Hradecký program se stal symbolem snahy KSČ o dosažení volební většiny, zejména pak získání „malého“ a „středního“ rolníka. KSČ se snažila zákony prosadit tzv. „shora“ (v parlamentu) i „zdola“ – prostřednictvím „rolnických deputací“, které na jejich podnět přicházely do parlamentu vyjádřit podporu těmto návrhům. Některé požadavky byly přijaty ÚNS v červenci 1947. Ve dnech 11. – 12. 12. 1947 proběhla schůze NF Čechů a Slováků, která vedla k tzv. „Dohodě Národní fronty o aktuálních otázkách zemědělské politiky“, která vytyčila konkrétní termíny k přijetí či alespoň projednání zbylých zákonů. Do 15. února měl být v ÚNS schválen zákon o definitivní úpravě pozemkového vlastnictví – parcelace půdy nad 50 ha. K tomu nedošlo, a tak byl na 28. a 29. února svolán celostátní sjezd rolnických komisí. Ten se konal, ale časově mu předcházel komunistický převrat (Únorový puč), který zásadně změnil podmínky pro přijetí těchto zákonů. Dne 21. 3. 1948 byl ÚNS schválen zákon o nové pozemkové reformě. Zvláštní zasedání parlamentu přijalo všechny zemědělské zákony, které komunisté v předchozím období navrhli. V této tzv. třetí etapě pozemkové reformy bylo v Československu rozděleno 943 271 ha půdy, z toho 270 292 ha půdy zemědělské. Zhruba 60% zemědělské půdy převzaly státní statky, státní lesy a Jednotná zemědělská družstva, ostatní zemědělská půda přešla do individuálního vlastnictví. Příděly půdy získalo celkem 72 678 uchazečů.