Averescu palveli sotilaana Romanian itsenäisyyssodassa Venäjän–Turkin sodan aikana 1877–1878 ja jatkoi sen jälkeen sotilasopintojaan Italiassa. Kenraalina ja vastanimitettynä sotaministerinä hän kukisti suuren talonpoikaiskapinan maalis–huhtikuussa 1907 käyttäen ankaria keinoja. Toisen Balkanin sodan aikana vuonna 1913 Averescu toimi Romanian armeijan esikuntapäällikkönä ja johti sotilasoperaatioita Bulgariaa vastaan. Romanian liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan ympärysvaltojen puolelle elokuussa 1916 hän sai johdettavakseen kolmannen armeijan, joka vastasi maan etelärajan puolustuksesta Bulgarian hyökkäysten varalta. Syyskuusta 1916 alkaen hän johti eteläistä armeijaryhmää, joka kärsi pian tappion yhtyneille bulgarialais-turkkilaisille joukoille hyökätessään Tonavan yli Flămândassa. Averescu sai kuitenkin maineensa takaisin johtaessaan seuraavana vuonna Karpaateilla puolustustaisteluita hyökkääviä saksalaisia vastaan. Hänen johtamansa armeija saavutti vuonna 1917 merkittävän torjuntavoiton saksalaisista Mărăștin taistelussa. Averescu sai tämän jälkeen Romaniassa sankarillisen maineen. Romanian vastarinta kuitenkin murtui pian ja Venäjän irtauduttua sodasta lokakuun vallankumouksen jälkeen Romania jäi yksin vihollisten ympäröimäksi.