En musikalsk kilde, hvis potentiale ligeledes blev brugt til eksperimenter, var folkloren. Havde allerede tidligere komponistgenerationer igen og igen valgt eksotiske emner for at legitimere strukturer der afveg fra de herskende kompositionsregler, så er det for første gang hos Claude Debussy muligt i større målestok at betragte en stilistisk og strukturel tilpasset anvendelse af javanesisk gamelanmusik som han havde lært at kende på den parisiske verdensudstilling i 1889. I denne sammenhæng er Béla Bartóks værk at betragte som et forbillede; han havde allerede 1908 udforsket de fleste af de grundlæggende egenskaber ved den nye stil gennem den systematiske bearbejdning af Balkans folklore.