Tewodros II:n kuoltua valtaan nousi Johannes IV, jonka Menelik yritti aluksi syöstä vallasta. Menelik ja Johannes pääsivät kuitenkin lopulta sopimukseen, jonka mukaan Menelik tunnusti Johanneksen ylivallan tämän puolestaan nimittäessä Menelikin seuraajakseen. Johannes IV yritti puolustaa maataan Italiaa ja Sudanin mahdisteja vastaan, mutta hän kuoli vuonna 1889 taistelussa jälkimmäisiä vastaan. Menelik II kukisti nopeasti nykyaikaisin asein varustetun armeijansa avulla keisariuttaan vastustaneet paikalliset ruhtinaat, mutta ei uskonut kykenevänsä puolustamaan maataan Italiaa vastaan. Niinpä hän pyrki neuvottelemaan näiden kanssa ja solmi Wichalen sopimuksen, jolla hän hyväksyi Italian aseman Eritreassa. Sopimuksesta tehtiin kaksi versiota, toinen italiaksi ja toinen amharaksi. Näissä kahdessa versiossa oli ilmeisesti huomattava ero italiankielisen tekstin tehdessä Etiopiasta Italian protektoraatin amharankielisen puolestaan taatessa maan itsenäisyyden. Tämän tajuttuaan Menelik II vastasi hylkäämällä sopimuksen ja hankkien lisää aseita Ranskasta ja Venäjältä. Italia vastasi tähän puolestaan lähettämällä Etiopiaan sotasankari Oreste Baratierin johtaman armeijan, mikä aloitti ensimmäisen Italian–Etiopian sodan.