Amb "La strada lunga un anno", que roda en 1958 a Istria, tot i que fou nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1959, comença la crisi del director: crisi d'inspiració, cansament, incapacitat de renovar-se profundament en un període històric molt crític per a l'esquerra, que no aconsegueix assimilar els esdeveniments negatius del comunisme soviètic (desestalinització, repressió sagnant de la revolució a Hongria en 1956...) Però tot el filó del neorealisme entra en crisi, deixant espai a la comèdia 'a la italiana'.