У першій половині XV в. більша частина Донецького краю фактично повністю контролювалася кримськими татарами. Тут проходили або випасали худобу кочові орди татар і ногайців, або кінні військові загони. Великі групи переміщалися в основному по шляху, що йде від гирла річки Берди до верхів'їв річок Кальчика і Калки, потім до верхів'їв Кальміусу (через сучасне місто Донецьк), Кринки та Ольховатова і далі до Сіверського Дінця. З цього традиційного для кочівників шляху Мамай втік у свою ставку після поразки на Куликовому полі.