Az Osztrák-Magyar Monarchiától eltekintve egyedül Olaszország maradt, mint potenciális, de bizonytalan szövetséges. Miután Németország több ízben szembekerült a többi nagyhatalommal (a marokkói válság, a boszniai válság és a balkáni háborúk során) a kormányzat gondolkodását egyre inkább a bekerítéstől való félelem határozta meg. 1912-ben Moltke vezárkari főnök kijelentette, hogy a háború elkerülhetetlen és annál jobb Németországnak, minél előbb kerül rá sor, mielőtt ellenségei felkészülnének. II. Vilmos is egyetértett azzal, hogy meg kell gyorsítani a hadsereg és a flotta felkészítését egy közeli háborúra.