Potem, ko je bilo med nemško invazijo in premirjem ubitih približno 1.400.000 francoskih vojakov, je zahteval popolno zmago nad nemškim cesarstvom. Clemenceau se je zavzemal za odškodnino, premestitev kolonij, stroga pravila za preprečevanje ponovnega naorožanja, pa tudi za vrnitev Alzacije-Lorene, ki je bila Nemčiji priključena leta 1871. Te cilje je dosegel v Versajski pogodbi, podpisani na pariški mirovni konferenci (1919–1920). Z vzdevkom Père la Victoire ("Oče zmage") ali Le Tigre ("Tiger") je v dvajsetih letih 20. stoletja nadaljeval ostro stališče proti Nemčiji, čeprav ne ravno toliko kot predsednik Raymond Poincaré ali nekdanji vrhovni poveljnik zavezniških sil Ferdinand Foch, ki je menil, da je pogodba preveč prizanesljiva do Nemčije, in slavno izjavil: "To ni mir. To je premirje za dvajset let." Clemenceau je sklenil medsebojne obrambne pogodbe z Združenim kraljestvom in Združenimi državami Amerike, da bi se združil proti morebitni nemški agresiji v prihodnosti, vendar te niso nikoli začele veljati.