Po zavezniškem porazu v Skandinaviji in Franciji so v nemškem poveljstvu začeli mrzlično pripravljati načrte za napad na SZ, pritem pa jih je nehote zmotila kriza na Balkanu. V kraljevini Jugoslaviji je prišlo do upora v katerem je ljudstvo nasprotovalo pridružitvi Jugoslavije silam osi. To je Hitlerja tako razjezilo, da je ukazal prekiniti priprave za napad na SZ in v direktivi št. 25 ukazal nemudoma napasti Jugoslavijo. Nemci in njihovi zavezniki so za napad pripravili okoli dva milijona dobro oboroženih vojakov, ki so državo napadli 6. aprila 1941 iz smeri Italije, Avstrije, Madžarske, Romunije, Bolgarije in Albanije. Slabo oborožena in demoralizirana jugoslovanska vojska proti šestkrat močnejšemu sovražniku ni imela nobenih možnosti za zmago, zato je 17. aprila 1941, po tem ko sta vlada in kralj zbežala iz države, podpisala brezpogojno kapitulacijo. Sočasno z Jugoslavijo so Nemci napadli tudi Grčijo (načrt Marita) in tako dokončno zagospodarili na balkanskem polotoku. Kasneje se je izkazalo, da so ti v t. i. balkanski avanturi storili ogromno napako saj so izgubili čas ki ga pred prihodom neusmiljene ruske zime niso imeli. Medtem pa so ruski obveščevalci Kremelj zalagali z gorami podatkov o nemških pripravah na napad, Stalin poročilom ni verjel, kdor pa je preveč govoril o tem je enostavno izginil. Tako je rdeča armada nemški napad pričakala popolnoma nepripravljena.