На українських теренах Австрійської імперії (з 1867 р. – Австро-Угорщина) розвиток інтелігенції мав подібні риси. 1830-ті (див. "Руська трійця" – І. Вагилевич, Я. Головацький, М. Шашкевич, "Русалка Дністровая") й 1840-ві рр. (див. Революції 1848–1849 в Європі, Головна руська рада) започаткували духовно-політичне оформлення провідної української верстви. В соціальному відношенні її склад формувався спочатку переважно з духовенства, в подальшому він поступово змінювався, й у 1890-х рр. це вже була модерна, світська верства. Одночасно еволюціонувала суспільно-політична ідеологія західноукраїнської інтелігенції. Розрізнені ідеї 1848 р. щодо самоврядування українців Галичини, Буковини і Закарпатської України в рамках окремого коронного краю (див. Коронний край) у межах Австрії в ході боротьби з польським підкоренням, з силами політико-культурного москвофільства й австро-польського угодовства оформлюються в більш виразний політичний світогляд народовства (див. Народовці). В 1890-х рр. стають чітко окресленими всі галицькі політичні напрями, в межах яких діяла західноукраїнська інтелігентська провідна верства до 1918 (див. Українська радикальна партія, Українська національно-демократична партія, Українська соціал-демократична партія).