Izabela Lăcătuș a început gimnastica la clubul CSS Triumf din orașul ei natal, București, dar mai târziu s-a mutat la Deva, unde s-a antrenat cu echipa națională. Ea a progresat rapid, iar în 1989 a ajuns în echipa de senioare, unde s-a antrenat alături de Daniela Silivaș. În 1990, după Revoluție, sala de gimnastică de la Deva s-a închis, iar Lăcătuș s-a dus să se antreneze la Centrul Olimpic din Onești. Deși era încă junioară, conform normelor FIG, ea a participat în 1990 în competiții atât pentru junioare, cât și pentru senioare. Cele mai bune rezultate pe care le-a obținut în anul 1990 au fost locul al patrulea la individual compus la Cupa Chunichi și locul cinci la aceeași probă la Campionatul Internațional pentru Junioare de la Avignion. La sfârșitul anului 1990 sala de gimnastică de la Deva a fost deschisă din nou, Izabela întorcându-se acolo odată cu echipa națională. Izabela a ratat Campionatele Internaționale de Gimnastică ale României din 1991 din cauza unei accidentări, dar a concurat la Campionatele Europene de Juniori, unde a terminat pe locul al patrulea la individual compus. În același an a câștigat medalia de argint la aceeași probă la Cupa Cottbus. În 1992 a câștigat medalia de argint la paralele, la Campionatele Internaționale de Gimnastică ale României, astfel câștigându-și locul în echipa națională de gimnastică, fiind a doua rezervă la Jocurile Olimpice din 1992. Ceilalți membri ai echipei au fost Cristina Bontas, Lavinia Miloșovici, Gina Gogean, Mirela Pașca, Maria Neculiță si Vanda Hădărean. Eugenia Popa a fost prima rezervă. În 1992 Izabela a participat la mai multe competiții, dar o accidentare la gleznă a făcut-o să rateze tot restul anului. Ea nu a reușit să se recupereze complet și s-a retras în 1994.