Når det serbiske opprøret mot tyrkerne fra 1804 til 1813 ble slått ned førte dette til ett nytt opprør i 1815 og her klarte serberne å få ett indre selvstyre. Etter russisk press ble Serbia ett autonomt fyrstedømme innenfor Det osmanske riket. Under Berlinkongressen i 1878 ble Serbia anerkjent som et selvstendig land. Serberne drømte om å forene alle serbere i en nasjon. Dette førte til krangel med Østerrike-Ungarn om Bosnia-Hercegovina som siden 1878 var okkupert av Østerrike-Ungarn. I 1908 når Østerrike-Ungarn annekterte Bosnia-Hercegovina ble det en diplomatisk krise mellom Østerrike-Ungarn og Serbia som var støttet av Russland. Serbia innså at det var lettere å ekspandere mot syd enn nord. Serbia inngikk enn allianse med nabolandene Montenegro, Hellas og Bulgaria også kjent som Balkanforbundet. I oktober 1912 brøt den første balkankrigen ut. Det ble suksessrikt for Serbia og resten av Balkanforbundet. De drev ut osmanene fra Balkan. I mai 1913 sluttet Serbia fred med Det osmanske riket. Det ble uenighet mellom seierherrene om landområder og Bulgaria var svært misfornøyd med byttet. Dette førte til den andre balkankrigen der Bulgaria kjempet mot Serbia, Montenegro og Hellas. Når det så ut til at Bulgaria kom til å tape gikk også Romania og Det osmanske riket til angrep. Serbia fikk da kontroll over Makedonia. Resultatet av disse krigene var at Serbia ble en mektig regional makt på Balkan.