Перша значна імміграція китайців до Північної Америки розпочалася з Каліфорнійської золотої лихоманки 1848–1855 рр., і вона продовжилася з наступними великими трудовими проектами, такими як будівництво Першої трансконтинентальної залізниці. На ранніх стадіях золотої лихоманки, коли золота було вдосталь, китайці сприймались нейтрально білими людьми. Однак, оскільки золото ставало важче знайти і конкуренція зростала, ворожнеча до китайців та інших іноземців зросла. Після примусового вигнання з місць видобутку золота, китайці-іммігранти почали поселятися в анклавах у містах, головним чином, Сан-Франциско, і зайнялися низькооплачуваною роботою, такі як робота в ресторані та пральні роботи. Коли економіка занепала після громадянської війни в 1870-х роках, антикитайська ворожнеча стала політизуватися лідером профспілок Денісом Керні та його партією, а також губернатором штату Каліфорнія Джоном Біглером. Громадська думка та закон у Каліфорнії почали демонізувати китайських робітників та іммігрантів у будь-якій ролі, у другій половині 19 століття спостерігалась низка законів, що обмежують китайських працівників, поведінку та навіть життєві умови. Хоча багато з цих законодавчих зусиль було швидко скасовано Верховним судом штату, ще багато антикитайських законів продовжували прийматися як у Каліфорнії, так і на державному рівні.