Уследио је низ битака за контролу над Либијом и деловима Египта са наизменичним успесима, а врхунац је достигнут у другој бици код Ел Аламејна, када су снаге Комонвелта под командом генерал-пуковника Бернарда Монтомерија нанеле тежак пораз силама Осовине и потиснули их у Тунис. Након искрацавања у операцији Бакља у северозападној Африци крајем 1942. и потоњих битака против снага Вишијевске Француске (које су затим промениле страну), Савезници су коначно опколили снаге сила Осовине у северном Тунису и приморале их на предају. Операција Бакља је била компромис који је помогао британском циљу да се постигне победа у северној Африци, и пружио прилику да се америчка војска укључи у борбу против Немачке бар у ограниченој мери. Поред тога, Јосиф Стаљин је дуго тражио отварање другог фронта како би се смањио притисак на совјетске армије.Бакља је пружила одређени степен олакшања Црвеној армији на Источном фронту преусмеравањем снага осовине на северноафричко ратиште. Преко половине немачких транспортних авиона "Ју 52", који су били потребни за снабдевање опкољених немачких и румунских снага у Стаљинграду, биле су везане снабдевањем снага Осовине у Северној Африци.Информације добијене разбијањем шифара захваљујући раду британске обавештајне службе се показала критичном за савезнички успех у северној Африци. Савезничка победа у овој кампањи одмах је водила до Италијанске кампање, што је изазвало пад фашистичке владе у Италији и елиминацију немачког савезника.