El sistema falangista de Pirros va resultar una prova de foc per als romans. Malgrat diverses derrotes, van infligir al rei de l'Epir tals pèrdues que l'expressió "victòria pírrica" es va convertir en sinònim de victòria inútil. Com a comandant hàbil i experimentat que era, Pirros disposava d'un sistema de falange mixt típic, incloent tropes de xoc d'elefants de guerra, formacions d'infanteria lleugera (peltastes), unitats d'elit i cavalleria per donar suport a la infanteria pesant. Utilitzant aquest mètode va ser capaç de derrotar els romans en dues ocasions, amb una tercera batalla de dubtós resultat on va obtenir una victòria d'escàs resultat. Les batalles a continuació il·lustren les dificultats de combatre contra les forces de la falange. Si es trobaven correctament liderats i disposats (és interessant per això comparar Pirros amb la disposició de Perseu fugint en Pidna), presentaven una alternativa creïble a la legió pesada. Els romans, en qualsevol cas, aprenien dels seus propis errors. En les batalles posteriors a les Guerres pírriques, es van mostrar com perfectes coneixedors de la falange hel·lènica.