Радисав Лукић је један од организатора четничког (комитског) покрета у Јабланикчом срезу 1916. године. За време Топличког устанка 1917. Године, изабран је за начелника јабланичког комитског покрета и члана штаба Јабланичког комитског одреда. Учествовао је у борби четника са бугарском окупаторском војском и Арбанасима са Косова 1917. године до пропасти Топличког устанка, када се једно време скалњао по забитим местима. Бугари су уценили његову главу. Похватали су житеље пет села и груписали их у Реткоцеру. Запретили су таоцима да ће ако се Рубежић „не преда све живо поклати”. Након дугих преговора, а ради спаса својих суграђана, Радисав се предао Бугарима у Реткоцеру. После саслушавања и мучења Бугари су дозволили да иде кући у Стублу. Преко српских издајника мучки су га ликвидирали и опљачкали, а онда дозволили породици да га сахрани на Стубљанском гробљу. У устанку су учествовала и његова три сина и братанац. Наредник Илија Тодора Лукић је носилац сребрне Карађорђеве звезде са мачевима.