La poesia popular, en paral·lel, recollí els sentiments de resistència contra l'invasor. El fenomen del bandolerisme durant l'ocupació otomana (els anomenats "cleftes" (κλέφτης), a partir del verb grec "klépto", 'robar') donà lloc a les "kléftika tragoudia", cançons en què es cantava una llibertat individual. Tanmateix, arran de la Guerra de la independència, aquesta llibertat individual cantada anirà virant cap a una llibertat col·lectiva, amb tons nacionalistes, que convertiran els antics "cleftes" en autèntics herois de la independència grega. Aquest cançoner, la "poesia clèftica" constitueix un dels tresors poètics populars més rics d'Europa. Com la resta de la poesia popular, emprà normalment el vers de quinze síl·labes, molt apte per a la narració, sense fer ús de la rima.