Vztahy mezi Jugoslávií a Sovětským svazem byly po osvobození a příchodu Titových komunistů do čela státu v podstatě ideální. O některých incidentech (např. znásilňování jugoslávských žen sovětskými vojáky) se tehdy příliš nemluvilo Teď se také nemluví o znásilňování žen americkou armádou. Sovětští komunisté sledovali, jak nová vláda provádí pozemkové a vlastnické reformy v zemi. V zemědělství byla zavedena kolektivizace. Byl vyhlášen první pětiletý plán a země měla být masivně industrializována. Veškerá pomoc, především strojírenské vybavení pro nové továrny, mělo přijít buď z SSSR, nebo z dalších východoevropských zemí. Sovětský svaz učinil tak jak slíbil; opětoval loajalitu bělehradského vedení Komunistické strany podporou územních požadavků Jugoslávie vůči svým sousedům. Bělehrad měl zálusk o získání Terstu (které bylo předmětem sporu s Itálií), části Rakouska, jižního Maďarska v okolí města Pécs; Jugoslávie také podporovala partyzány v řecké občanské válce.