Velikost a hodnota pronie, počet paroiků a povinnosti, které paroikové měli, byly zaneseny do takzvaných "praktik" („záznamů“). Pronoiarios většinou mohl vybírat příjmy z obchodu a část sklizené úrody, někdy též vlastnil lovecká a přepravní práva. Praktika také zaznamenávala povinnosti správce půdy vůči císaři. V případě potřeby mohl císař požádat o nastoupení do vojenské služby, i když proniariové nemohli nutit své plátce daní, aby se k nim přidali. Proniariové se ovšem často zdráhali se do takové služby zapojit, většinou žili celkem úspěšný život a navíc získali určitou autonomii, pakliže se k připojení do služby nerozhodli. V případě, že získali podporu svých plátců, mohli se pokusit vést proti říši vzpouru, ale taková povstání nebyla příliš nebezpečná, zejména v porovnání s povstáním v hlavním městě. Alexiův systém ale pomáhal císařům se takovým nebezpečím vyvarovat. Alexios, Manuel ani ostatní císaři 12. století se povstání v provinciích neobávali, pravděpodobně se domnívali, že pronie nakonec vzpurné šlechtice uspokojí. Rovněž Alexios IV. Angelos během čtvrté křížové výpravy stále myslel tímto způsobem a daroval proto Krétu Bonifácovi z Montferratu v domnění, že křižáci odtáhnou, jestliže jejich velitel získá nějakou půdu.