El context no era gens afalagador, ja que el fracàs de la segona entrada a Madrid el novembre de 1710, així com les derrotes de Brihuega i Villaviciosa durant la retirada de desembre, significaren la disgregació dels exèrcits aliats austriacistes. Els Tres Comuns ja eren conscients que la campanya havia deixat el Principat desprotegit, així que les notícies de la insostenibilitat de Girona causaren una gran preocupació que fou el motiu de la convocatòria d'una nova Conferència. Les nombroses reunions de desembre i gener acumulaven la informació dels fets i elaboraren fins a quatre representacions i dues cartes al monarca (que ja tornava a ser a Barcelona) totes elles presentades insistentment pels tres presidents. El 24 de gener de 1711, però, Girona capitulava. El país es va desmoralitzar, i la Generalitat n'era conscient perquè rebia cartes dels jurats municipals i també dels seus espies i informadors, i perquè el diputat militar va testimoniar el terror borbònic a les comarques d'Osona, el Ripollès i la Garrotxa (desprotegides un cop caiguda Girona).