L'edat moderna espanyola, que historiogràficament s'identifica amb el període que va del al XVIII, assimilable al concepte Antic Règim a Espanya, es perioditza tradicionalment per dinasties: Reis Catòlics (1469–1516), Àustrias (1516–1700) i Borbó (1700 d'ara endavant, convenint a passar a l'edat contemporània des del 1808). Els avantatges d'aquest esquema cronològic, sobretot de l'oposició entre els Àustries (que comparteixen amb els Catòlics el "Segle" o "Segles d'Or") i els Borbons (identificats amb les "llums" de la Il·lustració), s'intensifiquen en considerar la decisiva ruptura que va significar el final del , moment de triomf de la Revolució Científica als països d'Europa Nord-occidentals que surten reforçats de la crisi del segle XVII (exemplificats a l'Anglaterra de Newton), i que vista des d'una perspectiva més àmplia, ha estat qualificada de crisi de la consciència europea. Concepte popularitzat per Paul Hazard, al llibre d'igual títol.