Richerts tætte kontakt med udenrigsminister Christian Günther var vigtig, og Richert kunne allerede i marts 1940 varsle regeringen i Stockholm om at Norge og Danmark skulle invaderes. En af hans vigtigste informanter i Berlin var statssekretæren i «Auswärtiges Amt» (det tyske udenrigsministerie), nemlig friherre Ernst Weizsäcker. Fra at have været eftertragtet hos statsrådet sank Richerts agtelse markant efter invasionen af Danmark og Norge den 9. april 1940. Efter invasionen kunne han også informere om øgede tyske krav mod Sverige, heriblandt transit af tropper og materiel fra Norge via Nordsverige til Finland. Richert advarede meget udtrykkeligt om farerne for at inddrage Sverige i krigen mod tyskerne, hvis ikke kravene blev imødekommet. Efter krigen viste det sig, at en af hans medarbejdere havde været Gestapospion, og selv om han personligt blev frifundet for så nære kontakter, hang mistanken om tyskvenlighed ved ham.