A keresztes szimbólumok a 2001. szeptember 11-ei terrortámadások, az iraki háború és az Iszlám Állammal kapcsolatos események hatására váltak népszerűvé mint muszlimellenes jelképek: a keresztes hadjáratok és a keresztény lovag testesítik meg a keresztény, demokratikus Nyugatot az iszlámtól megvédő ideált. A megkérdezett történészek elítélték a "Deus vult" ilyeténképpeni használatát, többek között a keresztes háborúk során elkövetett zsidó- és muszlimellenes atrocitások fényében. Arra is felhívták a figyelmet, hogy a fehérek felsőbbrendűségét hirdetők előtt hamis, idealizált történelmi kép lebeg a középkorról és a keresztes mozgalomról. A keresztes mozgalom korántsem volt egységes, ezen felül nem csak a muszlimok ellen irányult: keresztes háború indult például a keleti keresztény Bizánc ellen (negyedik keresztes hadjárat, 1202–1204), valamint az eretneknek nyilvánított dél-franciaországi katharok ellen (kathar háború, 1209–1229). Az első keresztes hadjárat eredményeként létrejövő levantei keresztes államokat ugyan nem lehet multikulturálisnak tekinteni, de a vallásilag és etnikailag is vegyes összetételű népesség viszonylagos békében élt egymás mellett, és a toleranciában maguk a jeruzsálemi latin királyok mutattak példát: I. Balduin biztosította a nem latin keresztények szabad vallásgyakorlatát és pártfogolta a vegyes házasságokat, az anyai ágon örmény származású Melisenda királynő adományokkal támogatta a keleti keresztény egyházakat. Igaz ugyanakkor, hogy a kortársak megfogalmaztak olyan vádakat a levantei letelepedett keresztesekkel szemben, miszerint utóbbiak túlzottan asszimilálódtak a helyi körülményekhez és elveszítették európai, illetve keresztény identitásukat. Ennyiben Adam M. Bishop történész jogosnak tartja a párhuzamot a keresztesek és az országuk keresztény, európai örökségének elveszítését félő amerikai szélsőjobboldaliak között.