Durant la Guerra de Successió la sanitat dels exèrcits borbònics va mantenir molts càrrecs i denominacions pròpies del temps de Carles II, si bé adaptant-la al model organitzatiu francès i sota el control dels nous "comissaris de guerra". La sanitat dels austriacistes fou diferent. Les Reials Ordenances Militars de Carles III decretades a Barcelona el 20 de març de 1706 eren poc estrictes en aquest punt, possiblement per la complexa situació del comandament dels diferents exèrcits aliats. A Catalunya, les milícies gremials (coroneles) de cada ciutat s'encarregaren d'organitzar la seva pròpia sanitat, de forma que la sanitat civil i la militar eren una sola de fet. Per exemple, al setge final de Barcelona (estiu de 1714), la Coronela de Barcelona tenia un hospital de sang per a cadascun dels seus 6 batallons, amb un nombre variable de cirurjans i fadrins (ajudants). El I Batalló a Santa Maria del Mar, el II al Convent de Santa Clara, el III a Sant Pere de les Puel·les, el IV al Convent de Santa Anna, el V al Convent de Sant Francesc i el VI al Convent de Santa Mònica.