No gaire després del seu retorn, s'inicià un moviment al Partit Republicà per persuadir-lo que es presentés a les eleccions presidencials de 1952, per evitar que pogués sortir el Senador aillacionista d'Ohio Robert Taft (ja el 1948, ambdós partits van temptar a Eisenhower, però aquest decidí declinar). Eisenhower derrotà a Taft en la nominació, així com al governador de Califòrnia Earl Warren, el governador de Minnesota Harold Stassen, el general Douglas MacArthur i el governador Thomas E. Dewey, obtenint a la primera volta de la Convenció del Partit Republicà el vot de 595 delegats i el de 845 delegats a la segona volta, i arribant a un acord segons el qual Taft no entraria en afers estrangers mentre que Eisenhower seguís una política interior conservadora. La campanya d'Eisenhower va ser una croada contra l'administració Truman i les seves polítiques, resumint-les en "Corea, Comunisme i Corrupció" Truman, formerly a friend of Eisenhower's, never forgave him for not denouncing Senator Joseph McCarthy during the 1952 campaign., i també va ser remarcable el simple i efectiu eslògan de "I Like Ike" (M'agrada Ike). Truman va dir que havia pensat que Eisenhower podria ser un gran President, però que "estava traint tot allò per què jo creia que ell lluitaria". Eisenhower va prometre anar ell mateix a Corea per acabar la guerra i mantenir una OTAN potent davant l'amenaça del comunisme i una administració simple i neta de corrupció. Entre d'altres, Eisenhower rebé el suport de l'ultraconservador senador Joseph McCarthy, president del Comitè d'Activitats Antiamericanes, que afirmava que la classe política demòcrata governant estava totalment infiltrada per agents comunistes al servei de la Unió Soviètica.