Po německé invazi v dubnu 1941 a rozpadu Jugoslávie se stal horlivým podporovatelem nově vzniklého fašistického Nezávislého státu Chorvatsko (NDH). V srpnu 1941 se přestěhoval do Záhřebu, kde do října 1942 vyučoval na chlapecké střední škole ("Treće mužko stvarno obće srednje učilište"). V listopadu 1942 se stal vyslancem NDH v Lublani, tehdy okupované Němci a připojené k Třetí řiši. Koncem války působil na stejném postu v Praze. V květnu 1945 spolu s dalšími představiteli NDH utekl před komunistickými partyzány z Chorvatska do Rakouska a poté do Itálie. V roce 1948 byl vydán do Jugoslávie, kde byl následujícího roku odsouzen k trestu smrti. Trest mu byl nakonec zmírněn na 20 let nucených prací, které si odpykával ve věznici ve Sremské Mitrovici. Roku 1957 oslepl, načež byl podmínečně propuštěn. Do konce života pobýval v Lublani, kde nakonec i zemřel.