Mýtus dýky v zádech, německy "Dolchstoßlegende", byla představa, která se masivně rozšířila po prohrané první světové válce v pravicových kruzích v Německu. Říkala, že německá armáda by na bojištích nikdy neprohrála, kdyby ji nezradili civilisté v zázemí, zejména republikáni, kteří svrhli dynastii Hohenzollernů během listopadové revoluce roku 1918, a kteří 11. listopadu 1918 podepsali příměří. Teorie byla základní výbavou nacistické ideologie od 20. let. I když zpočátku nebyla primárně antisemitskou, nejextrémnější síly, jako nacisté, ji jako antisemitskou od počátku rozpracovávali, neboť „listopadové zrádce“ definovali jako „marxisty, Židy a kulturní bolševiky“. Celý systém Výmarské republiky (tedy demokratický systém) pak označovali za produkt této národní zrady a symbol německého ponížení. Velká část střední třídy mýtus kudly v zádech přijímala jako úlevný, protože porážka ve válce s dávným nepřítelem Francií byla pro ni nesmírně frustrující. Historici však představu, že Německo prohrálo válku v zázemí, odmítli. Ačkoli Francie byla válkou podobně zdecimována jako Německo a sotva by se zmohla na invazi na německé území, mýtus podle nich nebere v úvahu vstup Spojených států do války a jejich mimořádné a dosud válkou nevyčerpané zdroje. Stejně tak pomíjí fakt, že spojenci Německa – Osmanská říše a Rakousko-Uhersko – se zhroutili a nechtěli dále bojovat. Německo vedlo válku útočnou a nikoli obrannou - na konci roku 1918 prohrálo, protože vyčerpalo své zdroje, aniž mohlo dosáhnout svých útočných cílů, bez ohledu na to, že francouzská armáda by asi nedobyla německé území, kdyby o to usilovala.