Luburić je 16. marca sklical sestanek več kot 1.000 ustaških političnih in vojaških oseb ter v prisotnosti visokih nemških uradnikov izdal izjavo, v kateri je obsodil boljševizem, jaltsko konferenco in novo komunistično vlado v Beogradu. 21. marca so ustaše odkrili zaroto za atentat na Luburića. Njegov možni morilec je bil komunistični mladenič po imenu Halid Nazečić, ki ga je izdal eden od njegovih sostorilcev. V napadih partizanov v mestu so nato ubili štiri ustaše. V noči s 27. na 28. marec so ustaše obesili petindvajset Sarajlij na drevesa in ulične svetilke v sarajevski soseski Marindvor. Okoli vratu so jim obesili napise "Živel "Poglavnik" !" in jih pustili viseti kot opozorilo drugim. Na tiste, ki so skušali sneti trupla, so streljali. 4. aprila je Luburić s spremstvom zapustil Sarajevo. Za obrambo mesta je ostalo okoli 350 ustaških policistov in 400 ustaških vojakov. Luburićev teror v Sarajevu je po podatkih povojne komisije za vojne zločine terjala 323 življenj. Več sto drugih je bilo deportiranih v koncentracijska taborišča. Partizani so 6. aprila vstopili v Sarajevo in razglasili njegovo osvoboditev. Zavzem mesta je sovpadel s četrto obletnico invazije osi na Jugoslavijo. Ekshumacijo trupel z dvorišča Luburićeve vile, od katerih je veliko pripadalo otrokom, je dokumentirala sovjetska filmska ekipa. Druga priča o posledicah Luburićevih zločinov je bil ameriški novinar Landrum Bolling, ki se je spomnil, da je videl prostor poln trupel, "zloženih kot polena drug na drugega." Mnoga trupla so kazali znake mučenja in pohabljanja. Med trupla je bil tudi telo Halida Nazečića, z razbito glavo, izkopanimi očmi in mednožjem, obžganim z vrelo vodo.