Urcovým debutom ešte zo študentských čias bol dokumentárny portrét "Človek z Málinca" (1959), príbeh vojnového veterána bez nôh. Tento film bol zaradený medzi reprezentatívne diela UNESCO. V roku 1967 sa stáva Urc hlavný dramaturg Štúdia krátkych filmov. Skúma tu Slovenské národné povstanie. Vo filme "Slovenský slobodný vysielač" (1964) podáva so Sýkorom objektivizujúci obraz jeho účastníkov. "Generáli" (1969) sa zaoberali osobnosťami veliteľov povstaleckej armády Goliana a Vesta. "Príbeh jednej misie" (1967, spoluautor Dušan Kulíšek) hovorí o zákulisí vyhlásenia SNP. Ako dramaturg a spoluautor je podpísaný pod diela "Čas, ktorý žijeme" (1968), "Leopoldovská pevnosť" (1968), "Obec plná vzdoru" (1969). Medzi jeho stratené filmy patria "Čas, ktorý sme žili" (1969) a "Osudné dni" (1969). Jeho filmy získavajú ocenenia na festivaloch v Lipsku, Oberhausene a Karlových Varoch.