Za jeho uvoľnenie z väzenia opakovane intervenoval slovenský vyslanec v Moskve Fraňo Tiso, bratranec predsedu vlády a neskoršieho prezidenta Slovenska Jozefa Tisa. Prvýkrát tak učinil už krátko po svojom príchode do Moskvy marci 1940. Vedúcemu Národného komisariátu zahraničných vecí Viačeslavovi Michajlovičovi Molotovovi adresoval zvláštnu prosbu, v ktorej vyjadril "„vďaku človeku, ktorý v svojom čase urobil veľa dobrého pre môj národ“". Zrejme aj jeho intervencie prispeli k tomu, že začiatkom júna 1941 bol Łacińskemu udelený súhlas na vycestovanie zo Sovietskeho zväzu. Slovenskí historici Dušan Segeš a Valerián Bystrický v tejto súvislosti uvádzajú: "„Ak sa zohľadní skutočnosť, že konečnou zastávkou pre mnohých Poliakov väznených v Kozielsku boli masového hroby v Katyňskom lese "[pozri Katynský masaker]", je veľmi pravdepodobné, že F. Tiso zachránil W. Łacińskemu život.“" Napriek tomu, že prepusteniu Łacińskeho predchádzali intervencie F. Tisa, či mali reálny dopad na sovietske rozhodnutie nemožno potvrdiť.