Інтерес до сходу і зокрема до культурної спадщини Візантії був пов'язаний значною мірою з тим, що Микола I поділяв прагнення своїх попередників до Босфору і Дарданел і вступив у суперечку з Францією за контроль над святинями Святої Землі, що спровокувала Кримську війну. Східна політика держави викликала суспільний інтерес та спонсорувала наукові дослідження з візантійської історії та культури. Крім цього, освоєння Російською імперією Криму і Кавказу створило нові масштабні будівельні проєкти, які необхідно було інтегрувати в місцеве середовище. Імператорська Академія мистецтв, під безпосереднім керівництвом Миколи I, підтримувала розвиток сходознавства і зокрема візантиністику, Втім сам Микола I не любив візантійську архітектуру; Іван Штром, один з архітекторів собору Святого Володимира в Києві, згадував, як Микола I сказав: «Терпіти не можу цього стилю, але, не в приклад іншим дозволяю». Царське схвалення стало можливим завдяки академічним дослідженням архітектури Київської Русі в 1830-х — 1840-х роках, які вперше спробували реконструювати первісний вигляд київських соборів і встановили їх як відсутню ланку між Візантією і архітектурою Великого Новгорода.