Churchill era un crític ferotge de la política d'apaivagament d'Adolf Hitler que menava Neville Chamberlain, tot i que no podia fer més que observar amb frustració com la política de Chamberlain només aconseguia esgotar les úniques possibilitats d'evitar una nova guerra a Europa: davant de les pretensions de Mussolini a Abissínia, el govern britànic, amb el suport de la Societat de Nacions, es mostrà ferm en advertir a Itàlia de les seves conseqüències, però, a l'hora de la veritat, la Societat de Nacions no va imposar cap mena de sanció ni de bon tros va prendre cap mesura militar. Hitler observà els fets i Mussolini, que recelava de Hitler per les seves pretensions respecte d'Àustria, decidí unir-se a la seva causa en contra de les democràcies europees. Hitler havia reocupat Renània i, davant de la passivitat de França i el Regne Unit, ho tornà a intentar amb Àustria; i, encara que fracassà en un primer intent de cop d'estat, ho aconseguí el 1938 davant la passivitat europea. En aquells moments, Churchill encara creia que seria possible evitar una nova guerra.