Wehrmacht tvořil srdce německé politicko-vojenské síly. Na počátku druhé světové války používal Wehrmacht taktiku kombinovaných vojsk (blízká letecká podpora, tanky a pěchota), která byla známá jako Blitzkrieg ("blesková válka") a měla v boji zničující účinek. Tažení ve Francii (1940), v Sovětském svazu (1941) a v &lt;a href="Druh%C3%A1%20sv%C4%9Btov%C3%A1%20v%C3%A1lka%20v%20Africe"&gt;severní Africe (1941/42)&lt;/a&gt; jsou historiky považovány za projevy smělosti. Současně vzdálené zálohy vypjaly kapacitu Wehrmachtu až k bodu zlomu a vyvrcholily jeho první velkou porážkou během bitvy u Moskvy (1941); koncem roku 1942 ztratilo Německo iniciativu na všech bojištích. Německé operační umění neprokázalo, že by odpovídalo válečným schopnostem spojenecké koalice, což jasně ukázalo slabiny Wehrmachtu ve strategii, nauce a logistice.