El primer pas del trasllat a Mataró va ser l'adquisició per cens perpetuu d'uns terrenys de 20.534m2 i la posterior posada de la primera pedra en un acte amb presència de les autoritats municipals i provincials el 27 de desembre de 1874. En menys d'un any, el 24 d'octubre de 1875 s'inaugurava l'edifici de la nova fàbrica. Les famílies que havien anat a viure a Gràcia van retornar a Mataró on es va traslladar la producció. La repressió del moviment obrer que va representar el cop del general Pavía i la Restauració no va afectar a les cooperatives que més aviat van ser refugi dels sindicalistes, tampoc a L'Obrera que entre 1875 i 1887 va viure el seu major esplendor en el marc de l'etapa coneguda com la febre d'or en que tota l'economia espanyola va millorar en augmentar la capacitat de consum intern, les millors condicions per comerciar amb les Antillesi l'arribada de la fil·loxera a França que va afavorir la producció de vi espanyola i l'acumulació de beneficis. La cooperativa va incorporar les darreres innovacions en maquinària i va ser la primera fàbrica de Mataró en tenir llum elèctrica. L'any 1878 va encarregar Antoni Gaudí el projecte de les seves noves instal·lacions que havien d'incloure, a més de naus fabrils, cases pels cooperativistes i espais socials, per presentar-lo a l'Exposició Universal de París. Dels 87 telers amb els quals es va començar la producció a Mataró el 1875 es va anar creixent fins als 183 el 1881. El nombre de peces elaborades en aquests anys es va duplicar de tretze mil a vint-i-set mil, mentre el seu valor quasi es triplicava de prop de 400.000 pessetes a 900.000. L'any 1878 la cooperativa tenia 107 socis i hi treballaven 150 obrers, per tant havia incorporat obrers no socis per necessitats de mà d'obra.