A "Pommern" a "Hochseeflotte" kötelékében maradt továbbra is. A háború kitörésekor a II. csatahajóraj a Német-öböl védelmét kapta feladatul, mivel tartottak a "Royal Navy" hamarosan bekövetkező támadásától. A "Pommern" és a rajának többi tagja az Elba torkolatában állomásozott, hogy szükség esetén támogathassák az öbölben őrjáratozó egységeket. Miután nyilvánvalóvá vált, hogy a britek nem fognak támadást intézni a "Hochseeflotte" ellen, a németek a jelentős számbeli fölényben lévő "Grand Fleet" egy kisebb részének kicsalogatását és megsemmisítését célzó hadműveleteket hajtottak végre. Ezen hadműveletektől azt várták el, hogy a "Royal Navy"-t oly mértékben meg tudják gyengíteni, hogy annak ereje számban nagyjából az övükével megegyezőre zsugorodjon. Ez után pedig döntő csatára kényszerítették volna a briteket az Északi-tenger déli részén. A "Pommern" a II. csatahajóraj egységeivel ismét csatlakozott a "Hochseeflotte" csataflottájához, mely az I. felderítőcsoport "(Aufklärungsgruppe I)" csatacirkálóit biztosította a scarborough-i rajtaütés alkalmával 1914. december 15-16-án. December 15. estéjén a német csatahajók és egy hat csatahajóból álló brit raj mindössze 19 km-re kerültek egymástól, de a kísérő rombolók esti sötétségben való összecsapás-sorozata arról győzte meg Friedrich von Ingenohl altengernagyot, a német flottaparancsnokot, hogy az egész "Grand Fleet" a közelben tartózkodik. A császár utasításaira hivatkozva, miszerint a csatát kerülnie kellett, amennyiben a győzelem kétséges, Ingenohl megszakította a hadműveletet és a csatahajóival visszafordult Németország irányába.