Још док су Турци били у успону, постојао је отпор њиховој власти на бугарским територијама. Први устанак подигли су Константин и Фружин, бугарски племићи, у време када је Жигмунд Луксембуршки оснивао витешки Змајев ред 1408. године. Најранији извори о наставку отпора, након гушења овог устанка, је од пре 1450. године. Извесног Радика (Радича) Турци су 1413. године признали за управника Софијског округа, али се он касније окренуо против турских господара, те се сматра првим хајдуком у бугарској историји. Више од век касније догодила су се два трновска устанка: први из 1598. и други из 1686. године. Уследио је Ћипровски устанак из 1688. године и Карпошев устанак у Македонији 1689. године. Оба устанка изазвана су напредовањем Аустријанаца у Великом бечком рату. Сваки од набројаних устанака био је неуспешан. Београдским споразумом којим је 1739. године окончан рат између Аустрије и Турске, заустављен је продор Аустријанаца на Балкан. Од 18. века јача утицај Русије. Кучуккајнарџијским миром Руси постају заштитници православних хришћана у Османском царству.