Wilhelmina Wendt utexaminerades från Högre Konstindustriella Skolan år 1929. Hon har själv i en kortfattad biografi nedtecknad långt senare (1981) beskrivit att det vid denna tid rådde en ekonomisk ”baisse”. Börskraschen i New York samma år hade fått katastrofala följder även för svensk ekonomi och det var svårt att hitta arbete för en ung konsthantverkare. ”När jag slutat på Konstfack och tagit gesällen sökte jag anställning:1/ Statsrådet Fredrikson rådde mig att slå mig ner i Enskede.2/ Erik Killander att dela att ateljé med Maj ’Någonting’.3/ Jag kunde inte bli metallslöjdslärare. Gunnar Nilsson, som hade med sådant att göra, sade det till min magister där jag hospiterade, enär kvinna, trots duglighet. Alltså inte till mig! Men jag hade god hörsel och ilsknade till över den förspillda tiden. De kunde underrättat mig strax därom.4/ Efter ritningar på Paris-utställningen ville Bolin samarbeta, men när han hörde att jag hade hela Ättiksfabriken bakom ryggen kunde de ju inte ”nära en orm vid sin barm”.5/ Estrid Erikson: ”Jag kan inte peta in en dam bland mina 20 gubbar” och hennes blickar gingo upp och ner från huvud till mina fötter.6/ Hos Fleming kunde jag få stå i kö som nr 11 eller 14.7/ Helge Lindgren försökte att inte titta för noga på ritningarna, för han kunde ju taga intryck av dem.Så vad skulle jag göra? Dalagubbar i tråd i isolit var det första provet. Resultatet verkade ’förbluffning’ hos lärarna. Färngren och arkitekt Nilsson och långe Johan skakade högtidligt hand med mig.”Wilhelmina Wendt deltog med en tennljusstake som hade en dekor i form av stockholmsmotiv på Stockholmsutställningen 1930. Hon tycks ha hankat sig fram på kortare arbeten, bland annat hos den ovan nämnde Per Torndahl, där hon 1932 var anställd i fem månader.