После финансијске кризе 1998, Јељцин се нашао на заласку своје политичке каријере. Само неколико минута пре првог дана 2000, Јељцин је изненадио јавност својом оставком, остављајући власт у рукама мало познатог премијера Владимира Путина, бившег службеника КГБ и председника Федералне службе безбедности, агенције која је у пост-совјетској Русији наследила КГБ. Током 2000, нови председник је лако победио свога противника на председничким изборима 26. марта. Путин је угушио побуну Чечена, иако се дешава спорадично насиље широм северног Кавказа. Високе цене нафте и слаба почетна вредност домаће валуте, које су пратиле све већа домаћа потражња, потрошња и инвестиције су помогле расту економије девет узастопних година, што је поправило руски стандард и повећало утицај Русије на међународној сцени. Иако су многе реформе током Путиновог председништва оцењене од западних земаља као недемократске, Путиново вођство у повратку реда, стабилности и напретка донели су му велику популарност у Русији. Поново је изабран 2004. са 71% гласова, а његови странка је добила на парламентарним изборима, уз присуство међународних и домаћих посматрача.