Okoli 1040 je prišel v roke Albonskih grofov, kasnejših dauphinov Viennskih. Ozemlje Briançona je poleg doline reke Durance zajemalo tudi območje dolin rek Dora Ripario in Chisone na vzhodni strani alpske verige. V 17. stoletju je bilo središče kraja pod Vaubanom močno utrjeno, prav tako tudi njegova okolica. V letu 1697 je ob koncu devetletne vojne med Francijo in Augsburško ligo pripadel Savoji, v letu 1713 pa bil s sporazumom v Utrechtu vrnjen Franciji; vse doline na vzhodni strani Alp so pri tem ostale v Savoji. Leta 1815 se je med Napoleonskimi vojnami Briançon uspešno zoperstavljal trimesečnemu obleganju Zaveznikov, ob drugem pariškem sporazumu, po bitki pri Waterlooju pa je moral podpisati kapitulacijo.