Efter fyra års frånvaro återkom han år 1727 till Sverige och utnämndes följande år till den sedan den 30 juni 1726 lediga medicinprofessuren vid universitetet i Åbo. Under de 19 år Spöring kvarstod i denna tjänst utvecklade han ett särdeles nit för den medicinska vetenskapens framgång i landet, ävensom för universitetets anseende. Han var även två gånger dess rektor, nämligen läsåren 1737-38 och 1746-47. Han utförde rättsmedicinska och diagnostiska obduktioner och publicerade tidigt undersökningar om koppympning samt olika fallbeskrivningar. På grund av de många rön och iakttagelser han insänt till Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala, stiftad 1720, och Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm, grundad år 1739, inkallades han till ledamot i dessa, nämligen år 1730 i den förra och år 1742 i den senare, inför vilken han även, under vistelsen i Stockholm under kriget den 6 januari 1743 höll det första minnestalet eller äreminnet, som det då hette, över ledamoten Johan Moraeus, Carl von Linnés svärfar. Efter Spörings död höll Abraham Bäck den 11 januari 1749 ett minnestal över honom.