Les colonitzacions van estar allunyades de l'agenda política fins al nomenament de Thomas Wentworth, home de confiança de Carlos I com Lord Diputat d'Irlanda en 1632. El treball de Wentworth consistia a recaptar fons per a Carles I i reforçar el control reial sobre Irlanda, la qual cosa significava entre altres coses més colonitzacions per recaptar diners i trencar el poder polític de la noblesa catòlica irlandesa. Wentworth va confiscar terres a Wicklow i va planificar una colonització a gran escala a Connacht, on tots els terratinents catòlics perdrien entre la meitat i una cambra de les seves propietats. Els jurats locals van ser intimidats perquè acceptessin el pla de Wentworth, i quan un grup de terratinents de Connacht es van queixar a Carlos I, Wentworth va ordenar el seu empresonament. No obstant això, els assentaments es van estendre només fins al Comtat de Sligo i el Comtat de Roscommon. Posteriorment, Wentworth va inspeccionar la majoria de terratinents catòlics a Leinster amb el mateix propòsit, incloent als membres de la poderosa dinastia Butler. Els seus plans van ser interromputs per l'esclat de la guerra dels bisbes a Escòcia, que va portar a la seva execució pel parlament anglès i va provocar l'esclat de la guerra civil a Anglaterra i Irlanda. El seu qüestionament constant dels títols de propietat de les terres catòliques va ser una de les principals causes de la Rebel·lió irlandesa de 1641, i la raó que va portar a moltes de les famílies catòliques d'Irlanda a unir-se a la revolta.