3 квітня 1614 року грамотою короля Речі Посполитої Сигізмунда III було надано Магдебурзьке право Тайкурам, дозволивши цим ще більше укріпити замок, проводити два ярмарки і один базар щорічно. Містечко почало стрімко рости, пожвавилося ремісниче життя, з'явився свій магістрат. Було зафіксовано у привілеях міський герб, де зображувався святий Юрій Змієборець, вказуючий на оборонну функцію містечка, що мусило захищати Волинь від набігів татар. Місто активно заселялося поляками та стало центром насадження католицизму на заході України, велося притіснення православних українців. Це призвело до знищення військами Богдана Хмельницького у ході Національно-визвольної війни міських установ, замку і польських гонителів. Після укладення Зборівського договору Тайкури залишилися під владою Речі Посполитої, і у 1650 році перейшли до Сапегів. Але потім переходять до Чолганських, а вже на початку XVIII століття їхніми власниками стають Пепловські. Біля підніжжя північного нахилу замкової гори, зберіглися руїни готичного костелу св. Лаврентія, збудованого одним з дідичів, Лаврентієм Пепловським в 1710 році, і закритим та зруйнованим радянською владою. Також у 1731 році на кошти поміщика Яна Павла Пепловського тут була побудована Покровська церква, яка є діючою понині. З 1822 власниками замку стає рід Ілінських.