På grund af det mindre gode forhold, der efterhånden udviklede sig imellem ham og P.C. Stemann, hvis anskuelser han jævnlig energisk bekæmpede, opgav han 1846 sin stilling i det danske Kancelli for at blive overpræsident i København, ledende medlem af den administrerende direktion for hovedstadens fattigvæsen, af dens vandkommission samt af Fødsels- og Plejestiftelsen. I disse stillinger virkede han derefter indtil sin død, 20. marts 1856 i København. 1811 havde han fået titel af kancellisekretær, 1841 af konferensråd; 1840 var han blevet Kommandør af Dannebrog, 1847 Storkors. Han var ikke blot en anerkendt dygtig embedsmand, men tillige en varm patriot og en uegennyttig karakter. Som et talende vidnesbyrd om hans tilsidesættelse af individuelle sympatier og personlige hensyn kan anføres hans holdning i martsdagene 1848, idet han, der var afgjort helstatsmand og var nøje knyttet til flere af de hidtilværende ministre, særlig A.S. Ørsted, ikke betænkte sig på at stille sig i spidsen for kommunalbestyrelsen på dennes bekendte tog til Christiansborg Slot og udelukkende gjorde dette, for at ikke Borgerrepræsentationens optræden til skade for os i udlandet skulle blive opfattet som et decideret oprør.