Prestiž Rusije, kot velike evropske sile, je v njenem času močno narasel. Po vojni s Švedi (1741-43) je Rusija dobila del južne Finske. Zunanjo politiko je vodil prvi minister Aleksej Petrovič Bestužev-Rjumin, ki je dolgo užival Elizabetino popolno zaupanje. Izboljšal je odnose z Veliko Britanijo in vodil Avstriji naklonjeno politiko, naperjeno proti Prusiji. Ruska vojska je leta 1748 s svojim prihodom v Porenje pospešila končanje avstrijske nasledstvene vojne (1741-48). V sedemletni vojni (1756-63) se je na strani Avstrije uspešno bojevala proti Prusiji, pri čemer ni bila nepomembna Elizabetina osebna mržnja do pruskega kralja Friderika II. Ravno ko je bil ta tik pred zlomom, je carica Elizabeta umrla in prepustila prestol svojemu nečaku Petru III., ki je kot velik občudovalec Friderika II. sklenil s Prusi mir in jim vrnil vsa v vojni zasedena pruska ozemlja.