Även i Sverige har staten skrivit ner sina skulder på sätt som kan betecknas statsbankrutt, senast 1834, detta genom så kallad myntrealisation. Vid dessa tillfällen har av Riksbanken utgivna sedlar och underhaltiga metallmynt inlösts till ett lägre värde än sitt nominella värde i silver. Myntrealisationer inträffade på 1360-talet och 1593. I samband med slutet av det Stora nordiska kriget gjordes en myntrealisation med Karl XII:s nödmynt, där värdet av mynten skrevs ner 1719. Inlösenrätten mot silver avskaffades 1745 efter det Svensk-ryska kriget 1741-43 men återställning av inlösenrätten betraktades som ett självklart mål för penningpolitiken. År 1777 inlöstes utestående sedlar i silver till hälften av sitt nominella värde (Liljencrantska myntreformen). Nästa myntrealisation skedde 1803, då 15 miljoner riksgäldssedlar (statsobligationer) som utgivits av Gustav III i samband med , inlöstes till 2/3 av sitt värde, vilket motsvarade marknadsvärdet. För att få kontanter till detta sålde Sverige staden Wismar. Inlösenrätten återinfördes 1803 men avskaffades redan 1810. Den senaste myntrealisationen skedde 1834, då riksbankssedlarna inlöstes till 3/8 av det nominella värdet, och silvermyntfot infördes..