Od listopadu roku 1800 sloužil jako hlavní velitel pražského praporu a dosáhl hodnosti podplukovníka. Zúčastnil se bojů v roce 1805 jako velitel 1. českého praporu a roku 1809 jako plukovník a velitel 1. kouřimského zemského praporu. Poté byl přeložen k legii arcivévody Karla, s níž se zúčastnil bitvy u Wagramu, kde byl raněn. Za své zásluhy byl povýšen do hodnosti velícího plukovníka a obdržel velitelský kříž nově založeného Leopoldova císařského řádu za zásluhy.