Vojni komunizem, ki je vključeval tudi zaseganje pridelka kmetom, je Lenin označil kot ad hoc vzpostavljeno ekonomsko politiko kot odgovor na potrebe državljanske vojne. Za nadomestitev zasega žita z naturalnim davkom je Lenin uporabil tri argumente. Prvič, ker je za nadaljnji obstoj socialistične oblasti (še posebej zaradi neuspelih revolucij v tujini) ključno zavezništvo med proletariatom in kmeti, pri kmetih pa je zaseg žita vodil v nezadovoljstvo, zato je Lenin naturalni davek argumentiral kot ukrep za pridobitev podpore med kmeti. Drugič, ker bo s tem kmet dobil materialno vzpodbudo za razvoj produktivnih sil; naturalni davek je bil določen na osnovi obsega obdelovalnih površin, posledično pa je za kmeta dvig produktivnosti pomenil tudi dvig osebnega dohodka. Tretjič, ker je industrijska proizvodnja bila premalo razvita, da bi lahko ekonomski odnos med mestom in vasjo temeljil izključno na blagovni menjavi (zato tudi naturalni davek kot način pridobitve pridelka). Za podeželje je Lenin še dodatno poudaril, da se je od oktobrske revolucije dalje zaradi okrepitve srednjih kmetov drobno-buržoazna proizvodnja okrepila in da je to na podeželju prevladujoč način produkcije; v slednji je tudi videl nevarnost restavracije kapitalizma, NEP pa kot sredstvo integracije drobno-buržoazne blagovne produkcije v državni kapitalizem kot podlago za nadaljnjo gradnjo socializma.