Bil je vojaški častnik inženirec. V letih 1793—1815 se je udeležil vseh francoskih vojn. Sodeloval je v Napoleonovem pohodu v Egipt, leta 1805 je postal njegov vojaški pribočnik. Od aprila 1811 do januarja 1813 je bil glavni guverner Ilirskih provinc. Odpravil je dotedanjo francosko šolsko politiko in s tem slovenščino kot predmet in učni jezik v nižjih srednjih šolah ter izvajal pospešeno upravno-pravno združevanje s francoskim cesarstvom. Leta 1813 je postal veliki maršal cesarskega dvora in spremljal Napoleona med izgnanstvom na Elbi ter po porazu pri Bitki pri Waterlooju na Sveti Heleni.