Reformaattori Martti Lutherin (s.1483) kuoltua vuonna 1546, uskonnollinen tilanne Saksassa ei ollut vakiintunut. Keisarikunnan keisari Kaarle V, joka oli reformaation tunnettu vastustaja, oli ottanut päämääräkseen poistaa Saksan uskonnollisen hajaannuksen. Protestantteja ja katolilaisia yritettiin yhdistää sotilaallisin keinoin Schmalkaldenin sodassa (1546–1555) heikoin tuloksin. Schmalkaldenin sodan aikana, Augsburgin valtiopäivillä vuosina 1547–1548, Kaarle V sääti väliaikaisen uskonnollisen ratkaisun katolisten hyväksi. Tätä asiakirjaa kutsuttiin Augsburgin interimiksi, joka kumosi lähes kaikki reformaation aikaansaamat uudistukset. Augsburgin interimiä vastustivat sadat evankeliset pastorit, minkä vuoksi he joutuivat joko piileskelemään tai pakenemaan maasta. Väliaikaisen sopimuksen noudattaminen tuotti vaikeuksia, jolloin Wittenbergin teologeja pyydettiin laatimaan Augsburgin interimistä vähemmän jyrkkä versio. Adiaforariita luterilaisten oppineiden keskuudessa oli syntynyt.