Sällan har två så olika naturer som Blücher och Gneisenau bildat ett så fulländat helt. Gneisenau var tankens och planernas man, som hämtade sina planer ur sina djupa insikter och sitt klara förstånd; Blücher var handlingens man, som bragte Gneisenaus planer till verklighet och som med fullt förtroende stödde sig på sin stabschef. Frukten därav blev schlesiska arméns segerrika fälttåg 1813–1814 (efter slaget vid Leipzig utnämndes Gneisenau till generallöjtnant och greve), återtåget mot Wavre och intagandet av en ny operationslinje efter nederlaget vid Ligny 1815 samt ingripandet i slaget vid Waterloo och den lysande segern där två dagar senare. Efter kriget blev Gneisenau med generals grad chef för VIII:e armékåren, men tog 1816 avsked. Han återinträdde 1818 i tjänst som guvernör i Berlin och blev 1825 fältmarskalk. 1831 fick han befälet över den armé, som sammandrogs i Posen för att biträda ryssarna vid undertryckandet av upproret i Polen, men dog av kolera i Posen 24 augusti samma år.