La conquesta d'Anglaterra el 1066 per Guillem el Conqueridor tingué com a conseqüència l'ús d'un idioma importat en un territori en el qual el poble parlava anglès antic i llengües cèltiques. L'exèrcit de Guillem es componia de soldats i capitans procedents de diverses regions del nord-oest de França, igual que els membres de la Cort i els barons arribats posteriorment de França. En el seu origen parlaven per tant un conjunt de llengües d'oïl (com el picard) entre les quals predominava el normand. Aquesta amalgama de llengües i dialectes va evolucionar cap a una llengua insular usada per la Cort i l'aristocràcia, coneguda com a anglonormand. Alguns lingüistes prefereixen el terme "anglofrancès" que reflectiria millor l'origen heterogeni d'aquesta llengua