Va participar molt jove, al costat del seu germà Vidal, el 1282, en la conquesta de Sicília per Pere el Gran, afavorida per la revolta dels illencs (Vespres Sicilianes) que s'oposaven al germà de Carles IX de França, Carles I d'Anjou, a qui el papa Climent IV havia concedit el regne sicilià. El regne es va dividir en el Regne de Sicília, insular, i el Regne de Nàpols, peninsular, entre els que va esclatar una llarga guerra. Llavors el jove cavaller comanda les naus sicilianes contra els partidaris del noble gal combatent amb ferocitat, atacant fins i tot llocs de l'Església. El Papa Martí IV qualifica els expedicionaris com a "vertaders diables". Bernat de Sarrià fa incursions a Sicília, Calàbria i Nàpols, a més de conquerir Capri i Pròixida, i calar foc a Astura. L'infant Jaume, fill de Pere el Gran, va heretar el tron de Sicília, però el fets aliaren contra seu dues forces poderoses: França i el Papat; aquest darrer va cridar a la Croada contra la Corona d'Aragó entre el 1284 i 1285.