Det første eksempel på en SEAD-operation efter Vietnamkrigen var Operation Mole Cricket 19, iværksat af Israel i forbindelse med Israels invasion af Libanon i 1982. Syriske styrker havde befæstet Bekaa-dalen kraftigt med et moderne sovjetisk luftforsvarssystem bestående af adskillige radarstationer, jagerkontrolcentre, antiluftskytsstillinger og et redundant C3-netværk. Før angrebet foretog israelske styrker en omfattende efterretningsindsats med blandt andet rekognosceringsfly, fjernstyrede UAV'er og fly med elektronisk efterretningskapacitet, hvorved man fik et detaljeret billede af det syriske luftforsvar og dets operationsmønster. Det viste sig også at være en fordel for israelerne at de syriske styrker i mange tilfælde havde placeret deres stillinger i ugunstige positioner uden selv at have erkendt det, de benyttede heller ikke attrapper af deres systemer eller holdt et større antal kampfly i højt beredskab. Da operationen begyndte, benyttede man en effektiv koordination af jamming og vildledning. Angrebene mod luftforsvarsstillingerne var så effektive at man havde neutraliseret det landbaserede luftforsvar i Bekaa-dalen næsten totalt. Som et modsvar til det israelske angreb sendte Syrien et stort antal kampfly i luften, men uden hjælp fra undertrykte jordbaserede jagerkontrolcentre og luftovervågningsradarer havde piloterne intet overblik og mange blev skudt ned i de efterfølgende luftkampe. Vicechefen for de sovjetiske luftforsvarsstyrker rejste til området for at undersøge hvordan et system, som også hans eget land benyttede, kunne svigte i så omfattende et omfang. Det viste sig dog at en stor del af slagets udfald var betinget af israelernes omfattende forberedelser såvel som syrernes inkompetence og de lokale forhold.