Han blev efter revolutionen i november 1918 ordförande i Anhalts statsråd (till februari 1919), i december samma år preussisk justitieminister och var mars 1919 till mars 1920 preussisk inrikesminister. Polismyndigheternas maktlösa efterlåtenhet mot Kappkuppens män i mars 1920 föranledde hans avgång, och han invaldes ej i den nya riksdagen, utan återupptog sin advokatverksamhet.