У вересні 1944 року 252-а стрілецька дивізія була виведена до резерву Ставки Верховного Головнокомандування, і після відпочинку та поповнення на початку листопада 1944 року у складі 4-ї гвардійської армії перекинута в Угорщину . В ході наступу військ 3-го Українського фронту в рамках Будапештської операції підрозділи дивізії після запеклих боїв 29 листопада вийшли до Дунаю на захід від міста Калоча . Форсування річки почалося в ніч на 1 грудня в районі селища Герьен (Gerjen). Молодший сержант Д. Ф. Вітер добровільно зголосився вести перший човен з десантниками на борту. Ледве радянські бійці досягли середини річки, як в небі з'явився німецький літак, який скинув освітлювальні ракети на парашутах . Виявивши десант, німці відразу ж відкрили ураганний вогонь по місцю переправи. У човні молодшого сержанта Вітера один боєць загинув, а сам Денис Федорович був поранений. Проте він одним з перших досяг протилежного берега Дунаю і вогнем з автомата прикривав висадку інших десантних груп. Після того, як береговий плацдарм був закріплений, Вітер, незважаючи на поранення, залишився в строю. Залишок ночі він у складі розрахунку порома продовжував працювати на переправі . За доблесть і мужність, проявлені при форсуванні Дунаю, наказом 7 січня 1945 роки Денис Федорович був нагороджений орденом Слави 2-го ступеня (№ 13266) .