Da han nu besluttede at søge tjeneste i udlandet, meddeltes der ham ligeledes afsked som generaladjudant, og han indtrådte derpå i kurpfalzisk tjeneste som gehejmeråd, men forlod den allerede året efter "på grund af strid med en anset mand". De følgende år tilbragte han på rejser og opholdt sig særlig i Paris, hvor han meget omgikkes med den senere så bekendte kardinal Rohan, 1778 vendte han tilbage til Danmark og tilbragte resten af sit liv i Plön. Hans økonomiske stilling var stadig slet, men det synes, at landgrev Carl af Hessen tog sig af ham. 1781 opnåede han at få en pension af statskassen, og 1790 udnævntes han til medlem af den plönske landret og konsistoriet, hvilke – i øvrigt ulønnede – hverv han skal have røgtet med iver og dygtighed. Mest beskæftigede han sig med litterært arbejde og vandt ikke ringe anseelse i Tyskland som politisk og statsøkonomisk forfatter. Bl.a. skrev han om de danske finanser, og 1791 udgav han et skrift, "Patriotische Gedanken eines Dänen über stehende Heere, politisches Gleichgewicht und Staatsrevolution", i hvilket han udtalte, at Danmark var for fattigt og for slet befolket til at kunne holde en stående hær, gjorde affæren ved Kvistrum Bro latterlig og angreb de mænd, "der forledede Regenten til at opofre Landets Velfærd". Dette skrift pådrog ham en litterær fejde med general Johann Friedrich von und zu Mansbach, som deri fandt en fornærmelse mod landgrev Carl, og det truede endog med en duel, der dog hindredes ved Schmettaus sygdom og død 7. juli 1794.