Під час будівництва церкви поміщиком Міллером було пожертвувано під церковну площу три десятини землі (без дарчої). Дерев'яний Миколаївський храм з дзвіницею розташовувався на цокольному фундаменті, був покритий листовим залізом; навколо церкви була збудована залізна огорожа. Престол у храмі був один — в ім'я Святителя Миколая. За штатом у ній служили двоє людей — священник і псаломщик, які мешкали в церковних будинках. Також церкві належала караулка, зроблена з саману і покрита залізом. У 1911 році вона була розширена і з грудня цього ж року тут була облаштована їдальня для годування жебраків у недільні і святкові дні. При церкві ще був будинок для школи. За дореволюційною традицією, шанованих парафіян ховали не на звичайному парафіяльному кладовищі, а в межах церкви. Так біля Миколаївської церкви в 1910 році в сімейному склепі був похований син міллерівського провізора Діонісія Івановича Мєшкомаєва.