До краја устанка, Златибор је био поприште још неколико борби, од којих је највећа вођена 1809-те године у селу Драглици тј њеном засеоку Расници око шанчева на Таламбасу (Расничком пољу), код мјеста Водица. Скопљак паша је са 3000 војника прешао Увац, у намјери да се спусти до Чачка и Шумадије и нападне устанике. Да би осујетио турске намјере, Милош Обреновић је са 5000 устаника запосјео шанчеве у Драглици на Расничком пољу. Пред сам почетак борбе, позвао је све старјешине на вијећање, гдје је усвојен план Петронија Шиша, златиборског хајдучког старјешине. По њему, Шишо је требало да крене напријед са својим људима и четири топа, прикрије их у шуми и у одређеном тренутку нападне Турке са бока. У току борбе, Милош Обреновић се одлучио на један ризичан потез, пошао је са својим људима напријед прије времена. Ову грешку, која је могла имати веома тешке посљедице, исправили су Петроније Шишо и Максим Рашковић, један други златиборски старјешина, тако што су одмах убацили у борбу своје снаге и знатно допринијели побједи устаника. Гонећи Турке, који су сада пребјегли преко Лима, Петроније Шишо је изгубио 200 људи.