Narodil se jako pátý syn Williama Douglase, 1. hraběte ze Selkirku (v roce 1660 přijal jméno Hamilton) a Anne Hamiltonové, 3. vévodkyně z Hamiltonu (1636–1716). Již jako dítě byl jmenován kapitánem v regimentu svého strýce Georga Douglase. Později sloužil ve Francii, aktivně bojoval až jako plukovník skotské pěchoty v roce 1688, ve službách Viléma Oranžského se zúčastnil nástupnických bojů v Irsku (1689–1690). Později se zúčastnil devítileté války, v níž dosáhl hodnosti brigádního generála (1695), v roce 1696 obdržel titul hraběte z Orkney (do té doby jako syn vévodkyně užíval jméno "lord George Hamilton", titul hraběte z Orkney platil pouze pro Skotsko). V roce 1700 velel v Irsku, poté se pod velením vévody z Marlborough zúčastnil války o španělské dědictví, bojoval v bitvách u Blenheimu a Malplaquetu. V roce 1704 obdržel Bodlákový řád a hodnost generálporučíka dělostřelectva, v roce 1710 byl jmenován generálem. Od roku 1704 až do smrti byl také guvernérem v americké provincii Virginie, kterou ale nikdy nenavštívil a zastupovalo jej zde postupně šest administrátorů. V roce 1707 spolu se starším bratrem proslul svou aktivitou v otázce sloučení Skotska a Anglie. V letech 1708–1737 byl reprezentantem skotských peerů ve Sněmovně lordů a v roce 1710 byl jmenován členem Tajné rady, po nástupu hannoverské dynastie obdržel hodnost královského komorníka (1716), dále byl lordem-místodržitelem v hrabství Lanarkshire (1714–1737), později zastával čestné funkce guvernéra v Edinburghu (1714–1737) a v Berwicku (1733–1737). Po zřízení hodnosti polního maršála Velké Británie byl jejím prvním nositelem (12. ledna 1736).