לאחר 16 שנים על ספסלי האופוזיציה, שבה פינה גייל ב-1973 להנהיג את הממשלה ואת הקואליציה הלאומית (National Coalition), יחד עם ממשלת הלייבור, כשקוסגרייב עומד בראשה. שותפות זו סוכמה כבר לפני הבחירות ושתי המפלגות עודדו את תומכיהם לסמן בפתקי ההצבעה את מועמדיה של המפלגה האחרת בתור אפשרות שנייה (במסגרת שיטת הבחירות הנהוגה באירלנד, הקול היחיד הנייד). ממשלה זו זכתה לשבחים בשל גישתה החיובית ובשל האישים הכישרוניים שאיישו אותה, אך היא ספגה מהלומות עקב אירועים שונים. חלק מאירועים אלה היו מחוץ לשליטתה, כמו משבר האנרגיה העולמי והסכסוך בצפון אירלנד, בעוד שאירועים אחרים נגרמו ישירות על ידי הממשלה, כמו הביקורת הציבורית על הנשיא כרוואל או'דלאג שמתח שר ההגנה פטריק דונגן. התפטרותו של הנשיא על רקע סירובו של קוסגרייב להשליט משמעת על הכפופים לו, גרמה לנזק לשמה הטוב של הקואליציה הלאומית.