Гаја је био прави самоук. После одслужења војног рока, био је професионални граничар и истакао се у сталним борбама са Арбанасима и Турцима на граници. Учествовао је у свим ратовима, био је више пута рањаван. Као наредник, за показану храброст на Церу и Колубари одликован је Златним војничким орденом КЗ са мачевима. Као један од најхрабријих ратника одабран је да буде у пратећом воду који је у повлачењу преко Албаније обезбеђивао српску Врховну команду и војводу Путника. После лечења у Бизерти, одлази у Гвоздени пук у чијем саставу ће се борити све до краја рата. Био је командир вода у чувеној чети поручника Милачића и као искусан ратник унапређен је у чин потпоручника. Као и његов командир Милачић, истом наредбом војводе Мишића јавно је похваљен за велико јунаштво и одликован официрским орденом КЗ са мачевима 4. реда. Одликован је овим највишим орденом за два подвига–први је пробио бугарску одбрану на Црној Реци и са својим водом избио на другу обалу и омогућио да Гвоздени пук напредује према Битољу. Други подвиг је начинио два дана касније када је бомбама уништио непријатељски митраљез и притом био тешко рањен.