Након седам година француске окупације, охрабрени дезертирањем француских трупа након пропале инвазије на Русију и поновног уласка Аустрије у рат, све дубровачке друштвене класе, под вођством властеле, устале су на општи устанак против окупације. 18. јуна 1813. заједно с британским савезницима натерали су на предају француски гарнизон на острву Шипану, затим и у Стону те на Лопуду, након чега се устанак проширио копном Републике, почевши с Конавлима.. Тада су почели опсаду Града, уз помоћ Британске морнарице с бродовима ХМС "Баканте" и ХМС "Сарасен", под командом капетана Вилијама Хоста, а убрзо се устанку придружило и становништво унутар опкољеног Града. Аустријско царство је послало своје трупе под командом генерала Тодора Милутиновића под изговором да су дошли да помогну својим дубровачким савезницима, међутим, као што се убрзо показало, заправо су хтели да француску окупацију Дубровника замене својом. Завели су једног од привремених гувернера Републике, Влаха (сина Брње) Кабогу, обећањима моћи и власти (које није дуго уживао, него је умро у срамоти, од народа отад зван "Традитур" - издајник), те су успели да га убеде да врата са источне стране остану затворена дубровачким устаницима који су се тамо сакупили, а да кроз врата на западу уђу аустријске снаге (без дубровачких војника) како би окупирале Град, након што се предао француски гарнизон од 500 војника под командом генерала Монришарда.