El 1914, el teatre d'operacions se centra en Rússia i Sèrbia. El començament de la guerra és catastròfic per a Àustria-Hongria. La primera gran ofensiva és russa, amb la presa de la província austríaca de Galítsia. L'exèrcit imperial i la "Landwehr" austríaca no brillen en els rudes combats de les primeres setmanes, i l'artilleria austríaca, que es revela, tanmateix, superior a la de l'Entesa i fa palesa la seva potència de foc, no és suficient per restablir la situació. Les forces austroalemanyes aconsegueixen, però, derrotar els russos a Tannenberg el 29 d'agost. Si bé els alemanys poden contenir els russos, no s'esdevé el mateix per als austríacs, que són de nou esclafats en la batalla de Lemberg l'11 de setembre. Els russos són finalment aturats el novembre, després d'haver envaït totalment la Galítsia, els Carpats i la Bucovina. Els austríacs aposten llavors tot pels Balcans: volen enllestir ràpidament Sèrbia i Montenegro per poder reprendre l'ofensiva a l'est l'any següent. El 24 d'agost, els austríacs llancen una ofensiva a Cer, però són ridiculitzats per primer cop. Una nova ofensiva el 6 novembre els permet de prendre la ciutat de Belgrad, que serà perduda el 13 de desembre després de les derrotes de Rudnik i dels monts Putnik. El balanç el 1914 és alarmant: l'exèrcit austríac es revela ràpidament incapaç de detenir el modest però valent exèrcit serbi i no pot fer res contra els russos sense l'ajuda alemanya. La situació evolucionarà finalment gràcies a la intervenció de tropes alemanyes a Sèrbia i sobretot gràcies als caps polítics hongaresos que decideixen donar suport a l'esforç de guerra austríac principalment perquè temen que una victòria russa no arrossegui la secessió de les minories eslaves d'Hongria. Els hongaresos mobilitzen llavors prop de soldats que s'incorporen a la "Honved" hongaresa.