Vladimír Křístek se narodil v Praze v roce 1938 do rodiny československého legionáře, kvůli původu mu tak nebylo z politických důvodů umožněno studovat teoretické obory, o které měl zájem – chemii či astrofyziku. Měl si vybrat mezi hornictvím a hutnictvím, nakonec mu ale bylo umožněno studium na stavební průmyslové škole, kde roku 1957 odmaturoval s vyznamenáním. Nastoupil na faktultu stavební ČVUT, kterou absolvoval roku 1962 opět s výborným prospěchem. Již během studia publikoval v odborném časopise "Inženýrské stavby" články zaměřené na v té době se mohutně rozvíjející předpjatý beton – řešil mj. problematiku dotvarování a smršťování u betonových konstrukcí se změnou statického systému během výstavby. Zaměřil se zejména na teoretické řešení aktuálních problémů výzkumu betonových konstrukcí – chování komorových nosníků, reologie betonu, štíhlé tlačené prvky, materiálová nelinearita – to vše za použití nastupující výpočetní techniky. V rámci své diplomové práce již představil relaxační metodu – nový přístup k řešení konstrukcí se změnou statického systému. Po absolvování povinné vojenské služby (u sportovního oddílu) nastoupil jako asistent na katedru mechaniky FSv. Během necelého roku složil všechny potřebné zkoušky pro aspiranturu a odevzdal disertační práci s názvem "Tenkostěnné pruty komůrkového přetvořujícího se průřezu". Po získání titulu kandidáta věd (CSc.) v roce 1967 přestoupil z katedry mechaniky na katedru betonových konstrukcí a mostů FSv, kde se stal vědeckým pracovníkem. V pouhých 30 letech se i díky uvolnění politických poměrů habilitoval a stal se docentem.