El general en cap, volent recompensar-lo dignament, el nomenà coronel al camp de batalla mateix, amb efectes retroactius al 24 de mes anterior, quan s'havia produït una vacant. Per la seva part, el ministre de la guerra, general Beurnonville, li feu present d'un cavall totalment equipat, com a mostra de consideració del govern. Després de refer-se de les ferides, el nou coronel es reincorporà a l'Exèrcit del Nord, on va fer les funcions de general de brigada, defensant amb 8.000 homes les línies de Pont-à-Marcq i de Mons-en-Pévèle. L'avanç de l'enemic el feu prendre el comandament de la ciutadella de Lilla, on reclutà vuit batallons de lleva per enfrontar-s'hi. Passà després al departament de la Vendée, on encapçalà el primer batalló del 34è regiment de línia. Hoche l'ascendí al generalat de brigada sobre l'escenari mateix de la batalla de Quiberon el 16 de juliol del 1795, i fou confirmat oficialment en el càrrec el 23 d'agost següent. Poc després es feu càrrec d'una de les divisions de l'Exèrcit de les Costes de Brest, que esdevindria Exèrcit de les Costes de l'Oceà (amb l'Exèrcit del Nord, ja esmentat, i el d'Anglaterra, quatre formacions militars franceses de curta vida a finals del segle XVIII). Al desembre del 1796 participà en l'intent d'invasió d'Irlanda que dirigí el general Hoche, però el mal temps deixà en no res l'expedició. Va ser destinat a l'Exèrcit d'Anglaterra el 1797 sota les ordres del general en cap Napoleó Bonaparte. Fet membre del Comitè Militar el 13 d'abril del 1798, al 16 d'octubre obtingué la direcció del Dépôt de la Guerre (departament de cartografia i història militar que durant un temps reemplaçà les unitats d'enginyers).