Patrioții catolici fervenți, membri ai Confederației de la Bar din 1768–1772 au adoptat carminul – simbol al șleahtei (nobilimii) polone – și albastrul – simbolul fecioarei Maria – drept culori reprezentative. Acestea, împreună cu albul și roșul, au fost considerate culori naționale în timpul Marelui Sejm din 1788–1792. Albul și roșul au fost utilizate pentru prima oară drept culori naționale de către civili la 3 mai 1792 la Varșovia, în timpul sărbătoririi primei aniversări a adoptării Constituției din 1791. Între timp, militanții de stânga purtau cocardele roș-alb-albastre ale Revoluției Franceze. Legiunile Poloneze înființate în 1797 în republicile aflate sub control francez în Italia, au utilizat fie cocarde naționale ale respectivelor republici italiene, fie cocarda franceză. În ultimul din aceste cazuri, culorile roșu și albastru erau înlocuite cu nuanțele de carmin și, respectiv bleu marin, considerate a fi tradițional poloneze. Confederația Generală a Regatului Poloniei, care a încercat reînvierea Uniunii Polono-Lituaniene în timpul invaziei franceze a Rusiei în 1812, a adoptat cocardele roș-albastre, simbolizând unitatea Poloniei (roșu) și Lituaniei (albastru). Armata Ducatului Varșoviei, controlat de Franța (1807–1815), și cea a Regatului Polon al Congresului, controlat de Rusia (1815–1831) au utilizat cocarde albe, care au fost purtate și de cadeții care au declanșat Revolta din Noiembrie împotriva dominației rusești la 29 noiembrie 1830.