Карлови успеси у сукобима са Османским царством били су нестални. Млетачка република, која је 1714. ушла у рат против Турака, затражила је од цара помоћ по слову уговора о савезу који је Света лига склопила 1684. у време Бечког рата. Карло VI је 1716. потврдио савез са Венецијом и објавио рат султану. Већ прослављени царски војсковођа Еуген Савојски је 1716. потукао Османлије код Петроварадина, а затим и код Београда који је заузет 1717. године. Пожаревачки мир је 1718. цару донео власт над северном Србијом, северном Босном и Тамишким Банатом. Ипак, ове тековине су изгубљене у току рата од 1737. до 1739. који је царство водило у савезу са Русијом против Османлија. Београдским миром из 1739. Карло VI је морао вратити султану све територије задобијене 1718. осим Тамишког Баната. Услед овог пораза царске војске дошло је до Друге сеобе Срба 1739. под вођством пећког патријарха Арсенија IV Јовановића Шакабенте.