Поголів'я рогатої худоби збільшилося на центральних і східних землях у перші pоки Першої світової війни (з 6,5 млн у 1912 до 7,7 у 1916) завдяки збільшенню перелогів, впало під час революції і знову піднеслося у роки НЕП (8,6 млн у 1928) у зв'язку зі збільшенням чисельності сільських господарств (кожне з них хотіло бути забезпечене рогатою худобою), дуже зменшилося у роки колективізації і голодомору (1933 — 3,4 млн). Щоби піднести кількість рогатої худоби, радянська влада присвятила багато уваги розбудові тваринництва у колгоспах і радгоспах; при всіх колгоспах створено тваринницькі ферми, організовано тваринницькі радгоспи, багато зроблено для расового покращення рогатої худоби. Одначе ці заходи не дали значних успіхів, бо хоч кількість рогатої худоби в УРСР (у межах до 1939) піднеслася 1938 до 7,8 млн, переважна більшість її була в приватних руках: 69% худоби належало колгоспникам і приватним особам (1941 лише 50,5%), 7% радгоспам, 24% колгоспам. На заході Україні змін у кількості рогатої худоби не було.