Ентусиазмът започва да намалява след огромен брой загуби, получили се след първите битки. Докато загубата на хора се увеличава по време на битките при Марна, Верден, Сома и Ипр на запад и в Полша и Галиция на изток, отношението на населението започва да става все по-мрачно и по-мрачно. Духът е приповдигнат от победи над Събрия, Гърция, Италия и Русия, което спечелва много за Централните сили. Духът на армията е на най-високо ниво след 1914, в края на 1917 и в началото на 1918 с победата на Русия, след което последвала нейната революция. Германците приемат „мирната офанзива“ на запад, както се изказва Ерих Лудендорф. В една от най-кървавите серии от битки в историята от март до август, плановете на Лудендорф са осуетени от комбинираните опити на Антантата и последния шанс на Германия да спечели войната е загубен. До септември 1918 Централните сили са изтощени от войната, а Антантата печели на своя страна подкрепата на американските сили. Въпреки че западния фронт е на стотици километри от границите на Германската империя, инвазия на Рейнланд от запад е възможна. Гладът и всеобщото недоволство от войната е искрата, която подпалва бунтове, въстания и опит за революция из цяла Германия, сваляйки кайзера от власт и създавайки исторически мотив за крайно десен германски национализъм, който по-късно се развива в "Dolchstoßlegende". В края на 1918 Германия подписва примирие, кайзерът вече не е на власт и империята е сменена с Ваймарската република.