Rad ostatných národov, ako napr. Gréci, alebo Srbi, snívali o rozparcelovaní albánskeho územia medzi svoje vlastné štáty, rozvíjajúce sa na úkor tureckých území. Pozadu nezostávalo ani Rakúsko-Uhorsko, ktoré v Balkáne videlo jediný možný smer svojej teritoriálnej i politickej expanzie. To bol tiež jeden zo zámerov, ktorého tieto štáty chceli docieliť počas balkánskych vojen. Rad Albáncov, medzi ktorými bol napríklad Hasan Prishtina, sa však proti tomuto postupu postavilo. Mladoturecká revolúcia znamenala oslabenie centrálnej vlády z Istanbulu, a teda jednak možnosť národnej emancipácie, tiež ale riziko zvýšeného tlaku z Grécka a Srbska. Preto požadovali albánski predstavitelia od tureckej vlády zmeny. Potom, čo Istanbul súhlasil, boli povstalci uspokojení a situácia sa na čas upokojila.