România a implementat măsuri antievreiești în mai și iunie 1940 ca parte a eforturilor sale de a obține o alianță cu Germania. Evreii au fost eliminați din slujbele publice, s-au comis pogromuri, și în martie 1941 toți evreii își pierduseră locurile de muncă sau li se confiscaseră proprietățile. După ce România s-a alăturat invaziei Uniunii Sovietice în iunie 1941, cel puțin de evrei au fost uciși în pogromul de la Iași, iar trupele românești au comis masacre în teritoriul ocupat, cum ar fi masacrul de la Odesa în care au murit de evrei din Odesa spre sfârșitul lui 1941. România și-a înființat propriile lagăre de concentrare în Transnistria, unde au fost deportați 154.000–170.000 de evrei între 1941 și 1943. În decembrie 1941, au apărut câteva cazuri de tifos exantematic în lagărul de concentrare de la Bogdanovca din Transnistria, unde erau ținuți captivi 50 000 de oameni.. Administrația românească a districtului și comisarul român de district, la propunerea unui consilier german au decis să asasineze toți deținuții. Masacrul a început la 21 decembrie, și a fost dus la îndeplinire de jandarmi și soldați români, ajutați de polițiști și civili ucraineni din Golta și etnici germani localnici, sub ordinele comandantului poliției ucrainene, Kazachievici. Mii de deținuți bolnavi au fost împinși în două grajduri încuiate, care au fost stropite cu kerosen și aprinse. Toți cei dinăuntru au fost arși de vii. Alți deținuți au fost conduși în grupuri la o prăpastie dintr-o pădure din apropiere și împușcați în gât. Restul de evrei au săpat gropi cu mâinile goale în frig, și le-au umplut cu cadavre înghețate. Mii de evrei au murit de frig. S-a făcut pauză de Crăciun, dar uciderile au fost reluate pe 28 decembrie. Până pe 31 decembrie, peste 40 000 de evrei fuseseră asasinați.