З червня 1942 року знову був в розпорядженні Інспекції кавалерії Червоної армії, а 12 серпня направлений в розпорядження Військового ради Воронізького фронту. У тому ж місяці вступив у командування 195-ї стрілецької дивізії, що вела запеклі наступальні і оборонні бої за Вороніж. На початку жовтня 1942 року дивізія була виведена в резерв Ставки ВГК і передислокована до міста Балашов Саратовської області, де перебувала на доукомплектуванні. 21 листопада 195-та стрілецька дивізія увійшла до складу 4-го гвардійського стрілецького корпусу 1-ї гвардійської армії Південно-Західного фронту й була перекинута в район Бутурлинівки, Калача, Вороб'ївка Воронізької області. З 16 грудня 1942 року дивізія, діючи в складі Воронізького, а з 19 грудня Південно-Західного фронтів, перейшла у наступ, форсувала Дон, прорвала сильно укріплену оборону частин Італійської армії й протягом шести днів просунулася на 120 км, звільнивши близько 40 населених пунктів. Продовжуючи переслідування італійців, частини дивізії 29 грудня вийшли на рубіж Бондарівка, Стрільцівка, Великоцьк, де, зустрівши сильний опір резервів противника, перейшли до оборони. У січні 1943 році частини дивізії у складі 1-ї гвардійської армії взяли участь у Ворошиловградській наступальної операції. 13 березня 1943 року генерал-майор Каруна був відсторонений від посади й у квітні призначений заступником командира 152-ї стрілецької дивізії. Потім з 17 травня 1943 року він був допущений до командування цією дивізією. У складі 34-го стрілецького корпусу 6-ї армії дивізія брала участь в Донбаської наступальної операції, у ході якої було звільнено місто Зміїв (18.08.1943). У серпні в ході цієї операції дивізія була підпорядкована 1-й гвардійській армії, у вересні вона вела бойові дії у складі 34-го, а потім 6-го гвардійського стрілецьких корпусів.