У пострадянський період основними викликами для вписування пам'яті про жертв Голокосту в ширшу культуру пам'ятання стало те, що кін. 1980-х — поч. 1990-х був позначений відкриттям інформації про багато груп жертв, як нацистських, так і передусім радянських. Ексгумації та перепоховання жертв сталінського терору, Голодомору, відкриття архівних документів, зокрема про Катинський злочин тощо — все це слід було вписати в загальну картину історичного минулого. Як і в багатьох пост-соціалістичних державах, які стали на шлях «націоналізації» історії з кінця 1980-х, склалася ситуація «змагання жертв», коли різні групи (і також держави) намагалися здобути найбільший символічний капітал через твердження про свої найбільші в порівнянні з іншими страждання у ХХ ст..