Вони розпочали з створення кількох плацдармів на материковій частині Африки, спочатку захопивши Мелілью (1497), потім Казазу та Мерс Ель-Кебір (1505). У період між 1508 і 1510 роками Арагонське королівство на чолі з Фернандо II активно розширювало підконтрольні йому території, спочатку захопивши Пеньон-де-Велес-де-ла-Гомера (1508), а потім великі прибережні міста — Оран (1509), Пеньйон-де-Алжир (1510), Беджаю (1510), а також Триполі (1510) та околиці в прибережній Лівії. Однак спроба в тому ж році захопити Джербу закінчилась катастрофою. Іспанії не вистачало військових засобів для подальшого розширення своєї зони правління. Цей обмежений успіх спонукав місцевих мусульманських правителів у Північній Африці заохотити берберських корсарів на чолі з Арудж-реїсом атакувати іспанські позиції та проводити рейди на Андалусію, Валенсію та Аліканте. У 1516 році, коли король Фернандо II помер, Арудж захопив Алжир і вигнав з нього іспанців.