Først i 1200-tallet fremtrådte Litauen som et historisk hele derved, at Mindaugas samlede de af den Tyske Orden i vest og tatarerne i øst truede litauiske stammer til forenet forsvar, erobrede Polotsk og besejrede Sværdbroderordenen ved Saule (1236). Mindaugas førte uafbrudte strider med disse fjender og lod sig døbe, fik kongetitel af pave Innocens 4. og blev kronet til konge af Litauen i 1253. Hans efterfølgere levede i indbyrdes strid, og Litauen tilfaldt med Vytenis (1282–1315) en ny æt, som herskede såvel i Litauen som i det siden dermed forenede Polen til midten af 1500-tallet. Vytenis’ søn Gediminas til 1328 erobrede Žemaitija samt en del af Kievriget og grundlagde byerne Vilnius og Trakai. Af dennes sønner gjorde Algirdas fra 1330 sig til enehersker, fordrev tatarerne fra Podolien og slog Dimitri, storfyrste af Moskva, ved Mosaisk i 1333. I forbund med sin svoger Kasimir den store af Polen erobrede han Røderusland i 1340, besejrede den Tyske Orden i 1343.