L'any 1944 va demanar als alemanys que «exterminessin» la Resistència francesa, i els seus diaris van escriure violents articles anti-britànics i anti-estatunidencs després dels desembarcaments de Normandia. Va ser nomenat ministre d'Informació al govern francès a l'exili, després que els alemanys el retiressin per la força de Vichy a l'enclavament de Sigmaringen a llarg dels anys 1944 i 1945, on, pel que sembla, va continuar sent optimista. Va fugir a Itàlia el 1945, però més tard va ser arrestat i tornat a França. Traslladat a París, el gener de 1946 va ser jutjat a la Cort Suprema, un tribunal de justícia format àmpliament per membres d'esquerra, fins i tot alguns comunistes de la resistència. Malgrat el testimoni a favor d'Otto Abetz, que el 1949 va ser condemnat a vint anys de treballs forçats, va ser condemnat a mort i afusellat el 22 de febrer de 1946 al Fort de Châtillon, París, juntament amb un antic inspector de RG.