Kaupunkilaisten kolmas erityisen kunnioituksen vuoro tuli vuonna 1877 Johan Ludwig Runebergin kuollessa. Koska Runeberg ei voinut enää itse vastustaa palvontaansa, hänen hautajaisistaan tuli siihen mennessä suurin ja mahtavin porvoolaisjuhla mitä oltiin vietetty. Runebergin hautajaisiin osallistui enemmän henkilöitä kuin Porvoon valtiopäiville. Hautajaispäivä oli tietenkin paljon lyhytkestoisempi tapahtuma kuin viikosta toiseen istutut valtionpäivät, mutta 12.5.1877 Porvoossa nähtiin sekä äärimmäistä surua ja kunnioitusta osoittava kaupunki että maan johtavien instituutioiden edustajat. Yli kilometrin mittainen ja kuuden miehen levyinen hautajaiskulkue käveli lyseolaisten havuttamaa tietä aina hautausmaalle asti ja koko kaupunki oli verhoutunut suruasuun. Kaupungin naiset olivat verhoilleet haudan sisältä ruusuin, leukoijoin ja sinivuokoin. Kansakunnan puolesta puhuessaan J.V. Snellman ennusti jälkimaailman arvostavan Runebergin runoutta, ja samaa unohtumattomuutta ennusti Zachris Topelius Narvan marssiin runoilemissaan sanoissa. Topeliuksen runoa ei tiettävästi ole käännetty suomeksi, vaikka erityisesti seuraavia sen säkeitä on kaikessa ennustavuudessaan lainattu:Fjärran tid skall hans runor starva,