Назначен за военен министър, Даву реорганизира френската армия, доколкото позволява времето. Той е толкова необходим във военното министерство, че Наполеон го оставя в Париж по време на битката при Ватерло. До каква степен уменията и смелостта му биха променили съдбата на кампанията от 1815 г. може само да се предполага, но Бонапарт впоследствие е критикуван за това, че не се е възползвал от услугите на най-добрия генерал. След поражението при Ватерло, Даву ръководи мъжествената, но безднадеждна защита на Париж. При втората реставрация на Бурбоните са му отнети всички титли, както и маршалското звание. Когато някои от подчинените му генерали са обявени извън закона, Даву изисква да бъде държан отговорен за действията им, които са извършвали в изпълнение на негови заповеди. Полага усилия да предотврати присъдата на маршал Ней. След време, враждебното отношение на Бурбоните към Даву отмира и той се помирява с монархията. През 1817 г. рангът и титлите му са възстановени, а две години по-късно той става член на Камарата на перовете.