У историјским изворима први пут се помиње 1513. године (када га митрополит Јован ослобађа свих дажбина). Много се помиње у XVI и XVII вијеку, у вези са манастирским оправкама. Обновљен је 1545. године, а запис о томе у још целом храму видео је 1857. године руски историчар Гиљфердинг. Он је ушао у замандаљену цркву поцрнелих зидова, отворивши двери без кључа - помоћу ексера. Калуђер Григорије "Довољац" (из манастира Довоља) је антиминс освећен од кир Антонија митрополита Сочавског (у Молдавији) поклонио горажданској цркви Св. Георгија 1785. године. Године 1804. Турци су опустошили манастир и опљачкали драгоцјености. Манастирски храм је једно време служио Турцима као гранична караула па га нису сасвим срушили. Десет година касније манастир је обновљен, да би од Турака био спаљен 1857. године. У Довољу је 1850. године пострижен протосинђел Пахомије Николајевић, манастирски ђак. Ту се у манастиру водила борба између чете Јоксима Кнежевића и Турака; ускок је опколио и побио Турке, који су се заточили у манастиру. Нова обнова од стране Шаранаца предвођених поп Радосавом Рондовићем, уследила је око 1862. године. Последњег довољског калуђера су Турци отерали 1868. године. Поново је обновљен 1870. године, али потраја само пет година. Страда опет од Турака, 1875. године у вријеме Херцеговачког устанка, а потпуно је напуштен 1886. године након једног великог пожара. Манастиру су одувек припадала места Довоље и Пренчани. Име му потиче од фразе да је ту у манастиру наводно било свега довољно, тј. "до воље". У манастиру се могла видети једна стара литографија и више штампаних књига код појединих породица касније склоњених.