År 1785 gav Katarina II adeln vidsträckta förfoganderättigheter över de livegna bönderna. Deras arbetskraft kunde lånas ut eller säljas så att många livegna sändes för att arbeta i Sibirien, Ukraina eller Baltikum eller gjordes till soldater under sin egen herre eller någon annan. Bestämmelsen upphävdes först år 1861 av Alexander II. I den ryska armén hade under 1800-talet ca 50 % av officerarna ärftligt adelskap och övriga åtnjöt personligt adelskap. I de tre livregementena tjänstgjorde endast ättlingar till den gamla betitlade adeln. Efter livegenskapens avskaffande gick den jordägande adeln tillbaka, från att 1877 äga ca 80 % av jordbruksjorden till år 1905 då den ägde endast 62 %. Oktoberrevolutionen avskaffade adelskapet 1917 men ännu under Sovjetunionens första år verkade flera adelsmän i höga positioner. Senare förföljdes de adliga men efter regimändringen 1991 tolererades adelskap igen. Vid det laget hade adeln hade ändå förlorat sin ståndssamhörighet.