Після Другої світової війни Португалія не послідувала прикладу інших країн Європи і не стала надавати незалежність своїм колоніям. Вони були оголошені «заморськими територіями», в них тривала міграція з метрополії. В умовах деколонізації більшості країн континенту й зростання впливу національно-визвольних рухів на міжнародній арені в португальських володіннях почалися процеси політичної консолідації опонентів режиму. В 1962 році кілька антиколоніальних політичних груп об'єдналися у Фронт визволення Мозамбіку (ФРЕЛІМО), який у вересні 1964 року ініціював збройну боротьбу проти португальської колоніальної влади. З самого початку фронт підтримував тісні контакти з повстанськими групами Анголи (МПЛА) та Гвінеї-Бісау (ПАІГК).