1815-ben a brit kormány Szent Ilonát választotta I. Napóleon francia császár száműzetése helyéül. 1815 októberében érkezett a szigetre és Longwood-ban szállásolták el, ahol 1821 májusában meghalt. Napóleon gyűlölte a szigetet és az angolokat amiért ide száműzték. Azért adta meg magát Waterloót követően a briteknek, mert bízott a nagy-britanniai menedékben, ám azok erre a távoli helyre száműzték, mert nem akarták megkockáztatni újbóli szökését és a vészterhes napóleoni háborúk fellángolását. A sziget a maga kopárságával olyan lehangoló volt, hogy a császár napjai méla egyhangúságban teltek és a szabadságát is korlátozta a kissé paranoid Hudson Lowe kormányzó.