До визвольної війни 1648—1654 та в перші роки після неї в Україні посполитими називали селян і міщан. Згодом ця назва закріпилася тільки за селянами. Посполиті складалися з селян так званих вільних військових сіл, які підлягали безпосередньо гетьмансько-старшинському управлінню, рангових селян, магістратських селян, приватновласницьких і монастирських селян. До посполитих входили також старшинські, монастирські, панські, козацькі підсусідки. Посполиті відбували різноманітні повинності, сплачували грошові й натуральні платежі. Проте розмір і характер цих повинностей у різних груп посполитих були неоднакові. Козацька старшина протягом другої половини XVII — першої половини XVIII століть зосередила в своїх руках величезні земельні володіння, заселені залежними від неї посполитими. Під тягарем зростаючого феодального визиску посполиті убожіли і розорялися. На початку XVIII століття остаточно встановилося різке розмежування між посполитими і козаками. Неможливим став перехід з одного стану до іншого.