У 1920 році як актор на студію приходить , який вже через три роки стає самостійним режисером і знімає для "Ніккацу" більше 50 успішних стрічок, майже усі з яких сьогодні втрачені. Після Великого кантоського землетрусу у 1923 році компанія переїжджає до Кіото. У 1927 році там починає працювати ще один режисер, що став пізніше лідером національного кіно, — , що пройшов творчий шлях від легких комедій до гострих соціальних і філософських фільмів. На початок 1940-х років студія щорічно випускала сотні фільмів. На початку Другої світової війни уряд Японії, розуміючи значення кінематографу в питаннях ідеології і підйому патріотичного духу, в адміністративному порядку об'єднує 10 існуючих у країні студій у три. "Ніккацу" в штучному партнерстві з "Shinkō Kinema" і "Daito" дістається не найвигідніша роль дистриб'ютора. Зйомки фільмів призупиняються. Мідзоґуті покидає студію, Утіда також розриває контракт і від'їжджає в Маньчжурію (звідки пізніше іммігрує до Китаю), Макіно знімає тільки дозволені пропагандистські стрічки на історичні сюжети. Економічна, політична ситуація 1940-х років, окупація країни зумовили стагнацію національного кінематографу в цей період.