Molts castells encara conserven un paper defensiu. Castells a Anglaterra, com el castell de Chepstow i el castell de York, van ser reparats i guarnits pel rei. A mesura en què les tecnologies militars progressaven els costs d'actualització de castells de major edat podien ser prohibitius - el preu estimat de 30.000 £ requerits per a la conversió potencial de York l'any 1682, aproximadament 4.050.000 £ en termes actuals (2009), dona una escala dels costos potencials. Els castells van exercir un paper mínim en la Revolució Gloriosa de l'any 1688, encara que algunes fortificacions com el castell de Dover van ser atacats per torbes descontentes amb les creences religioses dels seus governants catòlics, i els setges del castell del Rei Joan a Limerick formen part de la fase final de la guerra a Irlanda. En el nord de Gran Bretanya els problemes de seguretat van persistir a Escòcia. Les forces de Cromwell havien construït una sèrie de nous forts i casernes modernes, però els castells reials d'Edimburg, Dumbarton i Stirling juntament amb els castells de Dunstaffnage, Dunollie i Ruthven, també van continuar en ús com a fortificacions pràctiques. Les "tower-houses" estaven sent construïdes fins a la dècada de 1640; després de la "Restauració" les "tower houses" fortificades van passar de moda, però la feblesa de l'economia escocesa era tal que, moltes de les propietats més grans van ser simplement abandonades, els castells més modests van continuar sent utilitzats i adaptats com a cases, en lloc de reconstruir. A Irlanda les "tower houses" i els castells es van mantenir en ús fins al cap de la Revolució Gloriosa, quan els esdeveniments van portar a un canvi dramàtic en la propietat de la terra i un auge en la construcció de cases de camp palatines; en molts casos utilitzant fustes arrencades de la generació més vella, de castells abandonats i cases-torre.