Roku 1701 vypukla válka o dědictví španělské, která trvala až do roku 1714 a které využila také uherská šlechta k neúspěšnému povstání, které vedl František II. Rákóczi. Přestože Habsburkové ve válce o španělské dědictví nedokázali získat španělskou korunu, značně rozšířili své území: roku 1713 získali „Rakouské Nizozemí“ a následujícího roku Milánsko, Neapolsko, Mantovsko a Sardinii, kterou roku 1720 vyměnili za Sicílii. Území pod vládou Habsburků se Karel VI. (1711–1740) snažil pojistit roku 1713 pragmatickou sankcí. Další kampaň proti Osmanské říši v letech 1716–1718 přinesla opět územní zisky, a habsburská monarchie tak dosáhla svého největšího územního rozmachu v dějinách. Ke konci 30. let ovšem Habsburkové téměř všechna nabytá území na Balkáně ztratili, stejně jako Neapolsko a Sicílii.