Čeprav je bojni plin do konca vojne leta 1918 postal standardno orožje nikoli v vojni ni povzročil preobrata za katerega je bil razvit in namenjen. Razvite je bil prav posebej za pozicijski način bojevanja. Med boji se je izkazal kot izredno nezanesljiv, izgube zaradi bojih strupov so bile v primerjavi z ostalimi konvencionalnimi orožji zanemarljivo majhne. Proti njemu je bilo mogoče v kratkem času razviti učinkovite protiukrepe kar je njegovo učinkovitost še zmanjševalo. Imel pa je močan psihološki učinek saj se je dogajalo, da so cele enote zapustile položaje, ko so pred seboj zagledale oblak strupenega plina. Njegova uporaba je bila še najbolj učinkovati v kombinaciji s topniškim obstreljevanjem kar se je izkazalo tudi med dvanajsto soški bitko, oktobra 1917, ko so nemški vojaki v okolici Bovca zaplinili ter nato s topniškim ognjem razsuli italijanske položaje. Med vojno so na evropskih tleh bojne strupe uporabljale vse strani, izjema so bile ZDA. Pri njihovi izdelavi in uporabi so prednjačili predvsem Nemci, zahodni zavezniki so raven Nemčije dosegli šele proti koncu vojne. Bojni strupi pa se niso uporabljali le na zahodni fronti, čeprav je bila njihova uporaba tam zaradi načina vojskovanja najbolj pogosta. Uporabljali so se tudi na vzhodni fronti proti Rusom ter v Palestini med drugo bitko za Gazo.