Через побоювання з приводу нездатності 105 мм (4,1 дюйма)L7 танкової гармати яка стояла на озброєнні сил НАТО пробивати нову радянську броню, що було доведено в німецьких тестах на чотирьох радянських танках Т-62, які були захоплені Ізраїлем у ході Шестиденної війни у червні 1967 року, Rheinmetall отримала замовлення на розробку нової танкової гармати, проект було запущено у 1965 році, так як бундесвер відчував потребу у новій потужній гарматі для своїх танків. Перший екземпляр великої радянської танкової було встановлено на шасі модифікованого Т-55 в 1961 році. У 1965, Радянський Союз вперше продемонстрував танк T-62, який був озброєний  гладкоствольною танковою гарматою. Рішення про збільшення гармати з'явилося на початку 1960-х, коли командир іранського танку перебіг через радянський кордон на новому танку M60 Patton, який був озброєний британською гарматою Royal Ordnance L7. Незважаючи на появу танка T-62, у 1969 танк T-64 було озброєно новою  танковою гарматою, а у 1972 у Нижньому Тагілі почали випуск танку T-72, який також мав  гармату. Наприклад, під час Ліванської війни (1982), Ізраїльський уряд заявив про знищення дев'яти сирійських T-72 ОБТ Меркава, який мав на озброєнні вироблену за ліцензією американську гармату M68  (яка у свою чергу базувалася на британській гарматі L7). Правда чи ні, але у Радянському Союзі провели тестові стрільби з ізраїльською гармати M111 "Hetz" БОПСом у Кубінці, де було підтверджено пробиття лобового броне листа танка Т-72 снарядом гармати , але башта не була пробита. У відповідь на це з'явилася модифікація танка T-72M1. Тому ізраїльтяни використали нову 120 мм танкову гармату при виробництві нового ОБТ Меркава III. Це було схоже на рішення американців про заміну M68 танкової гармати  на гармату Rheinmetall 120 мм у 1976; з прийняттям на озброєння танка T-64A постало питання про появу нового боєприпаса для існуючої гармати для ефективної боротьби з новим радянським танком.