У 1930-х роках він брав активну участь у громадському житті, публікуючи критичні статті в ліберальних журналах, таких як «"»" та «"Люблянський дзвін»". Незабаром після вторгнення країн Осі у Югославію в квітні 1941 року він приєднався до Фронту визволення словенського народу. У травні того ж року він був заарештований італійською окупаційною владою провінції Любляна, але незабаром звільнений. У березні 1942 р. його знову заарештували та відправили до табору інтернованих в Апріці, на італійсько - швейцарському кордоні. Після італійського перемир'я він знайшов шлях назад до Словенії, де приєднався до партизанського опору. У період з січня 1944 р. по березень 1945 р. він організував і керував "Науковим інститутом Виконавчої ради Визвольного фронту" - унікальної установи в окупованій нацистами Європі . Інститут в основному готував документацію з прикордонних питань та готував експертизи щодо югославських територіальних претензій до Італії у Джуліанському марші та проти Австрії в Карінтії. У 1945 році він переїхав до столиці Югославії Белграда, де працював експертом з питань північно-західного кордону в Міністерстві закордонних справ.