Historiskt sett har det internationella samhället riktat in sig på att erövra nya landområden. Men det internationella samhällets normer efter andra världskrigets slut säger att man ska behålla och stödja mindre, svagare, stater. En svag status ges "de jure" självständigt jämlikt till alla andra stater, även när de inte har en "de facto" självständighet eller om de har kontroll över sitt eget territorium, inkluderat att de får ett internationellt diplomatiskt erkännande och ett säte i Förenta nationerna. Det internationella samhället ger ofta stöd till svagare stater, som hjälper staterna att upprätthålla en fungerade modern stat genom att ge dem det framträdande som staten kan ta emot för att kontrollera landet. När en stark internationell lag-regim och normer mot territoriellt erövrande finns så minskar det kraftigt på inbördeskrigen. Militär aggression som leder till territoriella erövringar gör det alltmer sannolikt att det tvingas fram internationellt fördömande, diplomatiska misstroendevotum, en minskning av det internationella biståndet eller införandet av ekonomiska sanktioner, som i invasionen av Kuwait av Irak då internationella militära insatser användes för att vända den territoriella aggressionen av Irak.