Tawast utnämndes 1779 till fänrik vid Savolaks regemente, studerade 1779–1781 vid en läroanstalt i Strassburg, först på Göran Magnus Sprengtportens, sedermera på Gustav III:s bekostnad, och antogs under tiden till underlöjtnant vid Royal suédois. År 1782 blev han page hos Gustav III samt utnämndes 1786 till löjtnant och 1787 till kapten vid Nylands regemente. Under , då han tjänade under Gustaf Mauritz Armfelts befäl dels i Finland, dels vid Dalfrikåren i Värmland, lade han vid flera tillfällen mod och själsnärvaro i dagen, till exempel vid svenskarnas erövring av ryssarnas ställning vid Pardakoski och Kärnäkoski (15 april 1790), med anledning varav han utnämndes till överstelöjtnant vid Dalregementets vargering. Oberättigat tillade han sig däremot, på Georg Henrik Jägerhorns bekostnad, förtjänsten av, att ryssarna tillbakakastades vid sina försök att överrumpla svenskarna vid Pardakoski och Kärnäkoski (30 april samma år). Efter Armfelts nederlag och blessyr vid Savitaipale (4 juni samma år) förordnades Tawast att föra befälet över brigaden till den nye chefen Wredes ankomst. År 1791 förflyttades han som överstelöjtnant till Jämtlands regemente, vars chef han blev 1802, och utnämndes 1804 till chef för Kalmar regemente. Pommerska kriget 1805–1807 bevistade Tawast dels som brigadchef, dels som befälhavande generaladjutant. Då fransmännen i april 1807 drevs ur Pommern, förde Tawast befäl över den högra kolonnen, som i denna affär spelade en mindre aktiv roll än den av Armfelt kommenderade vänstra. Tawast hugnades emellertid med riddargrad av Svärdsordens stora kors. Under 1808–1809 års krig med Danmark förde Tawast först en brigad av södra armén; sedermera, 2 maj 1809, blev han befälhavare över nämnda armé och avslöt i denna egenskap det stillestånd med danske generalen von Bülow, som varade till fredsslutet samma år.