Store deler av filmen ble spilt inn med «subjektivt kamera», som var inspirert av filmregissøren Alfred Hitchcock. Skuespillerne snakket til og så rett på kameraet for å understreke at handlingen foregår fra Clarices ståsted, og med uhyggelige blikk fra menn rundt henne illustrerte de hvordan hun ble utfordret i samfunnet. Skuespillerne måtte stå helt stille for at filmkameraet skulle holde seg fokusert. Demme brukte filmteknikken konsekvent så seerne ble vant til det. For scenen hvor Clarice går gjennom fengselskorridoren for å møte Lecter for første gang, ble det brukt en kameravogn som filmfotografen Tak Fujimoto sto på med et håndholdt kamera. Det skulle skape følelsen av at publikumet var Clarice som gikk mot Lecters celle. For å understreke isolasjonen til cellen ble det lagt på lydeffekter som minnet om ubåtklang. Zea ble inspirert av fengselsbilder fra Nürnberg-rettssakene til designet på korridoren.