Posledné 125. vzdušné víťazstvo Hrabak dosiahol 20. septembra 1944. Dňa 1. októbra 1944 sa opäť vrátil ako veliteľ k JG 54, u ktorej zostal až do konca vojny. Počas druhej svetovej vojny uskutočnil celkovo 1 000 bojových letov. Jeho najväčším prínosom pre Luftwaffe nebol jeho bojový rekord v počte zostrelov, ale jeho velenie, taktické a vodcovské kvality, vďaka ktorým sa stal obľúbeným u mužov pod jeho velením. Mladým pilotom vštepoval zásadu „lietaj hlavou nie svalmi“ a mal veľký podiel na tom, že sa mnohí z nich stali poprednými nemeckými leteckými esami. Mladým pilotom tiež zdôrazňoval, že keď pri bojovom lete získajú víťazstvo, ale vrátia sa bez svojho čísla, tak vzdušný boj prehrali. Z protivníkov považoval za najlepších stíhacích pilotov RAF, pričom vysoko hodnotil lietadlá Spitfire. O lietadle Il-2 sa vyjadril, že nevidel žiadne iné lietadlo, ktoré by sa udržalo vo vzduchu po takom ostreľovaní. Z obdobia druhej svetovej vojny bol pre neho najhorším zážitkom Stalingrad a hlavne osud nemeckých vojakov, ktorí zostali v obkľúčení, nad ktorými lietal, ale nemohol im pomôcť.