Розкол РСДРП на більшовиків і меншовиків стався на II з'їзді РСДРП, під час голосування за 1-й параграф статуту партії. Більшовики тримали курс на гегемонію пролетаріату в майбутній революції. В. І. Ленін хотів створити згуртовану, бойову, чітко організовану, дисципліновану пролетарську партію. Мартовці стояли за більш вільну асоціацію, орієнтувалися на ліберальну буржуазію. Прихильники Леніна, з самим Володимиром Іллічем на чолі, відстоювали «програму максимум», в якій пропонувалося повне знищення буржуазного класу і створення робочого руху, а прихильники Мартова «програму мінімум», в якій враховувалися інтереси дрібних буржуа і селян. З цієї причини вони і отримали позначення «більшовиків» і «меншовиків» відповідно. Надалі ці групи то намагалися об'єднуватися, то розходилися, але, як виявилося, розкол відбувся остаточний, хоча неодноразово були переходи від меншовиків до більшовиків, наприклад Л. Д. Троцького, так і навпаки.