Політикою США з 1940-х рр. була підтримка Індонезії, яка приймала американські інвестиції у нафтопродукти та сировину та контролювала високостратегічне розташування поблизу життєво важливих смуг. У 1975 р. ліва партія Фретілін захопила владу після громадянської війни в Східному Тиморі (нині Тимор-Леште), колишній колонії Португалії, яка розділяла острів Тимор з індонезійським регіоном Західний Тимор. Індонезійські лідери побоюються, що Східний Тимор буде служити ворожою лівою базою, яка сприятиме сепаратистським рухам всередині Індонезії. Антифретилінські активісти інших основних партій втекли до Західного Тимору і закликали Індонезію анексувати Східний Тимор та припинити комуністичну загрозу. 7 грудня 1975 року Форд і Кіссінджер зустрілися з президентом Індонезії Сухарто в Джакарті і вказали, що США не будуть займати позицію щодо Східного Тимору. На наступний день Індонезія вторглась і взяла під контроль країну. Організація Об'єднаних Націй за підтримки США закликала вивести індонезійські сили. Розгорілася кривава громадянська війна, і понад сто тисяч людей загинули в боях від розстрілів чи голоду. Більше половини населення Східного Тимору стали біженцями, які тікали у підконтрольні Фретіліну райони. Східному Тимору знадобилося два десятиліття, щоб врегулюватися, і, нарешті, після міжнародної інтервенції в кризі Східного Тиморесу 1999 року, Східний Тимор став незалежною нацією у 2002 р.