Under kriget deltog han från 1940 i slaget om Frankrike och i kriget mot Sovjetunionen och hölls ett år efter kriget, fram till 1946, i amerikansk krigsfångenskap. De erfarenheter han gjorde både som student och som soldat kom att prägla hela hans författarskap. Redan från början såg sig Lenz som motståndare till nazismen och drog sig tillbaka in i sig själv, en skådeplats för många berättelser längre fram och föremål för reflektion i otaliga figurmonologer. Efter sin frigivning arbetade han som författare. 1951-71 var han också sekreterare i "Süddeutscher Schriftstellerverband", det sydtyska författarbundet, i hemstaden Stuttgart. 1946 gifte han sig med konsthistorikern Johanna Trautwein, som han hade lärt känna redan 1937 i Heidelberg. Hon var dotter till bildkonstnären Edith Cohen och mikrobiologen Kurt Trautwein som av rasistiska skäl hade avskedats från sin forskartjänst vid Münchens tekniska universitet i det nationalsocialistiska Tredje riket. Hon förekommer i makens självbiografiska romansvit som "Treutlein Hanni". Fram till 1975 bodde paret i Hermann Lenz föräldrahem i Stuttgart. En arvstvist fick dem därefter att flytta över till hustruns föräldrahem i München.