No obstant això, els monàrquics eren de molt diferent signe: n'hi havia d'isabelins o alfonsins, és a dir, partidaris d'Isabel II o del seu fill el príncep Alfons. N'hi havia també carlins; però els més nombrosos eren els partidaris de nomenar rei algun príncep d'alguna cort europea caracteritzada pel seu respecte al sistema parlamentari, i per descomptat d'una dinastia diferent a la de Borbó. La candidatura de l'alemany Leopold von Hohenzollern-Sigmaringen va causar temor a França a la presència de dues monarquies de la mateixa dinastia frontereres amb França, Alemanya i Espanya, i la tensió resultant va ser la causa de la Guerra Franco-Prussiana (que va provocar la caiguda del Segon Imperi Francès i la seva substitució per la Tercera República Francesa en 1870). Finalment, va ser escollit el savoià Amadeu I de Savoia el 26 de novembre de 1870. Però l'atemptat contra el seu principal valedor, Joan Prim i Prats, l'endemà, a causa del qual va morir, va deixar baldada a la nova monarquia des d'un principi. Una Espanya inestable per la guerra a Cuba i el rebuig al nou rei per part de republicans (alguns dels seus sectors havien protagonitzat aixecaments el 1869), carlins (que van començar la Tercera Guerra Carlina el 1872), l'aristocràcia, l'Església Catòlica, i part del poble, el va portar a abdicar l'11 de febrer de 1873.