Jako trenér se Tožička osvědčil i po druhé světové válce. V 1952 vedl reprezentační mužstvo na turnaji hraném v rámci zimních olympijských her v roce 1952. Se zcela nově se tvořícím mužstvem, které předtím nemohlo po vykonstruovaném procesu reprezentovat na dvou mistrovstvích světa, dosáhl příznivého umístění. Zároveň byl však znechucen nepřiměřeně tvrdou hrou, kterou rozhodčí toleroval a rozhodnutím LIHG o nutnosti sehrání dodatečného rozhodujícího zápasu se Švédy, který Československo odsunul z pozice zajišťující olympijskou medaili a titul mistra Evropy. Více se pak raději zaměřil na trénování mládeže v Kladně a v Praze. V roce 1959 mu byl udělen titul zasloužilý mistr sportu.