A második világháborúban terjedt el használata, a háború első felében a bonyolult külső rugózású futóművek védelmében alkalmaztak részleges kötényezést. Kiterjedt alkalmazásuk a Szovjetunió elleni német támadás után, 1942 tavaszától jellemző a brit és német járműveken a korabeli hatékony 14,5 – 28 mm-es űrméretű páncéltörő lövedékek célballisztikai teljesítményének rontása érdekében. Ahogy a lövedék átszakította a vékony lemezt némileg sérült annak orr-része, valamint kibillent az egyensúlyából, ezáltal 10-50%-al kisebb hatásfokkal tudták átütni a jármű páncélját.