Puolasta rutto oli vuonna 1708 levinnyt kolmeen otteeseen Sleesiaan, joka tuolloin kuului Habsburgien monarkiaan osana Böömiä. Ensin sen toi Goergenbergiin (nyk. Miasteczko) eräs krakovalainen ajuri. Myöhemmin se ilmaantui Rosenbergiin (nyk. Olesno), jossa se tappoi kaupungin 1700 asukkaasta 860 sekä kahteen kylään lähellä Militschiä (Milicz), joista se levisi läheiselle Wartenbergin (Sycówin) alueelle. Sen jälkeen kun Ruotsi vuonna 1709 oli hävinnyt Pultavan taistelun, Puolasta lähteneet pakolaiset, joihin kuului myös Joseph Potockin johtamia ruotsalaisia ja puolalaisia sotajoukkoja, ylittävät Sleesian rajan, samoin kuin heitä takaa ajaneet venäläisetkin. Seurauksena oli, että tartuntoja ilmeni 25 kylässä Oelsin ja Militschin alueilla, ja vaikka rutto helmikuussa 1710 näytti jo hiipuneen pois, se palasi keväällä vielä ankarampana, ja seuraavaan talveen mennessä siihen oli kuollut 3000 Oelsin asukasta ja monia myös läheisissä kylissä. Vuonna 1712 rutto levisi Sleesiaan viimeisen kerran Puolan Zdunystä, ja ennen kuin se vuoden 1713 alkuun mennessä oli hävinnyt, tartunnan olivat saaneet Oelsin seudulla monet Luzinin kylän asukkaat, joista 14 kuoli. Samaan aikaan Sleesiassa esiintyi lisäksi karjaruttoa.