A principis de 1937, les forces de l'Exèrcit d'Àfrica havien augmentat a 60 000 homes, reanomenat com a "Cos d'Exèrcit Marroquí". Per la seva banda, la Legió i els Regulars es van convertir en l'avantguarda dels colpistes per a les operacions de la resta de la guerra i van exercir un paper fonamental en la victòria de l'exèrcit facciós. Durant el contraatac republicà a Brunete, les tropes marroquines van jugar un importantíssim paper en suportar el pes de l'atac republicà i ser elles mateixes les que van haver de rebutjar-lo. Novament, el Cos d'Exèrcit Marroquí va jugar un importantíssim paper durant les batalles de Terol i Aragó a principis de 1938. Per a juliol de 1938, el Cos d'Exèrcit de Marroquí estava integrat per uns 98 000 homes comandats pel general Juan Yagüe. En aquell moment, estava format per les divisions 40a, 50a i 105a; excepte la 50a Divisió, formada per soldats de reemplaçament, totes les altres divisions estaven compostes per tropes veteranes: legionaris, regulars, mercenaris africans dels territoris d'Ifni i Sàhara i voluntaris de les milícies falangistes i carlistes. Durant els primers moments de la batalla de l'Ebre, el Cos d'Exèrcit Marroquí va sofrir el major nombre de baixes a causa de l'èxit de les tropes republicanes, i un nombre important de soldats moros van ser fets presoners, o eren afusellats immediatament com ja es venia fent en el bàndol republicà al llarg de la guerra.