Апијан је ескалацију гусарења приписао Митридатовим пљачкањем римске провинције Азије 88. години пне. и током Првог митхридатског рата (89.–85. пне). Осиромашени народ који су из римско-понтског сукоба изгубили средства за живот постали су гусари. Испрва су вршили препаде на мору с неколико малих чамаца. Како се рат одмицао, постали су бројнији и користили су веће бродове. Кад се рат завршио, гусарство се наставило. Пловили су у ескадрилама. Опкољавали су или на препад заузимали и пљачкали градове. Отимали су богате људе за откупнину. Нераван део киличке обале постао је њихово главно подручје за сидрење и таборење. Гусарење је привукло људе из Памфилије, Понтуса, Кипра, Сирије и других места на истоку. Број им је нарастао на десетине хиљада гусара који су доминирали читавим Медитераном. Победили су неколико римских поморских заповедника, чак и код обале Сицилије. Море је постало небезбедно. Ово је пореметило трговину, а неке плодне земље су остале необрађене, што је довело до несташице хране и глади у Риму. Уклањање тако раштркане и велике силе без посебног центра командовања, чинило се тешким задатком. Према Апијановом мишљењу, Луције Лициније Мурена и његов наследник Публије Сервилије Ватија Икаурик (78.–74. г. пне.) нису ништа постигли против њих.