Третя Македонська війна розпочалася у 171 р. до н. е., коли македонський цар Персей розбив римську армію під керівництвом Публія Ліцинія Красса у битві при Калліцині. Протягом двох років війна точилася з перемінним успіхом для обох сторін, аж поки у 168 році до н. е. консулом не було вдруге обрано Луція Емілія Павла. Як консула його призначив сенат для вирішення македонського питання. Здійснивши усі необхідні приготування до війни, навесні Емілій Павло відплив до Македонії до римської армії, яка перебувала біля Геракліона. За допомогою обхідного маневру він змусив македонське військо відступити до Підни і там 22 червня 168 року до н. е. здобув переконливу перемогу. Напередодні битви відбулося місячне затемнення, що злякало воїнів в обох арміях. Згідно Цицерону, римлян заспокоїв, пояснивши їм суть явища, військовий трибун Гай Сульпиций Галл; за іншими джерелами, він навіть передбачив затемнення і все пояснив війську заздалегідь. У македонців була перевага в чисельності: 40 тисяч піхотинців і 4 тисячі вершників проти 26 тисяч римлян. Проте Персей довго не починав битву, розраховуючи, що атакувальною стороною стануть римляни. Луцій Емілій зі свого боку теж вичікував. Нарешті, ввечері македонська фаланга рушила в бій і добилася великих успіхів. Битва вже зав'язалася, коли з'явився Емілій і побачив, що македонці в перших лініях встигли встромити вістря своїх саріссамі в щити римлян і, таким чином, стали недосяжні для їхніх мечів. Коли ж і всі інші македонці за обумовленим сигналом разом відвели щити від плеча і, взявши списа напереваги, стійко зустріли натиск римлян, йому стала зрозуміла вся сила цього зімкнутого ладу, що грізно наїжився; ніколи в житті не бачив він нічого страшнішого і тому відчув переляк і замішання, і нерідко згодом згадував про це видовище і про враження, яке воно залишило. — Плутарх, Емілій Павло