Търговските флотилии уверено плават до Константинопол, Бейрут и Александрия, а по-късно се свързват с Брюге, Антверпен и Копенхаген. Там те черпят с пълна сила от ресурсите на балтийския свят. Когато през 1204 г. рицарите от ІV кръстоносен поход съкрушават Византия, настъпва истински разцвет на италианския север. Венеция, републиката на Св. Марко, се възползва най-много от това. Тя слага ръка на Крит и много острови в Егейско море, създава мощна колония в Пера, срещу самия Константинопол. Към града потича река от източни богатства. Венеция обръща внимание на далечния изток, където праща рисковани мисии. Нейни търговци, сред които на първо място Марко Поло, достигат чак до Китай и Япония. Главен съперник на Венеция е Генуа – градът на предприятията. Наред с развитата си индустрия, Генуа разчита на търговията и прави сериозни опити да се вмести във венецианската сфера на влияние. Благоприятно за нея е свършването на Латинската империя и възстановяването на Византия. В Кафа, на Кримския полуостров, генуезците създават главната си колония, от където контролират търговията в руските степи. Най-голям от всички градове остава Милано с население над 200 000 души през ХІІІ в. Той е и крупен производител на оръжия и вълнени платове. А що се отнася до Флоренция, тя успява да изгради най-добрата управленска система, създава най-силните банки и става кредитор на папи и императори.