В часи династії Сун (960—1279) країна пережила революцію в сільському господарстві, водному транспорті, фінансах, урбанізації, науці та технології, завдяки чому китайська економіка стала провідною у світі приблизно з 1100 року. Майстерність вирощування рису на водному полі відкрила донині слабкорозвинений південь країни, тоді як пізній північний Китай був спустошений чжурченською та монгольською навалами, повенями та епідеміями. Результатом цього стала різка зміна центру населення та промисловості від колиски китайської цивілізації навколо річки Хуанхе на південь країни, тенденція, яку частково змінили репопуляція півночі з XV століття. До 1300 року Китай у цілому відстав від Італії за рівнем життя, а до 1400 року Англія також наздогнала його, однак його найбагатші регіони, особливо дельта Янцзи, могли залишатися нарівні з країнами Європи до початку XVIII століття.