Téhož roku, 2. srpna, obsadil Irák Saddáma Husajna Kuvajt. Krátce po invazi začala operace Pouštní bouře (), označovaná také jako Válka v Zálivu, při které mezinárodní koalice v čele s USA vytlačila Irák z Kuvajtu. Izrael se však této operace nemohl zúčastnit a musel zůstat pasivní, protože jeho účast by znamenala ztrátu podpory arabských spojenců. Během Války v Zálivu zaútočil Irák na Izrael a vypálil proti němu rakety Scud. Během 18. a 19. ledna 1991 tak dopadlo na oblast Haify a Tel Avivu celkem 14 raket Scud. Šamir chtěl podniknout vlastní úder na vybrané irácké cíle, ale potřeboval souhlas Saúdské Arábie, pro souhlas k přeletu nad jejím územím. Proto situaci konzultoval z tehdejším americkým prezidentem Georgem Bushem. Bush tuto možnost konzultoval se saúdským králem Fahdem, který však žádost zamítl. Bush nakonec Šamira uklidnil tím, že slíbil, že irácké cíle budou zničeny americkým letectvem, Izraeli bude ze strany USA poskytnuta finanční kompenzace a také protiraketový systém Patriot. Tel Aviv zažil celkem 18 raketových útoků z Iráku, poslední pak 25. února. V následujících měsících došlo ke zhoršení vztahů se Spojenými státy a jako projev dobré vůle po usmíření vyjádřil Bush převážně humanitárními gesty. Byl schválen krátkodobý grant ve výši 650 milionů dolarů, což byly prostředky přislíbené za pasivitu během ostřelování Scudy a pomoc při operaci Šalamoun (). Během této operace bylo převezeno takřka celé etiopské židovstvo (14 400 Židů) do Izraele.