Počátkem 30. let začaly na Slovensku sílit autonomistické snahy, které představovala Hlinkova slovenská ľudová strana. Autonomii země dostala až v roce 1938, kdy už bylo jasné, že stát nebude dlouho existovat. Do sněmu Slovenské krajiny získala naprostou většinu Hlinkova strana. Mezitím však ve straně zesílily separatistické tendence. Ty byly podporovány Adolfem Hitlerem. Nad Slovenskem bylo ze strany Česko-Slovenska vyhlášeno stanné právo, veškerou moc přebrala armáda. Hitler řekl představitelům HSĽS, že pokud nevyhlásí nezávislost, čeká je okupace stejně jako zemi Českou a Moravskoslezskou a zároveň jim v druhém případě garantoval samostatnost. Tiso kontaktoval prezidenta Háchu, aby na 14. března svolal zasedání sněmu. Ten přijal zákon o nezávislosti Slovenského státu. O několik hodin později se trhla i Podkarpatská Rus. O den později přišla okupace zbytku státu. Sněm Slovenskej krajiny se přeměnil v parlament Slovenské republiky. Zemský úřad dále bez větších pravomocí fungoval až do roku 1940, kdy byl státem zrušen. V roce 1943 vznikla před Slovenským národním povstáním tzv. "Slovenská národní rada", jako protifašistický odbojářský orgán. Ten byl po válce zpětně uznán Československou republikou. Na Slovensku měl zákonodárnou moc. Její působnost pak upravil speciální zákon "O Slovenských národních orgánech". Status země však obnoven nebyl.