Тито је ово посматрао и потом пришао псу. Проговарајући неколико немачких речи (пас је по свој прилици припадао неком немачком официру, који се налазио са Италијанима у Прозору), пас се умирио и престао да лаје. Тито га је помиловао и одвезао са ланца и потом повео са собом. Тада му је и дао име Лукс. Од тог тренутка, па све до своје смрти јуна 1943. на Зеленгори, пас се непрекидно налазио уз Тита. Заједно са њим боравио је у Гламочу, Млиништу, Босанском Петровцу, Бихаћу и Јајцу, а заједно су прошли кроз Четврту непријатељску офанзиву на Неретви.