Армиранобетонски шипови, подлога за темеље, пободени су до почетка марта 1937. Темељи су већим делом урађени исте године, а за 1938. је предвиђено да се ураде темељи олтарског дела, на средини Браничевске улице, и да се ураде зидови до висине од 7 метара. Побијање шипова и бетонирање темеља употребом машине за компактирање били су новина у Југославији. Када су радови поодмакли (до септембра 1938. зидови су били високи 8–9 метара), патријарх Гаврило је 10. маја 1939. године свечано осветио темеље, и у олтару, уз камен темељац, положио повељу. Друштво за подизање храма је за сакупљање средстава установило недељу Св. Саве - и то недеља освећења темеља у 1939, одн. недеља иза Савиндана 1940, када је обезбеђена потребна сума. За 1941. је било планирано зидање до висине галерије, али даља изградња је прекинута нападом Немачке на Југославију, 6. априла. Од почетка грађевинских радова до немачке окупације, изграђени су темељи храма и подигнути су зидови висине 7 и 11 -{m}-. Било је предвиђено да трг око цркве буде највећи у престоници.