שורשי המונטניארדים נעוצים עוד בוויכוח הגדול שהסעיר את המועדון היעקוביני בשלהי 1791, כשז'אן פייר בריסו קרא לצאת למלחמה נגד הגולים האריסטוקרטים, שתכננו לחסל את המהפכה, והאימפריה הרומית הקדושה שסיפקה להם מקלט. מקסימיליאן רובספייר ראה בעימות צבאי סכנה גדולה ודרבן את האופוזיציה לכך בתוך המועדון. בעוד אנשי בריסו היוו את הבסיס לז'ירונדינים, הגרעין המונטניארדי החל להתגבש נגדם כבר אז. ציר האספה המחוקקת מארי ז'וזף לקיניו טבע את המושג "ההר", ממנו נגזר שם הסיעה, בנאום ב-27 באוקטובר 1791, כשהוא מתייחס לנציגי השמאל שישבו בספסלים הגבוהים, אך זה טרם הפך לשכיח. האגף היעקוביני שתמך ברובספייר התאפיין בסמכותנות ופופוליזם, בחתירה לממשל ריכוזי עם רשות מבצעת חזקה (הז'ירונדינים העדיפו רשות מחוקקת שתרסן את הזרוע הביצועית), בקיצוניות אידאולוגית אך במתינות זהירה בענייני חוץ. ב-9 באוגוסט 1792 התאספה ועדה של נציגי הרבעים, בראשות ז'ורז' דנטון ממועדון הקורדליירים, הדיחה את הקומונה של פריז וארגנה למחרת הפיכה נגד המלך שהסתיימה בכך שביקש מקלט באספה ונעצר. אירועי ה-10 באוגוסט אורגנו מחוץ למבנה השלטוני הקיים, אך השמאל היעקוביני באספה מיהר להתייצב לצד הקומונה החדשה והמוני הסנקילוטים הפריזאים שהיוו את בסיס כוחה. באי-הוודאות ששררה במהלך הבחירות לוועידה הלאומית (קונבנט) החדשה, שהתאספה ב-20 בספטמבר, התגבשה ברית בין שני כוחות אלה. מתוכם התמצבו שלושה מנהיגים: דנטון, רובספייר והעיתונאי הקיצוני והפופולרי ז'אן-פול מארה, שתפקדו כמעין "טריומווירט". צירי הוועידה שהזדהו עמם ישבו בספסלים הגבוהים משמאל ליושב-הראש, ורק מאז התקבלו השמות "ההר" ו"מונטניארדים" ונעשו נפוצים.