Če je razmerje moči med revolucionarnimi in kontrarevolucionarnimi silami približno izenačeno, predvsem pa zelo nestabilno, do vstaj pa še ni prišlo (takšen primer je dvovladje sovjetov in začasne vlade med februarsko in oktobrsko revolucijo v Rusiji), si oportunisti prizadevajo vzdrževati legitimnost buržoazne vlade. Sodelovanje s slednjo vidijo kot trajno rešitev, militantne elemente delavskega razreda pa mirijo in pozivajo k sodelovanju. Takšna miritev revolucionarnega sentimenta ni taktičnega, ampak strateškega značaja. Tudi revolucionarna stran lahko poziva k umiritvi protestov in discipliniranemu čakanju, ampak v tem primeru so takšni ukrepi začasni; vsesplošno vstajo lahko zamakne, a le zato, da ima ta večje možnosti uspeha. Zato je takšen ukrep taktičen; oportunizem si prizadeva revolucijo trajno zamakniti, zato je njegovo zavlačevanje strateško.