Az alkotás felfogható tézisregényként is: a regény és politikai nézetei alapján Jókai Mór az 1867-es kiegyezés párthívének számított, erre utal egyrészt Habsburg Árpád szerepeltetése, másrészt a liberális nacionalizmus, a katolikus dinasztia felé mutatott lojalitás és a magyarság honfoglalás kori pogány örökségének már az első fejezetben feltűnő összehangolása. A Monarchia ellenségének megnevezése is az író véleményére vall: az 1830-as lengyel felkelés leverése, a magyar szabadságharc vérbe fojtása és a keleti kérdés miatt a magyar politikai elit aggodalommal kísérte a pánszlávizmust és az orosz ambíciókat. Az író 1895-ben a sovinizmus és a háborús uszítás ellen mondott beszédet az Interparlamentáris Unió brüsszeli kongresszusán, így a regény második részének címe "(Az örök béke)" egyértelműen a szerző politikai elképzeléseit népszerűsítette. Jókai korán és érzékenyen reflektált az anarchizmus és a szocialisztikus elképzelések térhódítására is. Egyes feltételezések szerint Tatrangi Dávid és Mózes szerepeltetésével az író filoszemita, zsidó emancipációt pártoló elképzeléseit szőtte bele a műbe.