שייבס מחזיק בגישה פרשנית מגבילה כלפי המונח המשפטי "רצח עם" (ג'נוסייד). לדבריו, במקרים רבים כל מקרה של הרג המוני מתואר כרצח עם, על אף שאין זה כך מבחינה משפטית. לדעתו, המקרים שאכן מתאימים לתיאור זה הם שואת העם הארמני בידי הטורקים, השואה היהודית ושואת הצוענים בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה, וכן רצח העם ברואנדה בידי הממשל המקומי. לעומת זאת הוא מציג, למשל, את הטיהורים הגדולים שביצע סטלין ואת ההרג ההמוני של סלאבים וסובייטים בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה כדוגמאות למקרים שאינם מתאימים לתיאור זה. לדעתו, גם הזוועות שהתחוללו במלחמת בוסניה לפי דבריו מתאימים לתיאור כטיהור אתני ולא כרצח עם, זאת בניגוד לעמדת בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הבינלאומי לצדק, שקבעו שאירע שם רצח עם. דוגמאות נוספות, שלדברי שייבס אינן עונות למאפיינים של רצח עם מהעדר כוונה לכך, הן ההרג שביצע הקמר רוז' בשנות ה-70 המאוחרות בקמבודיה וההרג ההמוני בדארפור. גישתו של שייבס להגדרה של רצח עם זכתה לאשרור במקרים מסוימים בערכאות שיפוטיות כדוגמת בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובית הדין הבינלאומי לצדק.