Сьома печатка поставила Бергмана серед найвидатніших режисерів світу. Після того як стрічка отримала Спеціальний приз журі на Каннському кінофестивалі 1957 року, Бергман та його актори Макс фон Сюдов і Бібі Андерсон стали добре відомими серед європейської кіногромади, а також критиків і читачів "Cahiers du Cinéma". Протягом наступних п'яти років він утвердився, як перший режисер авторського кіно у Шведському кінематографі. Його картина, з яскравими образами та роздумами про смерть і сенс життя «відразу ставала зрозумілою для літературно обізнаних людей, які тільки починали відкривати для себе мистецтво кінокартин, і швидко стала матеріалом для літературних занять у середній школі та курсів в університетах… На відміну від Голівудських фільмів — „Сьома печатка“ була близькою до елітної художньої культури і, відповідно, гідно оцінювалась інтелектуальною публікою.»