За 15 років після революції змінилося близько 15-ти директорів музею, і тенденції розглядати твори сучасного мистецтва, такі як мистецтво спрямоване на ідеологічне обслуговування політичної пропаганди, зазнали змін. За словами Еймана, музей протягом цього часу перетворився на галерею для виставки робіт на воєнну тематику, які зображали Ірано-іракську війну, портрети загиблих, а також робіт революційних художників Палестини та Мексики. Цей період історії музею сучасного мистецтва можна назвати «періодом революційних цінностей». Директорів музею в цей час призначало Міністерство культури та ісламської орієнтації. Більшість з них не мали ніякої мистецької освіти і не були знайомі з мистецтвом.