Za války o španělské dědictví bojoval v Itálii pod velením prince Evžena Savojského, v roce 1702 byl povýšen na plukovníka a o rok později obdržel svůj vlastní pluk. V roce 1705 byl povýšen na generálmajora a o rok později se vyznamenal v bitvě u Turína, která byla rozhodujícím střetnutím války o španělské dědictví na italském území. Poté byl velitelem pevnosti v Mantově a v roce 1708 dosáhl hodnosti polního podmaršála. V závěru války se zúčastnil mírových jednání a Rastattským mírem získala habsburská monarchie dnešní Belgii, tehdy pod názvem Rakouské Nizozemí, kde byl Königsegg v letech 1714–1717 vrchním velitelem. V roce 1716 byl povýšen na polního zbrojmistra. V letech 1717–1719 byl císařským velvyslancem ve Francii u dvora Ludvíka XV., poté přešel na post vyslance v Sasku a Polsku, které byly tehdy spojeny personální unií pod vládou Augusta II. (oficiálně zde nezastával diplomatickou funkci, ale hodnost nejvyššího hofmistra arcivévodkyně Marie Josefy, provdané za pozdějšího polského krále Augusta III.). Z Drážďan byl odvolán v červnu 1722, ale fyzicky zde setrval až do října téhož roku (ve funkci vyslance u sasko-polského dvora jej nahradil český šlechtic František Karel Vratislav z Mitrovic). Během této diplomatické mise obdržel polský Řád bílé orlice. V letech 1722–1723 byl vrchním velitelem v Sedmihradsku a v roce 1723 byl povýšen do hodnosti polního maršála. Poté se vrátil do diplomatických služeb a v letech 1725–1730 byl rakouským velvyslancem ve Španělsku. Po návratu z Madridu obdržel Řád zlatého rouna (1731), byl též císařským tajným radou. I když řadu let pobýval v zahraničí, udržoval spojení s císařským dvorem ve Vídni a patřil k důležitým prostředníkům řady příbuzných, včetně například vzdáleně spřízněných Valdštejnů