Након трагедије на Мотајици, ново руководство батаљона је донело одлуку да се повуче из Босанске крајине, јер су сви прилази Козари били блокирани, због непријатељске офанзиве на Козару. После напорног марша од неколико дана, без водича и у врло тешким условима, батаљон је прешао Саву и железничку пругу Београд—Загреб и дошао на сектор Штаба славонске оперативне зоне, где су се повезали са славонским партизанским јединицама. Током борби у Славонији, страдао је део командног кадра, па је Хусеин био постављен за команданта Пролетерског батаљона. У другој половини октобра 1942. године батаљон се вратио из Славоније на Козару, пробијајући се поред Пакраца и Босанске Дубице и савлађујући непријатељске заседе на запоседнутој прузи.