През февруари 1829 командващият се оттегля поради влошено здраве и начело на армията е назначен действеният генерал също от немски произход Иван Дибич-Забалкански. През 1829 г. започва второто настъпление на руската армия на Балканския полуостров. На 16 февруари от руския флот, с помощта и на местното население, е превзет Созопол. Най-големите сражения и решителната битка край Шумен стават на 30 май 1829 при село Кюлевча. Битката, наречена Кулевчанское сражение, се изучава в руските учебници по военна история. В продължение на няколко дни 80-хилядната войска на главния везир Решид паша, идваща откъм Провадия, е разбита. В генералното сражение загиват около 2100 руски войници и офицери и два пъти повече османски военни. Решид паша се оттегля и се затваря в Шуменската крепост. При сражението той губи няколкостотин оръдия, целия си обоз и няколко военни знамена. Турските сили в крепостта наброяват около 125 000 души. На 18 юни е превзета Силистра, армията е преведена бързо и незабелязано през Стара планина през Айтоския и Върбишкия проход и окупира Тракия: превзети са Месемврия и Анхиало на 11 юли (стар стил), и важният залив на Бургас, на 13 юли е зает Айтос, на 14 юли Карнобат, а на 30 юли генерал Дибич атакува съсредоточения в Сливен 20-хиляден турски корпус, разбива го след решителното сражение при Балдаморския мост и заема града, като прекъсва връзката на Шумен с Одрин. Преведена отново бързо и незабелязано през Сакар планина през прохода Малък Дервент руската армия на 7 август съвършено неочаквано се явява пред Одрин. На другия ден (нов стил 20 август 1829) крепостта капитулира и руските части влизат в Одрин. За първи път градът е превзет от руската армия. Това предизвиква паника в столицата на Османската империя и след показния рейд на руския авангард до Чорлу, застрашил директно Цариград, подтиква султана към търсене на възможности за подписване на примирие с Русия.