I perioden mellem de slesvigske krige vakte hans formløse optræden og hans dristige, ofte ubeføjede kritik misstemning imod ham, og i felttoget 1864, hvori han deltog, først som kompagnichef ved 6., senere som bataljonskommandør ved 10. Regiment, viste han vel sit vante, smittende mod, men lagde ikke fremragende førerevne for dagen. I 1867 blev han oberst og chef for 5. Bataljon, som han 1877 ombyttede med 23.; 1880 blev han sat til rådighed og seks år senere pensioneret. 1864 havde han fået Sølvkorset og blev 1881 Kommandør af 2. grad. Ved sin pensionering fik han Kommandørkorset af 1. grad.