Jourdan byl synem ranhojiče. V 16 letech věku vstoupil do armády, účastnil se tažení do Severní Ameriky a po návratu sloužil dále ve vojsku. Roku 1790 byl kapitánem národní gardy v Limoges a roku 1791 velitelem praporu u Severní armády a pod Dumouriezem se účastnil tažení do Holandska v letech 1792 a 1793. Během této akce se vyznamenal a již 30. července 1793 byl povýšen do hodnosti divizního generála. Poté, co se svou divizí bojoval v bitvě u Hondshoote (8. září 1793) je 2 dny poté jmenován vrchním velitelem armády na místo odvolaného generála Houcharda. Poráží Rakušany u Wattignies (16. října 1793), ale brzy poté pro svůj nesouhlas s plánem Výboru pro obecné blaho, podniknout zimní tažení, je odvolán. Již na jaře roku 1794 je však opět jmenován vrchním velitelem Moselské armády a poté armády na Máze a Sambře. Nejslavnějším Jourdanovým vítězstvím je bitva u Fleurus (26. června 1794), po které museli Rakušané ustoupit za Rýn. Jourdanova armáda obsazuje pak 7. června 1795 pevnost Lucemburk, nato 6. září 1795 překračuje Rýn a obsazuje Kastel a Mohuč. Pak ovšem byl 11. října 1795 poražen u Hoechstu Clerfaytem a tím přinucen opět se stáhnout za Rýn. Následující rok opět překročil Rýn a obsadil značnou část Horní Falce a pak 24. srpna 1796 u Ambergu a 3. září 1796 u Würzburgu byl rozhodně poražen arcivévodou Karlem a s velkými ztrátami se stáhl do Düsseldorfu a zde složil velení. Výtky a obvinění, kterými byl po ústupu zavalen, se později snažil vyvrátit ve spisu "„Memoires pour servir á l'histoire de la campagne de 1796„" (Paříž, 1819). V březnu 1797 byl zvolen do Rady pěti set.