Слабљење утицаја Аустроугарске на Балкану и јачање панславенског покрета створили су такву политичку атмосферу у којој се сматрало да је нови рат на Балкану неизбежан. Буђење националне свести одвијало се паралелно са сталним растом и јачањем Србије, у којој је антиаустријско расположење било нарочито изражено. Аустроугарска је 1878. окупирала отоманску провинцију Босну и Херцеговину, у којој су тада Срби чинили већинско становништво. Босна и Херцеговина су тек 1908. формално анектиране од стране Аустроугарске. Ово буђење националне свести, такође се поклопило и са слабљењем Отоманске империје. Русија је подржавала пансловенски покрет због етничке и религијске повезаности са њим, али и због супротстављености тог покрета Аустрији, са којом Русија није била у најбољим односима још од времена Кримског рата. Догађаји који су томе претходили, као што је пропали покушај склапања споразума између Русије и Аустрије, као и стално настојање Русије да избије на топло море додатно су мотивисали Санкт Петербург.