Osazované plodiny zahrnovaly pšenici, žito, ječmen a oves. Od 13. století se běžně pěstovaly hrách, fazole a vikev jako krmné plodiny pro domácí zvířata a také jako zelené hnojivo, díky schopnosti fixace dusíku v půdě. Výnosy plodin vyvrcholily ve 13. století a zůstaly víceméně stabilní až do 18. století. Ačkoli se dříve předpokládalo, že limity výkonnosti středověkého zemědělství určovaly strop pro populační růst ve středověku, nedávné studie ukázaly, že techniky středověkého zemědělství za normálních okolností vždy dostačovaly potřebám lidí a že pouze v mimořádně drsných časech, jako bylo období katastrofálního počasí v letech 1315–17, nedokázalo zajistit potřeby obyvatelstva.