Тек у време Мурата III (1574—1595), у међама овог села забележена су три нова села: 1. Срем; 2. Бугарин, друго име Данишмендов Бунар и 3. Грк, друго име Урум. У исто време, вакуфски приход, намењен, имарету Пири Мехмед-паше у Силврији, попео се од 3.600 на 26.377 акчи. Како је наведени попис датован у време владавине Мурата III, немогуће је разлучити да ли су ово село Срем на Тунџи основале баш избеглице са царског хаса Сремски Изгнаници, или, пак, робље дотерано из побуњеног Срема на самом почетку другог рата (1593—1606). Али, зато не треба сумњати и у разлог због кога је царски хас, који је 1560. године спадао под Галипољски, до 1640. стављен под кадилук Димотику одређен у оџаклук велике царске стаје. Разлог томе лежао је у бежању раје, у овом случају, из царских у вакуфска и војнучка села. Додуше, сасвим мало се зна о положају Сремских Изгнаника у 16. веку, кад је овај царски хас спадао под кадију Галипоља. У раније време, као и према пописима из 1519. и 1528-1530. године, Галипољски санџак имао је два кадилука, Галипоље и Малкару; у Галипољском кадилуку биле су још и нахије Еџе Овас и и Евреше (Урша), а у Малкари нахија Ибри. Почетком 17. века Галипољски санџак проширио се на нахије Кешан, Ђумулџину и Ипсалу. Димотика је, пак, увек спадала под Паша-санџак.