La relació de Ticià amb Felip II va ser igual de fructífera i intensa que amb son pare. A partir de 1552, en què va comunicar al llavors príncep Felip l'enviament d'un "Paisatge" i la "Santa Margarida amb el drac", començà una correspondència que mantindrien ininterrompudament i que s'intensificaria amb el transcurs els anys. El tema principal d'aquesta correspondència va ser per part del mecenes reial la reclamació de les obres en curs d'execució i per part de l'artista la sol·licitud dels pagaments endarrerits. No obstant això, les comandes eren abundants i, encara que Ticià no va trepitjar la cort de Madrid per retratar el rei, sí que li va remetre un gran nombre d'obres. Algunes van ser-ne de tipus religiós com "L'enterrament de Crist", l"Oració a l'hort" i una segona versió del "Martiri de sant Llorenç" per al monestir de l'Escorial; d'altres de tall mitològic com les "Poesies" a què es refereix en les seves cartes o una sèrie de "Venus" i altres composicions de caràcter patriòtic com "Felip II ofereix al cel l'infant don Fernando", encarregada pel rei al 1571 en commemoració de la victòria de Lepant i la "Religió socorreguda per Espanya" del Museu del Prado.