I "Hvad bør der gøres?" hævder Lenin, at Karl Marx' visioner om proletariatets diktatur kun kan gennemføres, hvis arbejderpartiet (senere kaldet "det kommunistiske parti") optræder som proletariatets avantgarde. Lenin argumenterede for demokratisk centralisme som en nødvendig metode til at organisere kampdygtige kommunistiske organisationer. Lenin og hans tilhængere fik flertallet på Ruslands Socialdemokratiske Arbejderparti (RSDAP)'s kongres i 1904, hvorefter de blev kendt som bolsjevikker (fra russisk большинство, "flertal"), mens oppositionen mod denne partimodel blev kaldt mensjevikker (fra russisk меньшинство, "mindretal"). Efter den mislykkede revolution i 1905 flygtede Lenin, og først efter februarrevolutionen i 1917 vendte han tilbage som leder af bolsjevikkerne. Da disse havde taget magten ved oktoberrevolutionen i 1917 søgte de at fasholde statsmagten ved at fastholde den demokratiske centralisme og undertrykke oppositionen som en konsekvens af proletariatets diktatur. Dette skabte ikke blot modstand i borgerlige kredse. Den tyske revolutionære marxist Rosa Luxemburg skrev således en skarp kritik af bolsjevikkernes undertrykkelse af blandt andre de nationale minoriteter og tilføjede, at deres overordnede strategi udgjorde en kraftig risiko for, at denne ville udvikle sig til en bureaukratisk statsdannelse.