Po odražení sovětského náporu u Rževa, byla 1. tanková divize stažena do Francie, kde došlo k doplnění stavů. Po bitvě o Ržev totiž divizi zbylo pouhých 52 tanků, přitom na začátku operace Barbarossa jich měla 169. V červnu 1943 byla reorganizovaná divize přemístěna do Řecka, kde plnila funkci obranné jednotky, proti případné invazi Spojenců. Již v listopadu se divize stěhovala na východní frontu, ke 4. tankové armádě. Na Ukrajině zahájili Němci protiútok, jehož cílem bylo znovudobytí Kyjeva. Protiútok však byl odražen a 1. tanková divize se držela v okolí Berdyševa až do ledna 1944. Na Nový rok se novým velitelem stal generálporučík Koll. Koncem ledna byla divize, v sestavě III. obrněného sboru, obklíčena poté, co Rudá armáda zahájila Korsuň-ševčenkovskou operaci, na níž se podílela 1. československá samostatná brigáda. Po proražení blokády, byla 1. tanková divize v dubnu 1944 obklíčena u Kamence Podolského, ale i tentokrát se průlom podařil. 22. června 1944 zahájila Rudá armáda operaci Bagration, jejímž cílem bylo upoutat pozornost Němců ze západní fronty na východ. Za tři týdny se Rudé armádě podařilo téměř zničit celou skupinu armád Střed a zbylé jednotky byly zatlačeny o 300 km na západ, tedy až k Varšavě. 1. tanková divize se této bitvy neúčastnila, protože bojovala na jižnějším úseku fronty, jako součást skupiny armád Severní Ukrajina. Aby došlo ke stabilizaci fronty, pokusil se XLVIII. tankový sbor o protiofenzívu. I přes počáteční úspěchy, byli Němci nuceni útok zastavit, protože skupina armád Jižní Ukrajina neudržela pozice a byla přinucena ustoupit. Aby nedošlo k obklíčení, musel celý sbor, potažmo i celá skupina armád Severní Ukrajina, ustoupit za Vislu.