În timpul revoltei, Sejmul a realizat necesitatea unor însemne naționale unificate, care să fie utilizate de armata polonă. La 7 februarie 1831, el a adoptat albul și roșul, smalțurile (culorile) stemelor Poloniei și Lituaniei, drept cocardă națională a Poloniei. Cocarda alb-roșie a fost de atunci purtată de soldații polonezi în Revolta din Noiembrie, dar și de participanții la Revolta din Cracovia din 1846, luptătorii pentru eliberarea națională poloneză din Marele Ducat al Posenului și din Imperiul Austriac în timpul Primăverii Națiunilor din 1848, precum și de insurgenții polonezi în timpul Revoltei din Ianuarie, 1863–1864. Culorile alb și roșu au fost utilizate și de civili pentru a protesta împotriva dominației rusești, dar și de cei din Franța, Marea Britanie-Irlanda, Germania, Belgia și din alte țări în semn de simpatie cu cauza polonezilor. Hotărârea Sejmului nu a fost însă imediat acceptată de toată lumea. Politicienii de stânga ai vremii, cum ar fi Joachim Lelewel, au continuat să considere că adevăratele culori naționale sunt cele revoluționare, albastru, alb și roșu. Stindardele tricolore au fost utilizate de unele unități poloneze de gherilă în timpul Revoltei din Ianuarie.