Під час наполеонівських війн Королівські Морські піхотинці брали участь у майже у всіх визначних морських битвах на борту кораблів Королівського флоту і брали участь багатьох десантних операціях. Морпіхи на борту корабля мали дві задачі; перша — вони забезпечували безпеку і підтримували дисципліну на борту і друга — обстрілювати екіпажі ворожих кораблів у бою або воювати у абордажних боях. На Карибському театрі волонтери з визволених французьких рабів на острові Марі-Галант вступили до Першого корпусу Колоніальної морської піхоти. Ці люди зміцнили ряди морської піхоти і допомогли британцям втримати острів до приходу підкріплення. Таку практику повторили під час війни 1812 року, коли біглі американські раби утворили Другий корпус Колоніальної морської піхоти. Цими людьми командували офіцери Королівської морської піхоти. Цей корпус воював разом з підрозділами регулярної Морської піхоти у битві при Бладенсберзі. Під час війни підрозділи Королівських морпіхів здійснювали рейди на східне узбережжя Америки, зокрема на річку Пенобскот та у Чесапікську затоку. Вони брали участь у битві при Новому Орлеані і пізніше допомогли у захопленні Форту Бауер у затоці Мобіл, що стало останньою операцією тієї війни.