Începând cu ultimele trei decenii ale secolului al XIX-lea, Japonia s-a modernizat rapid copiind modelele occidentale, îmbunătățindu-și industria, birocrația, instituțiile civile și miliatare. Modernizarea a oferit Japoniei capacitatea expansiunii imperialiste în Coreea, Chian, Taiwan și unele insule din Pacific. La rândul lor, japonezii se considerau vulnerabili la imperialismul agresiv al țărilor occidentale, acesta fiind un motiv pentru care s-a încercat preluarea controlului asupra regiunilor învecinate. Astfel, Japonia a ocupat Okinawa și Formosa. Pentru îndeplinirea unui dintre obiectivele propuse – controlul asupra Taiwanului, Coreei și Manciurieie, japonezii au declanșat primul război cu China din 1894–1895 și războiul cu Rusia din 1904 – 1905. Războiul cu China a transformat Japonia în prima putere modernă imperială orientală, iar războiul cu Rusia a demonstrat că o putere europeană poate fi înfrântă de un stat oriental. Victoriile din aceste două războaie au transformat Japonia în puterea dominantă în Orientul Îndepărtat cu o sferă de influență care se întindea în Manciuria și Coreea (care a fost anexată în mod oficial în Imperiul Japonez în 1940).