Německá okupace Čech a Moravy v březnu 1939 a následný pobyt německé armády na českém území spojený s útlakem obyvatelstva ze strany německých úřadů se ruralistů příliš netýkaly. Jejich díla sice byla zaměřena na národní tradice, ale vzhledem k tomu, že nemálo z nich se zabývalo děním v podhorských příhraničních oblastech, kde byla ve více než 90% převaha německého obyvatelstva, nebyly texty ruralistů okupačním orgánům trnem v oku a většina autorů tak přečkala válku bez újmy (výjimku tvořil např. Josef Knap, který byl totálně nasazen). Horší situace jim nastala paradoxně po osvobození a komunistickém puči v únoru 1948. Sliby komunistů o podpoře svobodného podnikání a zemědělství se rozplynuly jako pára nad hrncem a díla ruralistů se komunistickým představitelům nehodila do krámu. Kritika industrializace zemědělství – v knihách tak obvyklá – byla v padesátých letech nepřípustná, stejně jako vyzdvihování soukromého vlastnictví půdy. Zatímco v textech sedlačil každý na svém políčku, komunistické likvidovali remízky mezi nimi a podle vzoru sovětských kolchozů zakládali jednotná zemědělská družstva. Dalším závažným přečinem proti komunistické ideologii byla notná dávka katolicismu prakticky ve všech dílech. Tyto faktory vedly k zakázání literatury ruralistů a posléze k perzekuci autorů do pracovních táborů.