I træfningen ved Bov kom bataljonen, der hørte til armékorpsreserven, ikke i ilden, men i slaget ved Slesvig blev den sendt frem til hjælp for avantgarden under dennes heftige kamp om Bustrup. Krabbe blev her såret af en geværkugle i foden og taget til fange tillige med sin adjudant. Han udløstes af fangenskabet i september og fik ved sin tilbagekomst først befalingen over 1. linjebataljon, men nogle dage senere over den lige oprettede 2. forstærkningsbataljon. Da hæren i marts 1849 på ny blev sat på krigsfod, fik Krabbe, der lige var forfremmet til oberst, kommandoen over 1. infanteribrigade, som han så førte i de 2 sidste krigsår. Krabbe hørte ikke til de førere, der blændede ved deres optræden, eller som soldaterne særlig elskede. Han var mut, ordknap, streng i tjenesten, men tillige selv i høj grad pligtopfyldende, hårdfør, uforfærdet. Fortrinlig støttet af sin stabschef, kaptajn W. Stricker, gjorde han særdeles god fyldest som brigadekommandør. Hans bataljoner optrådte overalt med en sikkerhed og orden, der ikke blev overtruffen, vel knap nok nået ved nogen anden af hærens brigader, og de kampe, han udfægtede, er mønstre i taktisk henseende.