Události po atentátu na Františka Ferdinanda d’Este z 28. června 1914 vrcholící zažehnutím celoevropského válečného konfliktu dokázaly tuto závislost dokonale. Militantní část Rakousko-Uherské politiky a diplomacie předpokládala, že případnou vítěznou válkou proti Srbsku bude zlikvidován nepříjemný soused na jihu a odvrátí se tím pozornost od vnitřních, národnostními spory vyvolaných problémů. Srbsko, jakožto mladý národní stát se stávalo vzorem pro rakousko-uherskou nacionálně radikalizovanou opozici. Jeho zpacifikováním, jak tito politici a armádní důstojníci předpokládali, mělo dojít k upevnění vnitřní integrity říše. Srbsko ale stálo na křižovatce zájmů evropských mocností a Rakousko-Uhersko jeho napadením riskovalo širší kontinentální konflikt. Během července 1914, ještě před vypuknutím samotné války, probíhala skrytá jednání mezi částí rakousko-uherské a částí německé politické reprezentace o zajištění vojenské a diplomatické podpory ze strany Německa v nadcházejícím konfliktu. Jak se ale později ukázalo, obě strany jednání si ve skutečnosti tak docela nerozuměly a navzájem se vmanipulovaly do výbušné situace.