Два вијека послије, уочи славне «Невесињске пушке» против турске владавине, џамију су запалили Перо Тунгуз и његови хајдуци. Запалили и отишли својим хајдучким пословима и путевима, а нејакој сиротињи оставили крваву турску канџију на плећима. Устанак који се тог љета распламасао читавом Херцеговином а потом запалио буре барута међу великим силама, означио је крај турске владавине овим крајем, али не и слободу напаћеном народу. Турског освајача замијенио је аустроугарски, па је слобода «запјевала» тек четири деценије послије, на крају крвавог Првог свјетског рата. Зоводолске рушевине манастира и џамије, надживјеће и Краљевину Југославију и Други свјетски рат.