כששב, אבו נוואר הנהיג את הקצינים הירדנים החופשיים, קבוצה שדגלה ברעיונות של לאומיות ערבית והתנגדה למה שתפסה כקולוניאליזם הבריטי, זאת בהשראת תנועת הקצינים החופשיים שביצעו את המהפכה במצרים בשנת 1952. קצינים אלו פעלו להדיח קצינים בריטים בכירים בלגיון הירדני, בייחוד את הרמטכ"ל גלאב פאשה. הרמטכ"ל עצמו התנגד בתוקף למינויו של אבו נוואר, אך המלך חוסיין התעלם ממנו. היו שטענו כי גלאב הוא שמנהל את המדינה בפועל ולא המלך חוסיין. לחצם של הקצינים הירדניים השפיע בסופו של דבר על המלך הצעיר, שבמרץ 1956 פיטר את גלאב בהתראה קצרה ובצורה מביישת. בעקבות הדחתו, אבו נוואר קודם על ידי חוסיין בשלוש דרגות בבת אחת לדרגת גנרל כדי שיירש את התפקיד. לרמטכ"ל מונה ראדי ענאב, שהיה על סף פרישה. לאחר חודשיים עזב ענאב את תפקידו, וב-24 במאי 1956 מינה חוסיין את אבו נוואר לתפקיד הרמטכ"ל.