Paralitzada, la regència es va mostrar incapaç de resoldre disputes i rivalitats entre faccions polítiques nacionals i locals. Creient que la concessió de major autonomia política als governs provincials i locals aniria sufocar la creixent dissidência, l'Assemblea General va aprovar una esmena constitucional en 1834, l'anomenat "Ato adicional" (Acte addicional). En comptes d'acabar amb el caos, la creació d'assemblees legislatives provincials només va alimentar les ambicions i rivalitats regionals. A continuació, la violència va explotar en tot el país. Els partits locals competien amb una renovada ferocitat per a governar els governs provincials i municipals, donat que qualsevol partit que dominava les províncies també guanyava el control sobre el sistema electoral i polític. Aquells partits que perderen les eleccions es van rebel·lar i van intentar assumir el poder per la força, el que va resultar en diverses rebel·lions: la Revolta de l'Any del Fum i la Revolta de Carrancas a Minas Gerais, la Cabanyista a Pará, la "Balaiada" en el Maranhão, la Revolta dels "Malês" i la Sabinada a Bahia i la Guerra dels "Farrapos" a Rio Grande do Sul, van ser alguns dels conflictes que van esclatar en aquest periode.