Неуспех опсаде Малте 1565. године и победа морнарица Свете лиге над Османлијама у бици код Лепанта 1571. године указали су на то да је клатно почело да се креће у супротном смеру, али Црно море је, у то време, сматрано „турским језером“. Преко стотину година османска поморска надмоћ у Црном мору почивала је на три стуба: Турци Османлије су контролисали турске теснаце и ушће Дунава; ниједна држава у региону није могла прикупити ефикасне поморске снаге; и практично одсуство пиратерије на Црном мору. Међутим, после 1550-их, почели су чести поморски напади Запорошких козака који су означили велику промену у контроли Црног мора. Козачки бродови, шајке, могли су да приме до седамдесет мушкараца. Имале су предност над османским галијама у томе што су их биле мале и ниске у води, било их је тешко уочити и биле су лаке за управљање. Почетком 1600-их, козаци су могли да окупе флоте до 300 таквих чамаца и пошаљу их у сваки угао Црног мора. Они су почели нападе на велике градове као што су Феодосија, Варна, Трабзон, па чак и предграђа Цариграда.