A Vörös Hadsereg első konfliktusa, melyben bevethette a T–26 harckocsikat a Haszan-tavi csata volt. Bevetésre került 257 darab T–26 (köztük 10 HT–26 lángszórós harckocsi), 3 darab SZT hídvető harckocsi, 81 darab BT–7 gyorsharckocsi, és 13 SZU–5–2 önjáró löveg. A bevetett szovjet páncélosok a 2. gépesített dandár és a 32. és 40. önálló páncéloszászlóalj kötelékébe tartoztak. A dandár teljes parancsnokságát három nappal az indulás előtt tartóztatták le, mint a Szovjetunió ellenségeit, ami nagyban rontotta a katonák teljesítményét az új parancsnokok hozzá nem értése miatt. A japánok jól szervezett tankelhárítást építettek ki a vitatott magaslatokon, így 9 T–26 tankot kilőttek, 76-ot pedig megrongáltak, melyekből 35 csak műhelyben volt javítható. A Halhin-goli csata során a bevetett T–26-ok száma jóval kisebb volt a BT tankokénál, ám sokat használták őket, mivel a jelentések szerint jól lehetett alkalmazni a típust sivatagi körülmények között is. Bár a japánok 37 mm-es páncéltörő ágyúi át tudták ütni a vékony páncélzatot, a tankok gyakran több találat után is tovább harcoltak és a BT harckocsikkal szemben nem gyulladtak ki.