Po bitvě na Kosově poli se mezi srbskými vládci nejvíce prosadil Štěpán Lazarević. Původně vládl jako turecký vazal, ale smrt sultána Bayezida a následné bratrovražedné války v osmanské říši umožnili Štěpánovi vymanit se z muslimské nadvlády. Diplomatické schopnosti uznal i konstantinopolský dvůr, který roku 1402 udělil srbskému vladaři vysokou hodnost despoty. Vazalským slibem si také získal přízeň uherského krále Zikmunda Lucemburského, který předal Štěpánovi oblast Mačvy i s územím Bělehradu. Srbský despota Bělehrad silně opevnil, výhodná poloha navíc umožňovala městu dočasný rozkvět jakožto obchodního centra. Po Štěpánově smrti zde získali vládu příslušníci dynastie Brankovićů. Ti se museli na základě dohod se Zikmundem z oblasti Bělehradu stáhnout a vybudovali novou rozsáhlou pevnost zvanou Smederevo. Přes snahy o ozbrojený odpor postup Osmanů nadále pokračoval. Roku 1444 porazili u Varny další křížovou výpravu vedenou uherským králem Vladislavem III. a nedlouho poté padla roku 1453 do jejich rukou i Konstantinopol.