Vo Francúzsku v roku 1789 začala Veľká francúzska revolúcia. Bola vedená strednou vrstvou obyvateľstva – buržoáziou a robotníkmi. Jej príčinami boli hlavne hospodárska o politická kríza. Cieľom bolo odstrániť absolutistickú moc panovníka a zabezpečiť pre ľudí základné občianske práva. V Anglicku tieto vrstvy patrili k najmocnejším a spolu účinkovali bok po boku v parlamente. Nepozdávala sa im myšlienka revolúcie a obávali sa, aby neovplyvnila nižšie vrstvy. Niektorí radikáli však volali po zmenách aj v Británii. Nazývali sa Jakobíni a spolupracovali s „Whigs“. Proti nim stáli Toryovci a Wiliam Pitt mladší. Aj bojovníci za nezávislosť Američanov Paine a Burke podporovali rovnoprávnosť všetkých spoločenských vrstiev. Robotníci začali zakladať vlastné politické organizácie, ktoré však po pár rokoch zanikli. V roku 1793 Británia vstúpila do vojny s Francúzmi, ako reakciu na ich napadnutie dnešného Belgicka a Holandska. Francúzsky cisár Napoleon Bonaparte plánoval dokonca inváziu na Britské ostrovy. Briti sa ich snažili poraziť na mori a obmedziť pohyb ich obchodných lodí. Admirál Horatio Nelson vybojoval viacero bitiek nad Francúzmi pri Egypte, Španielsku a v roku 1805 im uštedril definitívnu porážku v bitke pri myse Trafalgar. Potom ešte Angličania, vedení generálom Welingtonom, porazili Francúzov a ich spojencov (Španielsko a Portugalsko) aj na súši. Napoleon bol poslaný do vyhnanstva, no podarilo sa mu ujsť a na sto dní obnovil cisárstvo. Británia sa proti nemu spojila s Prusmi. V roku 1815 bol Napoleon spojeneckými vojskami v bitke pri Waterloo definitívne porazený.