У силу зростання обсягів приміських пасажирських перевезень Ризький вагонобудівний завод в 1980-ті роки розробляв електропоїзди типу ЕР24, із збільшеною довжиною кузова (до 21,5 м замість колишніх 19,6). Передбачалося, що їх серійне виробництво почнеться до 1987–1988 років, що вони будуть в цілому ідентичні ЕР2Р і мати в кілька разів збільшені розміри. Але виробництво цих вагонів відкладалося, це тягло за собою позбавлення премій і РВЗ прийняв рішення вже до початку їх виробництва освоїти «перехідну» модель ЕР2Т, що мала розміри ЕР2, але з обладнанням ЕР24 і мала місткі накопичувальні майданчики (за рахунок ліквідації місць для сидіння на кінцях вагонів) і ряд інших незначних конструктивних відмінностей. Побудова ЕР2Т, що замінив ЕР2Р, почалася з осені 1987 р. і тривала 10 років, закінчившись випуском ЕР2Т-7249. У 1994 р. був побудований електропоїзд ЕР2Т-7947 ​​(між поїздами ЕР2Т-7246 і ЕР2Т-7247). У 2000 р. із закуплених корпусів вагонів Львівський локомотиворемонтний завод був випущений ЕР2Т-7250. У 2003 р. Латвія поставила для Грузії ЕР2Т-7251. У 1990 році в порядку експерименту були випущені 6 складів (7180-7185) з рекордною довжиною у 14 вагонів і кондиціонерами повітря в кабінах машиністів. Всі вони надійшли на Київський напрямок Московської залізниці, де для них попередньо були подовжені посадочні платформи. На даний момент практично на всіх машинах кондиціонери не працюють, а електропоїзди доведені до стандартною 12-вагонною складовою, шляхом виключення зайвих секцій. Велика частина випущених поїздів серії ЕР2Т — понад 4/5 — припадає на період з початку виробництва до розвалу СРСР.