I 1755 blev Goose van Schaick løjtnant i de New York Provinsielle Tropper. Dette er den tidligste rekord af Goose van Schaicks militære tjeneste, da der er ingen rekord af, hvornår han rent faktisk meldte sig ind som soldat. Samme år som Goose van Schaick blev løjtnant, deltog han i sit første slag i form af slaget om Lake George mod Frankrig under den Franske og indianske krig, der endte i en britisk sejr. Det følgende år deltog han i Crown Point-ekspeditionen stadig som løjtnant. Her var Goose van Schaick kun 20 år gammel, men udviste alligevel stort lederskab i sejren over de franske og indianske tropper i slaget ved Sabbath Day Point under ekspeditionen den 23. juli 1757. Et år senere i 1758 blev Goose van Schaick udnævnt kaptajn af en milits, med hvilken han deltog i slagene om Fort Frontenac og Fort Niagara. I 1759 deltog han også i slaget om Ticonderoga, der var en mindre konfrontation mellem de britiske styrker og 400 franske soldater i Fort Ticonderoga. Briterne indtog fortet, men under kampene påtog Goose van Schaick sig et sår til ansigtet fra en fransk musket. Van Schaick ville aldrig hele fuldstændig fra det sår, og det ville senere være skyld i hans tidlige død i 1789. Efter at være blevet udnævnt major i 1759 af en oberst Johnson, blev han i 1760 blev han forfremmet til oberstløjtnant for det Første New York Regiment. Hans fars høje status siges at have hjulpet van Schaick med at opnå mange forfremmelser under krigen. Han tilbragte resten af den Franske og indianske krig, der sluttede i 1763, i Canada uden at se meget aktion.