Били су то први знаци препорода, али не и прекретнице у развоју пешадије, јер градске милиције нису биле у стању да се увек успешно супротставе боље увежбаним и наоружаним професионалним војскама. Зато су и градови били принуђени да за своју одбрану узимају најамнике. Од најамника пешака из тог времена најпознатији су "брабансони" - оклопни копљаници пореклом из Брабанта, који су од 12. века служили немачке, француске и енглеске владаре; њихово име постало је синоним за разбојнике. У Енглеској, Едвард I почиње да регрутује професионалне стрелце наоружане велшким великим луком (), што је енглеској војсци омогућило успешно извођење дефанзивних битака. Таква одбрамбена тактика дошла је до изражаја у биткама код Кресија, Поатјеа и Аженкура.