Докато нетрезвото състояние на Глазунов е обект на критика, неговият престиж не е. Заради отличната му репутация след Октомврийска революция Консерваторията получава специален статут сред висшите учебни заведения. Глазунов установява добри работни взаимоотношения с болшевишкия режим, особено с Анатолий Луначарски, министър на образованието по това време. Въпреки това консерватизмът на Глазунов е нападнат в Консерваторията. Все повече професори настояват за по-прогресивни методи, а студентите искат по-големи права. Глазунов гледа на тези изисквания като разрушителни и несправедливи. Уморен от Консерваторията, той се възползва от възможността да отиде в чужбина през 1928 година за стогодишните чествания на Франц Шуберт във Виена и не се връща. Максимилиан Щайнберг се грижи за консерваторията в неговото отсъствие, докато си подава оставката през 1930 година.