Hippiusz és Merezskovszkij az októberi forradalmat Oroszország végének, az Antikrisztus eljövetelének vélte. Október 26-án Zinaida ekképpen írt a történtekről: „Mintha fojtogató párna zuhant volna – a városra? Oroszországra? Rosszabb...”. Az év végén még néhány versét sikerült publikálnia a megmaradt folyóiratokban, de ez később azonban már lehetetlen volt. Naplójában megörökítette a forradalom utáni hétköznapokat, írt az éhezésről, a vérengzésekről és arról, hogyan váltak szinte teljesen közömbössé a történtek iránt: „A lélek (és a test!) az éhezésnek abban a fázisában van, amikor már nincs több fizikai gyötrelem és egyfajta álomszerű állapotba kerül. [...] Itt lehetetlenség élni. Belehal a lélek.” Férjével eleinte abban reménykedtek, hogy a bolsevikok vesztenek, egy idő után azonban megértették, hogy muszáj elhagyniuk az országot, és elkezdték kigondolni, hogyan juthatnának külföldre. 1919 telén Merezskovszkijnak engedélyezték, hogy az ókori Egyiptomról előadásokat tartson a Vörös Hadseregnek. December 24-én Filoszofovval, Zinaidával és Zlobinnal (Zinaida titkárával) a lengyel frontra utaztak egy katonákkal megpakolt vonaton. Zslobinig jutottak, onnan szánon folytatták az utat a lengyel oldalra. Menekülésük után tíz hónapot Varsóban töltöttek, majd Franciaországba költöztek.