El 20 de desembre de 1951 es va aconseguir generar electricitat amb un reactor nuclear estatunidenc de 100 kW no connectat a la xarxa elèctrica. En 1954 per primer cop es va connectar a la xarxa elèctrica una central nuclear, la russa Obninsk, que generava 5.000 kW i tenia un 17% de rendiment tèrmic. El primer reactor de fissió comercial va ser el Calder Hall a Sellafield, que es va connectar a la xarxa elèctrica el 1956. El 25 de març de 1957 es va crear la Comunitat Europea de l'Energia Atòmica (EURATOM), el mateix dia que es va crear la Comunitat Econòmica Europea, entre Bèlgica, França, Alemanya, Itàlia, Luxemburg i els Països Baixos. Aquell mateix any es va crear l'Organisme Internacional d'Energia Atòmica (OIEA). Ambdós organismes amb la missió, entre d'altres, d'impulsar l'ús pacífic de l'energia nuclear. El seu desenvolupament va experimentar a partir d'aquest moment un gran creixement a França. Al seu creixement al Japó va influir la crisi del petroli de 1973, ja que la seva dependència en el petroli per a la generació elèctrica era molt marcada (73% en aquells anys, el 2008 generava un 30% d'energia primària amb reactors de fissió). El 1979 l'accident de Three Mile Island va provocar una preocupació molt considerable de l'opinió pública pel que fa a les mesures de control i de seguretat a les centrals nuclears, que va augmentar el 1986 amb l'accident de Txernòbil en un reactor RBMK i en 2011 amb l'accident de Fukushima.