În 1939 a fost înființată la marginea exterioară a satului tabăra de refugiați Westerbork pentru a-i găzdui pe refugiații germani care-și părăsiseră țara de frica persecuțiilor naziste. Un an mai târziu, Germania Nazistă a ocupat Țările de Jos după Bătălia Olandei. În 1942 tabăra de refugiați a fost transformată într-un lagăr de tranzit și mai mult de 100.000 de evrei, romi și sinti au fost deportați prin Westerbork în lagărele de concentrare și de exterminare din Germania Nazistă și Polonia ocupată. Între 1945 și 1948, după ce războiul s-a încheiat, tabăra a fost folosită ca lagăr de internare pentru colaboraționiști.