Аеције је након Ставракијеве смрти био на врхунцу моћи. Поред Анатолике, преузео је команду и над Опсикијом. Однео је 800. године победу над Арабљанима. Свога брата Лава именовао је моностратегом Тракије и Македоније контролишући тако војске најближе престоници. Војске којима је управљао директно или преко својих људи чиниле су трећину укупних снага Византијског царства. Настојао је да обезбеди престо за свог брата Лава. Сходно томе, Аеције је 802. године имао значајну улогу у одлуци Ирине да одбаци женидбену понуду светоримског цара Карла Великог. Аецијеви планови наишли су на опозицију других утицајних дворана, пре свега Нићифора (Ирининог министра финансија) и Никите Трифилија, Аецијевог некадашњег савезника. Ту је био и Лав Сарантапек, рођак царице. У страху од избијања грађанског рата, Аеције је 31. октобра 802. године у Великој палати прогласио Нићифора за цара. Тиме је Ирина свргнута и приморана да се повуче у манастир. Аецијева даља судбина није позната. Он је вероватно изгубио власт након ступања Нићифора на престо. Могуће је да је он "патрикије Нићифор" који је заједно са Нићифором погинуо у бици код Плиске против Бугара (26. јула 811. године).