Име манастира Кончул потиче из прасловенског језика од речи кончина, што значи крај, завршетак. Први пут се спомиње у Студеничком типику са почетка 13. века, а обновио га је Стефан Немања ((1166)1168—1196), тако да вероватно потиче из преднемањићког доба, као и оближња Стара Павлица. У њему се замонашио будући архиепископ и писац Данило II (1324—1337), а током владавине краља Милутина (1282—1321) манастир је постао седиште новоосноване "Кончулске епископије". Свој највећи успон доживљава у 14. век и 15. веку, док за владавине Ђурђа Бранковића (1427—1456) у склопу манастира столује владика. Сматра се да је целокупан манастирски комплекс уништен након Великог бечког рата 1689. године и Велике сеобе Срба. На остацима старе цркве, подигнута је 1861. године нова црква која се махом држала основа првобитне цркве, изузев мале капеле на северном делу и параклиса.