לאחר שרפה נוספת בסוף המאה ה-17 נבנתה העיר העתיקה ("Altstadt") בסגנון הבארוק והרוקוקו, "העיר החדשה" (Neustadt) נבנתה מחדש ו"פרידריכשטאט" (Friedrichstadt) נוסדה צפונית-מערבית לעיר העתיקה. השם "העיר החדשה" יוחד לבסוף לכל הגדה הצפונית של האלבה, בעוד שהכינוי "העיר הישנה" תיאר את חלקה שמדרום לנהר. במחצית השנייה של המאה ה-18, לאחר מלחמת שבע השנים, נהרסו ביצורי העיר, והחל מסוף המאה עלתה חשיבותו של הנהר כעורק ספנות. על שתי גדותיו נסללו "נתיבי גרירה" לאוניות (Leinpfad), ואלה קיימים עד היום. חיבור העיר במסילת רכבת לברלין וללייפציג במאה ה-19, הביא לפריחה כלכלית בדרזדן ובסביבותיה, והדבר הביא לשיפור נתיב השיט בנהר. למעט האי פילינץ, פונו האיים הקטנים בנהר וגדות החול הרדודות הועמקו. לאורך הנהר נבנו סכרים, ויובליו הישנים נותקו ממנו על מנת לשפר עוד את איכות השייט. עם זאת, יובלים ישנים אלה ממשיכים ומהווים חלק מהמערכת האקולוגית של הנהר גם כיום. השדות החקלאיים הפכו עם הזמן לשדות מרעה ולגנים, והשטח הבנוי התפתח אל הפרוורים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. ערכו של הנוף הוכר באופן רשמי בשנות ה-30 של המאה ה-20 וזכה להגנה בחוק בשנת 1941. מרכזה של דרזדן חרב בהפצצה קשה מן האוויר באמצע חודש פברואר 1945, אך שוקם על ידי הרשויות של גרמניה המזרחית ושל גרמניה המאוחדת לאחריה. לגדות הנהר ולעיר נגרמו נזקים כבדים בשיטפון שפקד את האזור באוגוסט 2002, ושבמהלכו עלה מפלס מי הנהר ב-8.9 מטר. שיטפון נוסף בשנת 2006 הסב נזקים פחות כבדים בשל היערכות הרשויות מבעוד מועד. נזקיהם של שני השיטפונות תוקנו מאז.