Учествовао је у Римско-сиријском рату. Покушавао је да заустави римску инвазију 191. п. н. е. и 190. п. н. е.. Након повлачења селеукидске војске из Тракије и са Херсонеза командовао је војском у Еолиди. Пустошио је територије градова, који нису хтели да му се предају. Успео је да присили многе поморске градове да му се добровољно предају. Фокеју је успео да заузме уз помоћ издаје. Након тога искористио је Еуменово одсуство, па је опседао 190. п. н. е. Пергам. Међутим ахајски најамници на челу са Диофаном успели су смелошћу и бројним испадима да присиле Селеука да дигне опсаду Пергама. У бици код Магнезије 190. п. н. е. командовао је левим крилом селеукидске војске. Насупрот њега противничким десним крилом командовао је Еумен II и Атал II. Атал је успео да га победи, па је Селеук морао да бежи до Апамеје у Фригији. Битка се окончала тешким поразом селеукидске војске, а миром из Апамеје Селеукидско царство је изгубило огромне територије у Малој Азији.