La Proposta de Retirada contenia un compromís negociat. Es va descriure com un "acord de treball" que "no constitueix de cap manera el reconeixement de la legalitat de la presència i la administració sud-africana de Namíbia i queva permetre a Sud-àfrica, a través d'un administrador general designat per ell, administrar però sota la supervisió i el control de les Nacions Unides exercida a través d'un Representant Especial del Secretari General, que estarà assistit per un "Grup d'Assistència de Transició de les Nacions Unides" (UNTAG). Més tard, el 1978, el Consell de Seguretat de l'ONU va aprovar una resolució amb un pla específic per a la retirada de la SADF i les eleccions de Namíbia i va autoritzar a la UNTAG amb una força militar i civil combinada, facilitant la transició a la independència. El pla depenia d'un acord sobre un anomenat "Dia D" per al començament de l'alto el foc. No obstant això, en aquest punt, Sud-àfrica s'havia incorporat al conflicte d'Angola en un intent de reprimir la insurrecció SWAPO i va fer una nova demanda: l'anomenat "enllaç" de la retirada de les tropes cubanes d'Angola i la seva retirada de Namíbia. Altres assumptes, com ara la composició de les forces de la UNTAG i l'estatus del port de Walvis Bay també van mantenir les parts d'arribar a un acord sobre la data d'un alto el foc.