De danske makthaverne greide å få de utpekte stenderrepresentantene til å skrive under på at de godtok innføring av eneveldet, noe som skjedde uten særlige protester. Innføringen av eneveldet innebar først og fremst en kraftig svekkelse av den gamle adelens maktstilling til fordel for Kongen. Noe av forklaringen på den manglende motstanden mot innføringen av eneveldet fra adelens side var at det danske riksrådet, og dermed høyadelen, under Karl Gustav-krigene (1657–60) helt hadde mistet kontrollen over hæren, og dermed kunne Fredrik III bruke hærens tyske offiserskorps og vervede tropper til å skremme adelen i Danmark fra å sette seg til motverge mot innføringen av arvekongedømme og absolutt monarki og opphevelse av kongens håndfestning. Danmark befant seg dessuten i en prekær situasjon både økonomisk og militært, og adelens krigstjeneste hadde vist seg svært ineffektiv under Karl Gustav-krigene. Fredrik III hadde ved sitt kongevalg i 1648 måttet undertegne den strengeste håndfestning noensinne, som gav riksrådet og adelen større innflytelse enn noensinne og la store begrensninger på kongens makt. Innføringen av enevelde førte gjennom maktoverføringen fra adelen til kongemakten etter hvert til en mer profesjonell statsadministrasjon og en styrking av både borgerklassens og vanlige folks stilling i forhold til det gamle føydalsamfunnet, og var derfor en viktig begivenhet i fremveksten av en moderne stat.