У периоду од 1833. до 1843. године, Грчка је била апсолутистичка монархија. Године 1843. извршен је државни удар од стране буржоазије и донесен је демократски устав кога је Народна скупштина изгласала 30. априла 1844. године. За време Кримског рата, Грци из планинских области Епира и Тесалије дигли су се на устанак у намери да пруже помоћ Русима. Султан је угушио тај устанак и блокирао Пиреј принудивши Грчку на неутралност. Због честих интервенција двора, под утицајем либералних идеја долази 1859—60. године до крвавих немира у Науплиону, Аргосу, Триполису, а Отон је приморан на абдикацију 23. октобра 1862. године. Нови краљ постао је син данског краља, Јоргос I. Велика Британија, како би сузбила руски утицај и ојачала своје позиције у Грчкој, одриче се Јонских острва у корист новог краља. Године 1897. Грчка је заратила против Турске са циљем ослобођења преосталих области са грчким живљем које су се налазиле под Турском. Повод за рат био је Критски устанак из 1896. године. Рат се завршио поразом грчке војске, а Крит је окупиран од стране великих сила и призната му је аутономија под суверенитетом султана. За време Младотурског устанка, Крит је прокламовао присаједињење Грчкој. Покушаји су пропали, а нови рат спречила је интервенција великих сила. Грчка је узела учешћа у Првом балканском рату. Прикључила се савезницама Србији, Црној Гори и Бугарској. Лондонским, Атинским и Букурешким миром, Грчкој је припао Крит, Солун, Халкидики, Кавала, јужни Епир, острва у Егејском мору (сем Додеканеза који је од 1911. године под италијанском влашћу).