Зі священними місцями та деревами пов'язане й ворожіння, яке серед германських племен є значно поширене та займало важливе значення. Тацит повідомляв про два відомі йому види ворожіння: за птахами й ворожбитними палицями. Далі римський історик розповідає, що жерці () відламують від плідного дерева (до таких германці відносили навіть бук, дуб, бузину, ялівець, горіх) гілку, розрізають її на шматки, які позначають певними знаками й розкидають абияк на білій тканині. Потім жрець (в справах племені) або голова сімейства (в справах приватних) помолившись богам і дивлячись на небо, тричі бере по одній паличці й на підставі зроблених раніше значків самостійно дає тлумачення. Якщо у відповідь отримували заборону, то в цей день заплановане ні в якому разі не можна це виконувати. Після отримання дозволу, то для пересвідчення потрібно провести додаткове ворожіння за польотом або голосом птахів. В тих же священних гаях і дібровах коштом племені утримували білих коней, які не осквернялися ніякою роботою. Їх запрягали до священної колісниці, яку супроводжували жрець разом з вождем племені, й потім звертали увагу на іржання та пирхання тварин. У свевів за ворожіння були відповідальні літні жінки (), які навіть допускалися до вирішення питання про початок війни. Цей факт дозволяє говорити про сильний вплив матріархату всередині племен. Найбільш відомою віщункою, завдяки відомостям Тацита, була з племені бруктерів. Вона своїм пророцтвом надихнула германців на боротьбу з римлянами, й була причетна до змови Цивіліса.