תהליך הבאתו של האובליסק מאלכסנדריה ללונדון נמשך קרוב לשמונים שנה. תחילתו ברצון להנציח את הניצחון הבריטי בקרב הנילוס. מוחמד עלי אישר את העברתו ללונדון כמתנה למלכה ויקטוריה, אולם מחסור במזומנים גרם לעיכוב הפרויקט. בשנות ה-70 של המאה ה-19, תרם המליונר סר ג'יימס ארסמוס וילסון את הסכום הנדרש והתהליך הארוך החל. כדי להכיל להעביר את האובליסק, תכנן האחראי על המבצע, גון דיקסון, ספינה מיוחדת שנקראה "קלאופטרה". זו הייתה למעשה מכולה סגורה שעליה התנוססו כמה תרנים. ספינה זו נקשרה בכבל אל אניית הקיטור "אולגה". במפרץ ביסקאיה ניתק גל גדול את הכבל בין שתי הספינות. ששה מלחים טבעו וקלאופטרה עמדה גם היא על סף טביעה. בסופו של דבר, אניית הקיטור "גלאזגו" הביאה את קלאופטרה לשפך התמזה ב-21 בינואר 1878. מסעו של האובליסק ללונדון. נמשך שמונה חודשים. דיקסון תכנן להציבו בחצר המוזיאון הבריטי, אולם התברר שאי אפשר להעבירו לשם דרך הרחובות הצרים, גם האפשרות להציבו ממול לכנסית וסמינסטר התבררה כבלתי אפשרית, לבסוף נבחר רציף ויקטוריה בבסיסו של העמוד ארבעה לוחות זיכרון שכוללים תיאור קצר של השתלשלות המסע ושמות האנשים שנספו במהלך ההעברה. בתוך הבסיס יש אוסף מוזר של חפצים ביניהם, תמונה של המלכה ויקטוריה, אוסף מטבעות בריטיות, עותק התנ"ך בכמה שפות ועוד.