Војска Југославије је ушла у рат против вишеструко надмоћнијег непријатеља. Како је НАТО авијација имала потпуну превласт у ваздушном простору и непрекидно изводила борбена дејства, ВЈ је била принуђена да користи приручна средства и лукавост да би избегла и смањила губитке. Честе промене положаја, маскирање, прекид борбених дејстава, постављање лажних положаја, макета борбених средстава, вештачких топлотних и радарских зрачења („мамаца“), били су неки облици тактичких обмањивања агресора. Артиљерија ВЈ је била под посебним притиском због присуства страних инструктора и плаћеника опремљених савременим средствима лоцирања положаја дејства, што је значајно смањивало њене борбене ефективе. Међутим, и под тим тешким околностима артиљерци су се трудили да пруже максималну ватрену заштиту трупама 549. моторизоване бригаде на првој линији одбране. Употребљавани су минобацачи калибра 82 -{mm}-, вишецевни бацачи ракета калибра 128 -{mm}- као и артиљеријска оруђа из других сектора у борбеном домету. Праћен је принцип сличан артиљеријској подршци снага у зони одговорности 125. моторизоване бригаде током Битке на Кошарама.