Pocházel ze starobylé rodiny s majetkem v Somersetu, byl mladším synem Arthura Fownese Somervilla. U královského námořnictva sloužil od roku 1897 a v roce 1904 získal hodnost poručíka. Vynikl mimo jiné jako telegrafista a zúčastnil se první světové války. V roce 1921 dosáhl hodnosti kapitána a v letech 1925–1927 byl ředitelem signalizačního odboru na admiralitě. V roce 1933 byl povýšen na kontradmirála a krátce byl námořním pobočníkem krále Jiřího V. V letech 1936–1938 velel ve Středomoří a za španělské občanské války pomáhal bránit Mallorcu proti španělským republikánům. V roce 1938 dosáhl hodnosti viceadmirála a v letech 1938–1939 byl vrchním velitelem v Indickém oceánu. Ze zdravotních důvodů poté odešel do výslužby, ale krátce nato byl na počátku druhé světové války reaktivován. Byl velitelem na Gibraltaru a v letech 1940–1941 vynikl v řadě akcí ve Středomoří. V červenci 1940 velel útoku na loďstvo vichistické Francie u břehů severní Afriky (po 125 letech od bitvy u Waterloo se jednalo o první ozbojený konflikt mezi Británií a Francií). V roce 1942 obdržel hodnost admirála a v letech 1942–1944 byl vrchním velitelem britského loďstva na Dálném Východě, kde velel bojům proti Japonsku. V letech 1944–1945 vedl britskou námořní misi v USA. Na konci druhé světové války dosáhl hodnosti velkoadmirála (1945) a o rok později odešel do výslužby.