Kancléř Dollfuß využil v březnu 1933 krizi v parlamentu a nechal ho na neurčito rozpustit. Vládní koalice situaci chtěla využít k tíženým ústavním reformám. V květnu 1933 vznikla Vlastenecká fronta a členové Landbundu začala ztrácet půdu pod nohama. Ve vládě se snažili bránit demokratické principy. Díky německému charakteru strany se postavil Landbund proti oficiálnímu zakázání nacistické strany. Nacisté nakonec byli postaveni mimo zákon ale bez hlasů Landbundu. Spory s Heimwehrem přerostly v odchod členů strany do opozice. Dollfuß vytvořil novou vládu, která již byla bez stranické příslušnosti a ostře jednala jak proti nacistům, tak levicovým skupinám. Svůj vzor viděla v Mussoliniho fašistické Itálii. Strana se prakticky rozdělila na dva tábory. Prvním vedený Vinzenzem Schumym prosazoval vstup strany do Vlastenecké fronty a podporu silného nezávislého Rakouska. Skupina členů kolem Winklera a Bachingera oponovala tím, že by se jednalo o zradu němectví. V březnu 1934 Dollfuss představil novou ústavu, ve které již politické strany neměly místo. Pokusil se přesvědčit členy Landbundu, aby ústavu podpořili, ale Winkler s Bachingerem nakonec zvítězili nad Schumym a pro ústavu Landbund nehlasoval. Zákon o nové ústavě ale stejně prošel a k 1. květnu 1934 byla zakázána jakákoliv činnost politických stran v Rakousku. Členové stranu rozpustili, ale lokální rolnické spolky zůstaly aktivní. Stále více členů odcházelo k nacistům a mnoho bývalých členů Landbundu se pak účastnilo na straně nacistů neúspěšného Červencového puče. Provládní křídlo kolem Schumyho bylo začleněno Vlastenecké fronty a jeho členové zasedli na pozice spravující zemědělství a lesnictví. To trvalo další 4 roky do března 1938, kdy moc převzali nacisté. Vlastenecká fronta byla zakázána a Rakousko bylo připojeno k Německu.