L'ús del mot trabucaire apareix per primer cop per anomenar als irregulars que participaren en la guerra contra la República Francesa (1793-1795) i, posteriorment, als guerrillers de la guerra del Francès (1808-1814). Més tard, el terme s'aplicà també als insurgents reialistes durant el trienni constitucional (1820-1823) i els guerrillers carlins del 1833-1840. A part dels posteriors bandolers d'extracció camperola, també es donà el nom als grups armats de la tercera guerra carlina (1873-1876). La eficàcia del trabuc a curta distància transformava als trabucaires en una extraordinària força de xoc. Durant bona part del s.XIX, foren considerats una élit entre les unitats de infanteria. Alguns cabdills carlins com Francesc Savalls els utilitzaren també com a guàrdia personal.