Shogunatul Tokugawa(徳川幕府; Tokugawa bukufu), cunoscut și sub numele de Edo Bakufu(江戸幕府) , a reprezentat guvernul militar feudal al Japoniei în perioada Edo, între 1600 și 1868. Shogunatul Tokugawa a fost înființat de către Tokugawa Ieyasu după victoria în cadrul Bătăliei de la Sekigahara, punând capăt războaielor civile din perioada Sengoku, acestea fiind urmarea prăbușirii Shogunatului Ashikaga . Ieyasu a devenit "Shōgun" și clanul Tokugawa a guvernat Japonia din Castelul Edo din estul orașului Edo (Tokyo) împreună cu domnii "daimyō" din clasa "samurai" . Shogunatul Tokugawa a organizat societatea japoneză cu ajutorul sistemul Tokugawa, strict al claselor și a interzis majoritatea străinilor în cadrul politicilor izolaționiste din "Sakoku, astfel" promovând stabilitatea politică. Tokugawa și "daimyō" "de facto au" administrat Japonia prin sistemul lor de "han" (domenii feudale) alături "de" provinciile imperiale "de jure" . Shogunatul Tokugawa a cunoscut o creștere economică rapidă și o urbanizare ridicată în Japonia, ceea ce a dus la creșterea clasei de comercianți și a culturii "Ukiyo". Shogunatul Tokugawa a declinat în perioada "Bakumatsu" („Deschiderea Japoniei”) din 1853 și a fost răsturnat de susținătorii Curții Imperiale în restaurarea Meiji în 1868. Imperiul Japoniei a fost înființat sub guvernul Meiji, iar loialii lui Tokugawa au continuat să lupte în războiul Boshin până la înfrângerea Republicii Ezo la bătălia de la Hakodate, în iunie 1869.