Visul lui Piłsudski nu era pe placul nici uneia dintre părțile implicate. Sovietele au făcut uz de influența lor pentru a împiedica planul. Aliații occidentali se temeau că o Germanie și o Rusie slăbite nu ar fi fost capabile să plătească reparațiile și obligațiile de război, iar balanța de putere în Europa ar fi fost destabilizată în mod fatal de acțiunile unite ale noilor state independente. Lituanienii, ucrainenii și alte popoare care fuseseră invitate să participe la federație se temeau de orice compromis făcut față de mult dorita lor independență. Mai mult, ei avuseseră experința tristă a războaielor și conflictelor de frontieră cu Polonia, (Războiul polono-lituanian, Războiul polono-ucrainean și conflictele de frontieră dintre Polonia și Cehoslovacia). Mai mult, numeroși politicieni polonezi, precum era Roman Dmowski, s-au opus unei federații multiculturale, preferând să depună eforturi naționaliste pentru crearea unei Polonii etnic-pure. După terminarea războiului polono-sovietic, visul lui Piłsudski pentru crearea unei federații a Europei Centrale și Răsăriteană a pierdut orice șansă de a fi realizată. La mai puțin de 20 de ani de la lansarea ideii lui Piłsudski și la doar patru ani de la moartea lui, toate țările din zonă erau așa de dezbinate, încât au devenit prăzi ușoare pentru Germania nazistă și Uniunea Sovietică.