Pocházel z anglické rodiny usazené od 17. století v Irsku, byl mladším synem admirála Williama Rowleye (1690–1768). V námořnictvu sloužil od dětství a již v deseti letech byl účastníkem bitvy u Toulonu (1744). Pod velením svého otce dosáhl již v roce 1747 hodnosti poručíka, od roku 1752 byl kapitánem. Vynikl během sedmileté války (bitva u Cartageny, 1758), poté se připojil k admirálu Ansonovi a pod jeho velením operoval v Lamanšském průlivu. Při neúspěšném pokusu o vylodění v Bretani byl zraněn a padl do francouzského zajetí. Po propuštění se s admirálem Hawkem zúčastnil bitvy u Quiberonu (1759). Zbytek sedmileté války strávil v Karibiku, kde úspěšně chránil britské obchodní lodě proti francouzským útokům. Později se s admirálem Keppelem zúčastnil války proti USA a v roce 1779 dosáhl hodnosti kontradmirála. Pod velením admirála Rodneye bojoval v bitvách o Grenadu a Martinik (1779–1780). Závěr aktivní kariéry strávil jako vrchní velitel na Jamajce (1782–1783). Po návratu do Anglie získal titul baroneta (1783) a nakonec byl povýšen na viceadmirála (1787).