Unul din egumenii mănăstirii, ce i-au urmat lui Iosif, pe nume Dionisie Erhan, a zidit în anii 1903-1904 incinta din piatră din jurul mănăstirii, apoi a edificat din nou trapeza cu bucătăria aferentă, cele zece camere pentru călugări și beciurile de piatră pentru păstrarea vinului. Biserica de iarnă cu hramul Sf. Nicolae a fost construită în 1860, când egumen era Anatolie. Mănăstirea a fost închisă în anul 1959. Aici a fost înființat un spital de boli de piele și de boli venerice. Redeschiderea mănăstirii a avut loc odată cu destrămarea URSS în 1991.