1953-ban, a Főiskola befejezésével jelentős ösztöndíjat juttattak neki. Műteremhez jutott, és anyagi helyzete olyan életvitelt biztosított számára, melyre sok kortársa áhítozott. Azonban a kommunista államhatalom politikája által rákényszerített kötelezettségek miatt rabnak, kiszolgáltatottnak érzi magát. 1956-ban megnyíltak a határok Nyugat felé, ekkor úgy döntött, megvalósítja gyermekkori álmát, és Franciaországba távozott. Ösztöndíjjal felvették a Párizsi Művészeti Akadémiára.Technikai tudását, felkészültségét diáktársai és tanárai egyaránt elismerték, aminek megnyilvánulása az volt, hogy 1958-ban ő nyerte el a párizsi Écola des Beaux-Arts magyar festők alkotásaiból rendezett kiállítás fődíját. Elszigeteltségtől szenvedett, elveszettnek érezte magát Párizsban. Felfedezte, hogy a középszerű silányságot magasztalják fel az égig, másod-, sőt harmadrangú művészek sikeresek, olyan praktikáknak köszönhetően, amit ő becsületből mindig is elvetett, és megvetett.