A 2000-es évek eleje óta egyesek olyan kritikát fogalmaznak meg a fesztivál szervezőivel szemben, hogy csak a már elismert, nemzetközi hírnevet szerzett alkotókat hívják meg. A sajtóban esetenként „divatjamúlt fesztiválról” írnak, és a nagy kereskedelmi márkákhoz hasonlítják, amelyek szükségessége vitatott, de kereskedelmi értéke mégis magas. Mások egyszerűen "bombasikerek" reklámozójának nevezik, mint például 2005-ben a "", vagy 2006-ban "A da Vinci-kód", amelyet a cannes-i vetítés után filmszínházban mutattak be és egyetlen hétvégén USD bevételt hozott. Ez volt a filmtörténet második legnagyobb bevétellel indult filmje, holott a fesztivál nyitóelőadásának mintegy 2000 filmkritikusa és újságírója részéről nem éppen meleg fogadtatásban részesült.