Після спалаху Листопадового повстання він командував 1-ою піхотною дивізією. Командував під час переможної битви під Біломенкою. Брав участь у битві під Грохувом, в якій відмовився виконувати наказ контратаки генерала Хлопіцького. У березні 1831 року, призначений генералом від інфантерії та став губернатором Варшави. У серпні та вересні 1831 року Президент Національного уряду Королівства Польського та фактичний керівник у заключний період боїв. Надзвичайно консервативний офіцер, заборонив Патріотичне товариство під впливом подій вночі 15 серпня. Вів переговори з маршалом Іваном Паскевичем щодо умов капітуляції, звинувачувався у недостатній підготовці столиці до оборони і таємних контактах з ворогом. Після капітуляції Варшави він залишився в столиці. Після падіння повстання за рішенням царя він спочатку був засланий до Ярослава, де перебував з листопада 1831 по травень 1832 року. Потім за царським наказом переведений до Вологди, де він пробув до 1835 року.