У 1949 р. Ірландія була готова домовитись про двосторонній оборонний пакт із США, але виступала проти вступу до НАТО, доки питання про Північну Ірландію не було вирішено із Сполученим Королівством (див. "“Проблеми" 1968–1998 рр.”). Офіційні відносини між НАТО та Ірландією розпочались у 1999 році, коли Ірландія стала підписантом програми НАТО "Партнерство заради миру" та Ради євроатлантичного партнерства Альянсу. З тих пір НАТО та Ірландія активно співпрацювали з питань миротворчості, гуманітарної допомоги, порятунку та врегулювання криз та розвивали практичне співробітництво в інших військових сферах, що становлять взаємний інтерес, в рамках Ірландської програми індивідуального партнерства (ІПП) та Індивідуальної програми партнерства та співробітництва (ІПКП), який узгоджується спільно кожні два роки. Співпраця Ірландії з НАТО зосереджена навколо історичної політики нейтралітету країни у збройних конфліктах, що дозволяє ірландським військовим розміщуватись у миротворчих та гуманітарних місіях, де є мандат ООН ( резолюція Ради Безпеки ООН або резолюція Генеральної Асамблеї ООН), за умови схвалення уряду та Дайла Еріана (ірландський парламент). Це відомо як політика Ірландії "потрійного замка".