Începând cu 1941 și atacul german asupra Uniunii Sovietice, Coaliția Aliaților a funcționat pe baza presupunerii nescrise a faptului că forțele occidentale și Uniunea Sovietică aveau fiecare sfera de influență proprie. Prezumția drepturilor nerestricționate americano-britanice și sovietice în respectivele sfere a început să provoace dificultăți, pe măsură ce teritoriul controlat de naziști a scăzut, iar puterile aliate au eliberat succesiv alte state. Sferele timpului de război nu aveau o definiție practică și nu sa determinat niciodată dacă o putere aliată dominantă avea dreptul la decizii unilaterale doar în domeniul activității militare sau ar putea, de asemenea, să-și forțeze voința cu privire la viitorul politic, social și economic al altor state. Acest sistem prea informal a răzvrătit în timpul ultimelor etape ale războiului și, ulterior, când s-au dovedit că sovieticii și aliații occidentali aveau idei foarte diferite cu privire la administrarea și dezvoltarea viitoare a regiunilor eliberate și a Germaniei în sine.