У лютому 1945 року на Ялтинській конференції лідери країн Антигітлерівської коаліції Сталін, Рузвельт і Черчиль підписали угоду, згідно з яким СРСР зобов'язався вступити у війну на боці Союзників проти Японії через 2-3 місяці після капітуляції Німеччини і закінчення війни в Європі, однак обставив свою згоду рядом умов. У зв'язку з тим, що радянські умови стосувалися в тому числі і Китаю, глава якого в конференції не брав участі 30 червня 1945 року почалися радянсько-китайські переговори у Москві. Оскільки радянські умови перевищували можливості поступок з боку інших учасників Ялтинських угод, 14 июля 1945 роки переговори були перервані. Однак США була потрібна участь СРСР у війні з Японією, також вони були не проти отримання гарантій відмови СРСР від підтримки КПК, тому в результаті тиску Сполучених Штатів 7 серпня 1945 роки переговори поновилися. Чан Кайши був готовий заплатити певну ціну за союз з СРСР у разі отримання від радянського уряду гарантій того, що воно не буде підтримувати китайських комуністів. Радянська сторона надала гарантії підтримки гомінданійського уряду, заявила про невтручання у внутрішні справи Китаю, і навіть погодилася на умову Чан Кайши про проведення референдуму з питання про надання незалежности Зовнішньої Монголії. В результаті 14 серпня 1945 року був підписаний «Радянсько-китайський договір про дружбу і союз».