Пре 1960-их и 1970-их није постојао концепт ЛГБТ заједнице и барови су били главна места социјализације ЛГБТ особа. Ови барови су били лоцирани унутар урбаних зона, где је полиција дозвољавала овакву „девијантну забаву“ и држала је под јаком присмотром. На пример, у Њујорку није постојала забрана окупљања гејева од 1965, али ниједан локал у коме су се гејеви окупљали није имао дозволу за точење алкохола. Полиција је често покретала рације у тим локалима, као што је био случај са баром Стоунвол Ин, 27. јуна 1969. године, када су се ЛГБТ особе супротставиле полицији у нередима који су остали упамћени као "Стоунволска револуција", што се узима као прекретница у историји ЛГБТ покрета. "Стоунвол" није само изменио профил ЛГБТ заједнице, већ и динамику унутар саме те заједнице. Десило се премештање „из барова на улице, из ноћног живота на светлост дана, од 'сексуалне девијације' на алтернативи начин живота“, што је био кључан моменат у формирању заједнице. Заједница је имала потребу да се заштити од хомофобичних напада популације. Геј четврти су биле сигурна места на којима су ЛГБТ особе имале користи од живота у безбедном простору, где су заштићени од насиља и дискриминације.