Проектите за подводни крайцери с голяма водоизместимост започват да се появяват от началото на 20 век, но проверката в бой на тази концепция идва в годините на Първата световна война. Във военноморското строителство периодически се предприемат опити за създаване на универсални кораби, съчетаващи в себе си свойствата на подводната лодка и надводния кораб. Научно-техническият прогрес по времето на Първата световна война ражда до известна степен странни проекти във военното корабостроене. Военно-техническата мисъл от онова време клони към мнението, че целият флот на бъдещето ще има свойствата на подводниците. Най-многообещаващи изглеждат проектите за подводните крайцери. В първото десетилетие след Първата световна война опитват да увеличат бойните възможности на подводниците за сметка на артилерия голям калибър (за това решение повлиява опита на немските подводни крайцери от войната, които потопяват повече кораби чрез своята артилерия, отколкото с торпеда). Например, през 1925 г. в Англия влиза в строй подводницата HMS X1 с шест 533 mm торпедни апарата и четири 132 mm оръдия, а във Франция, през 1929 г., – подводницата „Сюркуф“ с две оръдия калибър 203 mm, четиринадесет торпедни апарата (32 резервни торпеда) и един хидросамолет, станала връх в разработките на корабите от този тип. В СССР конструктора Алексей Николаевич Асафов (използвайки по някои данни чертежите на разработваната през 1914 – 1915 г. 950-тонна подводница на Бубнов) създава подводниците от типа „Правда“, имащи обводи на ескадрен миноносец за достигане на висока скорост в надводно положение и предназначени за бойни действия в състава на ескадри от надводни кораби (приемници на подлодките „Правда“ стават подводните лодки тип „Крейсерская“).