A Belgrad, es va reunir una assemblea en que es va decidir demanar a l'emperador Léopold Ier, compormetre's amb la seguretat dels seus aliats serbis. L'emperador va acceptar acollir les terres recentment alliberades al nord de Belgrad, a la riba esquerra del Danubi « tots els serbis que estaven disposats a lluitar contra els turcs ». Els va oferir « avantatges significatius i drets de pas », incloent la llibertat de culte (els Serbis són cristians ortodoxos), la llibertat de justícia i la llibertat a l'educació dels seus fills. Durant el que s'ha vingut a nomenar la Gran Guerra Turca, els serbis rebien armes per poder defensar l'Imperi contra els turcs; només podien atacar els turcs en una guerra de desgast, però havien de complir amb les ordres de mobilització de l'emperador. L'emperador, i només ell, tenia autoritat sobre els serbis que formaven el seu exèrcit personal.Tots aquests avantatges concedien pràcticament als serbis una autonomia al si mateix de l'imperi.