Skønt Taokuang (født 12. september 1781, død 25. februar 1850; kejser 1820—1850) selv var en mådeholden og velvillig hersker, måtte Kina dog under ham opleve det første store nederlag mod de foragtede europæere i den såkaldte "opiumskrig". Opium var efterhånden bleven en meget vigtig indførselsvare til Kina; thi uagtet gentagne kejserlige forbud blev brugen deraf stedse mere udbredt, selv ved hoffet, og handelen, der mere eller mindre var smughandel, blev derfor såre indbringende for de engelske købmænd, som fra Indien overførte opiumen, medens Kinas regering fandt sig brøstholden ved, at en stor mængde sølv derved droges ud af landet. Da det indiske kompagnis handelsmonopol skulle ophøre, indsatte den engelske regering 1833 en egen kommissær til at våge over handlen i Kanton; men dette vakte stor misnøje i Kina, hvor man ikke ville finde sig i en sådan fremmed embedsmand. De første indehavere af denne stilling forstod ikke at hævde den på rette måde, og forholdet blev derfor værre, især da den ny kinesiske guvernør Lin (1839) nærede stærk uvilje imod udlændingene og et afgjort ønske om at fordrive eller ydmyge dem. Han indskærpede forbuddet og konfiskerede 20.000 kister opium (til en værdi af 40 mio. kr.), som han lod opbrænde; men han ville desuden hævde Kinas gamle ret til selv at straffe de engelske købmænd og forbød både dem at forlade Kanton og kineserne at sælge dem levnedsmidler. Dette førte til et åbent brud: Lins angreb på de engelske krigsskibe mislykkedes aldeles, og i januar 1840 erklærede England krig.