Itämeren alueen pakanat ja Novgorod hyökkäilivät useasti Ruotsiin 1100- ja 1200-luvuilla. Kyseisiä vuosisatoja leimasivat paljolti myös Ruotsin sisäiset konfliktit. Karjalaiset tuhosivat Sigtunan vuonna 1187, joka oli silloisen Ruotsin tärkein kaupunki. "Idästä tulleet pakanat" tekivät sotaretkiä Mälarenin alueelle vuosina 1217 ja 1226. Karjalaiset tekivät toisen historiallisiin lähteisiin merkityn sotaretkensä Ruotsiin vuonna 1257. Vuonna 1259 Paavi Aleksanteri IV hyväksyi Ruotsin kuningas Valdemarin ja Tanskan kuningas Kristofferin pojantyttären Sofian avioliiton, jotta Ruotsi pystyisi paremmin ja tehokkaammin torjumaan lähellä asuvien pakanoiden jatkuvia hyökkäyksiä valtakunnan kyliä ja kirkkoja kohtaan. Vastavuoroisesti ruotsalaiset tekivät yhdessä katolisen kirkon kanssa sotaretkiä Suomen heimoja ja Novgorodia vastaan. Toisaalta jonkinlaisia liittolaisuuksiakin vihollisten kanssa ilmeisesti rakennettiin. Esimerkiksi vuonna 1240 ruotsalaiset tekivät varsinaissuomalaisten, hämäläisten ja norjalaisten kanssa Nevan taisteluun päättyneen sotaretken Novgorodia vastaan. Katolisen uskon levittäminen johti myöhemmin uplantilaisten tekemään niin sanottuun toiseen ristiretkeen hämäläisiä vastaan mahdollisesti vuosina 1249-1250. Karjalaisia vastaan ruotsalaiset tekivät niin sanotun kolmannen ristiretken vuonna 1293. Mahdollisesti 1150-luvulla ruotsalaiset tekivät katolisen kirkon kanssa myös niin sanotun ensimmäisen ristiretken Suomeen, mutta sotaretken todenperäisyys on epävarma.