היהודים הראשונים שישבו בסיביר לקראת סוף המאה ה-17 היו שבויי מלחמה ממלחמת רוסיה -פולין. המלחמה התחילה ב-1654 והסתיימה בשנת 1667 עם חתימת הסכם אנדרוסובו. בסוף המאה ה-17 השתתפה האימפריה הרוסית בחלוקת פולין-ליטא וקיבלה שטחים רבים שהיו מיושבים בידי יהודים. בעקבות כך יהודים רבים הפכו לנתיני האימפריה, והפושעים היהודים ואויבי המדינה הוגלו לסיביר (שלא נחשבה אז כחלק מתחום המושב שנוצר בעקבות קבלת השטחים). תחום המושב היה שם נרדף לשטחים בהם יהודים בלבד יכלו להשתקע באותה התקופה. התיישבות יהודית מחוץ לתחום המושב הייתה בלתי חוקית. סיביר בתקופה זו לא נחשבה לחלק מתחום המושב, ולכן יהודים לא הורשו להשתקע באזור זה. כדי להתיישב בסיביר, נאלצו היהודים אז לבצע פשע שעונשו גירוש. בתחילת התיישבותם התמודדו המגורשים עם תנאי האקלים הקשים בסיביר, אך עם השנים הסתגלו לאזור ולתנאיו והחלו לעסוק במסחר ולפתח את הכלכלה. במשך הזמן, חלק מהיהודים שעסקו במסחר התעשרו והצליחו להתפרנס בכבוד. למרות מספרם המועט הם הפכו לחלק מהאליטות המקומיות.