A második világháború során Albánia előbb olasz, majd a fasiszták kapitulációját követően, 1943. szeptember 8-ától német katonai megszállás alatt állt. 1944 őszére az ország nagy része felszabadult, s a fegyveres honvédő harc oroszlánrésze az Albán Kommunista Párt által szervezett Nemzeti Felszabadítási Mozgalomhoz kötődött. A korábban a politikai palettát színesítő jobboldali Nemzeti Front és a legitimista Törvényesség katonai erejét a kommunisták szintén felmorzsolták a többfrontos harc során. A bel- és a külföldi közvélemény előtt már korábban egyértelművé tették igényüket az ország vezetésére, amikor az 1944. május 24–28-án megrendezett përmeti kongresszuson megvetették a leendő népi demokratikus államrend közjogi alapjait és létrehozták főbb hatalmi szerveit. Megalakították a törvényhozó Nemzeti Felszabadítási Főtanácsot, Enver Hoxha elnöki irányításával megkezdte működését az ideiglenes kormányszervként funkcionáló főtanácsi vezetőség. Az addig irreguláris Nemzeti Felszabadítási Mozgalom az ország reguláris haderejévé lépett elő, melynek főparancsnokául szintén Hoxhát nevezték ki. Öt hónappal a përmeti kongresszust követően megérett a helyzet arra, hogy megtegyék a következő lépést a küszöbön álló népi államrend megszilárdításához, és jogilag is érvényt szerezzenek a Përmetben meghatározott cselekvési tervnek.