1920-ban, a lengyel–bolsevik háború idején a magyar hadisegély nélkül a lengyelek nehezen tudták volna legyőzni a bolsevik hadsereget, különösen, hogy a háború döntő szakaszában, a varsói csata előtt csak Magyarország szállított Lengyelországnak lőszert. A magyar külpolitika ekkoriban nagy reményeket fűzött a Lengyelországhoz fűződő politikai és kapcsolatok fejlesztéséhez. Végük azonban nem sikerült elérniük a kívánt szorosabb kapcsolatot a két ország között, a magyar–lengyel viszony nem lépte túl az ebben a nagy múltra visszatekintő hagyományos társadalmi barátkozás kereteit. A fő oka ennek elsősorban az volt, hogy Lengyelország a létét köszönhette a Párizs környéki békeszerződések rendszerének, amelynek szétrobbantása a magyar külpolitika legfőbb célkitűzése volt. A lengyel külpolitika viszont elsősorban Németországgal és a Szovjetunióval szemben akart kedvező pozíciókat kiépíteni, ezért szövetségre lépett Romániával és politikai szerződést kötött Csehszlovákiával, Magyarország ellenfeleivel.