Краљ Борис је потписао Тројни пакт марта 1941. године и немачке трупе су прошле кроз Бугарску на путу за Југославију и Грчку, за шта је она награђена дозволом да окупира скоро целу Македонију и западну Тракију. Бугарска није објавила рат СССР-у нити је слала трупе на Источни фронт. Њен покрет отпора је био слаб у односу на суседне, између осталог и зато што она није окупирана. Бугарска радничка партија се током рата у суштини држала политике атентизма . Тек од октобра 1941. године она је почела припреме за стварање масовног фронта за даљу борбу. Током 1942. године формирано је стотинак комитета Отаџбинског фронта који су чиниле четири политичке групације: БРП, радикални делови Бугарског земљорадничког народног савеза, социјалдемократи и Звено, а августа 1943. године основан је његов Национални комитет. У пролеће те године реорганизоване су партизанске снаге и створен је њихов Главни штаб. Бугарска влада је од почетка 1944. године почела да опипава терен за мировне преговоре са савезницима, али без помака, јер није била спремна да се одрекне свих територија. У августу су укинути сви антијеврејски закони и велики део апарата ауторитарне власти. Влада је 25. августа издала наредбу да се разоружају све немачке трупе у земљи. Након пуча у Букурешту Бугари су стрепели да ће Црвена армија прећи Дунав и окупирати их, те је 3. септембра образована нова влада која је позвала Отаџбински фронт да уђе у коалицију, али овај то није прихватио желећи власт само за себе. СССР је 5. септембра објавио рат Бугарској, те је бугарска влада 8. септембра објавила рат Немачкој како би поправила ствар. ОФ је мобилисао своје следбенике за организацију штрајкова и демонстрација, док су совјетске трупе прелазиле Дунав. У зору 9. септембра трупе блиске ОФ-у уз помоћ министра рата кога су плаћали Совјети заузеле су кључне тачке у Софији, смениле владу и установиле власт ОФ-а. Бугарске трупе су стављене под команду маршала Толбухина и 3. украјинског фронта.