Un rol important pentru estetica semănătoristă l-a avut revista Literatură și artă română condusă de Nicolae Petrașcu, care prin "idei, simțire și formă" a făcut trecerea de la Junimea la Sămănătorul. Astfel Ilie Torouțiu a semnalat că ea avea în program un "zvon" presemănătorist în care cosmopolitismul maiorescian a fost un motiv pentru lansarea unora și retragerea altora. Tendința revistei era categorică în sprijinirea artei și literaturii autohtone, dar a permis, folosind termeni plini de ambiguitate, deschiderea unei căi spre unele modernizări de expresie și înnoire. Pe de altă parte, ținând cont de tendința ei principală, ce era una națională, Nicolae Iorga i-a adus elogii, așa cum au existat rezerve pentru concesiile pe care ea le-a făcut spiritului modernist. Prin comparație cu revista Sămănătorul, Literatură și artă română a dovedit o apetență pentru curentele artistice nou apărute. Prin faptul că revista era la modă și reflecta mersul lucrurilor în evoluția lor, ea a primit medalia de aur la Expoziția Universală de la Paris din anul 1900. Un argument pentru această analiză critică este chiar coperta revistei, care are o cățuie de formă neoclasică din care se ridică flăcări stilizate în stil "Secession" – Art Nouveau, prin comparație cu cea a Sămănătorului ce era așa cum a caracterizat-o Nicolae Iorga „… modestă revistă în alb veșmânt de minorosiță, fără chemare, fără ornamente”.