Bábur si byl vědom toho, že říše na severu Indie mají početnější armády, než je ta jeho. Používal typickou taktiku kočovných národů založenou na rychlých a opakovaných výpadech proti nepříteli s následným stáhnutím do bezpečí. Díky kontaktům s osmanskými Turky získal i střelné zbraně, mnoha tehdejším vládcům severní Indie nedostupné. Obratnými politickými a zejména vojenskými kroky dobyl Péšávar a Láhaur. V roce 1526 se vydal na svou pátou, nejvýznamnější vojenskou výpravu. 21. dubna téhož roku v bitvě u Pánípatu porazil na hlavu mnohem početnější vojska lódijského sultána Ibráhima Lódího; sám Ibráhim Lódí v boji zemřel a stal se tak posledním sultánem dillíského sultanátu. Tímto činem se Báburovi otevřela cesta do strategicky významného Dillí a dále na východ. Ještě roku 1526 se Bábur tohoto města zmocnil a spolu s ním i Ágry, kterou učinil hlavním městem nově vznikající říše. Již roku 1527 se proti Báburově vojsku postavil jeden z nejsilnějších vladařů tehdejší střední Indie Rána Sánga, vládce Čittauru, který si chtěl podmanit a konsolidovat rádžpútské oblasti. V krvavé bitvě u Síkrí nakonec Rán Sángova armáda podlehla. Následujícího roku se Bábur vypořádal s afghánskými kmeny na západě. Bábur zemřel v relativně mladém věku 48 let v roce 1530. Své si patrně vyžádala nadměrná konzumace alkoholu a hašiše. Bábur po sobě zanechal rozsáhlé básnické dílo a především své "Paměti".