A mohácsi csata 1526-ban Magyarország történelmében fordulópontot hozott. A Magyar Királyság a nyugati kereszténység felvétele után, mintegy fél évezreden át meghatározó közép-európai állam volt. Mohács után hazánk másfél évszázadra a kezdődő újkor két legfontosabb nagyhatalma, az oszmán és a Habsburg Birodalom összecsapásainak színtere lett. Az ország részben már 1526-ban, Buda török kézre kerülése után, 1541-től azonban végleg három részre szakadt. A középkori királyság déli és középső területeit – Szigetvár ostroma után, 1566-tól már kb. 40%-át – a törökök foglalták el. Bár az ország keleti (főként erdélyi) területei a teljes megszállást elkerülték, Szapolyai János királysága a szultánnal kötött 1528. évi szerződés megkötése után nagyrészt oszmán uralom alá került. A Habsburgok gyengítésére 1556-ban életre keltett Erdélyi Fejedelemség – a Porta legjobb helyzetű vazallusállamaként – az idegen befolyást lényegében örökölte. A királyság megmaradt, harmadik része, az ún. királyi Magyarország, I. Ferdinánd, majd utódai révén perszonáluniót alkotott a szomszédos osztrák, cseh és német területekkel, azaz az V. Károly német-római császár ezekről való lemondása után megszületett közép-európai, vagyis a keleti Habsburg Birodalom a török elleni fellépés frontországává vált.