Jeho život byl ve velkém ovlivněn první válkou v Indočíně (1946-1954), ve které Raymond Belle přišel o oba rodiče (otec zemřel v boji, matka byla od svého syna separována). Svou ztrátu si vykompenzoval vstupem do francouzské armády, jejíž výcvik ukončil v roce 1958. Místo toho, aby se však připojil k bojovým jednotkám, nastoupil k Pařížským vojenským hasičům. Zasvětil život fyzickému zdokonalování sebe sama, založeného na učení Georgese Héberta, ke kterému se dostal v armádě, díky čemuž se brzy stal jedním z nejúspěšnějších Pařížských hasičů vůbec, se specializací na slaňování a další fyzicky náročné výkony. Za míru sebeobětování pro záchranu životů obdržel mnoho vyznamenání a stal se vzorem nové generace.