Подчинена първо на епископството на Торино, а след това – на този на Виен по време на господството на франките, Мориен става графство на Савоя и част от едноименния регион: Хумберт I Савойски носи титлата „Граф на Мориен“. Преминаването от Мориен във Вал ди Суза преди построяването на ЖП линията Торино-Париж е ставало главно през прохода Монченизио/Мон Сени (чийто стръмен и криволичещ път е значително подобрен по заповед на Наполеон I Бонапарт в периода 1803 – 1811 г.). Използвани са обаче и проходите на Кол дьо ла Ру/Коле дела Ро (на фр. "Col de la Roue," на итал. "Colle della Rho") и Коле дел Фре(ж)юс ("Colle del Fréjus"), които я свързват с градчето Бардонекия, откъдето се спуска към Суза през градчето Улкс. Френският крал Франсоа I отнема Мориен от Карл III Савойски през 1536 г., но с Мира от Като Камбрези (3 април 1559 г.) тя е върната на херцог Емануил Филиберт Савойски. Долината е взета отново от Савоя (Кралство Сардиния) с анексирането на Савоя към Франция, постановено на Виенския конгрес на 27 ноември 1792 г. Тя е окончателно присъединена към Франция с преминаването на Савоя (и Ница) към Франция след Втората война за независимост на Италия вследствие на споразуменията между Камило Бенсо – граф на Кавур и Наполеон III (1860).