Трансильванські регіональні символи іноді відновлювались іншими членами угорської громади. У травні 1896 року, під час святкування угорського тисячоліття, Андраш Бетлен подарував регіональні кольори Францу Йосипу; деякі румуни та сакси також взяли участь, несучи "тисячолітні прапори", що представляли їхні різні громади. У 1903 р. румунський адвокат Євген Лемені був оштрафований та ув’язнений за оформлення бальної зали прапорами Габсбургів та «Трансильванською емблемою». Під час виборів в Угорщині 1906 року Румунська національна партія (PNR) використовувала білі прапори із зеленолистими візерунками, а також зелені кокарди, але їх також конфіскувала влада. Румунський (і трансильванський) кольори були замасковані в іншу символічну композицію: PNR розподілив лацкани із синім пером та жовтим листом, додаючи імена кандидатів червоними літерами. У ці роки румунські націоналістичні клуби почали використовувати безліч геральдичних символів, що нагадують Дакію та римлян. Вже в 1871 р. колірна гамма також поширилася на герцогство Буковина, заселену румунами частину Цислейтанії, де вона була визначена та репресована як символ "антиавстрійської" диверсії. Перш ніж вирішити це питання, губернатор Бургіньйон заслухав повідомлення про використання прапора серед трансильванських лоялістів; його експертна група не погодилася щодо того, чи був прапор трансильванським символом, чи походженням від прапора Румунії, але більшість розглядали його як основний елемент загальнорумунського "іредентизму".