Maaliskuun puolivälissä Turkia lähti Pietariin, jolloin Aronen hoiti prokuraattorin tehtäviä muutaman päivän ajan ennen vierailua kotonaan Ulvilan Vanhakoivistolla. Paluumatkalla Aronen ei enää päässyt Tampereen saartorenkaan läpi takaisin Helsinkiin, vaan joutui jäämään kaupunkiin. Valkoisten vallattua Tampereen 6. huhtikuuta Aronen pidätettiin, mutta päästettiin lyhyen kuulustelun jälkeen vapaaksi. Aronen ei saanut matkustuslupaa ulos kaupungista ja joutui lopulta vangituksi uudelleen kesäkuun jälkipuoliskolla erään porilaismiehen tunnistettua hänet passikonttorin jonossa. Aronen toimitettiin Tampereen vankileirille, josta hänet heinäkuun lopussa siirrettiin Sörnäisten vankilaan. Lokakuussa 1918 Aronen sai kuolemantuomion valtiopetoksesta, jonka valtiorikosylioikeus tammikuussa 1919 lievensi elinkautiseksi. Hänet armahdettiin tammikuussa 1922.