Euroviisututkija Mari Pajalan mukaan suomalaisille tyypillinen ”suurista toiveista suureen pettymykseen” -suhtautumiskaava Euroviisuihin sai alkunsa juuri vuonna 1968, kun Suomen euro­viisu­karsinta toteutettiin ensi kertaa yleisöäänestyksenä postikorttien avulla. Poptähteytensä huipulla ollut Kristina Hautala oli sekä yleisön että sitä myötäilevän median suosikki, ja Suomen mahdollisuuksiin pirteällä popkappaleella uskottiin vahvasti. Hautalan sanottiin päässeen ”lemmikin asemaan” loppukilpailun pienimpänä ja nuorimpana esiintyjänä, ja kappaleen kansainvälinen ennakkomyynti oli parempaa kuin suomalaislaululla koskaan. Kun tämä suomalaisten suosikkiesitys sitten jäi loppukilpailussa viimeiseksi, toiveista pettymykseen -kaava toteutui ensimmäistä kertaa puhtaana. Jumbosijoja oli tullut aiemminkin vuosina 1963 ja 1965, mutta silloin kappaleilla joiden menestykseen ei niin vahvasti ollutkaan uskottu.