Příchod odsunutého obyvatelstva do Německa otevřel v jejich životech další smutnou kapitolu. Zničená města, nouzová obydlí a jiné přístřešky byly přeplněny, všude panoval hlad a pokud něco bujelo, tak to byl všude přítomný černý trh. V popředí vládního zájmu stálo především zlikvidování chudoby a vyrovnání se s minulostí – tisk informoval denně o hrůzách v koncentračních táborech, nalezených masových hrobech a Norimberských procesech. Všude se diskutovalo o zodpovědnosti a vině německého národa. Do této katastrofální atmosféry politické, morální a materiální, přibyly miliony Němců odsunutých nebo na útěku, kterým bylo vyměřeno k životu 2,5 m² na osobu. Ještě deset let po válce žilo 260 000 lidí v barákových táborech ("německy Barackenlagern"), kteří vytvářeli tu nejnižší sociální skupinu nazývanou také „homo barackiensis“.