Када је Аргун преузео власт Илканат је обухватао Персију, Хорасан и још неколико околних земаља. Хорасан је још увек био угрожен, па је илкан тамо послао свог сина Газана са 30.000 коњаника да заштити ту област и тамошње становништво. Осим од Чагатаи каната, стална опасност је претила и од Египта, који наставља да осваја крсташке државе на Леванту. Године 1283. крсташки градови: Акра, Сидон и Атлит склопили су мир са муслиманима на 10 година. Рачунајући на помоћ илкана, гроф Триполија је одбио да склопи мир, Међутим, помоћ није стигла и грофовија Триполи је пала, 1289. године, град је спаљен, а становништво је побијено. Међутим, у јесен 1290. године у Акру су пристигли крсташи из Италије, поводом чега је направљено славље, које се претворило у крвопролиће. Пошто су пијани крсташи побили велики број муслимана, султан Калаван крши примирје и 4. новембра, као одмазду, покреће поход против Акре. 10. новембра султан умире, а поход бива одложен и настављен тек после Аргунове смрти у пролеће следеће године, када ће уследити и коначан крах крсташки држава на Леванту. Осим Мамелука забрињавајуће је било јачање Османских Турака у западним деловима Иконијског султаната, вазала Илканата. Године 1288. они су потукли Византинце код Мелангине, преневши тамо своју престоницу, освојивши и Караџахисар. Тако се Илканат током Аргунове владавине нашао, мада индиректно, угрожен од стране оближњих муслиманских земаља, чија је моћ стално расла.