I relation til den kolde krig førte især Jens Otto Krags regeringer efter Cubakrisen en mere aktivistisk udenrigspolitik end tidligere set; denne politik er blevet betegnet som "eurpoæisk atlantisme".. Kernen i den udenrigspolitiske strategi var at indgå aktivt i forhandlingsspillet, både gennem besøg i Washington og ved at invitere Sovjetunionens leder Khrusjtjov til besøg i Danmark i juni 1964.. Samtidig havde det danske medlemskab af NATO stor tilslutning blandt Folketingets partier og selv om de demonstrationer, der fandt sted mod bl.a. USAs engagement i Vietnamkrigen, gjorde indtryk på de politiske beslutningstagere, var der ikke nogen tvivl om Danmarks støtte til USA og øvrige allierede. I forhold til problemerne i U-landene indtog Danmark det standpunkt, at det var nødvendigt at give større økonomisk bistand til de fattigste lande, og det politiske flertal tilsluttede sig FNs målsætning om at de rige lande skulle yde 1 % af BNP på udviklingsbistand.