После болничког лечења од неколико месеца, Хаусер као официр СС-а са највећим чином, 1. јуна 1942. године добија команду над II СС оклопним корпусом. У то време корпус се налазио у Француској и био састављен од 3 СС дивизије ("Лична гарада Адолфа Хитлера“, „Рајх“, "Мртвачка глава“). Након учешћа у окупацији јужне Француске у новембру 1942. године, корпус је током јануара 1943. године пребачен на Источни фронт, где је узео учешће у операцији код Оскола. 15. фебруара 1943. године, Хаусер се са својим корпусом нашао напола окружен од Совјетске 3. тенковске и 69-те армије. У таквој ситуацији он је предложио као решење да се повуче са својом војском на нов одбрамбени положај. Хитлер је као и увек био против било којег вида повлачења, зато је дао јасно наређење - одбрана до последњег човека. И овог пута се Хаусер показао као мудар, смео и самостално дејствујући официр, који се није слепо потчинио издатој наредби. Одбио је да изврши Фирерово наређење и повукао се на нове положаје. Том смелом одлуком успео је на време да спаси неколико немачких дивизија сигурног опкољавања. Одмах након повлачења корпус је спојен са тенковским јединицама Генерал-пуковника Хермана Хота, да би крајем фебруара 1943. године учествовао у трећој бици за Харков. У овом нападу, Хаусер је командовао левим крилом. 9. марта 1943. године разбио је 6. совјетску армију Генерала Попова и приближио се Харкову, који је освојио 14. марта 1943. године. Тај успех је спасио Хаусера од последица које су га чекале због неизвршеног Фиреровог наређења. Уместо казне Хаусер је добио Храстово лишће, које је пак Хитлер задржао до јула 1943. године због Хаусерове показане непослушности.