Efter det lykkedes partisanerne at undgå og overleve de intense angreb fra aksemagterne mellem januar og juni 1943, og det blev tydeligt at tjetnikkerne havde samarbejdet med aksemagterne, flyttede de allierede ledere deres støtte fra Draža Mihailović til Tito. Kong Peter 2., den amerikanske præsident Franklin Roosevelt og den britiske premierminister Winston Churchill fulgte alle den sovjetiske leder Joseph Stalins eksempel og anerkendte Tito og partisanerne ved Teherankonferencen. Dette resulterede i, at de allierede begyndte at smide nødhjælp ned med faldskærm bag aksemagternes frontlinjer for at hjælpe partisanerne. 17. juni 1944 blev der på den dalmatiske ø Vis indgået en aftale (ofte kaldet Tito-Šubašić-aftalen) i et forsøg på at fusionere Titos regering (det antifascistiske råd) med kong Peter 2.'s eksilregering. Balkan Air Force blev dannet i juni 1944 med det formål at kontrollere operationer, der hovedsageligt havde til formål at hjælpe Titos styrker.