Згодом Раміз Алія тепло згадував про покійну дружину в своїх книгах "Наш Енвер" (1988, на вищому посту) і "Моє життя" (2010, незадовго до смерті, після падіння комуністичного режиму, президентства, власного повалення і перебування у в'язниці). Згідно із заповітом, Раміз Алія був похований разом з Семіраміс на тиранському кладовищі Шарра.