В противовес на ВМРО, федералистите и крайно левите дейци на ВМОРО създават редица организации, чиято цел е да изместят ВМРО като главен двигател на македонското революционно движение с идеи за автономия на Македония в рамките на Балканска федерация. Те се поставят в услуга на Гърция, Кралство Югославия, СССР и Коминтерна. За да продължи революционната дейност в новите условия, ВМРО се включва в политическите борби в България, а същевременно обособява Пиринска Македония за своя „държава в държавата“ чрез Спомагателната организация на ВМРО. Дейци на ВМРО се поставят в услуга на отделни партии, като извършват редица политически убийства, в това число – и на министър-председателя Александър Стамболийски; влизат в задочни конфликти с български правителства и участват косвено в Деветоюнския преврат, а също и в потушаването на Септемврийското въстание в Пиринска Македония. В резултат ВМРО за врагове печели земеделците, комунистите, федералистите, народняците, а звенарите по-късно забраняват ВМРО. След обявяването на прокомунистическия Майски манифест ВМРО губи част от доверието към себе си в България и Западна Европа и търпи разцепление в собствените си редици, вследствие на което ръководителят ѝ Тодор Александров е убит.