Després de la “traïció” anglesa en el Tractat d'Utrecht, el 9 de juliol de 1713 el Principat de Catalunya reunit en Junta General de Braços aprovà una resolució declarant la guerra en solitari contra Felip V i contra França; tres dies després, el 12 de juliol de 1713, en Josep Vicent Torres i Eiximeno entregà conjuntament amb el comte de Cirat una resolució solemne per la qual la Nació Valenciana s'adheria a la declaració de guerra contra Felip V i contra França en defensa dels Furs i Llibertats valencianes. Torres i Eiximeno segellà el seu compromís amb la pàtria valenciana enrolant-se com a coronel d'infanteria del regiment de la Mare de Déu dels Desemparats, en el qual va lluitar durant tot el setge de Barcelona fins a l'11 de setembre de 1714. Després de la caiguda de la ciutat, i contravenint el que s'havia pactat en les capitulacions de Barcelona, les tropes borbòniques el varen empresonar fins al 1725. Aquell any i gràcies al Tractat de Viena fou alliberat conjuntament amb els altres oficials militars que hi havia en el setge de Barcelona contra la tirania absolutista borbònica. Emigrà a Viena on el ja emperador Carles VI el nomenà secretari del Consell d'Espanya, càrrec que ocupà fins a la seua mort en la capital imperial.