Ставши членом національного керівництва фашистської партії в 1932 році він ступив з місцевої політичного життя на загальнонаціональний рівень і став президентом Конфедерації фашистських професіоналів і виконавців, які забезпечили його лідируючу позицію в Палаті фасцій і корпорацій. Він взяв участь у Другій італо-ефіопської війни в званні лейтенанта в ескадрильї бомбардувальників, командиром якої був Галеаццо Чіано, будучи при цьому кореспондентом «Corriere della Sera». Протягом всієї своєї політичної кар'єри Паволіні публікував культурні та літературні есе, такі як "Disperata" («Відчайдушний», 1937 р.) і "Scomparsa d Angela" («Зникнення Ангела», 1940 р.). В 1939 році він був призначений Муссоліні міністром народної культури і перебував на посаді до лютого 1943 року.