Лаоські вигнанці у Бангкоку не були єдиною політичною силою, а були розрізненою групою, що включала комуністів й антикомуністів. Після створення французами єдиного Королівства Лаос, якому дозволили стати автономним членом Французького Союзу, різні радикальні лаоські формування, в тому числі принц Суфанувонг, спільно з в'єтнамським В'єтмінем і камбоджійською Кхмер Іссарак взяли участь в Індокитайській війні проти французів та уряду Королівства Лаос. З їхніх загонів виник прокомуністичний рух Патет Лао. Представники поміркованого крила Лао Іссара, такі як принц Суванна, однак, шукали примирення з королем, дистанціювавшись від Петсарата 1949 року. 25 жовтня 1949 року відбулись їхні перемовини з Францією та Королівством Лаос, на яких прибічникам незалежності запропонували амністію в обмін на саморозпуск уряду в екзилі; ті перемовини засудив Петсарат. 9 листопада 1949 року члени уряду у вигнанні, в тому числі й Суванна Пхума, повернулись до В'єнтьяна. Суфанувонг, якого звільнили з посади в уряді незадовго до його саморозпуску, відмовився, однак, припинити боротьбу. Петсарат же формально припинив політичну діяльність, утім залишився у вигнанні в Бангкоку та перебував «між двох стільців».