Почетком 17. века Пруска се уздиже у ред највећих европских сила. Зачетник њене моћи је „Велики изборник“ Фридрих Вилхелм (1640—1688) који води агресивну и антифранцуску политику. Он ствара изузетно снажну армију. Фридрихов син, Фридрих III (1688—1713) наставља политику свога оца, подржава Леополда у борби за шпанско наслеђе и као награду добија очекивану титулу краља. Од 1701. године влада као Фридрих I. У Рату за шпанско наслеђе Фридрих је на страни Аустрије, Енглеске и Низоземске. Утрехтским миром добио је потврду краљевске титуле и Нојшател и шпански Гелдерланд; Пруска престаје да буде члан Немачког савеза. Владавина Фридриха Вилхелма I (1713—1740) период је стагнације Пруске. Он је невешт у политици и одан Хабзбурзима. Пруска добија право да окупира шведски Шћећин и Померанију. Склапа уговор са Енглеском (1719), али га крши 1726. године потписујући уговор са Карлом VI од кога је добио провинције Јилих и Берг. Припајање ових провинција давнашњи је циљ Хоенцолерна, а за узврат краљ је прихватио Прагматичну санкцију. Односи са Аустријом погоршавају се 1736. године када је Карло одбио пруске захтеве за Бергом. Пред смрт, Фридрих Вилхелм закључује уговор са Француском (1739). Своме наследнику, Фридриху Вилхелму II (1740—1788) оставио је снажну армију, развијену администрацију и велика финансијска средства. Фридрих Вилхелм уздигао је Пруску у ред европских сила. У младости се сукобљавао са оцем који је тежио да од њега направи војника. Фридрих Вилхелм II је био филозоф кога су Волтер и његови савременици приказивали као отеловљење идеала модерног краља филозофа. Фридрих Вилхелм I и Карло VI умиру 1740. године. Карла је наследила млада ћерка Марија Терезија (1740—1780). Фридрихова настојања да освоји богату Шлезију изазваће дуготрајан сукоб који се водио на три континената. Рат за аустријско наслеђе (1740—1748) почетак је борби Хоенцолерна и Хабзбурговаца за доминацију у Немачкој.