Zandarelli roku 1848 nastoupil jako dobrovolník do italské armády, po porážce u Novary se vrátil do rodné Brescie a byl tam jako italský vlastenec šikanován rakouskými úřady. Roku 1860 byl zvolen poslancem posledního sardinského parlamentu, od roku 1876 se naplno věnoval politice za levicově liberální tábor, když se poprvé stal ministrem a osvědčil se jako schopný administrátor. Zaznamenal však i neúspěchy: například při potlačování kriminality se jako ministr vnitra příliš spoléhal na tvrdou represi a podceňoval prevenci, což mělo za následek nárůst počtu vražd.