Kázeň se v posádkách německého loďstva uvězněného v přístavech začala uvolňovat ještě v průběhu války a s blížící se porážkou pak začala na německých palubách upadat i morálka. Napětí stupňovalo i snižování přídělů potravin a zprávy o revolučních událostech v Rusku. Plánované vyplutí a pokus o průlom, jež byly maskovány jako hromadné taktické cvičení, se nepodařilo před členy posádek skrýt. Neklid a neuposlechnutí rozkazů byly 29. října zaznamenány u bitevních křižníků SMS Derfflinger a SMS Von der Tann kotvících v ústí řeky Jade nedaleko Schilligu, jejichž topiči se odmítli vrátit z vycházek na břehu a na paluby svých lodí museli být přivedeni až násilím. Rozkazy k naplánovanému útoku předal admirál Hipper večer 29. října svým podřízeným na palubě SMS Baden. Ačkoliv důstojníci rozkazy uvítali, v řadách mužstva se rychle rozšířila nespokojenost a námořníci odmítali povely uposlechnout. Vzbouřenci nesouhlasili s „obětováním“ celé flotily i jejich posádek a část námořníků se domnívala, že se vrchní velení snažilo tímto útokem zmařit pokusy nové vlády o uzavření příměří. Nespokojení námořníci se ještě ten večer začali srocovat na palubách a docházelo mezi nimi k hučení, pískání a oslavování míru a prezidenta Wilsona. Kromě admirálovy vlajkové lodě SMS Baden dostal Hipper zprávy o hrubém porušování kázně z lodí SMS Markgraf, SMS König, SMS Kronprinz Wilhelm, SMS Helgoland, SMS Thüringen a SMS Kaiserin a zprávy o výtržnostech přišly i z křižníku SMS Regensburg kotvícího v Cuxhavenu. Aby nedošlo k otevřené vzpouře, rozhodl se admirál Franz von Hipper již v noci na 30. října svůj rozkaz k vyplutí odvolat.