Po splovitvi ladje je opremljanje Bismarcka potekalo do začetka prve svetovne vojne konec julija 1914, ko se je upočasnilo in se je bistveno delo na ladji popolnoma ustavilo. Razen vzdrževalnih del na ladji ni bilo opravljeno veliko več dela, saj so pomorske prioritete ladjedelnice zasedale do leta 1918. Do konca vojne dimniki še niso bili nameščeni. Med vojno so medenine in bakrene komponente odstranjevali iz Bismarcka za strelivo. Potem, ko je bila v skladu z Versajsko pogodbo ladja dana Veliki Britaniji kot nemška vojna odškodnina, je še nedokončani ladji skupaj z Imperatorjem kupili družbi White Star Line in Cunard Line. Gradnja ladje se je nadaljevala po koncu prve svetovne vojne. Bismarck je nadomestil ladjo HMHS Britannic, ki je potonila novembra 1916, ko je v Egejskem morju zadela nemško morsko mino, medtem, ko je Imperator nadomestil ladjo RMS Lusitania,ki je potonila maja 1915, ko je ladjo ob irski obali torpedirala nemška podmornica U-20. 5. oktobra 1920 je na še nedokončanem Bismarcku med opremljanjem izbruhnil požar, ki je poškodoval del ladje. V času požara je bil na ladji dosežen znaten napredek in sumili so sabotažo delavcev ladjedelnice. V požaru je bilo poškodovanih tudi več drugih nemških ladij, ki naj bi jih predali.