הדעה המקובלת היא שמקורו של פולחן אל הסערה בכלל, והדד בפרט, הוא בתקופה הפרה-היסטורית ובעיקר באזורים שבהם היו גשמים וסערות מלוות בברקים ורעמים דבר שבשגרה, כגון אזור הלבנט. מוטיב זה הפך למשמעותי יותר עם תחילת החקלאות בתקופה הנאוליתית באזורים אלה. משקעים היו משתנה הטבע המרכזי שהשפיע על גידולים חקלאיים בחברה האנושית, וסערות מלוות ברוחות חזקות, רעמים וברקים – ויכולות ההרס שלהם – בוודאי הציתו את דמיון האדם. אין תימה, אם כן, מדוע התפתחה דמות אל הסערה כגורם מרכזי בפנתאון האלים דווקא באזורים אלה.