Pokud jde o výklad kompaktát a basilejského dekretu, Papoušek označuje basilejská kompaktáta z roku 1436 za sliby ("promissa") učiněné koncilu ze strany husitů a vypočítává, k čemu se husité těmito smlouvami zavázali (např. přijímání podobojí jen pro dospělé osoby s tímto zvykem, povinnost kněží poučovat laiky o plné přítomnosti Krista i pod jednou způsobou). Uvádí, že tyto závazky Češi nedodržují, jistou míru vstřícnosti nicméně projevuje tehdy, když vypočítává podmínky, při jejichž splnění by utrakvisté mohli žádat papeže Mikuláše V. o novou licenci kalicha. Právě zde hraje důležitou roli koncilní dekret "Ut lucidius videatur" z prosince 1437. Utrakvisté jsou dle Papouška povinni závěry tohoto dekretu, tj. dostatečnost přijímání podjednou pro laiky, akceptovat, chtějí-li od papeže obdržet licenci přijímat podobojí. Z Papouškova spisu je zároveň patrné, že přijímání z kalicha zaručené kompaktáty pokládal za platné pouze do okamžiku publikace basilejského dekretu (tedy do prosince 1437). Proti Papouškovým argumentům se spisem "Sensus" ostře vymezil utrakvista a účastník jednání s basilejským koncilem Martin Lupáč.