Ligesom brødrene fik Ferdinand Vilhelm en omhyggelig opdragelse, sendtes tidligt på rejser og besøgte 1671 sammen med sin ældste broder — under navnet "baron von Hellenstein" — også København. 1678 fulgte han som volontær felttoget i Skåne, blev samme år 2. oberstløjtnant ved Garden til Fods og 1682 dennes chef. 1683 fulgte han med på hertugen af Lothringens tog mod tyrkerne til Wiens undsætning og deltog indtil 1687 med udmærkelse i kampene i Ungarn, hvorved han blev hårdt såret ved Neuhäusel. Han betragtede vedblivende Christian V som sin egentlige krigsherre, Danmark som sit hjemland og førtes som chef for Livgarden. I en stadig brevveksling med kongen og overkrigssekretæren viste han sig som en interesseret og skarp iagttager af forholdene overalt, hvor han kom. 1687 blev han dansk generalløjtnant. Da Christian V 1689 trak en hærafdeling sammen mod Hamborg, fik Ferdinand Vilhelm kommandoen under hertugen af Plön (Johan Adolphs) overledelse. Til krig kom det ikke, men Ferdinand Vilhelm fik rigeligt arbejde med at mægle mellem de andre, indbyrdes højst ufordragelige generaler. Han tilrådede energisk kongen at benytte lejligheden til med væbnet hånd at gøre ende på stridighederne med hertugen af Gottorp; men hertil var tiden endnu ikke moden.