I 1855 forelagde Courbet fjorten malerier til udstillingen på Exposition Universelle. Tre blev afvist på grund af manglende plads, herunder "Begravelse i Ornans" og hans andet monumentale lærred "Malerens atelier". Courbet ville det dog anderledes. Som protest mod udstillingsarrangørerne og det generelle kunstetablissementet åbnede han selv et midlertidig galleri (som han navngav: "Realismens pavillon") som nabo til den officielle. Her udstillede han på egen hånd fyrre af sine malerier, herunder det afviste "Malerens atelier". Det var i første gang, en kunstner arrangerede sin egen offentlige fremvisning af sit arbejde, og i princippet lagde det grunden for en helt ny måde at lave kunstudstillinger på, hvor de mere etablerede kunstetablissementet blev udfordret af Courbets radikale handling. Men på trods af at andre kunstnere så som Eugène Delacroix var glødende tilhængere af Courbets indsats, så kom offentligheden hovedsageligt af nysgerrighed og for at håne ham. Besøgende og salg var skuffende, men Courbet havde for altid sikret sin status som helt for den franske avantgarde.