Як належний до найближчого кола довірених Юзефа Пілсудського був скерований до праці в Другому відділі Генерального штабу Війська Польського. 2 січня 1920 року його було направлено у Вищу школу Генерального штабу у Варшаві як слухача другого курсу. 16 квітня 1920 року у зв'язку з підготуванням української операції його було відкомандувано до Другого відділу Чільного командування Війська Польського. Купно з Валерієм Славеком підписав таємну конвенцію до союзного договору, складеного з Українською Народною Республікою. У липні 1920 року, під час виповнення політної розвідкової місії на трасі Ліда — Вільно, потрапив до більшовицької неволі. По вдалій утечі через Литву повернувся в Польщу. У якості експерта брав участь у підготовці Ризького договору, рівночасно беручи участь і в утворенні в балтійських державах польських розвідувальних осередків, що мали завдання збору інформації про Росію. 3 січня 1921 року повернувся до школи й продовжив навчання. 6 вересня того ж самого року, по закінченні курсу й отриманні «повних кваліфікацій до виконання служби на посадах Головного штабу», його було призначено до Другого відділу Генерального штабу, де він керував працею Реферату Схід (розвідка в СРСР). 1 квітня 1926 року його у званні майора Генштабу було призначено військовим аташе при польському посольстві в Токіо. 26 січня 1928 року його було зведено у звання підполковника. Того самого року його було звільнено з посади військового аташе й віддано до диспозиції голови Генерального штабу. 15 жовтня 1928 року його було переведено в нечинний стан на строк 12 місяців, а 1 лютого 1930 року звільнено в резерв.