«Оточенці» — специфічне поняття першого періоду німецько-радянської війни 1941—45 для визначення груп і окремих військовослужбовців, які потрапили в оточення військ гітлерівців (т. зв. котли), були ізольовані від решти військ. Найбільші «котли» виникли в Білорусі (Західний фронт), на території України (уманське, київське і харківське оточення), у Росії під Вязьмою (нині місто Смоленської області, РФ). Військовослужбовці, що потрапили в оточення, намагалися пробитися до лінії фронту й вийти в розташування радянських військ. Більшість із них потрапляли у полон до противника. Частина залишалася на окупованій території на легальному чи напівлегальному становищі, поповнивши лави партизанів чи допоміжних формувань німецької армії і поліції.