Міжнародне співтовариство запровадило численні санкції та ембарго проти СРСР, а США очолили бойкот літніх Олімпійських ігор 1980 року, що проходили в Москві. Бойкот і санкції посилили напруженість у холодній війні і розлютили радянський уряд, який згодом привів до помсти бойкоту Олімпійських ігор 1984 року в Лос-Анджелесі[57]. Ради спочатку планували забезпечити міста та дороги, стабілізувати уряд під керівництвом нового лідера Кармаля та вийти з країни протягом шести місяців або року. Але вони зустріли запеклий опір партизан[58] і опинились у кривавій війні, яка тривала дев'ять років. [59] До середини 80-х років радянський контингент був збільшений до 108 800, а бойові дії зросли, але військові та дипломатичні витрати на війну для СРСР були високими. [9] До середини 1987 р. СРСР, який нині перебуває під керівництвом реформатора Михайла Горбачова, оголосив, що почне виводити свої сили після зустрічей з урядом Афганістану. [5] [6] Остаточний вивід військ розпочався 15 травня 1988 р. І закінчився 15 лютого 1989 р., Залишивши урядові сили в спокої в битві проти повстанців, яка тривала до 1992 р., Коли колишній уряд, який підтримував СРСР, розпався. Через свою тривалість західні ЗМІ його іноді називають «війною СРСР у В'єтнамі» або «ведмежою пасткою»[60][61] [62]. Провал Рад у війні[63] вважається одним із факторів, що сприяють падінню СРСР[64].