Virués va seguir la carrera militar, lluità en la batalla de Lepant i a Milà i es va retirar amb el grau de capità a la seua ciutat natal l'any 1586. El primer fruit d'aquest retir va ser el poèma èpic en vuitenes reials "El Monserrate" (Madrid, 1587, reimprès a la mateixa ciutat l'any 1588 i el 1601). Durant una curta estada a Itàlia va compondre i va publicar una segona part, "El Monserrate segundo" (Milà, 1602). Aquest poema conté un militant contingut antireformista i narra la llegenda de l'ermità Juan Garín, complicat amb viatges i altres materials. Les "Obras trágicas y líricas del capitán Cristóbal de Virués" (Madrid, 1609) inclouen cinc tragèdies que van ser escrites entre 1570 i 1590 : "La Gran Semíramis", "La Cruel Casandra", "Atila furioso", "La Infelice Marcela" i "Elisa Dido". D'entre totes elles, la darrera és considerada la millor, tot i que també la menys innovadora, dins de les regles de les tres unitats aristotèliques: consta de cinc actes i cor.