Повлачење СДК је почело 8. октобра током финалног заједничко партизанско-совјетског напада на Београд, када је 1. добровољачки пук под заповеништво мајора Илије Мићашевића и 4. добровољачки пук под заповедништвом мајора Војислава Димитријевића прешао Саву. 3. пук мајора Јована Добросављевића је прешао преко реке Саве код Шапца. 2. пук мајора Марисава Петровића је прешао Саву код Обреновца. 2. и 3. батаљон 5. пука су још били на фронту. Када су стигли у Ниш, сазнали су да је Црвена армија ослободила Алексинац и да је њихов пут ка Београду блокиран. Командант 5. пука мајор Милорад Мојић је био приморан да промени план повлачења према Прокупљу али су од стране партизана његова два батаљона тешко страдала. У борбеној формацији, која је неколико дана раније бројала до 800 бораца, остало их је неколико десетина, док су остали заробљени или ликвидирани. 1. батаљон 5. пука капетана Васе Огризовића је био на положајима јужно од Зајечара, се пред јачим партизанским јединицама морао уз осетне губитке повући у Бор а затим у Смедерево, где је привремено постао део 4. пука и са њим се преко Београда повукао из Србије. Већина трупа се срела са осталима у Сремској Митровици док су чекали возове који ће их пребацити у Словенију. Београд су последњи 10. октобра 1944. године напустили Штаб СДК и Чета за везу.