Före andra världskriget kom T-26:an att se strid mot japanska stridsvagnar vid Slaget om Chalchin-Gol, under ledning av den sovjetiska generalen Georgij Zjukov. Zjukovs offensiv inkluderade 469 lätta stridsvagnar, av vilka de flesta var av typen T-26. Infanteriet red ofta på stridsvagnarna och pansarbilarna under offensiven för att snabbare nå fram till fienden. Den sovjetiska offensiven var en något förvånansvärd framgång eftersom man tidigare haft problem i Polen samt de större bakslagen som man skulle komma att möta under vinterkriget i Finland. Trots att Sovjetunionen skulle komma att stå som segrare i båda fallen så stod det klart att T-26:an var föråldrad i jämförelse med modernare stridsvagnar, däribland den japanska Type 97 Chi-Ha, den äldre Type 89 Chi-Ro och de tyska stridsvagnar som utnyttjades i Polen, såsom Panzer III och Panzer IV. En av stridsvagnens största problemkällor var det nitade pansaret som inte höll mot direktträffar. Detta åtgärdades med T-26S-versionen där det nitade pansaret byttes ut mot ett tjockare frontpansar med svetsade fogar. T-26S:s pansar hade utökats från 16 mm till maximalt 25 mm med en 55 graders lutning på den övre frontplattan. Tornpansaret utökades till 20 mm med en 45 graders lutning.&lt;ref name="Book of Tanks: Russian/Soviet pdf"&gt;&lt;a href="http%3A//www.irvania.com/downloads/TBOTRus1.pdf"&gt;Book of Tanks: Russian/Soviet (pdf)&lt;/a&gt;&lt;/ref&gt; Till skillnad från T-26B i Spanien använde T-26S maximalt två kulsprutor, av vilka en var monterad bakåt.