Первинно керівники СРСР виявили деяку пересторогу стосовно нової влади в Кабулі й у перші місяці після Квітневої революції контакти на міждержавному рівні між країнами були мінімальними, що не підіймались вище дипломатичних каналів. Тільки 22 вересня 1978 року в Баку Брежнєв у своїй промові на врученні місту Ордену Леніна вперше заявив про підтримку Демократичної Республіки Афганістан. Після цього постало питання про укладення нової радянсько-афганської угоди й у листопаді 1978 року посол СРСР в Афганістані Олександр Пузанов отримав з Москви доручення обговорити з Таракі й Аміном питання про часткове розширення військово-економічного партнерства в рамках запланованої угоди. Однак Таракі й Амін запрохали військової допомоги й різних поставок у такому масштабі, що посол засумнівався у їхній доцільності. Лідери ДРА поступились, але невдовзі Хафізулла Амін заявив Пузанову, що вирішив шукати допомоги у соціалістичних країн та інших дружніх держав, хто би погодився її надати. 14 листопада Пузанов повідомив про це до Москви, де у зв'язку з революцією в Ірані виявляли все більшу цікавість до Афганістану. За три тижні відбувся офіційний дружній візит Нур Мухаммеда Таракі до СРСР й угоду було підписано.