Після вступу до інфантерії був пов'язаний з Адамом-Миколаєм Сенявським. 1710 року призначений комендантом фортеці в Кам'янці-Подільському. Командував полком піхоти. 1711 року став комендантом Львова. Протистояв прихильникам Станіслава Лещинського. 1712 року передав обов'язки бригадирові Боєну і брав участь у поході на Станіславів (тепер Івано-Франківськ), займався приготуванням облоги міста. Від 1714 — знову комендант Львова. Намагався обмежити сваволю місцевої шляхти. На тогорічному Вишенському сеймику добився призначення окремого податку з єврейського населення Львова. Кошти призначались для потреб оборони. Наступного року безплатний гарнізон майже увесь дезертирував. У квітні 1716 року у Львові, внаслідок заздалегідь спланованої провокації і нападу тарногродських конфедератів, Кампенгаузен потрапив до полону. Звільнений, ймовірно, після Німого сейму 1717 року. Того ж року призначений бригадиром піхоти і комендантом Ельблонга. 1720 року перебував у російського царя під час перемовин зі Швецією, звідки привіз польському королю звістку про укладення миру. Того ж року, рішенням короля став генерал-майором. 16 грудня 1722 року отримав посаду титулярного підкоморія парнавського.