La violència derivada de la mimesi no es queda en les relacions interpersonals, sinó també es pot presentar en la política. En tot cas, sempre es tracta del desig d'imitar l'altre per obtenir la mateixa cosa que ell o ella té, recorrent a la violència si calgués. Un exemple de la mimesi i violència relacionada amb política són els Atemptats de l'11 de setembre de 2001. En aquests atacs es dona una relació model, deixeble, en què entra en joc la competència. A la base d'aquestes accions hostils no es trobaria una diferència radical entre orient i occident. Per Girard, sens dubte, la forma en què van ser perpetrats constitueix un salt a un món "diferent", però el que dona lloc o el que provoca el terrorisme no està en aquesta "diferència" política i cultural amb els nord-americans. Al contrari, en el fons estaria un desig exacerbat per la convergència i la semblança. Girard afirma que els nord-americans han de ser els menys sorpresos pel que va passar, ja que ells constantment viuen en relacions de rivalitat o competència. En definitiva, els terroristes van imitar i van adoptar els valors dels nord-americans, encara que no ho confessin.