Dubrovnícka republika (iné názvy: Ragúska republika, Republika svätého Blažeja (Vlaha), , , ) bola aristokratická mestská a námorná republika na juhu Dalmácie s centrom v Dubrovníku. Existovala od 14. storočia až do roku 1808. V stredovekých prameňoch sa mesto Dubrovník spomína od 7. až 8. storočia ako "Ragusinum"/"Rausion". Pôvodne patrilo pod zvrchovanosť Byzantskej ríše a platilo daň mieru miestnym slovanským kniežatám. Počas bojov medzi Benátskou republikou a Byzantskou ríšou prešlo územie Dubrovníckej republiky koncom 10. storočia na krátke obdobie pod Benátky. Po páde Konštantínopola v roku 1204 sa mesto stalo pevnou súčasťou Benátskej republiky. Na prahu 13. storočia sa Dubrovník zo svojou výhodnou strategickou polohou stal významným centrom obchodu medzi Talianskom, Srbskom, Bosnou a Byzanciou. Pod ochranou Benátok križovali lode Dubrovníka nielen Jadranským morom, ale aj Stredozemným a Čiernym morom. V roku 1358 sa na základe Zadarského mieru dostal Dubrovník pod zvrchovanosť uhorského kráľa Ľudovíta I., ktorý mu udelil samostatnosť a ponechal si len formálne právo jeho ochrany. V nasledujúcom období vystriedal vazalský pomer k Uhorskému kráľovstvu, obdobný pomer k Habsburskej monarchii a Osmanskej ríši a Napoleonskému Francúzsku. Dubrovník bol významnou námornou republikou konkurujúcou Benátkam. Republika zanikla 31. januára 1808, kedy ju zrušil francúzsky maršal Auguste Marmont, veliteľ francúzskych jednotiek, ktoré územie republiky okupovali od roku 1806.