הוא עבר קורס קציני מילואים של צבא ארצות הברית ב-1940 והוסמך כקצין חיל רגלים. לאחר מכן נשלח בלקברן לפיליפינים לשמש כיועץ לגדוד רגלים פיליפיני. לאחר פלישת יפן לפיליפינים סירב בלקברן להיכנע לכוח הכיבוש היפני והצטרף לכוחות הגרילה הפיליפיניים. כוחות אלו שהונהגו על ידי קצינים אמריקניים הסבו אבדות כבדות לכוח היפני. בלקברן עצמו סייע בארגון הכוח הלוחם ולבסוף פיקד על חטיבה של לוחמים משבט האיגורוט. על פעולותיו במלחמה הוענק לו עיטור כוכב הכסף. עם תום המלחמה, והוא כבר קולונל נשלח בלקברן להשתלם בשורה של בתי ספר צבאיים. בהמשך שירותו הוצב בפורט בראג, עבר אימוני צניחה והשתתף בהקמתם של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. בהמשך פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים ה-77 שעסקה בייעוץ צבאי בלאוס. בשנים 1965–1966 פיקד על קבוצת המבצעים המיוחדים שהוציאה לפועל שורה של משימות חשאיות במהלך מלחמת וייטנאם. עם שובו מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 ולאחר מכן מונה לעוזר יושב ראש המטות המשולבים למבצעים מיוחדים. בשנת 1970 הוביל את תכנון מבצע חוף השנהב שמטרתו הייתה חילוץ שבויי מלחמה אמריקנים ממחנה השבויים סון טאי שבצפון וייטנאם. הוא פרש משירות צבאי בשנה שלאחר מכן.