När Sovjetunionen drogs in i andra världskriget 1941 hade Röda arméns pansargren en arsenal om närmare 30 000 pansarfordon – mer än alla andra nationer tillsammans. Däremot var endast omkring 7 000 av de totalt 24 000 stridsvagnarna fullt stridsdugliga när Tyskland invaderade Sovjetunionen i juni 1941, mycket på grund av att man på sovjetisk sida inte satsade särskilt stora resurser på reservdelar och underhåll. Andra faktorer som bidrog till de stora problemen i början av kriget var att många sovjetiska stridsvagnar, även nybyggda, saknade modern kommunikationsutrustning; att besättningarna var dåligt utbildade (huvuddelen av de inkallade saknade till exempel körkort i det civila), samt att en stor andel av vagnparken var föråldrad. I december 1941 hade Sovjetunionen endast omkring 4 500 stridsvagnar kvar i funktionsdugligt skick (varav 2 100 var stationerade i Fjärran östern längs den japanska gränsen).