På grund av sin strategiska position nära Dardanellerna krävde västmakterna och särskilt Storbritannien vid slutet av Balkankrigen 1913 att ön Tenedos och grannön Imbros skulle ligga kvar inom det osmanska väldet, medan de övriga egeiska öarna övertogs av Grekland. Vid freden i Sèvres 1920 tillföll ön Grekland, men detta fredsavtal kom dock aldrig att bli ratificerat. Sedan det turkiska frihetskriget slutat med att Turkiet besegrat Grekland i Anatolien och sedan David Lloyd George förlorat valet i Storbritannien och inte längre präglade det landets mellanöstern-politik, kom västmakterna i freden vid Lausanne år 1923 överens med den nya turkiska republiken om att Turkiet skulle överta ön. I avtalet ingick att Bozcaada och Imbros skulle få delvis autonomi och att det befolkningsutbyte som skedde efter kriget, där människor flyttades för att deras etnicitet och religion skulle stämma med deras nationalitet, inte skulle ske på dessa två öar. Lagstiftningen kring detta upphörde dock strax efter att den turkiska civillagen trätt i kraft 1926.