Довгоочікуваної перемоги герцогу бургундському це не принесло; місце загиблого обійняв його син — Карл Орлеанський, а фактичним керівником партії при недосвідченому юнакові став Жан Беррійський, останній з дядьків короля, що залишилися в живих. Проте він не зміг знайти спільної мови з властолюбним бургундським герцогом, який заповнив королівську раду своїми ставлениками. У Франції спалахнула громадянська війна, причому обидві сторони, не обтяжуючи себе тим, щоб розібратися у політичних симпатіях населення, розорювали і спустошували країну. Супротивники заради власної перемоги не цуралися зради королю і наперебій закликали собі на допомогу англійців, які у свою чергу, отримавши можливість повернути собі втрачене, поновили вторгнення. Непримиренна ворожнеча обох партій не дозволила воєначальникам короля об'єднати сили країни для того, щоб відкинути цю нову вилазку ворога, й результатом цього стала катастрофічна поразка французів під Азенкуром у 1415 році. Карл Орлеанський потрапив у полон, старий герцог Беррійський невдовзі помер, на чолі партій ворогів бургундського герцога встав діяльний граф д'Арманьяк, і громадянська війна поновилася з новою силою. Війна спричинила розкол навіть у королівській родині: королева Ізабелла після декотрих вагань пристала на бік бургундського герцога, натомість спадкоємець престолу, майбутній Карл VII, повністю потрапив під вплив графа д'Арманьяка.