Османске војне реформе резултирале су ангажовањем Османске армије у Турско-италијанском рату (1911.–1912.), Балканским ратовима (1912.–1913.), и сталним немирима у царству изазваним Османским контрапучем 1909., који је претходио 31. мартовском инциденту (Рестаурација, 1909.) и државном удару 1912. и државном удару 1913., до Првог светског рата. Учешће Османског царства у Први светски рат на Блискоисточном фронту завршено је поделом Османског царства према условима Севрског споразума. Овај споразум, како је креиран на конференцији у Лондону, одредио је номиналну државу која је названа Османски калифат (поређење са Ватиканом, свештеничко-монархијска држава којом влада католички папа), са намером да не представља нову претњу већ довољно моћну заштиту за Британију од Килафатског покрета.