De dampdrevne linjeskibes æra blev kort, fordi der kom nye kraftige skibskanoner. I 1820'erne og 1830'erne fik krigsskibene stadig kraftigere kanoner. 18-pundere blev udskiftet med 32-, 36- eller endda 42-pundere på sejskibe, og der dukkede 68-pundere op på dampskibene. På samme tid var de første kanoner, der affyrede eksplosive granater, ved at blive bygget, efter at de var blevet udtænkt af den franske general Henri-Joseph Paixhans. i løbet af 1840'erne blev de taget i anvendelse af sømagterne, herunder Frankrig, Storbritannien, Rusland og USA. Det er ofte fremført, at de eksplosive granaters evne til at smadre træskibe, som det blev demonstreret ved russiske flådes ødelæggelse af en Tyrkisk eskadre i Slaget ved Sinope, betød enden for det træbyggede krigsskib. Den tidligere trussel mod træskibe var kommet fra almindelige kanoner, der affyrede rødglødende kugler, som kunne anstifte brand eller ammunitionseksplosion på et træskib. Nogle flåder eksperimenterede endda med udhulede kanonkugler fyldt med smeltet metal, for at få ekstra brandeffekt.