En 1912, després de la Primera Guerra dels Balcans, els grecs es van fer amb Tessalònica juntament amb els búlgars per després incorporar la ciutat al seu territori. Aquest canvi de sobirania va ser mal rebut pels jueus que temien que els causés perjudicis. A més d'aquesta inquietud va venir reforçada per les propagandes de Bulgària, Sèrbia i l'Imperi Austrohongarès que desitjaven atreure als jueus a la seva causa. Certs jueus van advocar llavors per la internacionalització de la ciutat sota la protecció de les grans potències europees, però la seva proposta va tenir poc ressò, ja que els països europeus van acabar per acceptar els fets consumats. Els grecs, no obstant això, van prendre certes mesures provisionals amb l'objecte d'afavorir la integració dels jueus, com per exemple permetre'ls treballar els diumenges per així poder observar el sabbat. L'economia es va beneficiar de l'annexió, ja que va obrir Tessalònica a les portes del mercat de la Grècia septentrional i de Sèrbia, amb la qual Grècia havia establert una aliança; la instal·lació de tropes de l'exèrcit d'Orient dels Aliats, després de l'esclat de la Primera Guerra Mundial, va tenir com a conseqüència un renaixement de l'activitat econòmica. El govern grec veia amb bons ulls el desenvolupament del sionisme i l'establiment d'una llar en Palestina per al poble jueu, ja que això coincidia amb el seu desig de desmembrar l'Imperi Otomà. La ciutat va rebre la visita de grans líders sionistes, com Ben Gurión, Ben Zvi i Jabotinsky, els qui veien en Tessalònica la ciutat model en la qual hauria d'inspirar-se el seu futur estat.