Обирався послом від Галицької землі на безрезультатні сейми 1752 (Городня), 1754, 1756, 1758, 1760 років, на яких не брав слова. Депутат Коронного трибуналу в 1760—1761 роках, працював для прав та користі суспільства, за що був винагороджений королем (звільнення його Свіржа після пожежі від сплати податків на 3 роки). На Галицьких сеймиках прислуговував шефу партії дворської Єжи Августові Мнішеку; певно, для оборони своїх прихильників дав вибрати себе до каптурового суду 30 січня 1764 року в період безкоролів'я. Як заможний посесор разом з п'ятьма Потоцькими видав видав маніфест проти конвокації 28 липня 1764 року і увійшов як «консиліяр» до складу опозиційної Галицької конфедерації. Перебуваючи переважно у Львові, до Барської конфедерації явно не належав, але не міг пробачити королю Станіславові Августові перемоги над Сасами. Почував себе в закордонному тоді Львові (після 1772 року) гірше, як у Варшаві, казав, що «монарху ближче всілякий мотлох, ніж гідна шляхта» (1774 року). Але прийняв 1775 року відзнаку — орден святого Станіслава, а 1780 року від імператора Йозефа ІІ отримав дідичний титул графа, гідність галицького магната.