През Ранното средновековие на обитаваните от арменци територии господстват Персия, Византия, арабите, които я завладяват през първата половина на VII. През 885 г. Армения си връща независимостта като Анийско царство под управлението на династията на Багратидите, просъществувало до 1045 г. По това време от Средна към Мала Азия настъпват селджуците и арменските владения отново се озовават ту във византийски, ту в арабски, ту в селджукски и по-късно в монголски ръце. Незавладяно остава Арменско кралство Киликия (1050 – 1375 г.), обхващащо земи, които днес се намират в югоизточна Турция. То съществува три века и взаимодейства с европейците от кръстоносните походи, докато е завладяно от мамелюците. Титлата цар на Армения преминава към владетелите на кралство Кипър, а по-късно към венецианците, но към края на XIV век Армения вече не съществува като отделна държава, а територията ѝ е отново предмет на оспорване между Османската империя и Сефевидите в Персия по време на персийско-османските войни, продължили до началото на XIX век.