Коли Карфаген, головна торговельна держава Західного Середземномор'я, почав поширювати сферу своїх комерційних інтересів на Сицилію і південь Апеннінського півострова, це викликало незадоволення Риму, який швидко набирав силу і вплив в регіоні. Цей конфлікт мав спочатку суто економічний, а не територіальний характер — могутність Карфагенської держави базувалася на контролі торговельних шляхів його потужним флотом; Карфаген ніколи не мав ні бажання, ані достатньої військової сили для завоювання і утримання під своєю владою значних територій. Зростаючі протиріччя між двома найпотужнішими державами регіону вилилися в Пунічні війни. Перша Пунічна війна не визначила остаточного переможця, але породила смертельну ворожнечу між двома культурами, котра виплеснулася в Другу Пунічну війну, яка тривала 12 років і принесла Риму контроль над півднем та сходом Піренейського півострова. Пізніше Карфаген зазнав остаточної поразки від Риму в битві при Замі і назавжди зійшов з історичної сцени.