ב-23 באוגוסט 1939 חתמו ברית המועצות וגרמניה הנאצית על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, במסגרתו חולקה אירופה לאזורי השפעה בין גרמניה לברית המועצות. הרוסים קיבלו יד חופשית בלטביה, ליטא, אסטוניה, ופינלנד. יוסיף סטלין שליט ברית המועצות היה נחוש להשתלט על כל המפרץ הפיני, שחיבר את לנינגרד אל הים הבלטי. ליטא, לטביה, ואסטוניה, נאלצו לוותר וויתורים רבים עד שבשנת 1940 אבדה להן עצמאותן כליל. פינלנד הייתה שונה, כיוון שמאז ומתמיד הייתה בעלת ברית של גרמניה. מרבית המפקדים בצבא פינלנד קיבלו את הכשרתם בצבא הקיסרות הגרמנית, וקצינים פינים רבים נסעו לביקורי התרשמות במחנות צבא גרמניים. לפינלנד היה גבול של 1,300 קילומטרים עם ברית המועצות, והגבול הפיני גם היה קרוב מאוד אל לנינגרד. הפינים התחייבו אמנם שלעולם לא ייתנו לכוח זר לעבור דרך ארצם לשטח ברית המועצות, אולם סטלין חשש שיפרו את הבטחתם, מה גם שפינלנד הייתה שייכת בעבר לאימפריה הרוסית וסטלין רצה להחזיר לידי ברית המועצות את כל שטחי האימפריה הרוסית. למרות כל זאת היה הלך הרוח בפינלנד אופטימי, והתושבים התכוננו בהתרגשות לאולימפיאדה הבאה שהייתה אמורה להיערך בהלסינקי. בד בבד, מפקדי הצבא התריעו שוב ושוב על האיום הרוסי.