Durant la Segona Guerra Mundial, a causa del seu origen jueu, fugí a l'Argentina, on fou acollida per la família Botana –l'editor Natalio Botana i la seva esposa la periodista anarcofeminista Salvadora Medina Onrubia– i li tocà conviure amb el peronisme. En aquesta època col·laborà en diversos periòdics esquerrans, com ara "Argentina Libre" o "Sur". A mitjans de 1946, quan el conflicte mundial ja havia acabat, retornà a França, on es guanyà la vida com a traductora d'Air France durant vint anys. En aquesta època promogué la fundació del Cercle Zimmerwald. Participà activament en el fets de «Maig de 1968» i recollia les llambordes per fer les barricades amb uns guants blancs, davant la sorpresa dels estudiants, després els explicava que així s'evitava que el negre a les mans els delatàs si eren detinguts per la policia. També participà activament en les manifestacions parisenques contra les dictadures llatinoamericanes. El 1975 publicà la seva autobiografia "Ma guerre d'Espagne à moi" i l'any següent ella mateixa la traduí al castellà sota el títol "Mi guerra de España". Va ser amiga íntima de nombrosos escriptors, com ara Julio Cortázar, Alfonsina Storni, André Breton o Raúl Damonte ("Copi"). Va morir el 7 de juliol de 1992 a Antony (Illa de França, França) i les seves cendres van ser llançades, per exprés desig seu, al riu Sena.