Vlastní revoluce započala svržením protireformních konšelů radikály vedenými novoměstským kazatelem Janem Želivským z Novoměstské radnice roku 1419. Po nezdařené snaze pražanů o dohodu s nástupcem krále Václava Zikmundem došlo roku 1420 k obležení Prahy a její obhájení mělo rozhodnout i o osudu husitského hnutí. Praze proto přišli na pomoc venkovští stoupenci husitství a v nevelké, ale strategicky významné bitvě na Vítkově za vedení Jana Žižky byl útok odražen; vítězství pak bylo potvrzeno v bitvě pod Vyšehradem. Zároveň byl v té době v Praze potvrzen husitský program v podobě čtyř artikul pražských a Praha získala vedoucí roli v rané fázi husitství, dotvrzenou roku 1421 vznikem pražského svazu středočeských a východočeských měst a svou rolí na sněmu v Čáslavi. V Praze nastolená diktatura oblíbeného a radikálního Želivského byla 1422 ukončena jeho popravou na Staroměstské radnici a Praha pak zaujala středovou pozici mezi umírněnými a radikály. V roce 1424 však o svou vůdčí roli přišla, když byla ve svatohavelské koalici poražena Žižkou vedenými radikály v bitvě u Malešova.