Немачка, Италија и Јапан потписале су у Берлину 27. септембра 1940. године тзв. „Тројни пакт“ којим су између себе регулисали империјалистичку поделу света. Јапану је признато вођство у великоазијском простору, а Немачкој и Италији у стварању новог европског поретка. Чланице су се обавезале и на узајамну помоћ у случају напада било које друге силе на неку од њих. И друге државе позване су да се прикључе акту (приступају Мађарска, Румунија, Словачка и Бугарска, пре Југославије). Исте вечери када су у Југославију стигле вести о приступу Југославије Тројном пакту, дошло је на неколико места до врло оштрих демонстрација против владе. Најшире размере попримиле су демонстрације у Скопљу и Чачку. Душан Симовић у својим мемоарима пише да је исте вечери, 26. марта, донета и одлука да се изврши државни удар. Његови одреди запосели су све важне тачке у Београду. Кнез Павле био је на путу за Словенију. Симовић је наредио да се похапсе чланови владе Цветковић-Мачек који су се нашли у Београду. Истовремено је позвао представнике неких политичких странака (између осталих и Петра Живковића) и известио их да је збацио владу Цветковића која је потписала Тројни Пакт, да је збацио Намесништво и прогласио Петра II Карађорђевића пунолетним. Образована је нова влада. На њеном челу био је Душан Симовић, а потпредседници су били Влатко Мачек и Слободан Јовановић. Истом приликом прочитана је Прокламација краља Петра да се он наводно слаже да ударом, мада је он касније изјавио да је за њу чуо на радију. Завереници су искористили младог официра који је опонашао краљев глас. Мачек је одбио да врати у Београд Павла који је ухваћен у Загребу и да приступи новој влади, јер је био у контакту са Рајхом.