בשנים האחרונות מחקרה מתמקד בתופעה של טרנסקסואליות וניתוחים לשינוי מין באיראן של ימינו. מאז המהפכה ב-1979 חלה עלייה משמעותית בשיעור ניתוחים אלו. שיעור גבוה זה נובע מהפיכת הניתוח לשינוי מין לחוקי על פי רשויות המדינה בשל העובדה שאיראן לא מקבלת הומוסקסואליות כמיניות לגיטימית וכך חברו להם רשויות משפטיות, דתיות, רפואיות ומתחומי הנפש לבסס את ההומוסקסואליות כהפרעה נפשית שפתרונה הוא ניתוח לשינוי מין. בנוסף, זוהי דרך שבה ניתנת אפשרות של מרחב חברתי מוגן להומוסקסואלים משני המינים. נג'מאבאדי חוקרת איך באיראן המודרנית מגדר ומין ביולוגי חייבים ללכת יחדיו ואין אפשרות לערבובים אחרים מהמקובל כמו למשל מגדר של אישה בגוף של גבר. בספר "Professing Selves: Transsexuality and Same-Sex Desire in Contemporary Iran" נג'מאבאדי מתבססת רבות על מחקריו של מישל פוקו בתחום המיניות והומוסקסואליות ועוסקת בפוליטיקה של המיניות באיראן.