A zsarnokölők legyőzését célul kitűző, i. e. 43-ban alakult második triumvirátus miután i. e. 42-ben a philippi csatában győzelmet aratott Brutus és Cassius erői felett, a triumvirek tovább erősítették pozícióikat és a proscriptiók egészen i. e. 39-ig nyitva maradtak. A szövetséget megújították az i. e. 37-es tarentumi egyezmény keretében további öt évre, de hamarosan megbuktatták Lepidust, így Octavianus és Antonius érdekei kerültek szembe egymással, a Birodalom gyakorlatilag felosztódott Keletre és Nyugatra. Antonius keleten a parthusok ellen folytatott harcaihoz megszerezte Egyiptom támogatását. Mérsékelt sikereit Alexandriában triumphussal ünnepelte meg. Octavianus Rómában nyílt propagandát kezdett folytatni ellene, azzal vádolta, hogy egyeduralkodói vonásokat vett fel, valamint diadalmenetével a római hagyományokat gúnyolta ki. Végül i. e. 32-ben Octavianus hadat üzent Antoniusnak, kettejük vetélkedését az i. e. 31-es actiumi tengeri ütközet döntötte el, ahol vereséget mért az egyiptomi hajókkal kiegészült antoniusi flottára, így Octavianus lényegében az egész római világ ura lett. I. e. 29-ben Octavianus hazatért Rómába, beköszöntött a béke, bezárták Ianus templomának kapuit, i. e. 28-ban megválasztották princeps senatussá, i. e. 27-ben formálisan restaurálták a köztársaságot, megkezdődött a principatus kiépítése.