Найбільш активним процес русифікації був у 1960-1970-х роках. Широка дискусія про методи навчання російської мови в республіках СРСР закінчилася у серпні 1956 р. міжреспубліканською конференцією в Ташкенті, де зазначалося, ніби російська мова стала для усього радянського народу «другою рідною мовою» і засобом збагачення лексики національних мов. Компанія впровадження російської мови в усі сфери життя національних республік, що розгорнулася з того часу, зустріла протест частини національної інтелігенції, яка по XX з'їзді ком.партії почала висловлюватися вільніше. Навіть вище керівництво БРСР висловлювалося із засудженням масштабів агресивної русифікації. У січні 1959 р. на прийомі на честь 40-річчя БРСР, на яке приїхав Микита Хрущов, перший секретар ЦК КП Білорусі Кирило Мазуров виступив з промовою білоруською мовою. Але присутній тоді М. Хрущов обурився через такий виступ не по-російськи. Трохи пізніше він висловився ще більш виразно: