Johnsons första framgång kom då han vann två silver i samväldesspelen 1982. I 100-metersfinalen slutade han tvåa efter Allan Wells. Han var också med i Kanadas stafettlag på 4×100 meter. I VM i Helsingfors 1983 åkte han ut i semifinalen efter att ha sprungit på 10,44. I OS i Los Angeles 1984 tog Johnson två brons, individuellt på 100 meter (10,22) och med stafettlaget på 4×100 meter. Johnson hade etablerat sig som Kanadas bästa sprinter och några veckor senare slog han det kanadensiska rekordet då han sprang 10,12 i Zürich. År 1985 slog han den regerande OS- och världsmästaren Carl Lewis för första gången efter förluster i de sju tidigare mötena. År 1985 vann han VM-guld inomhus på 60 meter, med tiden 6,62; året efter slog han världsrekord på distansen (6,50), vid tävlingar i japanska Osaka.