Abans que Carles, duc d'Anjou, fos coronat rei de Nàpols, Ischia, que estava sota l'administració del comte de Ventimiglia després de la caiguda de Manfred, va ser envaïda per galeres pisanes amb l'objectiu de provocar un motí contra Carles I d'Anjou a favor de Conradí. No aconseguint el seu propòsit, els pisans es van dedicar a massacrar i robar els habitants. El rei Carles I, victoriós després de la batalla de Tagliacozzo (1268), va convocar els representants de les diferents cases de l'illa per qüestionar-los sobre la seva lleialtat al nou rei. Després va iniciar obres de fortificació del castell. El 1282 Joan de Pròixida va revoltar els sicilians contra aquest rei, que el papa no havia reconegut, per ser fill il·legítim. La gent d'Ischia, en saber la notícia, van passar al bàndol de Pere III d'Argó, casat amb l'única filla legítima de Manfred. En resposta a aquesta deslleialtat, Carles I va tornar a envair l'illa. El 1284, Ischia (anomenada "Iscla" en les cròniques catalanes) i Capri es rendeixen a l'estol de Roger de Llúria. Les galeres catalanes reclamen impostos als vaixells que arriben i surten s Nàpols. En el període 1285-1302, Ischia és ocupada per aragonesos i catalans.A la mort de Carles d'Anjou, va heretar el nebot, Carles Martell, ja que el fill,Carles II d'Anjou, estava pres en mans dels Aragó. Quan Carles II va ser alliberat en virtut dels tractats d'Oloron i de Canfranc (1289), el seu oncle li va tornar els territoris, però els illencs es van tornar a revoltar. El 1299 Carles II va enviar-hi 400 guerrers per reconquerir-la.