Fou una de les grans velocistes dels anys 80 i 90, i fou coneguda perquè, tot i arribà com a favorita a les grans competicions, quasi sempre s'havia de conformar amb medalles d'argent o de bronze. És per això que se la va conèixer com a "Miss Bronze". Per exemple, en el Campionat del Món de Tòquio 1991 hi arribà imbatuda en els 100 m. des de setembre de 1988 i en els 200 m. des de maig de 1989. Això no obstant, a Tòquio fou derrotada en ambdues proves per l'alemanya Katrin Krabbe. També als Jocs Olímpics de Barcelona 1992 era la favorita a ambdues proves, i al final només va poder ser cinquena en els 100 m. i tercera en els 200 m.