Efter en militärkupp i Lissabon 1917 erbjöds Salazar en ministerpost, men tackade nej. Sedan demokratin återupprättats valdes han 1921 till parlamentet som representant för det katolska "Kristdemokratins akademiska center", men sade snart upp sitt mandat och återvände till Coimbra för att erhålla en professur i nationalekonomi. Hans namn var vid det här laget uppmärksammat inom landets högerkretsar, och efter ytterligare en militärkupp 1926 utsågs han till finansminister i den nya regeringen, en post han omedelbart lämnade i protest. Han återkallades 1928 av president Carmona med löften om fria händer och genomdrev en snäv ekonomisk åtstramningspolitik, som syftade till att sanera statens finanser och återbetala Portugals omfattande utlandsskulder. Hans konsekvens och flitiga ledarstil gav honom bred uppmärksamhet, och i sviterna av Wall Street-kraschen övertog han 1932 även posten som premiärminister. Som sådan fortsatte han med stor auktoritet på den inslagna vägen. En ny konstitution ("O Estado Novo", den Nya Staten) godkändes i en folkomröstning 1933, varefter han med fast hand styrde som envåldshärskare. Till sin död 1951 fortsatte dock president Carmona att utöva ett avgörande inflytande.