Stalnica zunanje politike Ludvika XIV. je bila širjenje in utrjevanje francoskih meja napram Habsburžanom, ki so oklepali njegovo državo. Zato je leta 1667 začel devolucijsko vojno (1667-68), napadel leta 1672 Nizozemsko (francosko-nizozemska vojna, 1672-78) in v obdobju 1679-81 izvajal politiko "združevanja" francoskih ozemelj (reunije). Ko je postajalo vse bolj očitno, da bo španski kralj Karel II. umrl brez naslednika, se je ob vprašanju nasledstva v Španiji tekmovalnost med Burboni in Habsburžani še stopnjevala. Pri dedovanju po ženski liniji sta bili dinastiji sorodstveno v enakem položaju.