Куршид-паша није хтео да погуби ни Милију ни Милосава. Милосава је дао попу Дини Нишлији, који је касније постао београдски митрополит, под именом Дионисије. Од тада му је Милосав био писар. Током 1813. ресавски војвода се лично уверио у турску окрутност. У Београду су се током 1813. и 1814. године свакодневно могла видети погубљења Срба, тако да је на крају избила Хаџи-Проданова буна, која је угушена, а Турци су наставили с погубљењима. Те године Ћаја-паша је у Београду ликвидирао Милосављевог оца Милију, а затим је његову одсечену главу набио на колац и поставио је, поред других глава српских устаника испред Стамбол-капије. Очева смрт је натерала Милосава да све више размишља о бекству из Београда. Његов тадашњи заштитник, митрополит Дионисије, подржао га је у тој идеји, тако да је Милосав, под изговором да за митрополита сакупља димницу, у пролеће 1815. побегао у Ресаву, где је током исте године вршио припреме за нови устанак.