Po mnoha úspěšných husitských spanilých jízdách a čtyřech poražených křížových výpravách se tábor nepřátel rozhodl přikročit k vyjednávání s husity, kteří byli pozváni na jednání církevního koncilu do švýcarské Basileje. Spanilé jízdy demonstrovaly velkou mocenskou sílu husitů a polních vojsk, zároveň však byly dokladem počínající krize. Z obstarávání bohaté kořisti a z vybírání vysokého výkupného a výpalného, kterými husitští politikové podmiňovali zastavení vojenských akcí, se od konce 20. let 15. století stala promyšleně uplatňovaná taktika. Získané finance a zboží sice skutečně pomáhaly sanovat hospodářství v husitských regionech, vyčerpaných válečnými výdaji, měly ale parazitní charakter – husité si potřebné produkty i peníze brali (drancovali a kradli) za hranicemi Čech a Moravy, aniž by za ně poskytovali jakoukoli protihodnotu. Ve skutečnosti však tento postup české hospodářství nestimuloval, nýbrž naopak přispěl k jeho stagnaci a postupnému rozvratu.