Към средата на ХІХ век с развитието на Индустриалната революция става възможно за правителствата да смекчават ефектите на масовия глад чрез контрол на цените, едромащабен внос на хранителни продукти от чуждестранни производители, запасяване, регулация на продукцията и благотворителност. Големият глад от 1845 г. в Ирландия е един от първите масови гладове, включващ такава интервенция, макар правителственият отговор често да е неубедителен. Първоначалният отговор на британското правителство към ранната фаза на масовия глад е бърз и относително успешен. Изправен срещу широко разпространен недостиг на реколта през есента на 1845 г., министър-председател сър Робърт Пийл купува царевица на стойност 100 000 паунда от Америка. Поради метеорологичните условия, обаче, първата доставка пристига в Ирландия едва в началото на февруари 1846 г.