Prvo cesarsko preganjanje kristjanov se je zgodilo v času cesarja Nerona in je bilo omejeno na mesto Rim. Tacit poroča, da so po velikem rimskem požaru leta 64 nekateri izmed prebivalcev za požar krivili Nerona in da je cesar skušal krivdo preusmeriti na kristjane. Po Neronu je v času vladavine cesarja Domicijana prišlo do naslednjega večjega preganjanja kristjanov; leta 177 se je zgodilo preganjanje v Lugdunumu (sedanji Lyon), galsko-rimski verski prestolnici. V preživelem pismu Plinija mlajšega, guvernerja Bitinije, cesarju Trajanu je opisano njegovo preganjanje in usmrtitve kristjanov. Decianovo preganjanje 246–251 je resno ogrozilo Cerkev, vendar je na koncu okrepilo krščansko kljubovanje. Dioklecijan se je lotil najhujšega preganjanja kristjanov, ki je trajalo od leta 303 do 311.