În 1855 se mută la Paris și își schimbă numele în Hortense, care era numele mamei împăratului. Devine amanta cântărețului Jean Berthelier, care o prezintă compozitorului Jacques Offenbach și o angajează imediat la teatrul "Les Bouffes-Parisien", care a deschis în 5 iulie în acel an. Debutează într-o operă într-un act, inspirată dintr-o legendă bretonă, "Scripcarul", pe un libret de Joseph Darcier și muzica de Offenbach. "Harul" și "eleganța" ei i-au adus laudele ziarului Le Figaro. Apoi cântă în "Tromb-al-cazar" și "La Rose de Saint Fleur", tot pe muzica lui Offenbach, înainte de a fi angajată la Variété și Palais-Royal. Se reîntâlnește cu Offenbach pentru "Brazilianul", prim colaborare a lui Offenbach cu dramaturgii Henri Meilhac și Ludovic Halevy. Devine muza lor și sursa lor de inspirație a celor mai mari succese. În 1858 naște un copil handicapat din relația ei cu ducele Gramont-Caderousse. În 1864 joacă rolul principal din Frumoasa Elena. Anul următor ducele de Gramont-Caderousse moare, dar îi lasă o parte din avere pentru a se îngriji de fiul lor. În 1866 este scrisă opera bufă "Barbă albastră", iar anul următor este creată "La Grande-Duchesse de Gérolstein" pentru Expoziția Universală din 1867. Hortense se bucură de un succes răsunător și toate capetele încoronate vin în cabina ei să-i facă complimente: Napoleon al III-lea, Edward al VII-lea al Regatului Unit, împăratul Franz Joseph al Austriei, țarul Alexandru al II-lea al Rusiei și "chedivul" (viceregele) Egiptului, Ismail Pacha, cu care ea are o aventură. Frumusețea și talentul lui Hortense fac din "Marea Ducesă de Goldenstein" punctul culminant al expoziției. Anul următor petrece câteva luni în Egipt alături de Ismail Pacha.