Перед Першою Світовою війною в Палестині проживало близько 2-3 тисяч вірменів, переважно в Єрусалимі. У Вірменському кварталі до початку XX століття проживали переважно релігійні вірмени; від 1915 року почалося швидке заселення Вірменського кварталу світськими людьми, що втекли з Османської імперії. Тисячі вижилих після геноциду вірмен з Кілікії (вілайєт Адана) знайшли притулок у кварталі починаючи з 1915 року і далі; різке зростання чисельності громади було відзначено після геноциду вірмен у Західній Вірменії 1917 року — за рахунок біженців з півночі Туреччини. Не виключено, однак, що самих єрусалимських вірменів врятувало від загроз захоплення Єрусалима британцями 1917 року. Вважається, що 1925 року у усій Палестині проживало 15000 вірменів, більшість з них — у Єрусалимі (однак, британський перепис 1931 року показав лише 3524 вірмен у всій Палестині). В період мандата їх чисельність, за оцінками, досягла 20000 чоловік. 1947 року близько 1500 вірмен з Палестини репатріювалися в Радянську Вірменію, позначивши тим самим початок тривалого занепаду вірменської спільноти Єрусалима. Найбільша кількість вірменів, що проживали в Єрусалимі, становила 16 тис. (1948 рік).