Durant tota l'edat mitjana fou habitual la distinció entre suions i gots dins el regne de Suècia, però els gots prengueren importància atès que els anhels de grandesa suecs se serviren de les connexions entre els gots de Suècia i els gots de l'antiguitat. El raonament era que, atès que uns gots i altres eren el mateix poble i que els gots d'Escandinàvia eren part del regne de Suècia, això volia dir que els suecs havien derrotat l'Imperi Romà. Aquest argument està documentat per primera vegada al Concili de Basilea el 1434, durant el qual la delegació sueca discutí amb les espanyoles sobre el vertader hereu dels antics gots. Els espanyols, entre els quals destacaren els castellans (probablement per l'origen franc dels reis d'Aragó) arguïren que el passat dels visigots era més heroic que no pas el dels gots que romangueren a Escandinàvia. En qualsevol cas, es veu com ja de ben antic es traçava aquesta identitat entre uns gots i altres. Aquest moviment cultural va rebre el nom de "Goticisme."