Augusztus 27-én Románia csatlakozott az antanthoz, és megkezdte Erdély elfoglalását, miután korábban a szövetségeseiktől ígéretet kapott, hogy csaknem a Tiszáig tolhatja határait. A vezérkar hadtáp-, menet- és bányászzászlóaljak, népfölkelők, valamint az orosz frontról kimenekített seregroncsok felhasználásával rögtönözött valamiféle haderőt Erdélyben, melynek élére Arthur Arz tábornokot állították. A Monarchia helyzete kritikussá vált; energikus támadás esetén végleges vereség lehetett volna a kimenetel. A román hadvezetés azonban elóvatoskodta a lehetőséget, ráadásul csapatai mindennemű lelkesedés és tapasztalat nélkül küzdöttek, így a szedett-vedett 1. magyar hadsereg lassan visszavonulva ki tudott tartani védelemben, míg szeptember közepén a 9. német hadsereg, élén az ide buktatott Falkenhaynnal megérkezett segíteni. Mackensen szeptember 3-án egy szintén sebtében összeállított bolgár-török-német haderővel Bulgária felől északi irányba támadt, a 9. német hadsereg pedig Nagyszebennél győzelmet aratott a románok fölött. A hadszíntér a Kárpátok bércein kívülre került.