Skladatelj se je z Vojnovićevo dramo prvič srečal leta 1911 ob uprizoritvi v Trstu. Za tedanjo postavitev je napisal uvodno in odrsko glasbo, ki pa se je izgubila. Ob koncu leta 1918 je za isto dramo ponovno napisal novo scensko glasbo, ki se je izvajala v Osijeku in pozneje v Beogradu (koncertno tudi v Zagrebu in Ljubljani). Komponiranje je zaradi preobilice gledaliških obveznosti zastajalo, tako tudi zamisel, da bi že spisano glasbo k drami razširil v opero. Leta 1939, ko je bil prestavljen v Beograd, je začel z intenzivnejšim delom na operi. Ob izbruhu druge svetovne vojne je bila opera končana. Klavirski izvleček so že začeli prepisovati v Ljubljani. 6. aprila 1941 so prve nemške bombe zadele beograjsko gledališče in požaru je zgorela tudi celotna partitura. V Ljubljani se je ohranilo le nekaj beležk in kakih trideset strani klavirskega izvlečka. Sprva je bil skladatelj potrt, vendar se je ponovno lotil komponiranja in leta 1945 je delo dokončal. Krstna predstava je bila tako 1. junija 1947 v ljubljanski Operi. Z njo so počastili 35-letnico umetniškega delovanja Mirka Poliča. Dirigent predstave je bil avtor in slavljenec, režiser pa Branko Gavella.