У лето 1875. године у Херцеговини избија народни устанак против турског зулума, познат као Невесињска пушка. Аделина Ирби и Присила Џонстон то лето провеле су у Енглеској и тек што су се вратиле у Сарајево, устанак је захватио и Босну. Оне хитно евакуишу школу и пет својих ученица одводе у женску школу у Прагу. Потом сву своју пажњу усмеравају на помоћ многобројним избеглицама, које у великом броју почињу да лутају путевима широм Славоније. Одлазе у Енглеску и уз помоћ Флоренс Најтингејл започињу прикупљање новца за „Фонд за помоћ деци без родитеља” ("Orphan Relief Fund"). Три месеца касније враћају се и отварају школе за децу избеглице широм Славоније. Ове школе пружају уточиште деци избеглицама, а Аделини и Присили центре за дистрибуцију помоћи. У међувремену је стигла и зима, а са њом епидемија великих богиња и тифуса. До јуна 1876. године отвориле су осам оваквих школа, у којима је уточиште нашло четири стотине деце, а помоћ у храни и одећи обезбеђена за више од три хиљаде избеглица. Током наредне три године, Аделина и Присила збрињавају на хиљаде избеглица. До лета 1877. године основале су двадесет оваквих школа, које је похађало између 1500 и 2000 деце. Године 1877, под притиском тадашње аустроугарске власти у Хрватској, Аделина Ирби затвара све своје школе, напушта Славонију и одлази у Книн. У Книну је отворила четири нове школе, које је похађало 180 ђака, али се не задржава само на подизање школа. Она у Далмацији помаже избјеглице и на друге начине, па средствима која су јој стизала из Енглеске подиже колибе у које је сместила око 120 породица.