Тим часом всю зиму три турецьких кінних полки стояли табором біля міських воріт генуезького району Пера, а в Адріанополі йшли останні приготування до вирішального походу на Константинополь. Султан особисто вивчав плани міста та його укріплень, ретельно обговорював зі своїми радниками стратегію кампанії, особливу увагу приділяючи оснащенню армії потужною облоговою технікою і артилерією. Незважаючи на релігійну ворожнечу і нелюбов населення до імператора-уніата, Костянтин XI завдяки приватним пожертвам зумів заготовити невелику кількість продовольства і зброї, зміцнити вежі й занедбані ділянки стін, розчистити рови. Водночас чимало заможних містян намагалися втекти з Константинополя, прориваючись повз османські судна на венеціанських і критських галерах. Перепис мешканців, здатних із зброєю в руках захищати Константинополь, показав, що таких не більше 5 тис. чоловік. Ще близько 2 тис. воїнів налічували загони генуезьких, венеціанських і каталонських найманців і добровольців, частина з яких прибула незадовго до початку облоги на декількох судах (причому деякі з них — на своїм коштом). Блокований в Золотому Розі візантійський флот налічував 25 кораблів. 23 березня 1453 року величезна турецька армія під командуванням самого Мехмеда II рушила на Константинополь (каравани з гарматами і важким спорядженням, а також допоміжні загони, що зміцнювали перед ними дороги і мости, почали марш по Фракії ще раніше — в лютому). Тим часом османський флот, що вийшов з Галліполі, увійшов в Босфор і почав переправлення частин з Малої Азії на європейський берег. 1 квітня всі мешканці Константинополя востаннє відсвяткували Великдень, 2 квітня були запечатані всі ворота і натягнутий ланцюг через Золотий Ріг, а 6 квітня розпочалася знаменита облога візантійської столиці.