L'exagerada resposta del govern britànic va acabar suscitant la simpatia del poble irlandès cap a la causa rebel, el que va acabar provocant l'esclat de la Guerra angloirlandesa entre 1919 - 1922, en què l'ús de tàctiques de guerrilla per part de l'Exèrcit Republicà Irlandès (comandat per Michael Collins i Richard Mulcahy ) va aconseguir derrotar a les tropes d'ocupació britànica, la Reial Policia Irlandesa i els grups paramilitars enviats per Londres (els Black and Tans i la Divisió auxiliar o Auxies). Les accions militars dels britànics contra civils i presoners de guerra van augmentar encara més el suport popular cap als republicans irlandesos, que s'autodenominaven llavors Óglaigh na hÉireann (Voluntaris Irlandesos), tot i que serien més coneguts com a "Irish Republican Army" (IRA; Exèrcit Republicà Irlandès). Les tropes britàniques van arribar a incendiar Cork el 1920 i van matar a trenta persones, totes elles civils innocents, en el conegut com Diumenge Sagnant de 1920, el 21 de novembre d'aquell any.