Han var en søn af holzførster og landvæsenskommissær Johan Frederik Salicath (1748 - 19. december 1795) og Anna Marie Lidemark født Sælboe (1760 - 13. april 1816). Han dimitteredes 1811 fra Frederiksborg lærde Skole, tog 1815 juridisk embedseksamen, blev 1817 prokurator ved Landsover- samt Hof- og Stadsretten, 1821 højesteretsadvokat og 1839 tillige søkrigsprokurør. Desuden var han i kortere eller længere tid fra 1839 medlem af direktionen for Bombebøssen, fra 1846 af Det Sjællandske Jernbaneselskabs centralkomité og fra 1851 af Centralkassens lovkomité. 1834 valgtes han til 1. stændersuppleant for København og mødte i denne egenskab ved stænderforsamlingerne i Roskilde 1835-40, hvor han spillede en ret fremragende rolle; men han trak sig derefter tilbage fra umiddelbar deltagelse i det politiske liv, da den følgende tids stærke frihedsbevægelse ikke harmonerede med hans konservative anskuelser. Disse i forbindelse med den store anseelse, han nød som advokat, bevirkede, at han 1855 i den store rigsretsaktion imod det ørstedske ministerium beskikkedes til defensor for ministrene Bille, Hansen og Ørsted, hvis sag han forsvarede med overlegen dygtighed. Som nær ven af A.S. Ørsted var han medstifter af A.S. Ørsted Prismedalje Legatet.