З другої половини ХІХ століття стечки розглядаються як символ Боснії і Герцеговини та є об'єктами південнослов'янських ідеологічних етнонаціональних міфів і власності, , а також різних думок щодо їх археологічної, художньої та історичної інтерпретації. Розпад Югославії і Боснійська війна (1992—1995) викликали відродження боснійського, хорватського та сербського націоналізму, в якому всі три етнічні групи намагалися привласнити їх як частину власної культури. Парадоксально, але жодна з цих груп в Боснії та Герцеговині, (босняки, боснійські серби та боснійські хорвати) які пам'ятали їх в колективній свідомості, але залишили їх погіршуватися в природних умовах або через людську безтурботность і руйнування, які принаймні наполовину зменшили їх кількість. Тільки це означає, що таке привласнення засноване на ідеологічній конструкції. Згідно з Маріан Венцель одна з трьох проникливих етнонаціональних ідеологічних конструкцій, зокрема теза про богомильське походження стечок, датується ще останнім десятиліттям XIX століття, коли вона була висунута бюрократією Австро-Угорщини в Боснії і Герцеговині, зокрема членом угорського парламенту Яносом фон Асботом, у кореляції з аналогічними тезами про походження мусульманських жителів Боснії і Герцеговини як нащадків богомилів.