Nezávislost a samostatnost Belgie byla uznána v roce 1839 a stvrzena Londýnskou smlouvou, a to 9 let po odtržení jižních provincií Nizozemska roku 1830. Německé císařství vpadlo do Belgie 4. srpna 1914, což mělo za následek porušení 7. článku smlouvy a vedlo tak k vyhlášení války Spojeného království proti Německu. Britské válečné operace v Belgii započaly 22. srpna po příchodu jednotek britského expedičního sboru do města Mons. Operace ve Flandrech začaly během závodu k moři. Jednalo se o vzájemné pokusy francouzského a německého vojska proniknout nepřátelským severním křídlem, přičemž se bojovalo na území regionů Pikardie, Artois a Flandrů. Dne 10. října generálporučík Erich von Falkenhayn, náčelník , nařídil útok na francouzská města Dunkerk a Calais. Následně dal povel k přesunutí armády na jih za spojeneckými vojsky. Chtěl tím dosáhnout rozhodujícího vítězství. Dne 16. října došlo na řece Yser k útoku na belgické a některé francouzské jednotky německou armádou, které bránily západní Belgii a francouzské přístavy u Lamanšského průlivu. Ofenzíva Německého císařství se však nezdařila, a tak dal Falkenhayn povel dobýt belgické město Ypry a jeho okolí, aby v regionu získal výhodné postavení. Nicméně 18. listopadu skončila první bitva u Yper také neúspěšně, a to za cenu až 160 000 německých životů. V prosinci jednala britská admiralita s ministerstvem války o podniknutí společné operace a znovuzískání belgického pobřeží. Nakonec byli ale povinni vyhovět Francouzům a jejich strategii a nadále se účastnit tažení směřujících na jih.