A fasizmus legyőzése után a Szovjetunió nemzetközi befolyása és tekintélye jelentősen növekedett, s a világháborút követő munkásmozgalmi forradalmi hullám – aktív szovjet támogatással – munkáshatalmak létrejöttét eredményezték a szovjet hadsereg által megszállt országokban és Kínában. Ezzel szocialista világrendszer jött létre, mellyel elkezdődött a két világrendszer politikai, katonai, gazdasági rivalizálása. Mindeközben az emberiség belépett a nukleáris fegyverek korszakába, mely teljesen megváltoztatta az addigi hadviselés egészét, a hadseregekkel egyetemben. Az ötvenes éveket a fokozott nukleáris és hagyományos fegyverkezési verseny, a III. világháború folyamatos fenyegetése, a hidegháború jellemezte. Sztálin halála (1953), majd az SZKP XX. kongresszusát (1956) követő desztalinizáció elindították a sztálinizmus lebontását. A kubai forradalom győzelme és az azt követő rakétaválság egy új korszak, az enyhülés és a két világrendszer békés egymás mellett élése, de egyúttal az államszocialista világrendszeren belüli maoista (geo)politikai szakadás kezdetét is jelentette. A desztalinizációval a szovjet típusú államszocializmus országaiban a munkásdemokrácia foka növekedett, a dogmatizmus megszűntével elkezdődött a „marxizmus reneszánsza”.