Získávání rukopisů, zejména řeckých, bylo usnadněno Pádem Konstantinopole v roce 1453, kdy se mnoho učenců znalých řecké a byzantské tradice, někdy také se svými knihovnami, přesunulo z Malé Asie na italské šlechtické dvory a do italských univerzit. V 16. století pak začaly také v severnějších zemích vznikat instituce specializované na zkoumání a výuku řecké vzdělanosti a literatury – v roce 1518 vznikla na popud Erasma Rotterdamského latinsko-řecko-hebrejská Kolej tří jazyků (Collegium Trilingue) při univerzitě v Lovani. Podobnou tříjazyčnou kolej, Kolej královských lektorů (Collège des lecteurs royaux, pozdější Collège de France), pak založil v roce 1530 francouzský král František I. jakožto samostatnou laickou fakultu nezávislou na Pařížské univerzitě. Řecké literární, historiografické, filosofické i vědecké však byly zároveň ve velkém překládány do latiny, což umožňovalo kontakt s antickou řeckou vzdělaností i těm badatelům a umělcům, kteří se řecky nenaučili.