Den "skændsels" ramme, som Roosevelt valgte fik yderligere styrke ved at det fulgte mønsteret fra tidligere fortællinger om store amerikanske nederlag. Slaget ved Little Bighorn i 1876 og sænkningen af USS "Maine" i 1898 havde begge været kilder til intens national forargelse og beslutsomhed om at føre krigen over i fjendens lejr. Nederlag og tilbageslag blev i begge tilfælde fremstillet som et springbræt mod en senere og uundgåelig sejr. Som professor Sandra Silberstein bemærker fulgte Roosevelts tale en veletableret tradition for hvordan "præsidenter ved hjælp af retoriske konventioner tiltager sig ekstraordinære bemyndigelser som øverkommanderende, uenighed minimeres, fjender rakkes ned, og liv mistes i forsvaret af en nation, som igen er forenet under Gud."