Od této doby se Janov nachází ve sféře vlivu Španělska a již nikdy se ve Středomoří nestane velkým hráčem. V roce 1528 byla zrušena politická práva neurozených a stát od té chvíle řídí pouze šlechta. Z Janova se tímto stává dědičná oligarchie. V roce 1571 se účastní malý janovský kontingent bitvy u Lepanta, které je poslední janovskou velkou námořní bitvou. Skrze svou alianci se Španělskem profituje Janov z bohatství přiváženého z Nového světa – říkalo se, že se zlato rodí v Novém světě, umírá ve Španělsku a je pohřbeno v Janově. Tato prosperita ale končí množstvím španělských bankrotů. V roce 1768 je Janov donucen odprodat Korsiku Francii. V roce 1797 se dostal pod vliv napoleonské Francie a v roce 1805 je dokonce anektován. Roku 1815 byl Janov Vídeňským kongresem přisouzen Sardinskému království a roku 1861 se tak stal součástí sjednocené Itálie.