Vaikka Currien sotilaskoulutus oli vähäinen, hänet nimitettiin pataljoonankomentajaksi ensimmäiseen kanadalaiseen joukko-osastoon, joka lähetettiin syksyllä 1914 sotimaan brittijoukkojen rinnalle länsirintamalle. Sodan aikana hän yleni tasaisesti. Talvella 1914–1915 hän toimi prikaatinkomentajana ja ansioitui varsinkin toisessa Ypresin taistelussa, jossa saksalaiset käyttivät ensimmäisen kerran taistelukaasua aseena. Sen jälkeen hän oli 1915–1916 divisioonankomentajana ja näytti jälleen kykynsä Vimyn harjanteen taistelussa, jonka menestyksekäs hyökkäys oli pitkälti hänen suunnittelemansa. Heinäkuussa 1917 kenraaliluutnantiksi ylennetty Currie nimitettiin neljää divisioonaa käsittäneiden kanadalaisten joukkojen komentajaksi brittiläisen kenraali Julian Byngin tilalle. Currien komentamat kanadalaiset saavuttivat menestystä kolmannessa Ypresin taistelussa ja etenivät sodan viimeisten kuukausien aikana voitosta voittoon. Currien tahdon mukaisesti kanadalaiset joukot säilytettiin sodan aikana yhtenäisenä taisteluryhmänä. Vaikka brittien sodanjohto arvosti tehokkaana komentajana pidettyä Currieta, omien joukkojensa parissa hänellä oli huonompi maine, sillä hänen sanottiin pitävän etäisyyttä miehiinsä ja johtavan taisteluita kaukaa rintaman takaa.