În paralel, Chestiunea Orientală a devenit mai complexă de la înfrângerea otomană în Războiul Ruso-Turc (1768–1774). Deoarece dizolvarea Imperiului Otoman părea iminentă, Marile Puteri s-au străduit să-și protejeze interesele strategice și comerciale în domeniile otomane. Imperiul rus a beneficiat de pe urma declinului, în timp ce Imperiul Habsburgic și Marea Britanie au perceput păstrarea Imperiului Otoman ca fiind în interesul lor. Între timp, Revoluția sârbă (1804) și Războiul de independență al Greciei (1821) au marcat începutul sfârșitului stăpânirii otomane în Balcani, care s-a încheiat cu Războaiele Balcanice din 1912–1913. La Congresul de la Berlin din 1878 a urmat recunoașterea formală a principatelor independente "de facto" din Muntenegru, Serbia și România.