Крајем 17. века, северни део данашње Србије (Бачку и део Срема) осваја Хабзбуршка Монархија, да би се 1718. године хабзбуршка власт проширила на велики део територије данашње Србије - остатак Срема, Банат, Мачву, Шумадију, источну Србију. Тада се јужно од Дунава и Саве формира нова хабзбуршка круновина названа Краљевина Србија. Тиме је Србија фактички поново враћена на мапу Европе, али 1739. године ова круновина поново постаје посед Османског царства и престаје да постоји. Тада се османско-хабзбуршка граница устаљује на Дунаву и Сави и дели подручје настањено Србима између два царства. Срби на подручју Хабзбуршке Монархије су били у повољнијем положају када је у питању очување српске културе, а уживали су и извесну аутономију у хабзбуршкој војној граници, као и културно-верску аутономију у Монархији. Хабзбурзи међутим нису имали намеру да Србима у Монархији дају онакву аутономију какву су они тражили, тако да ће српска држава бити обновљена јужно од Дунава и Саве, на подручју под османском влашћу, након почетка Српске револуције предвођене Карађорђем 1804. године.