Recuperat, el cònsol general de Rússia li va prohibir anar a Rasht i va anar a Teheran on va viure en extrema pobresa. El 1913 va adoptar la idea del panislamisme difós a l'Imperi Otomà. Després de reunions amb diverses personalitats polítiques va decidir iniciar la lluita armada contra el govern sostingut per la Gran Bretanya. El 1914 va anar a Gilan i va iniciar la revolta i amb ajut de consellers alemanys i otomans va organitzar un grup panislàmic que des de 1917 va publicar un òrgan oficial, "Djangal" (bosc/jungla). Després de la Revolució d'Octubre de 1917 a Rússia, aquest país va renunciar a tota reivindicació sobre Iran; el 1919 l'acord anglo-persa deixava l'exèrcit i les duanes perses en mans dels britànics. Küčak Khan, junt amb altres líders com Muhammad Khiyabani (+ 1920) i Muhammad Taki Khan Pisyan, va intensificar la campanya contra els anglesos i es va aliar al règim bolxevic rus. Aquesta aliança va fer prevaldre les idees comunistes en el moviment i el 20 de maig de 1920 es formava un govern provisional que el dia 28 proclamava l'autonomia de Gilan i el 5 de juny de 1920 esdevenia la República Soviètica de Gilan, sota la seva direcció. Les tropes del govern i els revolucionaris, anomenats djangalis, es van enfrontar. Dins la mateixa direcció del moviment van esclatar dissensions entre Kütxak Khan i altres com Ihsan Allah Khan (que el juliol del 1920 va assolir la presidència de la república) i Khalu Kurban i els membres del partit Adalat, comunista radical. Aquest conflictes van portar a la mort d'un dels líders revolucionaris, Haydar Khan Amu Ughli. En aquesta situació el probritànic Sayyid Diya al-Din Tabatani va fundar el comitè Zarganda al que es van afiliar molts grans propietaris latifundistes del Gilan destacant Fath Allah Khan Sardar Mansur.