Les relacions entre l'Afganistan i la Unió Soviètica comencen el 1919 amb el govern del rei Amānullāh Khān va ser el primer govern a reconèixer el govern bolxevic establert a Moscou després dels esdeveniments de la revolució d'octubre, rebent a canvi el seu suport i el suport durant la tercera guerra anglo-afganesa, que va resultar en l'alliberament definitiu de l'Afganistan de la influència colonial britànica. Les relacions entre els dos països es van reforçar i el 1921 es va signar un tractat d'amistat en virtut del qual, a canvi de subministraments militars, el govern de Kabul negaria la suport als rebels islàmics Basmatxi actius a les regions d'Àsia Central sota dominació soviètica. La caiguda d'Amānullāh i l'arribada de Mohammed Zahir Shah el 1933 van refredar la coordialitat entre ambdós països, tot i que les relacions diplomàtiques i comercials van continuar sent excel·lents: el 1953 el nou primer ministre Mohammed Dawud Khan va decidir deixar la tradicional línia de neutralitat seguida fins aleshores per l'Afganistan i, després de buscar el suport dels Estats Units sense trobar-lo, va impulsar relacions més estretes amb l'URSS amb la qual va signar un tractat d'amistat i suport el 1956. Els programes de modernització duts a terme de Zahir i Daud durant la dècada de 1950 van gaudir d'un ampli finançament de Moscou, que va assumir la construcció de carreteres, infraestructures i aeroports, així com la formació i l'equipament de l'Armada Reial Afganesa, per un total de gairebé dos mil milions i mig de dòlars entre ajuda militar i civil.