Va ser membre del Bloc Obrer i Camperol i posteriorment del Partit Obrer d'Unificació Marxista. Va col·laborar amb diversos diaris, com "La Batalla", "Juventud Comunista" i "Adelante". Va ser un dels principals organitzadors de la participació del BOC en els fets del 6 d'octubre de 1934, essent detingut el 1936 per aquests fets. Quan va esclatar la guerra civil espanyola es va oferir voluntari per anar al front i es va encarregar de la direcció militar d'una de les centúries. Segons les memòries de Ramón Fernández Jurado, amb qui va compartir aventures a la guerra, aquesta centúria va acabar essent coneguda com a Centúria Pedrola. Miquel Pedrola va morir, juntament amb altres companys, a Casetas de Quicena a la batalla del Molino Palacín. Al seu multitudinari funeral van assistir els principals dirigents del partit, com Andreu Nin. El 21 de febrer de 1937 se li va dedicar oficialment el carrer Sant Miquel de la Barceloneta a la seva memòria. Va tenir una filla pòstuma, Amada, amb la seva companya sentimental Maria Valero. Les dues es van exiliar a Llemotges el 1937. Miquel Pedrola era un convençut esperantista i va ensenyar la llengua auxiliar internacional a Maria Valero.