Forestillingen om overløberen som informant er typisk for konspirationsteorier. I de følgende århundreder dukkede tilsvarende sager op. Luther bidrog i høj grad med sit skrift "Om jøderne og deres løgne" fra 1543. Det Lutherske Verdensforbund tog under generalforsamlingen i Budapest i 1984 bestemt afstand fra Luthers udtalelser om jøder; men skriftet bliver stadigvæk genoptrykt ikke mindst i nynazistiske kredse. I tiden efter den franske revolution opstod en litteratur, der påstod, at jøderne kontrollerede frimurerne, og at de sammen var skyld i revolutionen. Tidligt i 1800-tallet fik man Simonini-brevet, hvor jøder og frimurere for første gang kobles sammen. Simonini-brevet "beviste", at jøderne havde inflitreret kirken for at afskaffe alle andre religioner end jødedommen, omgøre kirkerne til synagoger og vinde verdensherredømme. Senere kom "Storrabbinertalen", et uddrag fra "Biarritz" fra 1868, en fembinds roman af Hermann Goedsche. Særlig kendt er et kapitel på omkring 30 sider derfra, kaldt "Auf dem Judenkirchhof von Prag" (= På Prags jødekirkegård). Kapitlet beskriver et hemmeligt møde, hvor repræsentanter for Israels tolv stammer planlægger, hvordan jøderne skal vinde verdensherredømme. Da "Zions Vises Protokoller" udkom, blev de trykt sammen med "Storrabbinertalen", som blev benyttet som begrundelse for pogromen i Kishinev i Bessarabien i 1903, hvor 45 jøder blev dræbt, over 400 såret og 1.300 jødiske huse og forretninger ødelagt.