La Guerra de Peloponès ha començat i els atenesos fan una cerimònia per nomenar els seus caiguts en la guerra. L'orador en aquesta ocasió és Pèricles i el contingut del discurs és un retrat idealitzat de la democràcia atenesa. La indicació que els atenesos van seguir aquest costum "durant el transcurs de tota la guerra" (cap. 34) permet inferir amb alt grau de probabilitat que Tucídides va compondre aquest passatge quan Atenes ja havia patit la derrota final. El discurs emfatitza el poder de la ciutat i la llibertat de què gaudeixen els ciutadans, qui al seu torn viuen amb un profund respecte per l'imperi de la llei (cap. 37). Aquesta imatge idíl·lica s'esvaeix immediatament en mostrar com la pesta va afectar en el més profund el tremp moral de la polis (ciutat) portant a una situació d'extrema anomia o manca total de respecte per les lleis (cap. 53).