L'art i l'artesania japonesa va ser una de les principals atraccions de l'Exposició Universal de Londres de 1862. Des d'aleshores els "ukiyo-e" (xilografia japonesa) es van convertir en font d'inspiració per a molts pintors, començant pels impressionistes, continuant amb els postimpressionistes i modernistes de finals del , i finalment per als cubistes de començaments del segle XX; tots ells interessats per l'asimetria i la irregularitat de l'art japonès. Es van veure especialment afectats per la falta de perspectiva, llum sense ombres, les àrees planes de colors vibrants, la llibertat de composició en col·locar els subjectes descentrats, organitzats en eixos diagonals baixos al fons, en la seva major part. Aquestes són les principals característiques de l'art japonès que va influir en els artistes occidentals. Aquests elements estaven en contrast directe amb la tradició artística occidental i van ser assumits per la pintura rupturista del i les avantguardes del , com a recursos alliberadors de les convencions academicistes.