Напевне відомо, що одним з перших та найпопулярніших творів доби Середньовіччя, що найбільш повно містив відомості про техніку живопису й художніх ремесел свого часу була «Записка про різні мистецтва» . У цьому творі, що складається з трьох книг, найбільший інтерес представляє перша книга, сорок п'ять глав якої повністю присвячені матеріалам і техніці станкового, мініатюрного та настінного живопису. Ця книга містить вичерпні відомості про підготовку основ під живопис, про ґрунтування, містить рецепти приготування багатьох фарб і опис порядку виконання живописних робіт. Систематичність і повнота інформації в трактаті Теофіла дозволяє говорити про те, що вона була взята з більш ранніх джерел, відомості про які відсутні повною мірою або неналежно досліджені. Власне й Теофіл прямо пише у вступі до своїх книг, що всі відомості по живопису, викладені ним, сягають корінням мистецьких здобутків візантійських греків. В міру розвитку феодального суспільства, коли економічні центри переміщуються з монастирів у міста, останні стають новими центрами культури. Попри те, що міська культура як і раніше розвивається ще в релігійних рамках, її творцями стають не тільки ченці, а міські ремісники — живописці, скульптори, архітектори. У романському мистецтві провідна роль належала монументальному та мініатюрному живопису — фрески й мозаїки покривали стіни романських соборів, а мініатюри прикрашали рукописи релігійного та світського змісту. В XIII столітті з переходом до нового стилю — готики, що нерозривно пов'язаний з міською культурою, спочатку в Італії, а потім і в інших країнах на перше місце виходить церковний станковий живопис.