Sodan loppuessa Saksassa puhkesi vallankumous. Prinssi Maximilian von Baden siirsi tehtävänsä Ebertille ja pian myös keisari Vilhelm II luopui vallasta. Ebert yritti ajaa perustuslaillisen monarkian jatkumista vaikka uuden hallitsijan johtamana. Kuitenkin vasemmistososialisti Karl Liebknecht julisti uuden vapaan sosialistisen Saksan tasavallan syntyneen. Kumotakseen Liebknechtin julistuksen ja rauhoittaakseen maassa ja etenkin Berliinissä syntyneitä levottomuuksia Philipp Scheidemann julisti puolestaan Saksan tasavallaksi. Ebertistä tuli vastoin tahtoaan ensin valtakunnankansleri ja seuraavana päivänä uuden sosialistisen väliaikaishallituksen, kansanvaltuutettujen neuvoston johtaja yhdessä Haasen kanssa. Ebert ja sosialidemokraatit tukivat puolustusministeri Gustav Nosken johtaman armeijan ja usein äärioikeistolaisten vapaajoukkojen ("Freikorps") toimintaa vallankumouksellisia vastaan. Spartakistikapina ja muut kommunistien kapinat tukahdutettiin kovalla kädellä ja seuranneissa teloituksissa ammuttiin usein syyttömiäkin.