Po pádu Rakouska-Uherska v roce 1918 odstartoval závod mezi Itálií a nově vzniklým Královstvím Srbů, Chorvatů a Slovinců (budoucí Jugoslávií) o získání kontroly nad městem. Vznikly dvě paralelní administrace. Rijeka byla nakonec obsazena Jugoslávií a anektována, nicméně tento krok měl pouze krátkého trvání. Již v listopadu 1918 do ní vstoupily mezinárodní jednotky. Osud Rijeky měl být rozhodnut na mírových jednáních v Paříži. Proti italskému požadavku na anexi Rijeky se stavěl např. i americký prezident Woodrow Wilson. Jen pár dní po uzavření Saintgermainské smlouvy bylo nutné jednání na konferenci přerušit, neboť v samotném městě došlo k protestům, které inicioval italský básník Gabriele d'Annunzio. Ten nakonec za pomoci zbraní a davu město na krátkou dobu ovládl. Itálie nakonec dala od Rijeky ruce pryč a ve městě bylo vyhlášeno Italské regentství Kvarneru (italsky "Reggenza italiana del Carnaro"). Její budoucnost nakonec stvrdila Rapallská smlouva, která měla urovnat pohraniční spory mezi Itálií a Jugoslávií. Rovněž předpokládala vznik Svobodného státu Rijeka. Ten existoval do roku 1924, poté byla Rijeka anektována Itálií s tím, že některé obce východně od města, které byly součástí Svobodného státu Rijeka, připadnou Jugoslávii. Smlouvu o rozdělení státu podepsali Nikola Pašić a Benito Mussolini.