През по-голямата част от управлението на Луи XIV (1643 – 1715), известен също като Краля Слънце, Франция е доминиращата сила в Европа. Негов помощ е наследникът на Кардинал Ришельо – Кардинал Мазарини (1602 – 1661). Той надзирава създаването на френските военноморски сили, които си съперничат с английските, увеличавайки мощта им от 25 кораба до почти 200 кораба. Размерът на армията също постоянно расте. Подновените войни (Деволюционната война (1667 – 1668) и Холандската война (1672 – 1678)) водят до допълнителни териториални придобивки (Артоа, западните части на Фландрия и графство Бургундия), но на цената на все по-организираната опозиция на съперническите кралски сили и растящ национален дълг. Привърженик на теорията на „божественото право на кралете“, в която липсва каквото и да е земно ограничение върху управлението на монарха, Луи XIV продължава работата на предшествениците си по създаването на централизирана държава, управлявана от Париж. Той цели премахването на останките на феодализма, който все още съществува в някои части на Франция, и принуждава благородническия елит да посещава редовно пищния Версайски дворец, построен в покрайнините на Париж. Освен това, той успява да помири аристокрацията, много от чиито членове участват в по-ранната Фронта. По този начин, той консолидира системата си на абсолютна монархия в страната, която оцелява 150 години до Френската революция.