През 20-те, 30-те и 40-те г. Комунистическата партия има силна организация в Ръжево Конаре. След преврата от 9 юни 1923 г. и свалянето на правителството на Александър Стамболийски над 300 души се събират в Ръжево Конаре, за да вземат участие в Юнското въстание, но се разпръсват. По време на партизанското движение в България в 1942 година е създадена ръжевоконарска партизанска чета. Селото дава 16 партизани, 60 ятаци и 100 политзатворници или интернирани.В мемоарно-документалната книга на Давид Овадия „Август, Август“ група партизани влизат скришом в Ръжево Конаре в къщата на местен ятак да празнуват 1 май, където те се чувстват „"като в свободна територия."“ Силното партизанско минало на селото допринася за това, че местните хора не са толкова религиозни, макар църквата в селото да е строена още от преди Освобождението.