V roku 1976 sa arabské vojská zapojili do libanonskej občianskej vojny. Týmto zásahom vzrástlo napätie medzi Sýriou a Egyptom. Sýrsky režim poskytoval nové zahraničnopolitické záruky v roku 1980 v zlúčení s Líbyou a v zmluve o priateľstve so Sovietskym zväzom. V roku 1982 vládne vojská potlačili povstanie proti prezidentovi Asadovi. V iránsko-irackej vojne podporovala Sýria Irán a tým vzniklo ďalšie napätie s Jordánskom podporujúcim Irak. V roku 1982 obsadila Sýria sever Libanonu. Podpis izraelsko-libanonskej dohody z roku 1983 Sýria odmietla. Podľa sýrskej vlády by stiahnutie vojsk z tejto oblasti pripadalo do úvahy len vtedy, keby všetci izraelskí vojaci opustili Libanon. Sýria vykázala z krajiny hlavu palestínskeho oslobodzovacieho frontu a v Libanone začala podporovať palestínskych povstalcov bojujúcich proti Arafatovi. Keď sa v novembri 1983 zhoršila situácia v Libanone, Sýria vyhlásila všeobecnú mobilizáciu. Po ťažkých útokoch amerických vojenských lietadiel na sýrske pozície v Libanone Sovietsky zväz ešte raz potvrdil podporu vláde v Damasku. Hospodárstvo krajiny bolo výrazne zaťažené vysokými výdajmi na obranu (58% štátneho rozpočtu). Vzťahy s USA sa v roku 1983 vážne zhoršili. Minister zahraničných vecí USA Caspar Weinberger obvinil v novembri 1983 Sýriu z toho, že finančne podporovala bombový atentát na amerických námorníkov v Bejrúte.