Weyhe blev født i København, hvor hans fader, Erik Leganger Weyhe, var major ved Landkadetakademiet. Moderen hed Bothilde Christiane f. Thal. Han blev 1839 landkadet, 1844 sekondløjtnant med aldersorden fra 1843 samt repetent og page og ansattes året efter ved 1. jægerkorps, hvormed han 1848 rykkede i felten. Han var med i den første kamp ved Ringenæs, ved Bov og i slaget ved Slesvig samt senere i fægtningerne ved Nybøl og Dybbøl. I denne sidste blev hans kompagnikommandør såret, og han overtog så befalingen over kompagniet, som han med dygtighed førte under resten af felttoget, medens han for sit hele tapre forhold benådedes med Ridderkorset, skønt kun 22 år gammel. I 1849 avancerede han til premierløjtnant og ansattes ved 1. reservejægerkorps, hvormed han deltog i fægtningerne ved Krybily og Gudsø samt i slaget ved Fredericia; året efter deltog han i slaget ved Isted samt som kompagnikommandør ved 2. forstærkningsjægerkorps i overfaldet på Brekendorf. I 1851 blev Weyhe ansat ved 5. jægerkorps og var i 8 år adjudant ved dette korps, ved hvilket han også blev stående efter udnævnelsen til kaptajn 1860. I 1861 kom han til 1. bataljon og rykkede som chef for 1. regiments 4. kompagni 1864 i felten. Han deltog først i forpostfægtningerne ved Overselk og derefter i kampen ved Sankelmark, hvor han angreb østrigerne med stor energi, så en stor del af hans folk kom i håndgemæng med fjenden; en kort tid lykkedes det ham at standse dennes fremrykning, men derpå såredes han og faldt i fangenskab.