Лубурић је 16. марта сазвао састанак преко 1.000 усташких политичких и војних личности, а у присуству високих немачких званичника издао је декларацију којом се осуђује бољшевизам, Јалтска конференција и нова комунистичка влада у Београду. Усташе су 21. марта откриле заверу за атентат на Лубурића. Његов потенцијални атентатор био је млади комуниста по имену Халид Назечић, којег је издао један од његових саучесника. Четири усташе су потом убијене у нападима партизана у граду. У ноћи између 27. и 28. марта усташе су обесиле педесет пет Сарајлија у сарајевском насељу Мариндвор. Знакови који носе фразу: „Живео Поглавник!” били су им постављени око врата. Њихова тела су остављена да буду пример другима. На оне који су покушавали да пронађу тела, пуцано је. Лубурић је са својом пратњом 4. априла напустио Сарајево. Око 350 усташких полицајаца и 400 усташких војника остало је да брани град. Лубурићева терористичка владавина у Сарајеву однела је 323 живота, према подацима послератне комисије за ратне злочине. Неколико стотина других је депортовано у концентрационе логоре.