Stalin ville etablera socialismen i Ryssland och var inte intresserad av den internationalistiska kommunismen som förespråkades av bland andra Lenin, Trotskij, Zinovjev och Kamenev i början på 1920-talet men även av Karl Marx själv. Stalin valde en strategi som passade bättre för den rådande situationen och ville hellre konsolidera socialismen inom Sovjetunionen. Han var också skeptisk för att europeisk kommunism skulle visa vägen, då trots allt Sovjetunionen var det enda landet där socialismen fick ledande politisk roll och därmed självt skulle utveckla den sovjetiska vägen Färskt i minnet var också nederlaget i polsk-ryska kriget som var Lenins sista försök att med vapenmakt föra ut kommunismen i världen före andra världskriget och ett misslyckat kommunistiskt revolutionsförsök i Tyskland i november 1923. När dessa ståndpunkter ställdes mot varandra var livsmedels- och produktionssituationen i landet ren kaos efter inbördeskriget, misslyckad NEP-reform (Neues Ökonomische Politik, Новая экономическая политика) och ständiga uppror av arbetare, bönder och etniska minoriteter.