ב־1994 סיים את לימודי התואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. נושא התזה שלו היה: "יחסם של האיראנים אל היהודים ערב המהפכה האסלאמית באיראן". בלימודי התואר השלישי שב לעסוק בפילוסופיה. נושא עבודת המחקר שלו היה "תפיסה וזיכרון", ובה ניסה להציג תאוריה מקורית, המתארת כיצד אנחנו תופסים ואיך אנחנו זוכרים. בעבודה זו שלא הוגשה ניסה להתמודד עם בעיות שונות מהספרות הפילוסופית הקשורות לנושא זה. בנושאים אלו המשיך לעסוק ואף הציג ביטויים ממחשבותיו בספריו למיניהם, בעיקר בסוגת המדע הבדיוני, עד שבסוף שנת 2016 פרסם את הספר "חלום וזיכרון" . בספר זה ארבע מסות: מסה על התפיסה, מסה על הזיכרון, מסה על השינה ומסה על החלום. נושאים אלו מוסברים בספר בהיקף נרחב וביסודיות. מנשהוף יוצר שפה ייחודית ומציג באמצעותה תאוריה כוללת ומקורית משלו. הוא מסביר את כל הנושאים האלה בספרו בלי להזכיר את הלא-מודע אפילו פעם אחת. במאמר "האם הכרחי להניח את קיום הלא-מודע?" הוא מציג את עמדתו: הנחת הלא-מודע מיותרת ומסבכת, ואפשר להסביר נושאים כמו חלום, זיכרון ואף את הרגשות בלא להיזקק לה.