התחרות ב-1969 הסתיימה בניצחונן של ארבע מדינות, ולכן נערכה הגרלה לקבוע מי תהיה המדינה המארחת מבין ארבע המדינות המנצחות של השנה הקודמת, ונקבע כי הולנד תארח את התחרות ב-1970. פינלנד, נורווגיה, שוודיה, פורטוגל ואוסטריה, החליטו להחרים את התחרות באותה שנה בשל תוצאת התחרות שנה קודם לכן ושיטת הצבעת המדינות שלדעתן הייתה צריכה להשתנות. לאור החרמתן של מדינות רבות את התחרות, השתתפו בתחרות רק שתים עשרה מדינות. בשל מספר המדינות המועט, המפיקים והמארגנים בהולנד נאלצו למתוח את קטעי הפתיחה וקטעי הקישור והדבר נעשה באמצעות סרטונים קצרים אשר שודרו בין השירים. הרעיון של קטעי הקישור נחל הצלחה ושיטת סרטוני המעבר שבה כמעט בכל שנה. שיטת סרטוני המעבר אשר יצרו המפיקים בהולנד יצרה בפעם הראשונה יתרון ניכר לצופי הטלוויזיה על פני מאזיני הרדיו. סרטוני המעבר נקראו במשך השנים בכינוי "גלויות", כיוון שהן מציגות את נופי המדינה המארחת או כל מאפיין הקשור למדינה שתעלה על הבמה בסופן.