Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 5. kesäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin 12. pataljoonan 3. komppaniaan. Armeijasta hän kumminkin erosi ja liittyi 22. kesäkuuta 1918 jääkärikapteeni Toivo Kuisman johtamaan Vienan Karjalan retkikuntaan. Hän toimi retkikunnalla joukkueenjohtajana ja 20. elokuuta – 15. syyskuuta 1918 välisen ajan komppanianpäällikkönä 2. komppaniassa. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin Vuokkiniemessä, missä hän haavoittui. Retkikunnalta palattuaan Suomeen hän toimi Kuopiossa jääkärikapteeni Kuisman adjutanttina sekä toimi 1. joulukuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 välisen ajan opettajana karjalaisten sotilasjohtajakursseilla ja oli huhtikuun ajan kurssinjohtajana sekä sen jälkeen 21. kesäkuuta 1919 saakka retkikunnan rahastonhoitajana. Myöhemmin hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Iisalmen suojeluskuntaan 1. syyskuuta 1919 ja toimi tehtävässä 1. elokuuta 1921 saakka, toimien tuona aikana hetken myös Iisalmen suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Vuonna 1925 hän siirtyi järjestysmieheksi Kyrön-Petsamon maantienrakennustyömaalle, mistä hän siirtyi etsivän keskuspoliisin palvelukseen 12. syyskuuta 1930 ja palveli keskuspoliisissa 14. helmikuuta 1931 saakka. Myöhemmin hän toimi sekalaisissa töissä.