Тобрук је могао да прими само 20.000 тона робе месечно, био је у домету РАФ бомбардера, а железница је носила само 300 тона дневно. Мале испоруке могле би се направити у Тобруку, Бардији и Мерса Матруху или бити искрцане у Триполи и Бенгази, удаљене од 1.300 и (2.100 и 1.300 км). Изгубљени бродови у августу порасли су 400% и испоруке су пале за пола, на 51.000 тона. Испоруке су преусмерене натраг у Триполи, а битка за Алам Халфа је потрошила 10.000 тона горива. Хитлер је забранио повлачење из Ел Аламејна, а испоруке су пале јер је мање бродова послато из Италије. (Бродоградилишта, поправке и немачки заменски бродови ограничили су нето губитак трговачких бродова на 23% од 1940. године.) Уочи Друге битке код Ел Аламеина, железница из Тобрука је поплављена и 10.000 тона залиха је заостало, остављајући Оклопној армији само 10% потребног горива.