Оттава розташована в екологічній зоні рівнинних змішаних лісів, однак поблизу неї проходить північна межа екозони Онтарійського щита. Ця близькість забезпечує місту біологічне розмаїття, утворене видами, характерними для обох екологічних зон. Підтримці цього розмаїття сприяє так званий «Зелений пояс», що оточує старі райони Оттави і складається з лісів та сільськогосподарських земель (в тому числі дослідних полів). Пояс був передбачений генеральним планом розвитку міста, який розробив в 1960-ті роки архітектор Жак Гребе, і виконує низку екологічних завдань, як-от поглинання вуглекислого газу, фільтрація ґрунтових і поверхневих вод, протидія ерозії ґрунтів і повеням. Зелений пояс охоплює шість охоронюваних природних територій (): Грінс-Крік, Пайн-Гроув, Саузерн-Фарм і Пініс-Форест, Стоуні-Свомп, Шірліс-Бей і Мер-Бле. Останні три території становлять собою водно-болотяні угіддя, причому Мер-Бле відноситься до нетипових для цього регіону субарктичних екосистем сфагнових боліт і має згідно з Рамсарською конвенцією статус водно-болотяних угідь міжнародного значення. Крім природних зон, що охороняються, у Зеленому поясі розташований ряд охоронюваних об'єктів культурної спадщини: будинок-музей першопрохідців середини XIX століття Лог-Фарм, руїни печі для випалювання вапна XIX століття в Стоуні-Свомп, залишки водолікарні Карлсбад-Спрінгс (об'єкт культурної спадщини провінційного значення) і шлюзова станція Блек-Рапідс на каналі Рідо (1832 року будівництва).