Astfel, conform istoricului Leontin Stoica, s-au remarcat în aceeași perioadă (respectiv în 1914) în Franța deficiențe de reglementare și de concepție similare. Prin urmare, deși vaccinul creat de către Almroth Wright împotriva febrei tifoide fusese testat cu succes în timpul Războiului anglo-bur, de abia în anul 1914 a fost votată de către Parlamentul francez legea vaccinării antitifice obligatorii în armată, iar profesorul Vincent, producătorul vaccinului, a stabilit prea multe contraindicații în ceea ce-l privea pe acesta, datorită faptului că s-a temut de accidente. Drept efect, el a hotărât în iunie 1914 în condițiile iminenței declanșării Marelui Război, începerea vaccinării la 1 octombrie 1914. Efectul tragic al acestor măsuri a fost reprezentat de faptul că, armata franceză s-a îmbolnăvit în masă de febră tifoidă imediat după prima bătălie de pe Marna.&lt;br&gt;La rândul său, atașatul militar român de la Belgrad, Henri Cihoski, a notat într-un raport din iulie 1913 faptul că medicii sârbi nu aveau încredere în vaccinul antiholeric.”