Мађари су 1443. године предузели поход на Турску са намером да их истерају из Европе. На челу тог похода био је краљ Владислав III Варнењчик и Јанош Хуњади са око 12.000 војника. Њима се придружио и српски деспот Ђурађ Бранковић са око 14.000 коњаника и пешака, Власи и добровољци из Немачке и Пољске. У Србији је овај рат познат под називом Дуга војна. Око 40.000 војника успешно је продрло преко Ниша, Пирота и Софије до Златице, али их је зима и несташица хране приморала да се врате. Хуњади је, водећи претходницу хришћанске војске, нанео пораз беглербегу Касим-паши код Алексинца (3. новембра). Битка код Куновице (2. јануар 1444. година) је такође завршена поразом Турака. Устанак у Малој Азији навео је Мурата да са Мађарском склопи мир на 10. година (1. августа 1444). Међутим, вест да је турска војска одсечена у Малој Азији од стране хришћанске флоте на Дарданелима и подстицање византијског цара Јована VIII, навели су мађарског владара да прекрши мир и, заједно са Хуњадијем, покрене нови поход на Турску. Ђурађ Бранковић није учествовао у новом, "Варнинском" крсташком рату јер је са Муратом склопио мир у Сегедину. Хришћанска војска катастрофално је поражена у великој бици код Варне која се водила 10. новембра 1444. године.