על פשעה של סלדיבר, נגזר כי עונשה יהיה עד תשעים ותשע שנות מאסר וקנס של 10,000 דולר. סלדיבר הוחזקה בכלא במחוז נואיס והשמירה עליה הייתה כבדה, עקב החשש שהיא תתאבד לפני משפטה. המדינה התקשתה לארגן סלדיבר סנגור; דובר אמר כי כל עורך דין שיגן על סלדיבר עלול יהיה להתמודד עם איומי מוות. לבסוף, נבחר דאגלס טינקר להיות הסנגור שלה. אשתו של טינקר חששה שהקהילה תתנכל להם וביקשה ממנו לא לקחת את התיק. טינקר בחר בארנולד גרסיה, תובע מחוזי לשעבר, כיועצו המשפטי. ולדז, שהתגורר כמה רחובות ממשפחת קינטנייה, בחר במארק סקורקה כיועצו המשפטי. השופט מייק וסטרגרן עמד בראש התיק, שהועבר לבסוף לבית המשפט של מחוז האריס ביוסטון, טקסס, במטרה להבטיח שחבר המושבעים לא יערב רגשות ודעות אישיות בעת הכרעת הדין. על פי דיווח שפורסם ב-"Chicago Tribune", "משפט רצח סלינה התחרה במשפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון". וסטרגרן הורה כי לא ישדרו או יקליטו את המשפט והגביל את מספר העיתונאים באולם בית המשפט כדי להימנע מהמאורעות שקרו במשפטו של סימפסון. בנוסף, דווח שם כי הדעות בין הלטינים לאמריקאים הלבנים היו חלוקות. דונה דיקרסון, מוציאה לאור של מגזינים, אמרה ל-"Chicago Tribune" כי "אין לה שום עניין במשפט בגלל הרקע הלטיני של סלינה" והוסיפה כי "מקסיקנים-אמריקאים לא גילו את אותה התלהבות כשאלביס פרסלי נמצא מת". משפט הרצח כונה "משפט המאה" והמשפט החשוב ביותר לאוכלוסיית הלטינים. המשפט ייצר עניין באירופה, אמריקה הדרומית, אוסטרליה ויפן.