Шпанија је убрзо након Раштатског мира покушала да обнови своју хегемонију над Италијом. Године 1714. напала је Аустријанце на Сардинији, а 1718. године Пијемонтезе на Сицилији. Резултат је избијање рата Четворне алијансе (Британија, Француска, Свето римско царство и Холандија) против Шпаније (1718—1720). Шпанија је у рату поражена те се морала одрећи претензија према Италији (миром у Хагу). Исте, 1720. године, извршена је размена Сицилије за Сардинију између Аустријанаца и Пијемонтеза. Нови сукоби између Шпаније и Аустрије око Италије вођени су током Рата за аустријско наслеђе (1740—1748). Модена и Ђенова су током рата изгубиле независност, али су је повратиле Ахенским миром 1748. године. Шпанци су у рату потисли аустријског супарника из Напуља, али је аустријски утицај и даље био снажан. Италија се у другој половини 18. века налазила у сличној позицији као у 17. веку. Разлика је била само у томе што је Аустрија заменила место Шпаније, а Савоја је ојачала свој утицај. У таквој ситуацији дочекала је Француске револуционарне ратове.