Podle Johanna Aventina se Takšoň roku 955 účastnil bitvy na Lechu. V ní budoucí císař Ota I. Veliký porazil téměř osmitisícové maďarské vojsko. Pokud by měl Aventinus pravdu, byl by Takšoň jedním z mála maďarských velitelů, kteří bitvu přežili. Na základě Aventina se historici Gyula Kristó a Zoltán Kordé domnívali, že Fajsz Takšoňovi předal vládu právě po bitvě na Lechu. Tuto možnost potvrzuje francouzský kronikář z 13. století Alberich z Trois-Fontaines, podle něhož se jeden z přeživších Maďarů stal jejich králem. Porážka na Lešském poli ukončila staromaďarské vpády do střední a západní Evropy a donutila Maďary, aby se trvale usadili na území mezi řekami Enže a Traisen. Jejich nájezdy však i nadále pokračovaly do Byzantské říše. Tak například v roce 965 se Maďaři zúčastnili útoku bulharského cara, Petra I., do Byzance a o pět let později podpořili intervenci kyjevského knížete Svjatoslava I. na Balkán.