З кінця XVIII ст. і до Першої світової війни присутність євреїв у Харкові залежала від статусу міста, яке знаходилося за межею Смуги осілості. Це давало привід представникам влади ставити під сумнів статус єврейської громади у місті, члени якої мали право перебувати в Харкові лише як представники того чи іншого стану — купецтва, міщанства тощо. До середини XIX ст. основними сферами присутності євреїв у Харкові були торгівля та армія. З 1827 р. імперська влада залучала євреїв до служби в армії, використовуючи це як інструмент для асиміляції. Надалі євреї мали суттєве представництво у харківському гарнізоні. У сфері торгівлі євреї були постійними відвідувачами тривалих харківських ярмарок. Обмеження щодо перебування євреїв у місті використовувались торговцями-конкурентами, як привід для скарг, наслідком яких ставали тимчасові заборони на участь євреїв-купців у ярмарках. Тим не менш, єврейське представництво в торгівельній сфері зростало. В середині XIX ст. про важливість участі євреїв у ярмарках, як посередників та організаторів гуртової торгівлі, писали представники губернської влади та офіційні експерти.