Kinsvarvik var i Stavanger for å lære mer rosemaling, særlig maling av kister. Han gikk på Bergens tegneskole fra 1865 og var i to vintrer elev hos Anders Askevold. Gjennom Askevold lærte han om Düsseldorf- og Paris-kunsten, og han lærte å male dyr noe som var Askevolds spesialitet. Han drev en tid med kunst- og dekorasjonsmaling, men fant etter hvert ut at treskurd var hans største talent. Han søkte tilbake til den norske folkekunsten fra middelalderen, og medvirket til gjenfødsel for den norrøne ornamentikken fra stavkirkene og fra før-kristen tid. Kinsarvik ble særlig inspirert av Lorentz Dietrichson og hans verk om norsk treskjæring (1878). Dietrichson etterlyste en kompetent kunstner og treskjærer som på grunnlag av studier av stavkirkeportalene kunne skape en stil som passet samtiden. Henrik Grosch påvirket også Kinsarvik. Grosch og Dietrichson sto bak treskjærerskolen i Hardanger. Grosch lånte ut gjenstander fra museet til treskjærerskolene i Hardanger, Telemark og Lesja. Blant Kinsarviks elever var Lars Utne, Magnus Dagestad, Torbjørn Alsåker og Torleiv Agdestein. Fra 1896 malte Kinsarvik treskurden sin, opprinnelig var den bare brunbeiset. Han deltok med hell under verdensutstillingen i Paris i 1900.