Описвайки перипетиите на българо-византийската война през пролетта на 1304 г. Георги Пахимер съобщава, че след светкавичния поход на Светослав, при който българите завладяват южно-черноморските крепости до Созопол включително, една византийска армия, командвана от Михаил Глава Тарханист и Войсил, брат на българския цар Смилец, предприела от Виза контранастъпление. Изтегляйки се от Странджа, очевидно с цел да прегрупира силите си, Светослав дал решително сражение при река Скафида (виж Битка при Скафида). Както съобщава по-нататък Пахимер, ”…когато византийските войски минаваха безредно през река Скафида сполетя ги нещастие – мостът се срути и така реката и мечът (българският) си разделиха нещастниците, както обикновено настъпи избиване.“ Като се има предвид солидната му конструкция, става очевидно, че срутването му е било подготвено от българските войски, водени от цар Тодор Светослав.