Takzvaní Kataři či "albigenští" (sami sebe takto nenazývali) byli svými věřícími nazývání „praví křesťané“ (veri christiani) nebo „dobří lidé“ (Bonhommes). Sami sebe považovali za pravou Kristovu církev předávající jediný platný křest Duchem svatým. Počátky hnutí jsou nejasné. Roku 1143 již byli rozšířeni od Rýna k Pyrenejím. Jejich učení se v úplnosti nedochovalo a známe je hlavně z inkvizičních protokolů, v nichž je těžké rozlišit pravdu od nepochopení či lží. Kataři pokládali svět za výtvor ďábla či zlého boha a smysl pozemského života viděli v přípravě duše k nalezení cesty na nebesa. Neuznávali eucharistii a místo vodního křtu užívali consolamento chápané jako křest Duchem svatým, prováděné vkládáním rukou na hlavu křtěného. Uznávali Nový zákon, obzvláště Janovo evangelium a Apoklaypsu. Většinou zavrhovali Starý zákon jako dílo zlé síly. Kázali mravní přísnost, odmítali římskou církev jako církev zavržených a vytýkali ji opuštění apoštolské chudoby. Bohoslužby konali v lidovém jazyce. Žehnali chléb, ale neuctívali jej jako svátost, užívali modlitbu Otčenáš. Vytvořili nezávislou organizaci, zvláště na jihu Francie, a v některých Italských městech. Katarská církev pořádala synody, měla biskupskou strukturu, dělila se na dieceze a farní obvody spravovali jáhnové. Katarství nemělo papeže či jinou centrální autoritu a bylo vnitřně různorodé. Katarství bývá označováno jako dualisticko-manicheistické hnutí, přestože na manicheismus vědomě nenavazovalo. Mezi osobnosti hnutí patří filosof Jana z Lugia. Katarství se stavělo proti církevní i světské moci a proto je potírala církev i stát. Albigenské křížová výprava (1209–1229) zničila významné okcitánské katarské ohnisko a přestože ji hnutí přežilo, jeho zbytky postupně zanikly díky dalšímu pronásledování či úsilí inkvizice.