Чак и након што је на Куби укинуто ропство, и даље је остала социјална и расна неједнакост, са којом су се Афро-Кубанци суочили користећи музику и плес румбе као излаз из фрустрације. Будући да су Афро-Кубанци имали мање економских могућности, а већина је живела у сиромаштву, стил плеса и музике стекли су националну популарност и признање тек педесетих година прошлог века, а посебно после ефеката Кубанске револуције 1959. године. Прва комерцијална студијска снимања кубанске румбе направили су 1947. у Њујорку Карлос Видал Боладо и Чано Позо за СМЦ Про-Арте, а 1948. у Хавани Филиберто Санчез за Панарт. Прве снимке румбе комерцијалног ансамбла направили су средином 1950-их Алберто Зајас и његов Коњунто Афрокубано Лулу Јонкори, дајући хит "El vive bien" из 1956. Успех ове песме подстакао је промоцију друге румба групе, Лос Муњекитос де Матанзас, која је постала изузетно популарна. Заједно са Лос Муњекитос, Лос Папинес су били први бенд који је популаризовао румбу на Куби и у иностранству. Њихова врло стилизована верзија жанра сматрана је „јединственим“ и „иновативним“ приступом.