Стратегія і тактика політики терору голодом виношувалися радянською владою починаючи з 1928 року. Наприкінці 1920-х років комуністичний режим згортає політку НЕПу. У січні 1928 року радянська влада запроваджує примусові хлібозаготівлі. Наприкінці 1920-х — на початку 1930-х років більшовицьке керівництво з метою утвердження соціялістичного сектору економіки в СРСР, нарощення військової сили, підпорядкування суспільства партійно-державними органами влади та встановлення в країні особистої диктатури Йосипа Сталіна почало проводити насильницьку колективізацію сільського господарства, «розкуркулення» селян, боротьбу з релігією, депортації, хлібозаготівельні кампанії, масовий терор на селі, посилення експлуатації селянства. Це викликало у 1928 році в Україні значний ріст селянських повстань. Ці виступи, зі загрозою очікуваної тоді близької війни СРСР зі західними державами та Японією, досягнув свого апогею восени 1931 — весною-літом 1932 року. З метою упокорення українських селян і знищення в УСРР самодіяльних селянських господарств влада посилила карально-репресивні акції — встановила на 1932—1933 роки нереальні для виконання хлібозаготівлі та цілеспрямовано позбавляла селян засобів до існування, що стало причиною Голодомору — смерті мільйонів українців від голоду з весни 1932 до 1933 року.