Otto Reinhold Ladau föddes i Livland med namnet Ladow. Redan 1696 tog han värvning vid amiralitetet som volontär, och 1699 utnämndes han till arklimästare och bevistade som sådan landstigningen på Själland 1700. Följande år deltog han i blockaden av Dünamünde skans med så mycken utmärkelse att han 1702 förordnades till konstapel på de fregatter, som var kommenderade till kryssning på sjön Peipus. Under tiden därefter användes han till flera expeditioner både till lands och sjöss. 1706 erhöll han tillstånd att gå i fransk tjänst och bevistade med Erik Sparres regemente drabbningarna vid Ramillies, Oudenarde och Malplaquet. I slaget vid Malplaquet blev han tillfångatagen av holländarna. Under tiden hade han vunnit befordran till kapten och återkom 1711 till Sverige, där han utnämndes till ryttmästare vid Upplands femmänningsregemente, varifrån han 1716 förflyttades till samma grad vid livregementet. Han deltog därfefter i fälttåget till Norge, och var den sista Karl XII belönade med adelsbrev, vilket skedde tio dagar före hans död 20 november 1718. 1720 befordrades han till överstelöjtnant vid Estniska adelsfanan. Han erhöll inte fullmakt som överste förrän 1741, då han fick befälet över Savolaks och Nyslotts infanteriregementen. Med dessa bevistade han svenskarnas nederlag i kriget mot Ryssland 1741-42 och avled i Borgå som vice landshövding över Nylands och Tavastehus län.