Do vlasti se vrátil počátkem ledna 1919 s druhým transportem legionářů, ale ještě týž měsíc se jako druhý pobočník generála Josefa Šnejdárka účastnil sedmidenní války s Polskem na Těšínsku. Za účast v sedmidenní válce byl vyznamenán Čs. válečným křížem. Poté byl povýšen na nadporučíka a v březnu 1920 převzal velení nad kulometnou rotou střeleckého pluku 22 v Jičíně. V meziválečném období postupně vystřídal velitelská místa u třech pěších pluků 22, 37 a 46 v Levoči, Chomutově a Kadani, absolvoval několik kurzů a stáží a byl povýšen do hodnosti majora. Během mobilizace v roce 1938 byl nasazen jako velitel 1. praporu pěšího pluku 96, se kterým se na Sokolovsku podílel na potlačení nepokojů vyvolaných Sudetoněmecký Freikorpsem.