Na koncilu v Clermontu novembra 1095 je bil vnet zagovornik križarske vojne. Papež Urban II. se je že pred koncilom posvetoval z njim, na koncilu pa ga je imenoval za svojega legata in duhovnega vodjo prvega križarskega pohoda. Na vzhod je potoval v spremstvu Rajmonda IV. Touluškega. Medtem, ko so se posvetni vodje celo pot prepirali, kdo bo vrhovni vodja pohoda, Ademarjeva avtoriteta duhovnega vodje nikoli ni bila sporna in je pogosto odločal tudi o posvetnih stvareh: v Konstantinoplu se je pogajal s cesarjem Aleksejem I. Komnenom, vzpostavil disciplino med križarji v Nikeji, igral ključno vlogo v bitki pri Dorileju in bil zaslužen za vzdrževanje morale med obleganjem Antiohije. Po osvojitvi mesta junija 1098 je med kasnejšem Kerbogovem obleganjem mesta organiziral procesijo po mestnih ulicah in zaprl mestna vrata, da obupani in panični križarji ne bi dezertirali iz mesta.