После ових битака српска војска је била видно ослабљена у људству што је захтевао ново реорганизацију. Од дотадашње три армије, направљене су две, а команданти распоређени према чину и новом распореду. За команданте ових армија постављени су војводе Степановић и Мишић. Реорганизација армија завршена је 3. јануара 1917. године. 28. марта, војвода је известио Врховну команду да ће му за попуњавање своје армије бити потребно 81 артиљеријско оружје од чега 58 тешких и најтежих. Већ идућег дана је са командантима својих дивизија разаматрао план за будући напад, који је од стране свих команданата једногласно прихваћен. У међувремену погоршала се војно-политичка ситуација Антанте. Наиме после Руске фебруарске револуције у којој свргнут руски цар, Русија је напустила Први светски рат. Врховна команда је закључила да новонастале околности нису погодне да се у скорије време започне продор фронта. Детаљнији извештај поднет је на седници Врховне команде 17. априла у Суботском. На седници је такође одлучено да се фронт пробије правцем Добро Поље — Ветерник и да се план не мења, а да се успех постигне са што мање жртава. Такође је одлучено да напад започне Друга армија, а да Прва армија крене у напад по избацивању непријатељских трупа од стране Друге армије. После тога обе армије би продужиле офанзиву на север долином Вардара: Друга армија — на простору села Градец-Војшанци (на Вардару), а Прва армија — између Градског и Прилепа у случају да то не би урадила француска Источна армија. Обавештен од стране Врховне команде да нема ништа од обећане артиљерије од стране савезника војвода Степа, одлучује у консултацијама са својим командантима да 23. априла крене у напад на линији Сушица-Сокол.