A gazdasági világválság véget ért és a német gazdaság növekedésnek indult, csökkent a munkanélküliség (amihez hozzájárultak az állami foglalkoztatási programok, amelyek közül az autópálya-építés a legismertebb). A nemzetiszocialista rezsim és Führer népszerűsége nőtt. 1934 augusztusában meghalt Hindenburg és két héttel később népszavazással erősítették meg a kancellári és államelnöki tisztség összevonását. Az antant által megszállva tartott Saar-vidéken 1935-ben népszavazáson erősítették meg a Németországhoz való visszacsatlakozást. A következő évben a német hadsereg egyoldalú lépéssel bevonult a versailles-i béke által demilitarizált zónának rendelt Rajna-vidékre. 1938 márciusában a németek bevonultak Ausztriába és népszavazással annektálták az országot. Mindezeket a lépéseket a náci propaganda a "német nagyság" helyreállításaként ünnepelte. Hitler tervei azonban ennél messzebbre terjedtek. Ahogyan könyvében, a "Mein Kampf"-ban leírta, a német népnek "élettérre" van szüksége keleten, ezt pedig a Szovjetunió elleni háborúval kívánta megszerezni. Már 1936-ban megindított egy titkos négyéves tervet, amely a hadsereg fejlesztését és a gazdaság háborúra való felkészítését szolgálta. 1938-tól kezdve egyre agresszívabb külpolitikát folytatott, szeptemberben a müncheni egyezménnyel kikényszerítette Csehszlovákiától a németlakta Szudétavidék átadását, majd 1939 márciusában a maradék Csehországot is annektálta (Szlovákia névleg önállóvá vált) és Litvániától ultimátummal visszavette Memelt. Az agresszív terjeszkedés azonban véget vetett Anglia és Franciaország eddigi elnéző, "békéltető" németpolitikájának és szövetséget kötöttek a leginkább fenyegetett Lengyelországgal.