В цих умовах все більшу популярність в Німеччині стала набувати Націонал-соціалістична робітнича партія — організація, яка проголошувала своїми цілями одночасно національне відродження і соціальний захист населення. Нацисти заявили, що причиною проблем є обмеження німецької нації — Версальська система в міжнародній політиці, євреї та комуністи всередині країни. Прості гасла, схильність до театралізованності і емоційність лідера нацистів — Адольфа Гітлера привернули увагу виборців, а потім і німецької еліти, фінансово-промислових кіл, військових, прусського дворянства. В середині 1930 року, згідно з «планом Юнга», розмір репарацій був зменшений, а, з оголошенням Сполученими Штатами мораторію, Німеччина припинила виплату репарацій. На початку 1933 року Гінденбург призначив Гітлера главою уряду — канцлером. Через кілька місяців, влаштувавши провокацію з підпалом Рейхстагу (будівлі німецького парламенту), Гітлер звинуватив у зраді Батьківщині своїх головних супротивників — комуністів. Цей привід був використаний для встановлення партійної диктатури нацистів, яка швидко перетворилася на особисту диктатуру Гітлера. Всі партії, крім нацистської, були розпущені, їх лідери поміщені в концтабори. Восени 1933 року авіаційна школа в Липецьку і інші військові об'єкти Німеччини на території Радянського Союзу були закриті, німецькі військові фахівці повернулися на батьківщину.