У березні 1940 року Міністерство авіації нарешті уклало з «Де Хевілленд» контракт на будівництво 50-ти бомбардувальників (за новою специфікацією "B.1/40") та розвідників (у тому числі прототип). Але, вже у травні 1940 року через початок активних бойових дій у Північній Європі міністр авіаційної промисловості лорд Бівербрук зажадав припинення всіх розробок із занадто віддаленими термінами готовності серійних зразків. Фрімену довелося тричі вмовляти Бівербрука не поширювати це рішення на літак D.H.98 «Москіто». Під його особисті гарантії, що до липня 1941 року всі 50 бомбардувальників та розвідників будуть передані Королівським повітряним силам, міністр авіапромисловості дозволив продовжити роботи над цим літаком. Однак, через декілька днів сталась Дюнкерська трагедія і падіння Франції, які змусили Бівербрука стати непохитним. Тепер усі зусилля Англії зосереджувались на виробництві вже існуючих винищувачів Хоукер «Харрікейн» і Супермарін «Спітфайр», а також бомбардувальників «Веллінгтон», «Уітлі» і «Бленхейм». У другу чергу кошти виділялися для доведення важких бомбардувальників Шорт «Стірлінг», Авро «Манчестер» і Хендлі «Пейдж Галіфакс», але не для "D.H.98".