Зовнішня політика Франції в наступні десятиліття після «холодної війни» відзначилось особливим голлістським впливом, який і не змінився під час тривалого президентства соціаліста Франсуа Міттерана (1981—1995). Тогочасні президенти Франції рідко відвідували Пакистан, бо особливу увагу приділяли Індії, оскільки Париж не розділяв очікувань Ісламабаду щодо резолюцій ООН в питані стосовно території Кашміру. Відносини знову загострились у 1998-99 рр., через погляди Парижа на Каргільський конфлікт як небезпечну ініціативу Пакистану, яка створила нову ядерну загрозу. Хоча Франція завжди заохочувала діалог між Індією та Пакистаном, однак не пропонувала посередництва в таких складних питаннях. В колах, які приймають рішення в Парижі, виникло ще одне занепокоєння, коли над Каргілом була проведена операція, що створила нову Лінії контролю у явно добре підготовленій операції.