Радиолошка опасност од чистог осиромашеног уранијума је релативно ниска, мања је од 60% од оне која настаје код природног уранијума, зато што је код осиромашеног уранијума већ уклоњена већина радиоактивних изотопа, као и због дугог његовог времена полураспада од 4,46 милијарди година. Осиромашени уранијум се разликује од природног уранијума по свом изотопском саставу, али су биохимическе активности у већини случајева исте као и код природног уранијума. Уран је запаљив , када је у облику ситног праха. Он ће кородирати под утицајем ваздуха и воде и произвешће нерастворљиве уранијума (IV) и растворљиве уран-(IV) соли, као што су уранил соли, које су токсичне. Уран се акумулира у неколико органа, као што су јетра, слезина и бубрези. Светска Здравствене Организације је утврдила дозвољену количину растворљивих уранових соли, у износу од 0,5 мг недељно/кг телесне масе. Хемијска токсичност уранових соли виша је од његове радиолошке токсичности. Радиолошка опасност зависи од чистоће уранијума, и постоји могућност да ће осиромашеног уранијума. То не би требало да се односи на осиромашеним уранијум, који је добијен, као остатак током процеса обогаћивање уранијума. Могуће опасности у току излагања осиромашеном уранијуму привукла су пажњу због резултата употребе муниције са осиромашеним уранијумом током рата у персијском заливу. Поједини посматрачи сматрају да је утицај уранијума са свим његовим једињењима могао бити узрок или фактор доприноса синдрому рата у персијском заливу. Многи научници не верују у то. Дуготрајни ефекти на становништво, које живи у областима у којима је коришћена муниција са осиромашеним уранијумом такође изазвали забринутост.