El 16 de juny de 1955 al migdia, un grup cívic-militar, dirigit pel contraalmirall Samuel Toranzo Calderón i el polític radical Miguel Ángel Zavala Ortiz, va iniciar un cop d'estat atacant amb forces militars i comandos civils d'aire i terra. Uns trenta avions de l'Armada i de la Força Aèria van atacar la Casa Rosada per tal de matar el president Perón, amb el suport de grups de civils armats que van ser rebutjats. L'acció va desembocar en el bombardeig de Plaça de Mayo, assassinat a 308 persones identificades, més un nombre que no va poder ser determinat a causa de la gravetat de les mutilacions, incloent-se entre les víctimes 111 activistes de la CGT (de les quals 23 eren dones) i 6 nens. Els pilots, amb avions que portaven com a lema el monograma «Cristo Vence» (Crist Guanya), es van refugiar a l'Uruguai, i el govern es va negar a lliurar als colpistes. Els oficials complotats que no havien fugit van ser capturats i condemnats a penes de presó, encara que un d'ells va ser induït a suïcidar-se. Pocs mesos després l'anomenada (segons el bàndol) "Revolució Alliberadora" o "Revolució Afusselladora", alliberaria als criminals condemnats.