La dimissió de Primo de Rivera i l'afebliment de la dictadura, van comportar la fi de l'alcaldia de Pere Sabaté. L'11 de març de 1930 s'establí un nou consistori amb caràcter provisional presidit interinament per l'industrial Lluís Ysamat, en substitució de Baldomero Sanmartín, regidor de més edat, que havia exercit també d'alcalde interí. El consistori de transició estava dividit entre els majors contribuents de la ciutat i els regidors més votats en les darreres tres eleccions (1917, 1920 i 1922), amb un avantatge pels primers, que eren imparells, amb 15 regidors contra 14, respectivament. Poc més d'un any després, el 14 d'abril de 1931 es van celebrar eleccions municipals, el resultat de les quals van ser 17 consellers republicans i 15 regionalistes, i amb Josep Casas com a alcalde. La diversitat de partits que formaven la coalició d'esquerres i la de dretes, respectivament, van provocar que es pogués dur a terme una bona gestió municipal, ans al contrari, van derivar en una dialèctica antagònica en el sí de la corporació. El gener de 1934 va prendre possessió un nou consistori al capdavant del qual hi havia Joan Deulofeu, d'Esquerra Republicana de Catalunya. Tanmateix, el seu mandat va ser breu perquè va ser detingut i destituït a causa de la seva adhesió a la proclama de l'Estat Català de Lluís Companys durant els fets d'octubre d'aquell any, a més a la ciutat s'organitzà una veritable revolta: es van aixecar barricades, els afiliats de partits i sindicats van sortir armats al carrer, fins i tot es va volar part de la via del tren per evitar l'arribada de les forces de l'ordre. Deulofeu fou empresonat al vaixell Uruguay fins al gener de 1935, mentre que, a Badalona, el Govern Civil va designar un alcalde gestor, Pere Borràs, que va exercir fins a les eleccions de febrer de 1936.