המאבק המעמדי מילא תפקיד מרכזי במדיניות החברתית של ברית המועצות והמדינות הקומוניסטיות, שכולן התווו באופן חוקתי את עליונותו של מעמד הפועלים בהכתבת התפתחות החברה לקומוניזם. מעמדות אחרים בעלי אינטרסים עוינים לאלה של מעמד הפועלים היו נתונים לדיכוי. דיכוי שיטתי זה התמקד בעיקר בבעלי הון, כולל כל מי שהתפרנס מנכסים בבעלות פרטית או נכסי הון. בברית המועצות, שהוקמה על ברית מעמדית בין עובדים לאיכרים, נוצר מעמד נאו-קפיטליסטי בשנות ה-30 של המאה ה-20 כתוצאה מהמדיניות הכלכלית החדשה שהונהגה לאחר סיום מלחמת האזרחים. בקרב האיכרים, מעמד חדש זה (שנקרא קולאקים) צבר כמויות גדולות של עושר באופן לא פרופורציונלי באמצעות סחר בסוחרים ושיטות הון קטנות. בפיקודו של יוסיף סטלין, הממשלה החלה לחסל את מעמד הקולאקים, חיסול מעמד זה נתקל בהתנגדות הקולאקים שהוא עצמו נענה בדיכוי אלים, ברמה כזו שאפילו עלול היה להיחשב מלחמת אזרחים שנייה. קולאקים שהתנגדו לסוציאליזציה של נכסיהם, יחד עם כל מי ששיתף איתם פעולה או נלחם, נענשו במאסר, בגירוש לסיביר או אפילו בהוצאה להורג. לב קופלב (סופר סובייטי), אשר היה מעורב באופן אישי בפעולות כנגד תושבי כפר משולל מזון בגין שיתוף פעולה עם הקולאקים, הסביר את מעשיו שלו: