Oroszország összeomlása után, 1918. március 18-án aláírták a breszt-litovszki békeszerződést, amely előírta az orosz fogságban lévő összes katona azonnali szabadon bocsátását. Nagyon sokan térhettek haza, köztük Tamásy altábornagy is. 1918. március 1-jén kihirdették Tamásy 1917-es táborszernagyi előléptetését, és kinevezték őt a 20. honvéd gyalogos hadosztály parancsnokának, Viktor von Mouillard vezérőrnagy helyére. Alig egy hónap után, 1918 áprilisában átadta a hadosztály parancsnokságát Rudolf Seide altábornagynak. Tamásyt magasabb tisztségre emelték. Rudolf Krauss altábornagytól átvette a XXII. hadtest parancsnokságát, és vezette azt 1918 júliusáig, ekkor átadta a parancsnokságot Ernst Kletter von Gomnik gyalogsági tábornoknak. Júliustól újabb hadtestparancsnoki kinevezést kapott, a budapesti IV. hadtest vezetését vette át Alois von Schönburg-Hartenstein herceg, lovassági tábornoktól. A főleg magyar katonákból álló hadtestet az olasz frontra rendelték, Svetozar Borojević tábornagy hadseregcsoportjával és a Wenzel von Wurm vezérezredes Isonzó-hadseregével. Tamásy hadtestének katonái nagy számban dezertáltak. Az 1918. októberi Vittorio Venetó-i csatavesztés a hadtest teljes összeomlását hozta, a harcoló katonák nagy része fogságba került, sokan pánikba esve menekültek, és gyalogosan igyekeztek hazajutni, a magyar kormány hívására. Tamásy akkor érkezett vissza a fővárosba, amikor már lezajlott az őszirózsás forradalom és megtörtént a politikai összeomlás. Ekkor nyugállományba vonult.