У перші роки партія стала відома своєю парламентською і позапарламентської опозицією проти холодної війни і особливо розміщенням ядерної зброї . Соціалістична революція на Кубі і повстання проти південноафриканської системи апартеїду привели до дискусій всередині партії між пацифістськими групами, які виступали проти будь-якого насильства і революційними групами, які виступали проти репресивного насильства (правлячого класу), але не засуджували визвольний насильство (проти правлячого класу). У 1961 році партія залишила свій принциповий пацифізм і надалі виступала за мінімізацію насильства. Вона також стала активніше брати участь у позапарламентської боротьби проти колоніалізму, підтримуючи незалежність Нової Гвінеї і Алжиру .