Koncem roku 1938 opustil se dvěma bratry Československo. Až po dvou měsících se dostali ilegálně do Palestiny, protože se jejich loď po odstřelováni Brity ztroskotala, a tak museli k izraelským břehům v Jaffě doplavat. První léta strávil v kibucu Sarid a následně se usadil na předměstí Tel Aviv, které se později v rámci izraelské politiky dosídlovánání palestinského teritória osamostatnilo na město Ramat Gan. Až do roku 1948 byl aktivním příslušníkem Hagany, v níž jako nástrojař vyráběl zbraně pro armádu. Po té působil v odborech a V roce 1948 založil s Maxem Brodem první organizaci přátelství mezi Izraelem a dalším národem a to Ligu přátelství Izrael - Československo, a v roce 1951 se stal jejím generálním tajemníkem. V šedesátých letech organizovali mnoho kulturních akcí, podíleli se na vysázení Růžového sadu v Lidicích, zajišťovali účast izraelských umělců na Pražském jaru, na filmovém festivalu v Karlových Varech. Spolu s Maxem Brodem se v roce 1964 v Praze podílel na organizaci první vědecké konference a výstavy o Franzi Kafkovi, následující rok dokonce dostal zlatou medaili Československé společnosti pro mezinárodní styky. Šestidenní válka a srpnová okupace Československa pak slibný rozvoj československo-izraelských vztahů zastavily.. Naposledy zorganizoval během "Pražského jara" 1968 v Izraeli návštěvu československých spisovatelů, jíž se zúčastnili například Ladislav Mňačko, Helena Klímová, Petr Chudožilov, Eda Kriseová nebo Petr Pithart, který Rozenovi věnoval mu kapitolu ve své vzpomínkové knize.