Möblerna omarbetades dock och innehöll alltid någon form av proportionsförskjutning, ny sprödhet eller en djärvare kurvatur. Bobergs dekor var alltid inordnade i arkitektoniskt avgränsade fält, samma förhållande som på hans fasader, som betonar strukturen och konstruktionen av föremålet. Denna stil exemplifieras i en av Bobergs mest hyllade inredningar, Oscar II:s rum, utfört till världsutställningen i Paris 1900. Rummet hade en sexkantig form och väggarna var indelade i fält, klädda i siden. Mönstret med jugenstiliserade rosor var ritat av hans hustru, Anna Boberg. Stolarna i förgyllt trä var klädda i samma siden med stolsben som flöt samman med sargen utan någon synlig skarv, typiskt för en rokokostol. Stolarnas ryggstycke hade en spänd båge som pressades ner av ryggbrickan. Strålarna kring bågen gjorde att, om man ville, kunde se den som en uppåtgående sol. Rummet hade även en spegel med förgylld ram helt överdragen av en rosendekor. Denna dekor hade lanserats i hans byggnader och gett stort beröm. Utöver Oscar II:s rum stod även Boberg för inredningen hos prins Eugen på Waldermarsudde. Boberg fick flera andra uppdrag att skapa hela inredningar, de flesta mycket påkostade och i dyrbara material. I samband med ombyggnaden av professor Gösta Mittag-Lefflers villa i Djursholm 1906 ritade han en hel inredning i mahogny med inläggningar i andra träslag. Senare i sin karriär, runt år 1910 började Boberg överhölja sina möbler med ornament. Vid denna tid närmade sig hans möbler formellt sett alltmer äldre möbler och hans självständiga bearbetning och lek med äldre former försvann.