V poznem srednjem veku je bila "Livonija" (Livland, takrat tudi "Eifland") ime za današnjo Latvijo in Estonijo (sprva brez danskega dela v severni Estoniji). Območje si je v 13. stoletju podvrgel viteški red livonskih bratov meča pod vodstvom bremenskega škofa v Rigi Alberta I. von Buxhöven (in s tem področje kot teritorialno enoto šele ustvaril); red bratov meča je bil leta 1237 vključen v Tevtonski red kot Livonski red. Za razliko od Prusije je Tevtonski red v Livoniji – tudi po bitki pri Tannenbergu (1410) – uspel obdržati neodvisnost. Zasluge za to sta imela voditelja reda Johann Freytag von Loringhoven (1483–1494) in Wolterj von Plettenberg (1494–1535). Pod Plettenbergom, ki je kot nemški mojster sicer ostal katolik, je v Livoniji po 1524 dalje prevladovala reformacija, vendar brez nasilja med katoličani in protestanti. Po padcu Altlivlanda leta 1561 je postalo jasno, da je protestantizem postal odločilna vez med Nemci, Estonci in Latvijci v deželi. Protestantski pastirji so izjemno prispevali k vse večjemu zbližanju svojih narodov, tudi kulturno. Kljub večkratnim spremembam državne pripadnosti - in to celo v času latvijske in estonske emancipacije – tega občutka pripadnosti nikoli ni bilo mogoče izkoreniniti.