Після завершення Другої світової війни на африканському континенті розпочався підйом національно-визвольного руху. Однією з головних причин його виникнення є зростання національного самоусвідомлення населення колоній, що активно підтримало боротьбу проти нацизму й тепер вимагав від переможців визнання своїх політичних та економічних прав. Активна участь народів колоній у війні проти фашистського блоку значно вплинула на їхнє подальше політичне життя. Колоніальні війська стали кістяком армії Франції, окрім того, звичайні французькі частини також у масовому порядку комплектувались жителями колоній у зв'язку з окупацією території метрополії. Наприклад, в ході Туніської кампанії з близько 80 000 солдат «Франції, що б'ється» дві третини були африканцями; в Італійській кампанії брав участь експедиційний корпус, що складався з алжирських та марокканських дивізій. У період боротьби за звільнення від гітлерівців на території самої Франції була сформована 1-ша французька армія, у лавах якої було до 140 тисяч вихідців з африканських колоній. У подальшому ці солдати склали кістяк антиколоніальних армій, партизанських загонів, легальних та нелегальних патріотичних організацій.