Després de la Batalla de Lodi el 10 de maig de 1796 Bonaparte havia decretat ja el final del domini feudal a la Llombardia. A mesura que els francesos van anar dominant militarment el Ducat de Milà, que havia estat sota domini austríac des de 1706, es van anar formant en les diferents ciutats llombardes "alliberades" juntes locals revolucionàries i pro-franceses. Aquestes juntes van anar cristal·litzant i estrenyent els seus llaços fins a formar a la tardor de 1796 un embrió d'estat que s'estenia en el territori de l'antic Ducat de Milà; el Ducat de Màntua; el bisbat de Trento; les ciutats de Bolonya i Ferrara, fins aquells moments sota el domini dels Estats Pontificis; i les ciutats de Mòdena i Reggio, sota domini de la República de Venècia. Napoleó va encoratjar aquest procés, ja que necessitava el suport local, tant en tropes com en suport logístic, per a poder vèncer als aliats a Itàlia.