L'11 de març de 1990, el Soviet Suprem Lituà declarà la independència de Lituània. Els candidats pro-independència havien rebut una majoria aclaparadora a les eleccions al Soviet Suprem de març de 1990. El 30 de març de 1990, el Soviet Suprem Estonià va proclamar la declaració d'independència. El 4 de maig de 1990, el Soviet Suprem Letó va fer una declaració semblant. A mitjans de juny, els soviètics iniciaren negociacions amb les repúbliques bàltiques: els soviètics tenien un gran desafiament davant seu, car la República Federal Russa declarà la proclamció de la sobirania al juny. Simultàniament, les repúbliques bàltiques també començaren a negociar directament amb la República Federal Russa. Després que les negociacions amb els soviètics fracassessin, aquests van realitzar un intent dramàtic i fallit per aturar tot el procés enviant tropes a Lituània i a Letònia el gener de 1991. L'agost de 1991, els membres de la línia dura intentaren prendre el control de la Unió Soviètica. El 21 d'agost, un dia després del Cop, els estonians proclamaren la independència, i el parlament letó va fer una declaració semblant aquell mateix dia. El Cop havia fracassat, però el col·lapse de la Unió Soviètica era un fet inevitable. Finalment, el 6 de setembre de 1991, la Unió Soviètica reconegué la independència de les Repúbliques Bàltiques. Rússia va començar a retirar les tropes dels països bàltics (a partir de Lituània) el 1993. El 31 d'agost de 1994, les darreres tropes russes abandonaren el territori. Rússia va acabar oficialment la seva presència militar en els països bàltics, a l'agost de 1998 pel desmantellament de l'estació de radar Skrunda-1 a Letònia. A l'octubre de 1999, les darreres tropes russes abandonaren Skrunda-1.