Після Реставрації Стюартів у 1660 році парламент Шотландії було відновлено. Законодавство часів ковенантського руху було анульовано, єпископи й посадові особи знову повернулись до складу палати, Комітет статей було відновлено у тому вигляді, якого він набув за Карла I. Але повного повернення до королівського абсолютизму не відбулось: парламент отримав велику свободу в обговоренні законопроектів й висловленні власної думки. Нова аристократична опозиція знову стала використовувати парламент для виступів: вже у 1663 році стани накинулись на державного секретаря Лодердейла, а у 1672 році виступи опозиції змусили короля Карла II розпустити парламент, після чого він не скликався майже десять років. Повернення абсолютистських тенденцій стало помітним з початку 1680-их років, коли шляхом підтасувань і обмеження свободи обговорення король провів через парламент «Акт про присягу», який вказував на обов'язковість присяги у безумовній покорі королю для зайняття будь-яких державних посад, який фактично відновив королівську супрематію у країні. Спроби короля Якова II у 1686 році ввести віротерпимість і скасувати закони проти католиків викликали рішучий опір шотландського парламенту. Антагонізм між королем і станами наростав й у 1688 році вилився у «Славну революцію».