Az Sd.Kfz. 231-est a németek versailles-i békeszerződés kijátszására a Szovjetunióban, a kazáni gyakorló központban fejlesztették ki. Az első német páncélgépkocsi német tervek alapján. A sikeres próbák után a gyártást 1932-ben kezdték el. A páncélgépkocsi egy módosított 6×4-es hajtásképletű teherautó-alvázon alapult, amelyet páncélozott felépítménnyel és toronnyal láttak el. A toronyban egy &lt;a href="2%20cm%20Kampfwagenkanone%2030"&gt;2 cm KwK 30 L/55&lt;/a&gt; gépágyú és Maschinengewehr 13 géppuska volt. A járművet úgy alakították ki, hogy szükség esetén második vezetőpozícióból könnyen megfordulás nélkül tolathasson, így lehetővé vált a gyors menekülés a veszélyes helyzetekből. Azonban hamar kiderült a típus hibája páncélozott felépítmény azonban túl nehéznek bizonyult az alvázhoz képest, ennek következménye szerény terepjáró képesség lett. A típus jól bevált Csehszlovákia műúton történő inváziójánál, de az 1939–1940-es lengyelországi és franciaországi hadjáratban már inkább csak propagandaértékkel bírt a jelenléte. Annak ellenére, hogy 1937-től kezdték lecserélni őket, még a Barbarossa hadműveletben is részt vettek a felderítő egységeknél. Később kivonták őket a frontszolgálatból és korszerűbb Sd.Kfz. 234 páncélgépkocsikkal helyettesítették őket. A megmaradt példányokat partizánvadász és kiképzési célokra használták. Ezt a típust 1932-től 1935-ig gyártották, közel 1000 darab készült belőle. A legénységet parancsnok, irányzó, vezető és rádiós képezte. Az Sd.Kfz. 231 legnagyobb érdeme azonban az volt, hogy az 1930-as évek közepén a német hadsereg újrafelfegyverzésekor kiképző járműként fontos szolgálatot tett. 1942-től kezdve fokozatosan kivonták őket a frontvonalból elégtelen teljesítményük miatt továbbiakban rendfenntartói és partizánvadász egységekben használták őket.