På vintern 1854 förklarade England och Frankrike krig mot Ryssland och sände varsin flotta till Östersjön. Den engelska flottan bestod nästan helt av ångdrivna fartyg. I april låg den engelska flottan vid Finska vikens mynning och inväntade den franska flottan. Grenadjärskarpskyttebataljonens uppgift i kriget var att förhindra landstigningar och dess första och andra kompani under bataljonschefen överstelöjtnant Lyra förlades i närheten av Ekenäs och troligen även längre österut. Det tredje och fjärde kompaniet marscherade under ledning av major Gustaf Grahn över isarna till Åland. Där måste de snart ge upp försöken att stoppa engelska strandhugg, eftersom de sällan hann fram till platsen innan engelsmännen redan hade försvunnit. De förlades därför till närheten av fästningen Bomarsund. I maj 1854 bombarderade engelsmännen fästningarna i Hangö och en patrull sökte sig in i de smala vattnen mot Ekenäs, där man väntade sig möjligheter att ta byte. Den 19 maj lyckades grenadjärskarpskyttarna slå tillbaka engelsmännens försök att passera Lappvik. Följande dag sköt de engelska fartygen sönder batteriet vid Vitsand 8 km närmare land och skarpskyttarna kunde inte längre hindra dem. Engelsmännens byte blev ett fartyg som låg på Ekenäs redd lastat med salt. De allierades kommando ansåg att den svagaste av de stora ryska fästningarna vid Östersjön var Bomarsund men för angreppet behövdes ytterligare 10 000 man franska marininfanterisoldater. För att testa fästningens styrka bombarderade den 21 juni en liten engelsk eskader fästningen och lyckades skjuta sönder ett batteri som låg strax söder om fästningen. Mellan batteriet och fästningen var de två grenadjärskarpskyttekompanierna uppställda men de berördes inte av beskjutningen.