У 1875 році вдова засновника газети «Кієвскій тєлєграф» пані фон Юнке продала Гогоцькій за три тисячі рублів право видання й за півтори тисячі — друкарню. На той час видання дихало на ладан, проте Євдокії Іванівні вдалося вдихнути у газету нове життя. Вона підтримувала тісні зв'язки з українською інтелігенцією, і в анонсі на 1875 рік «Кієвскій тєлєграф» повідомив про співпрацю з Володимиром Антоновичем, Михайлом Драгомановим, Павлом Житецьким, Миколою Зібером, Іваном Лучицьким, Павлом Чубинським. Оновлена зовні газета стала рупором руху української культури. Але такому напрямку влада не хотіла давати хід. У Гогоцької виникали численні проблеми. Засуджував її й чоловік, який викладав в університеті філософію і дотримувався досить-таки правих поглядів. Після лавини доносів «доброзичливців» у травні 1876 року було видано адміністративне розпорядження про закриття газети «Кієвскій тєлєграф», одночасно цар Олександр II підписав горезвісний Емський указ, що закував у ланцюг заборон українське слово.