עם עליית הלאומיות הגרמנית באמצע המאה ה-19, באה שאלת שלזוויג-הולשטיין ושלטה בענייני החוץ של דנמרק. לאחר מלחמת שלזוויג הראשונה רוסיה קיבלה את הצד של דנמרק במשא ומתן על אמנת לונדון משנת 1852, שאישר מחדש את הריבונות הדנית בדוכסויות השנויות במחלוקת. רוסיה גם הציעה תמיכה דיפלומטית בדנמרק במלחמת שלזוויג השנייה אך לא ביצעה התערבות צבאית למענה, ודנמרק איבדה בסופו של דבר את שלזוויג-הולשטיין בשלמותה לפרוסיה באמנת וינה משנת 1864.