Едва след 18 век започва бавната замяна на църковнославянския език с румънски. През 1780 г. Йохан Клаин Мику издава във Виена граматика – първата румънска книга с латински букви: „Elementa linguä dacoromanä sive valachicä“, в която за пръв път се доказва, че румънският език е романски. Изхождайки от западните земи с немско население, латинската азбука се налага постепенно, особено след оттеглянето на фанариотите през 1815 година. Това става и в Дунавските княжества, но бавно, защото Църквата се бои от влиянието на католицизма. Австрийското влияние прониква и се налага през Трансилвания посредством въвежданата гражданска азбука, която има за цел постепенно изместване и замяна на кирилицата. Последното става факт след Влашката революция и Кримската война довела до обединение на Влашко и Молдова.