Malgrat les aspiracions d'auto-suficiència, Corea del Nord ha necessitat continuadament l'assistència d'altres països. Històricament, Corea del Nord ha rebut principalment l'assistència de la Unió Soviètica fins al seu col·lapse el 1991. Al període posterior a la Guerra Coreana, l'economia de Corea del Nord es basava en préstecs de països "fraternals" de 1952-1963, també depenent considerablement de l'ajuda soviètica industrial des de 1953 fins al 1976. Després de la caiguda de l'URSS, l'economia coreana va entrar en crisi, amb el consegüent fracàs infraestructural, que va agreujar la fam massiva de mitjan 1990. Després d'anys de fam, la República Popular de la Xina van acceptar ser el substitut de la Unió Soviètica com a proveïdor principal, subministrant prop de 400$ milions de dòlars/any en ajuda humanitària. Des del 2007, Corea del Nord també ha rebut grans subministraments de combustible i ajuda tècnica, com es van programar a la línia de treball de les converses a 6 bandes. Corea del Nord ha estat el segon rebedor d'ajuda internacional de menjar el 2005, i continua patint d'escassetat crònica de menjar.