У концептуальному плані "Короткий літопис Малої Росії" обстоює автономістську версію історії України, що поєднувала в собі ідеї прав і вольностей козацтва, політичні лояльності до імперської влади та утвердження рівності козацької старшини з польською шляхтою і російським дворянством. Підкреслено шляхетське походження перших козацьких гетьманів. Головні причини польсько-українського конфлікту зведено до релігійних і соціальних утисків. Деякі описи битв козацького війська з польським військом містифіковані, козакам приписані перемоги там, де вони насправді зазнали поразки, зокрема під Берестечком 1651 (див. Берестецька битва 1651), або не досягли вирішального успіху як під Жванцем 1653 (див. Жванецька облога 1653). Робляться наголоси на правах і привілеях українського козацтва, що містяться в наданнях польсеиї королів і статтях Б. Хмельницького (це, на думку авторів, мало слугувати вагомим аргументом на користь зрівняння в правах козацької старшини з російським дворянством). В оцінках дій гетьманів – наступників Б. Хмельницького – основними критеріями є дотримання чи порушення традиційних місцевих законів і вірність чи невірність російському цареві. Особливо великі симпатії укладачів "летописи" викликає Д. Многогрішний, натомість найчорнішими барвами зображено І. Мазепу. У творі вихваляються представники російської адміністрації, у першу чергу П. Рум'янцев-Задунайський. Однак у кількох епізодах засуджуються вчинки князів Г. Ромодановського й О. Меншикова та М. Леонтьєва, пов'язані з виявом надмірної жорстокості або порушенням прав і свобод українців. З проросійських позицій пояснюється зруйнування Нової Січі. На думку укладачів, Січ з 2-ї пол. 17 ст. перетворилася на деструктивну й антисоціальну організацію, при цьому у творі наголошується на жорстокості, пияцтві й розбійництві запорожців.