1973-ban végzett a Magyar Iparművészeti Főiskolán grafikusként. Festészettel, grafikával, tervezőgrafikai, látvány-, tárgy-, és installációs tervezéssel foglalkozik. Műveit ritkán állítja ki. Groteszk, társadalomkritikus ceruzarajzaiból rendezett első fontosabb kiállítását 1979-ben a Csók galériában a szokatlan installálásra hivatkozva a hatalmi bürokrácia egy időre bezárta. A kor elidegenedett tömegemberét ábrázoló rajzai, festményei ugyanakkor Bécsben megértésre találtak. Hasonló grafikai alapú tervezői munkái közül jelentősek a 70-es 80-as évek kulturális plakátjai, így például a Liszt centenáriumi, vagy a sport-, a könyvnapi- és filmplakátjai. Ezeknek az éveknek a fontos vállalásai pl. a TVK számára tervezett egyedi kiállítási installációk és látványok. 1985-ben megszervezi az artplay alkotóközösséget, ahol Artplay névvel művészi kreativitást fejlesztő játékokat, tárgyakat tervez és szabadalmaztat, amelyeket nagy amerikai művészeti vásárokon is bemutat, ezek legfontosabb produktuma a Mobil-mozaik képrendszer, amelynek a fejlesztésével a mai napig foglalkozik. Ezekre az elemekre épült a millennium alkalmával javasolt budapesti fénytorony terve is. Az 1995 évi Budapest-Bécs Expo számára a két várost összekötő fényhidat tervez. 1992 és 1997 között a német Kempinski cég részére készít egyedi, az adott város történelmének, kultúrájának fontos motívumait felhasználó nagy grafikai montázs-sorozatokat, amelyek a budapesti Corvinus, a drezdai Taschenberg Palais és a berlini Adlon szállók tereit dekorálják. A 2001 szeptember 11. következményeire készült festmények és digitális képsorozatok utáni korszak technikai és megújító kísérleteinek jellemző munkája a 2009-ben a Pannon GSM székháza számára készült hatalmas méretű, acélba vágott fejsorozata.