Kvægpest er en meget smitsom og for det europæiske kvæg meget farlig sygdom, som hører hjemme mellem steppekvæget i Mellemasien og det sydøstlige Rusland, hvorfra den med kortere eller længere tids mellemrum har bredt sig vest på over Europa. Meget taler for, at den »kvægsyge«, som bredte sig i Mellemeuropa efter hunnerhordernes indfald her i 4. århundrede e. Kr., har været kvægpesr. Fra 6., 9., 10. og 13. århundrede haves meddelelser om heftige udbrud. Under de store krige i det 18. og i begyndelsen af det 19. århundrede rasede sygdommen med en sådan voldsomhed, at regeringerne i flere af de europæiske stater så sig nødsagede til selv at overtage bekæmpelsen ved særlig uddannede folk. Frankrig gik i spidsen ved oprettelsen af veterinærskolerne i Lyon og Alfort (Paris), og Danmark fulgte meget snart efter. I Danmark har kvægpest ikke optrådt siden 1814, da den blev slæbt ind i Holsten og Slesvig med de allierede armeers slagtekvæg. 1865 dukkede den ganske uventet op i England, hvor den fra først af blev forvekslet med mund- og klovsyge. Under Tysklands krige (1866 med Østrig og 1870—71 med Frankrig) bredte kvægpest sig igen i Vesteuropa med det til troppernes kødforsyning indførte steppekvæg, og 1877 viste sygdommen sig pludselig i Hamburg, tilført med kvæg, som var blevet smuglet ind over den schlesiske grænse. Under Balkankrigene i 1912—1913 brød kvægpest ud i Bulgarien. Hver invasion har voldt de pågældende landsdele ganske overordentlig store tab. Danmark mistede fx i årene 1745—1752 ikke mindre end 2 mio. stk hornkvæg, og så trykkede var som en følge heraf landbefolkningens kår, at regeringen måtte eftergive den skatterne. Udbruddet i 1865 kostede England 500.000 stk hornkvæg, og Tyskland mistede i 1870 50.000 stk.