Den äldsta beskrivningen av vägen återges i Jakob Teitts Klagomålsregister emot adeln i Finland från 1555-1557. Utöver delavstånd anges också avståndet mellan gästgiverierna. Ännu år 1571 under Nordiska tjugofemårskriget tågade överbefälhavaren i Finland Gustaf Banér med ca 900 ryttare och stora mängder fotfolk längs Oxvägen för att försvara inlandet mot ryska angrepp. Därefter förlorade vägen sin militära betydelse, sin religiösa betydelse hade vägen redan förlorat med reformationen. På 1600-talet kunde därmed vägsträckningen i Tavastland flyttas norrut så att den gick genom torrare marker men blev en aning längre. På 1850-talet flyttades vägen tillbaka nästan till sin ursprungliga sträckning genom den så kallade Rehbinderska uträtningen. År 1938 fick vägen genom en reform av vägnumreringen benämningen riksväg 10. År 1962 ersattes Oxvägen i hela sin sträckning av en uträtad riksväg 10 varefter de bevarade delarna av Oxvägen har förblivit stillsamma lokalvägar.