V primerjavi s francosko čelado "adrian" in angleško "brodie", ki sta bili izdelani iz navadnega jekla je bila "Stahlhelm" izdelana iz jekla ki je imelo primesi silicija in niklja, kar je jeklu dajalo večjo trdnost in odpornost na sovražnikove šrapnele in ostale nevarne predmete, ki so leteli po zraku. Prvič je prišla v široko uporabo februarja 1916, ko se je na zahodni fronti že na veliko odvijala bitka za Verdun. Čeprav je bila to takrat najboljša čelada na bojišču je imela nekaj slabosti. Njena največja slabost je bila ta, da je vojakom omejevala sluh, nekaj težav pa je bilo tudi z zračniki na vrhu čelade. Na kraškem delu Soške fronte ta čelada avstro-ogrskih vojakov ni varovala le pred neposrednim artilerijskim ognjem, temveč tudi proti letečemu kamenju, ki so ga v vse strani metale razne eksplozije. Sprva so čelado barvali v sivih barvah nemške vojske, šele leta 1918 pa so uvedli kamuflažni vzorec v različnih odtenkih rjave barve, katere je ločevala črna črta.