До Ель-Аламейна Гітлер і Роммель перебували в чудових стосунках. Але, після цієї битви їхні стосунки почали неухильно погіршуватися. Викликаний після поразки під Ель-Аламайном до ставки фюрера, фельдмаршал став свідком тих сцен, які побачили багато хто з вищих воєначальників Третього рейху: на нього, як з рогу достатку, посипалися звинувачення в капітулянтських настроях. Тут Роммель вперше відчув на собі усю істеричність характеру Гітлера, його припадки люті, спалахи безпричинного гніву, нерозбірливі крики, лайку тощо. Зрештою, Гітлер дійшов до того, що висловив сумніви щодо боєздатності всього Африканського корпусу. У відповідь на цю образу, Роммель, ні кажучи ані слова, різко повернувся й вийшов з кімнати. Пізніше він став більш рішучим у спілкуванні з Гітлером. Коли той у черговий раз накинувся на нього зі звинуваченнями — "чому солдати його армії, замість того, щоб стояти на смерть воліють відступити," — Роммель у відповідь запропонував: "нехай фюрер або хтось із його оточення особисто прибуде на фронт і покаже, як це робиться".