Kvůli svým revolučním aktivitám ve městě Čchang-ša byl v roce 1904 nucen uprchnout do Japonska, kde studoval západní politické myšlení a kde navázal kontakty s ostatními mladými čínskými reformátory a radikalisty. V roce 1905 spolu se Sunjatsenem založil Čínskou alianci (Tchung-meng-chuej), což byla organizace zaměřená na svržení mandžuské dynastie Čching a formování republiky. Do Číny se vrátil až po Sinchajské revoluci v roce 1911 a pomohl transformovat Čínskou alianci (Tchung-meng-chuej) na Kuomintang. Po založení Čínské republiky v roce 1912 se Sunjatsen stal prozatímním prezidentem Čínské republiky a Sung měl za úkol reformovat čínský právní systém, vypracovat prozatímní ústavu a zorganizovat pro Kuomintang volební kampaň, která by zajistila úspěch v prvních čínských demokratických volbách. Sung se ukázal jako talentovaný politický organizátor, který měl však i velké sebevědomí, které odradilo mnoho potenciálních příznivců. I když ve volbách v prosinci 1912 mělo právo volit pouze 10 procent dospělých mužů, tak se jednalo o důležitý posun. Politickou základnu nové strany tvořila převážně šlechta a obchodníci ze střední třídy. Ve volbách získal Kuomintang 269 z 596 křesel ve sněmovně reprezentantů a 123 z 274 křesel v senátu. Po volbách byl Sung Ťiao-žen považován za hlavního kandidáta na pozici předsedy vlády.