Časi po plebiscitu so bili za slovensko narodno skupnost na Koroškem izredno težavni, tako tudi v Selah. Vrhunec preganjanja je nastopil s priključitvijo Avstrije Tretjemu Rajhu leta 1938. Po navedbah takratnih nacističnih funkcionarjev je kmalu po "Anschlussu" okoli 20 slovenskih Selanov in Obircev zapustilo avstrijske oborožene sile in se preko Karavank napotilo v Slovenijo, kjer so se preživljali na različne načine . Ko je nacistična Nemčija aprila 1941 okupirala še Kraljevino Jugoslavijo, so se vrnili v Sele in na Obirsko, kjer so se ob pomoči domačinov izmikali oblastem s skrivanjem po hlevih, skednjih in posebej za to pripravljenih bunkerjih. Nekateri med njimi so navezali stike z Osvobodilno Fronto in sodelovali s slovenskimi partizani pri njihovih občasnih vdorih na severno stran Karavank. Ta skupina je predstavljala prvi oboroženi in organizirani upor na ozemlju celotnega tedanjega tretjega rajha proti nacistični oblasti . Najbolj znani člani uporniške skupine so bili Tomaž, Janez, Peter in Valentin Olip, Jernej in Jakob Oraže, Franc Pristovnik ter brata Florjan in Urh Kelih. Po nacističnem odkritju uporniškega bunkerja pri Hlipovčnikovi žagi, 2. decembra 1942, so bili vsi člani skupine aretirani. 16. aprila 1943 je na deželnem sodišču v Celovcu sledil montirani politični proces, ki ga je osebno vodil najzloglasnejši med vsemi nacističnimi sodniki, Roland Freisler, ki je izključno v ta namen pripotoval iz Berlina. Proces je potekal v nemščini, ki jo je večina aretirancev le slabo obvladala, na njem pa so bili vsi uporniki obtoženi »priprave na veleizdajo«. 13 ljudi - 12 moških, od tega 7 Selanov, in ena ženska, Marija Olip, prav tako iz Sel - je bilo obsojenih na smrt z obglavljenjem. Sodba je bila izvršena 29. aprila 1943 na Dunaju.