Urcovým debutem ještě ze studentských dob byl dokumentární portrét "Človek z Málinca" (1959), příběh válečného veterána bez nohou. Tento film byl zařazen mezi reprezentativní díla UNESCO. V roce 1967 se stal Urc hlavním dramaturgem Studia krátkých filmů. Zde se věnoval Slovenskému národnímu povstání. Ve filmu "Slovenský slobodný vysielač" ("Slovenský svobodný vysílač", 1964) se s Pavelm Sýkorou pokusili podat objektivizující obraz jeho účastníků. Film "Generáli" ("Generálové", 1969) se zabývali osobnostmi velitelů povstalecké armády Goliana a Viesta. Film "Príbeh jednej misie" ("Příběh jedné mise", 1967, spoluautor Dušan Kulíšek) vypráví o zákulisí vyhlášení SNP. Jako dramaturg a spoluautor je Urc podepsán pod díly "Čas, ktorý žijeme" (1968), "Leopoldovská pevnosť" (1968), "Obec plná vzdoru" (1969). Mezi jeho ztracené filmy patří "Čas, ktorý sme žili" (1969) a "Osudné dni" (1969). Jeho filmy získaly ocenění na festivalech v Lipsku, Oberhausenu a Karlových Varech.