שארל היה בנם הבכור של ז'אן השני מלך צרפת ושל בון מלוקסמבורג, בתו של יוהאן מלוקסמבורג, מלך בוהמיה. הוא היה יורש העצר הראשון שזכה בתואר "דופַן", על שם חבל דופִינֶה בדרום מזרח צרפת, שהפך לנחלת הכתר הצרפתי ב־1349. שארל היה קרוב בתקופה מסוימת לתנועה הרפורמיסטית. בשנת 1357, מוצא עצמו בראשה של מונרכיה, בזמן שאביו, ז'אן הטוב, נפל בשבי בידי האנגלים בקרב פואטייה. למרות שנאלץ להתמודד עם שאיפותיו של שארל מנווארה ועם תמרוניו של אֶטִיֶין מַרְסֶל, הצליח להציל את מלכות בית ולואה, בעוד המדינה נגררת למלחמת אזרחים.