D'una ambició estètica manifesta, l'obra és jutjada pel seu autor més « elisabetiana » que « shakespeariana » i proper a Christopher Marlowe per la idea d'una violència sorda, presta a rajar a cada instant. Chéreau havia d'altra banda posat en escena, el 1972 al TNP de Villeurbanne, "Massacre a París" de Marlowe, consagrat a la Massacre del dia de Sant Bartomeu.