Els primers anys de la guerra van ser favorables l'aliança amb la presa de Gibraltar per Anglaterra. Encara que els austriacistes guanyaven adeptes, Felip V va poder mantenir-se gràcies al seu entusiasme i constància en la guerra i als esforços de la reina Maria Lluïsa i de la princesa dels Ursins. El 1705 l'arxiduc desembarcava a Barcelona i el 1706 era proclamat rei a Saragossa; Felip fracassava en l'intent de reconquerir Barcelona i hagué de fugir a França pel Rosselló, i tornar a la península per Navarra. El 1707 la situació de la guerra millora per a Felip amb l'ocupació dels regnes de València i d'Aragó, i el sud de l'Ebre, després de la decisiva batalla d'Almansa. Fora de la península la balança es decantava pels aliats; Lluís XIV aconsellà al seu net, al qual no podia ajudar pels pactes internacionals, que pactés una pau salvant el màxim possible, consell ignorat per Felip, que es va mantenir a la península. El 1710 l'arxiduc ocupà Madrid davant la indiferència dels madrilenys. La capital va ser recuperada poc després pel general Vendôme, enviat per Lluís XIV per a auxiliar al seu net.