Po druhé světové válce si založil živnost na opravu kotlů a brzy po únorovém puči se dostal do střetu s bolševiky. Ve spolupráci s přáteli z Národně socialistické strany se podílel na rozšiřování protikomunistických letáků a byl poprvé zatčen již v roce 1948. Po několika měsíčním věznění na Pankráci byl na amnestii propuštěn, ale v protikomunistické činnosti pokračoval. Založil odbojovou skupinu a odešel přes hranice. V západním Německu navázal kontakt se skupinou generála Ingra a byl jako agent-chodec pověřen podporovat domácí odboj a zejména obnovit činnost své skupiny, která mezitím přestala fungovat. Po několika týdnech byl zatčen a surově vyslýchán. O své činnosti nic neprozradil a byl Státním soudem odsouzen na 20 let. Prošel vězeními na Plzni-Borech, v Leopoldově, v Příbrami na uranovém dole Bytíz a v Opavě. Po propuštění v roce 1964 pracoval v plynárně. V roce 1968 se stal členem klubu bývalých politických vězňů K-231. Mezitím byl mimo jiné znovu podezříván z odbojářské činnosti, což se nakonec nepotvrdilo (viz citát). V současnosti je 1. místopředsedou Konfederace politických vězňů.