С почетком рата у априлу 1992. године Јанковић се сели у Београд где наставља каријеру са саставом под именом Неле Карајлић &amp; Забрањено пушење (касније преименован у Но смокинг оркестра), док у опкољеном Сарајеву остају Сучић, Мирко Срдић, Зенит Ђозић, Борис Шибер и дизајнер омота албума Забрањеног пушења Срђан Велимировић, те покрећу ратно издање "Топ листе Надреалиста". Крајем јуна исте године "Топ листа Надреалиста" почиње да ради 15-минутне радио-емисије. У августу 1993. године, након 50 радијских емисија, група снима и емитује четири телевизијске епизоде. Са доласком струје у Сарајеву "Топ листа Надреалиста" почиње са сценском, музичком и видео продукцијом. Сучић је продуцирао музику за ТВ серију и позоришну представу "ТЛН лајв", коју је на бесплатним наступима видело 20.000 Сарајлија. Након рата, Сучић се преселио у Загреб, где је живео неко време. Касније се вратио у Сарајево и заједно са Срдићем, који је током осамдесетих повремено радио на песмама групе те гостовао на концертима, обновио Забрањено пушење. Након поновног спајања групе 1996. године Срдић и Сучић паралелно с припремањем албума раде и на наступима "Топ листе Надреалиста", која након ратног искуства у БиХ па све до 1998. године ради преко 300 наступа по БиХ, Хрватској, Словенији, Немачкој, Аустрији, Данској и Швајцарској под покровитељством Америчке агенције за међународни развој.