Z evropských přistěhovalců sněžnice jako první převzali francouzští obchodníci s kožešinami. Schopnost Francouzů používat sněžnice výrazně ovlivnila francouzskou a indiánskou válku, dvě její bitvy, 21. ledna 1757 a 13. března 1758, se označují názvem Bitva na sněžnicích. Do angličtiny se podle Oxfordského slovníku dostalo slovo "snowshoe" už roku 1674. Dřevorubecké sněžnice mají tvar slzy a jsou velké asi 1 metr na délku i na šířku, zatímco stopařské jsou přes 1,5 metru dlouhé a velmi úzké. Podobnost s tenisovou raketou motivovala francouzský název pro sněžnice, "raquette de neige". Koncem 18. století tuto podobu převzaly kanadské sněžnicové kluby. Ač původně bylo jejich zaměření vojenské, postupně převládl rekreační účel a staly se tak prvními rekreačními uživateli sněžnic. V Québeku pořádaly akce, které spočívají v závodění a výlety na sněžnicích a jídle a pití. Montrealský sněžnicový klub, založený roku 1840, používal sněžnice o délce 1 metr a šířce kolem 40 cm. Obvykle se na výrobu používal jasan americký neboli bílý ("Fraxinus americana").