Narodil sa v Buenos Aires do rodiny španielskeho otca a matky z Buenos Aires. Vyštudoval právo na univerzite v meste Chuquisaca. V roku 1810 sa zúčastnil sa na Májovej revolúcii, ktorá viedla k zosadeniu španielskeho miestokráľa a vytvoreniu vlastnej vlády. Následne bol zvolený za starostu Buenos Aires, no patril k oponentom hlavy revolučnej vlády Cornelia Saavedru, kvôli čomu podporil jeho zosadenie a vytvorenie tzv. Prvého triumvirátu, kde bol pokladníkom bez hlasovacieho práva. V roku 1815 sa na krátko dostal do väzenia spolu s ďalšími spolupracovníkmi, kam ich poslali ich politickí oponenti. Už čoskoro sa ale do politiky vrátil a v roku 1826 sa stal ministrom vo vláde Bernardina Rivadaviu. Po rezignácii Rivadaviu z funkcie prezidenta Spojených provincii La Platy bol zvolený na jeho miesto ako dočasný prezident. Vo funkcii potvrdil rozpustenie kongresu a nechal vyhlásiť nové voľby. 18. augusta 1827 skončil vo funkcii prezidenta súčasne so zánikom tejto funkcie. Jeho právomoci prebral guvernér Provincie Buneos Aires Manuel Dorrego. V roku 1830 sa stal členom súdu a neskôr predsedom súdu počas vlády guvernéra Buenos Aires Juana Manuela de Rosasa. 3. februára 1852 sa stal dočasne guvernérom Buenos Aires po zosadení Rosasa. 26. júla ho nahradil Justo José de Urquiza, ktorý pred tým Rosasa porazil vo vojne. Vicente López y Planes zomrel v Buenos Aires v roku 1856 a je tam aj pochovaný.