Angola va rebre la seva independència de Portugal el 1975, amb la qual cosa va entrar immediatament en una guerra civil brutal, sagnant i destructiva entre el Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola (MPLA), que va ser recolzat principalment per la Unió Soviètica i Cuba i la Unió Nacional per a la Independència Total d'Angola (UNITA), amb el suport dels Estats Units i Sud-àfrica. Els dos bàndols del conflicte, que es consideren una de les principals guerres col·laterals de la Guerra Freda, van utilitzar soldats infantils. La guerra, que va acabar el 2002 amb la victòria del MPLA, va provocar una crisi humanitària massiva. El 2003, el 80 per cent dels angolesos no tenia accés a l'atenció mèdica bàsica i el 60 per cent no tenia aigua. Segons Freedom House, la guerra civil angolesa "va llevar-se aproximadament un milió de vides, va desplaçar a més de quatre milions de persones i va forçar més de mig milió a fugir a països veïns. Moltes persones reassentades han quedat sense terra, recursos bàsics o fins i tot documents d'identificació. El procés de reassentament es va veure retardat per la presència d'unes 500.000 mines terrestres i una infraestructura arruïnada per la guerra. Les eleccions legislatives, retardades repetidament des de 1997, es van celebrar finalment al setembre de 2008."