1556-ban V. Károly lemondott a spanyol királyi trónról, örökébe fia, II. Fülöp lépett, aki Alba hercegét megerősítette főhadparancsnoki tisztségében. Don Fernando Álvarez Itáliába indult IV. Pál pápa csapatai ellen, akik – II. Henrik francia király támogatásával – Spanyolország dél-itáliai birtokait akarták elragadni. A spanyol haderő elfoglalta egész Campaniát. 1556 júliusában a király Alba hercegét Nápoly alkirályává "(virrey de Nápoles)" nevezte ki. A herceg főnyi sereggel Róma ellen vonult. Ekkoriban kezdték „Vashercegnek” nevezni. Fenyegető levelet írt a pápának, amelyben az Örök Város feldúlását helyezte kilátásba. Küszöbön állt egy újabb "Sacco di Roma" (a császári csapatok 1527-es pusztítása). A mélyen katolikus II. Fülöp azonban a legszigorúbban megtiltotta Róma elfoglalását, és béketárgyalásokra utasította a herceget. 1557. szeptember 12-én aláírták a cave-palestrinai békeszerződést, amelyben a IV. Pál meghátrált: elismerte Spanyolország hegemóniáját Dél-Itáliában, és kötelezte magát, hogy a jövőben nem köt szövetséget sem Franciaországgal, sem az Oszmán Birodalommal.