Због своје бунтовне природе Марко је неколико пута долазио у сукобе са претпостављеним официрима, који су се веома лоше односили према морнарима. Током боравка у Пули, он је као и остали морнари често добијао антиратне летке које су штампали пулски радници. Преко тих летака, добио је прва сазнања о Октобарској социјалистичкој револуцији у Русији и другим политичким дешавањима. Почетком јануара 1918, био је ухапшен јер је рецитовао антиратну песму, која је говорила о уједињењу Словена. Након изласка из затвора, поново је ухапшен због учешћа у општем штрајку пулских радника, који је трајао од 22. до 27. јануара 1918. и у коме је учествовало 11.000 радника, али и много морнара. Убрзо по завршетку штрајка, 1. фебруара избила је побуна морнара у Боки которској, која је угушена у крви, али је имала велики утицај на остале морнаре. Након побуне, тадашњи командант морнарице је смењен, а на његово место постављен Миклош Хорти. Како би се додворио аустријском цару Карлу -{I}-, Хорти је покренуо акцију за „отварање” Отранских врата, која су затворили бродови земаља чланица Антанте. На самом почетку ове акције, 11. јуна у задарском архипелагу италијански торпедни чамац МАС-15 непримећен је пришао аустроугарским бродовима и са два торпеда погодио СМС "Сент Иштван", док је СМС "Тегетхоф" успео да избегне напад. Приликом потапања брода, у Јадранском мору је страдало око 500 морнара, док је само њих 40 успело па преживи. Сви преживели морнари тада су добили двадесетодневно одсуство. Марко је премештен у Боку которску, али је одлучио да се након одсуства не јавља поново у војску, због чега је ухапшен. Убрзо потом примио је вест о мајчиној смрти, па је пуштен кући. У родом селу је тада остао све до краја Првог светског рата.