Sammenlignet med den britiske Grand Fleet var den tyske Hochseeflotte i undertall i forholdet tre til to; i enkelte perioder av krigens første år ble det imidlertid nesten oppnådd en utjevning av slagkraften i Nordsjøen helt uten Tysklands vilje som en konsekvens av den storstilte overføringen av britiske skip til en rekke andre arenaer. I siste del av krigen tippet forholdet i Storbritannias favør. Den tyske keiserlige marinen ønsket ikke å risikere en direkte konfrontasjon mellom flåtene, og foretrakk heller en strategi som gikk ut på å gjennomføre flere raid i Nordsjøen med sikte på å trekke ut en del av den britiske flåtens skip som tyskerne var i stand til å avskjære og ødelegge. Men slagene i Helgolandbukta (28. august 1914), ved Doggerbank (24. januar 1915) og Jylland (31. mai 1916) ga ingen avgjørende resultater og endret ikke de strategiske posisjonene.