Premier Cujoši Inukaj je skušal omejevati moč kwantunške vojske, zato so leta 1932 desni ekstremisti nanj izvedli atentat. Zaradi videnja skrajne desnice in vojske, da politiki služijo samo svoji volji in so pogosto skorumpirani, je bil Inukaj zadnji strankarski premier v predvojnem obdobju. Februarja 1936 je skupina mladih oficirjev izvedla državni udar, v katerem so ubili veliko zmernih politikov, preden je bil udar zatrt. Vojska je kljub nasprotovanju udaru incident izrabila za povečanje moči nad političnim sistemom in za kasnejšo abolicijo političnih strank leta 1940 z ustanovitvijo Zveze za pomoč prestolu. Japonska ekspanzionistična vizija je postajala vse bolj drzna in popularna med politično elito, saj so želeli priključiti več ozemlja za pridobivanje surovin in nastanitev presežka prebivalstva. Leta 1937 je izbruhnila druga kitajsko-japonska vojna. Po zasedbi kitajske prestolnice je japonska vojska izvedla grozljivi nandžinški pokol. Združene države Amerike so nasprotovale invaziji na Kitajsko, zato so uvedle ekonomske sankcije za siromašenje Japonske (embargo na nafto). Japonska se je odzvala s podpisom trojnega pakta z Nemčijo in Italijo leta 1940. Julija 1941 je Japonska še poslabšala odnose z zavezniki, ko je zasedla južno polovico Francoske Indokine in povečala napetosti v Pacifiku. Japonska vojska ni uspela poraziti Čang Kaj-Šekove vlade, zato se je vojna na Kitajskem brez večjih premikov nadaljevala do leta 1945. Vloga cesarja Hirohita v vojnah je še vedno predmet spora, saj ga mnogi upodabljajo kot lutko brez moči samoodločbe, drugi pa kot podpornika militarizma.