En les etapes avançades de la guerra, els cossos canadencs van ser considerats entre els més efectius i respectats dins dels exèrcits en el Front Occidental; les divisions canadenques eren majors que les britàniques, el 1917, a causa de l'escassetat de mà d'obra (encara que els problemes de mà d'obra causarien que el Canadà rebutgés els seus plans per a un segon cos canadenc i dues divisions addicionals així com la institució del servei militar obligatori en ultramar). De fet, en les seqüeles de la Batalla del Somme, els cossos canadencs es van guanyar una reputació de forces de xoc que eren temudes pels alemanys. L'exèrcit canadenc fins i tot tenia el seu propi àlies, "els durs à cuire" (difícils de cuinar/matar), la qual cosa significava que els canadencs eren molt durs de desmoralitzar i derrotar. Donat això, el 1916 el Regne Unit fins i tot va fer ús específicament d'ajuda dels canadencs per defensar les colònies britàniques trucades Índies Occidentals de la marina alemanya, amb moltes forces canadenques sent estacionades a l'illa de Saint Lucia per ajudar a defensar-la d'un possible atac naval alemany. La Marina Real Canadenca va jugar un paper important en aquesta guerra, perquè es va construir una gran quantitat de vaixells durant aquest període, i molts vaixells i homes canadencs van ser posats al servei de la Marina Real Britànica.