Derzjavin va néixer a Kazan. El seu avantpassat llunyà Mirzà Bagrim, que s'havia reubicat a Moscou durant el , procedent de la Gran Horda, va ser batejat i va esdevenir un vassall del Gran Príncep rus Basili II de Moscou. No obstant això, durant els , el pare de Derjavin era amb prou feines un terratinent d'una zona pobre quan va morir, essent encara jove Gavrila. Rebé una mica d'educació formal a l'escola d'allò, però se n'anà a Sant Petersburg com a soldat de la guàrdia. Allà ascendí des de soldat ras fins als càrrecs més alts, sota el regnat de Caterina la Gran. Primer impressionà els seus comandants durant la Revolta de Pugatxov. Políticament astut, la seva carrera avançà quan canvià el servei militar pel servei civil. Aconseguí el càrrec de governador d'Olonets (1784) i Tambov (1785), i després fou secretari personal de l'Emperadriu (1791), President del Col·legi de Comerç (1794), i finalment Ministre de Justícia (1802). Va ser destituït del seu càrrec i passà bona part de la resta de la seva vida a la seva propietat de Zvanka, prop de Nóvgorod, escrivint idil·lis i i vers anacreòntic. A la seva casa de Sant Petersburg, celebrava reunions mensuals del conservador gurp Amants de la paraula russa. Morí el 1816 i fou enterrat al Monestir de Khutin, prop de Zvanka, i després fou reenterrat pels soviètics al Kremlin de Nóvgorod, i posteriorment se'l tornà a reenterrar a Khutin.