Z nejaponské tvorby k tomuto tématu stojí za zmínku především dílo francouzské spisovatelky Marguerite Durasové (1914 - 1995) "Hirošima má láska" (Hirošima mon amour) z roku 1959, podle tohoto díla natočil o rok později Alain Resnais film, který toto dílo proslavil. V tomto díle se prolínají dva děje, jeden z roku 1944 ve francouzském městě Nevers, kde se Francouzka zamiluje do německého vojáka, kterého obyvatelé města na konci války zabijí a dívku potrestají ostříháním vlasů. Druhý děj prožívá ta samá hrdinka v Hirošimě v roce 1957, kde již není schopna takové lásky. Toto dílo není příběhem této Francouzky (nemá zde ani jméno - všude je jen Ona), ale příběhem o válce. V celém díle se střídají střihy do Neveresu a Hirošimy, a to jak z roku 1957, tak z roku 1945 (ačkoliv tam tou dobou hlavní hrdinka nebyla). Protijaderná tematika se znovu objevila po černobylské havárii (1986), kdy polemika kolem jaderné energie nabrala znovu na síle. Ačkoli se již nesla jiným směrem a netýkala se Japonska, lze říci, že se jedná o příbuzný druh literatury.