברוב המקרים, לא הורשו היהודים לקחת איתם שום רכוש למעט הבגדים שלגופם. במאי 1938 הוכרזה לקנבך כ"יודנריין". רכוש היהודים וכספם הוחרמו על ידי המפלגה הנאצית, וחובות שהיו חייבים נוצרים לבעלי עסק יהודיים נמחקו. נכסי היהודים נמכרו במכירה פומבית, והרווחים ממכירתם הועברו למועצה המקומית. בחודשים שלאחר מכן, הספיקו חלק מפליטי לקנבך להגר מוינה להונגריה, ארץ ישראל, שנגחאי, ארצות הברית, בריטניה ושווייץ, עד שהנאצים הטילו מגבלות על הגירת יהודים. היהודים שנותרו בווינה גורשו משם למחנות ההשמדה בפולין, שם נרצחו כ-240 מיהודי לקנבך, שהם 70% מיהודיה.