Полк наприкінці березня направили до Пруссії, звідки Дурова написала лист батькові, просячи пробачення за свій учинок. Батько звернувся до царя з проханням розшукати дочку. За повелінням государя Н. Дурову було залишено на службі з присвоєнням їй імені Олександра Андрійовича Александрова, яке вона носила до смерті, навіть коли її син прислав матері лист, питаючи її благословення на шлюб. Побачивши звернення «матінка», вона, не читаючи, кинула лист у вогонь. І тільки після того, як син прислав лист з проханням до Олександра Андрійовича, вона написала «благословляю». Зараховано корнетом до Маріупольського гусарського полку, що дислокувався на Волині та у Тернопільському окрузі. За участь у боях та спасіння життя пораненого офіцера в 1808 році нагороджена солдатським Георгіївським хрестом. Тимчасово служила ад'ютантом генерала М. Милорадовича в Києві. У 1811 році Дурова перейшла до Литовського уланського полку, в складі якого брала участь у бойових діях Вітчизняної війни 1812 року. В званні поручик командувала взводом, напівескадроном, виконувала обов'язки чергового дорученця у П. Коновніцина. У Бородінській битві її контужено, проте вона залишилася у лавах Збройних сил. Невдовзі стала ад'ютантом (ординарцем) фельдмаршала М. Кутузова, пройшла з ним до с. Тарутино (тепер населений пункт Калузької обл., РФ). Учасник кампаній 1813—1814 років. За хоробрість мала кілька нагород.