Aljechin 1946-os halála után kérdéses maradt a világbajnoki cím sorsa, ezért 1947-ben a FIDE kialakította a világbajnoki cím megszerzésének hivatalos rendjét. 1948-ra tűzték ki a következő világbajnokságot, amelyen a meghívottak többfordulós körmérkőzésen mérik össze erejüket, és a legtöbb pontot elérő lesz az új bajnok. A versenyt a szovjet sakkiskola megalapítója és a szovjet sakkhegemónia elindítója, Mihail Botvinnik nyerte. A Szovjetunió felbomlásáig összesen egy nemszovjet bajnok volt, az amerikai Bobby Fischer (1972–75). Botvinnik megreformálta a megnyitás értelmezését. Minden sötéttel játszó játékos arra törekedett, hogy az egy lépés hátrányát ledolgozza, míg ő a kezdeményezésre tette a hangsúlyt. Világbajnoksága alatt ő érte el a történelem legmagasabb historikus Élő-pontszámát, 2885-öt (1945. október). Ennél magasabb historikus pontszámmal rendelkezett Bobby Fischer 1971-ben 2895 ponttal, de ez már a Botvinnik-éra utánra esett. A világ legerősebb játékosai kerültek be a zónaközi versenyekre, és itt kvalifikálhatták magukat a világbajnokjelöltek versenyére, amelynek győztese párosmérkőzést vívhatott a világbajnoki címért a regnáló világbajnokkal. A világbajnoknak egy évvel később joga volt visszavágót kérni. Így történhetett, hogy Botvinnik háromszor is elvesztette a címét, de kétszer vissza tudta nyerni. 1957-ben Vaszilij Szmiszlov ellen vesztett, de 1958-ban megnyerte a visszavágót. 1960-ban ismét elveszítette a világbajnoki mérkőzést a 23 éves lett csodagyerek Mihail Tallal szemben, aki egy rutinos és taktikus támadó játékos volt, de az 1961-es visszavágón Botvinnik ismét visszaszerezte a címet.