Després de la invasió de l'Iraq el 2003, les agència d'intel·ligència dels EUA van informar que alguns ajudants de Saddam Hussein havien obtingut passaports bielorussos mentre eren a Síria, però que era poc probable que Bielorússia oferís un lloc segur a Saddam i els seus dos fills. Això, juntament amb acords d'armes amb l'Iraq i l'Iran, van esperonar els governs occidentals de prendre una postura més dura contra Lukaixenko. Els Estats Units estaven particularment irritats pels acord d'armes, i els líders polítics del país van començar a refer-se a Bielorússia com a «l'última dictadura d'Europa». La UE estava preocupada per la seguretat dels subministrament de gas de Rússia, que passen a través de territori bielorús, i van adoptar un interès actiu en els afers bielorussos. Amb l'accés de Polònia, Letònia i Lituània a la UE, la frontera de la UE amb Bielorússia va créixer a més de 1.000km.