Després del 8 de setembre de 1943, l'holocaust a Itàlia no només va afectar als nens jueus, sinó també a un gran nombre de nens no jueus perseguits per raons polítiques, com a implicats directament o indirectament en la lluita d'alliberament. Molts nens i adolescents, inclosos els jueus, es van unir molt joves a formacions partisanes o a moviments de resistència clandestina. Alguns d'ells van caure en accions de combat: Gennaro Capuozzo i Filippo Illuminato durant els Quatre Dies de Nàpols; Ugo Forno a Roma; Franco Cesana i Luciano Domenico al nord d'Itàlia. Altres van pagar el seu compromís amb la vida o amb la deportació: Duilio Cibei, una víctima de 15 anys de la massacre de les fosses Ardeatines a Roma; Franco Centro, Beniamino Cobianchi i Roberto Di Ferro, afusellats; Marcello Martini i Franco Cetrelli, deportats al camp de concentració de Mauthausen. Més de 1.500 nens van ser víctimes de massacres i represàlies: 130 en la massacre de Sant'Anna di Stazzema, més de 200 en la massacre de Marzabotto, els altres en les nombroses massacres anomenades «menors». Els nens també van ser dels pocs testimonis directes d'aquestes massacres, com Leopolda Bartolucci a Sant'Anna di Stazzema.