V slovenskom prostredí sa s emporami stretávame najčastejšie v priestore hlavnej lodi a to aj u vidieckych kostolov. V románskom období vznikajú tzv. emporové kostoly, kde západne orientovaná empora (teda naproti presbytériu) slúžila ako priestor vyhradený zemepánovi, donátorovi kostola (Dražovce, Kalinčiakovo). V období gotiky vznikajú empory ako priestor pre spevácky zbor či organ, teda chóry (Rožňava). S príchodom reformácie prechádza väčšina existujúcich kostolov do rúk evanjelikom či reformovaným veriacim, ktorí ich upravujú svojej liturgii. K najčastejším úpravám patrí vybudovanie empor z dôvodu zvýšenia kapacity kostolov (Plešivec). Takéto najčastejšie drevené empory vznikajú aj v malých vidieckych kostoloch, často s bohatou maliarskou výzdobou. V ojedinelých prípadoch sú dve empory umiestnené nad seba (Rybník). Empory sú taktiež typickým prvkom klasicistických tolerančných kostolov, často ide o priebežné empory obiehajúce tri strany kostola s centrálne umiestnenou kazateľnicou (Bratislava, Veľký ev. kostol). Tento architektonický prvok našiel vďaka svojej účelnosti uplatnenie aj v modernej sakrálnej architektúre (Bratislava - Legionárska), tu už najčastejšie ako železobetónové monolitické konštrukcie.