"Zahraniční politika" byla jasně definována podepsáním příměří s dohodovými státy a přípravou na mírovou konferenci v Paříži. Německé diplomatické vztahy se na začátku roku 1919 smrskly na Švýcarsko, Nizozemsko a několik východoevropských zemí, a tak Němci nevěděli, co se v Paříži chystá. Vláda dvakrát prodloužila příměří a to 13. prosince 1918 a 12. ledna 1919. Při třetím prodloužení, 16. února 1919, na vrhl ministr zahraničí Brockdorff-Rantzau jeho odmítnutí, a to především kvůli stupňujícímu se konfliktu s Poláky v Poznaňsku. Koaliční lídři se ale rozhodli třetí prodloužení podpořit a poslali Dohodě nótu žádající vytyčení linie kontroly mezi Němci a Poláky na východě země. Následně byla celá problematika ponechána na ministra Erzbergera. Dne 14. března 1919 podepsali Němci potřebnou dohodu o dodávce potravin ze zahraničí a následně se ale celá zahraniční jednání zastavila na problému o přesunu Modré armády (polská armáda bojující na západní frontě) z Francie do Polska přes Danzig (dnešní Gdaňsk). Kabinet se obával, že přesul velkého vojska do města by zapříčil obsazení Západního Pruska Poláky, a to ještě před začátkem mírové konference. Nakonec se Modrá armáda musela dopravit do nově vzniklé Polské republiky po souši skrz Německo.