Ifjú korában toborozták az oszmánok katonai szolgálatra, az úgynevezett "devşirme" szokásai szerint, melynek lényege az volt, hogy a 8–18 év közötti fiúkat családjuktól elszakítva katonai szolgálatra nevelték. Amellett, hogy költészete jelentős, fontos katonai szerepet játszott az Oszmán Birodalom terjeszkedésében, melynek hadseregében "bölükbaşı", azaz hadnagyi rangban szolgált. Részt vett az oszmán mameluk háborúban 1516 és 1517 között, a bagdadi expedícióban 1535-ben és Szigetvár ostromában is 1566-ban. I. Szulejmán legidősebb fiának, Musztafa hercegnek kivégzése után írta talán leghíresebb elégiáját, a “Şehzade Mersiyesi – A herceg siralmai”, abban a herceget dicsőítve és annak kivégzésének körülményeit taglalva. Művének is köszönhetően kegyvesztett lett, élete utolsó szakaszát száműzetésben élte le a Balkánon.