«Забуті» — це історія з життя банди безпритульників у Мехіко, яка промишляє крадіжками та іншими злочинами. Бунюель відійшов від мексиканської традиції романтизувати бідність і зобразив своїх героїв «природженими хижаками, які нітрохи не кращі за своїх жертв». В одній зі сцен безпритульні нападають на сліпого, який відбивається від них тростиною зі цвяхом, в іншій — знущаються над безногим калікою. Стилістично фільм близький до італійського неореалізму, з яким його ріднять зйомки в природних умовах і соціальне висловлювання, яке читається явно. Однак Бунюель збагатив цю мову, додавши сюрреалістичну сцену сну головного героя, яку глядачі можуть витлумачити як вираження невисловлених думок і стосунків героїв. Публіка і критики в Мексиці зустріли фільм обурено, вважаючи, що він очорнює країну. Навіть Дансігер побоювався, що картина може поставити під загрозу добробут його кінокомпанії Ситуація змінилася після участі «Забутих» у конкурсі Каннського кінофестивалю 1951 року, на якому Бунюель здобув нагороду як найкращий режисер (у Каннах Бунюеля підтримав мексиканський поет, майбутній лауреат Нобелівської премії з літератури Октавіо Пас, який багато виступав на захист фільму). Після цього в Мексиці розпочався повторний, набагато успішніший кінопрокат «Забутих».