Efter det svenska nederlaget vid Poltava 1709 förklarade Danmark åter krig mot Sverige och planerade en invasion av Skåne. Mormans regemente var ett av ett fåtal tillgängliga regementen i Sydsverige och fick snabbt mobiliseras. Då man inte visste var den danska armén skulle landsättas delades i september 1709 regementet av befälhavaren i Skåne, general Magnus Stenbock, upp i två delar, där regementschefen, överste (under fälttåget konstituerad generalmajor) Göran Gyllenstierna, med 800 man ställdes vid Landskrona medan Morman med 200 man förlades i Ystad. Efter den danska landstigningen vid Råå i november samma år retirerade Gyllenstierna med alla sina trupper till Kristianstad. Morman fick där tillsammans med ett de övriga befälen i uppgift att samla samman så mycket proviant som möjligt från trakten och för säkerhets skull skicka de svenska förråden i Kristianstad till Karlshamn. En svensk armé att möta den danska invasionen höll samtidigt på att sättas upp i Småland. I januari 1710 närmade sig den danska armén Kristianstad. Vid tillfället var Morman utplacerad vid Åhus med 500 ryttare. Då de svenska trupperna vid Kristianstad inte kunde bjuda något större motstånd drog de sig efter mindre strider tillbaka till Blekinge. Detta riskerade att isolera Mormans trupper i Åhus, men antingen genom att bud om den svenska reträtten anlänt eller genom egen försorg, bröt han upp från Åhus och lyckades ta sina trupper längs kusten och sluta upp med den svenska huvudstyrkan i Sölvesborg. Stenbock skrev själv till defensionskommissionen i Stockholm att Mormans marsch var "det remarkablaste, som man kan tacka Gud för" då han löpte en stor risk att utflankeras av danskt kavalleri norrifrån.