După cel de-al Doilea Război Mondial, frontiera a fost trasată de la Świnoujście (Swinemünde), în nord, la Marea Baltică, către sud spre granița formată de Republica Cehă (ce făcea parte pe atunci din Cehoslovacia) cu Polonia și Germania, în apropiere de Zittau. Ea urmează linia Oder–Neisse formată de-a lungul râurilor Oder (Odra) și Neisse (Nysa). Acest lucru a fost convenit de principalii Aliați din cel de-al Doilea Război Mondial – URSS, SUA și Marea Britanie, la insistențele sovieticilor, și, fără nici o consultare semnificativă cu Polonia (sau cu Germania), la Conferința de la Ialta și la Conferința de la Potsdam. Această frontieră era o compensație acordată Poloniei pentru teritoriile anexate de Uniunea Sovietică ca urmare a Pactului Molotov–Ribbentrop și a determinat o migrație semnificativă spre vest a populatiei germane din Teritoriile recuperate și în același timp o colonizare a acelor teritorii cu populație poloneză din regiunea istorică orientală Kresy. Ea s-a potrivit în mare parte cu frontiera istorică existentă în Evul Mediu între statele german și polonez. Stabilirea frontierei pe cursurile râurilor Neisse și Oder a împărțit mai multe orașe în două părți – Görlitz/Zgorzelec, Guben/Gubin, Frankfurt pe Oder/Słubice, Bad Muskau/Łęknica.