Године 1204. византијски цар Алексије V Дука Мурзуфл је побегао из Цариграда, након крсташког освајања града. Убрзо након тога, Теодор I Ласкарис, зет цара Алексија III Анђела, проглашен је царем, али је и он, схвативши да је ситуација у Цариграду безнадежна, бежи у Никеју у Битинији. Латинско царство, основано на територији некадашње Византије, са центром у Цариграду, имало је слабију контролу над бившим византијским територијама. Православне наследнице Византије настају у Епиру, Трапезунту и Никеји. Трапезунт се одвојио као независна држава још неколико недеља пре пада Цариграда. Међутим, Никеја је била најближа бившој византијској престоници и као таква је била у најбољој позицији да покрене борбу за обнову Византије. Теодор I Ласкарис није одмах био успешан, јер га је Хенрик Фландријски поразио 1204. године код Поиманенона и Бурсе. Међутим, он успева да освоји велики део северозападне Мале Азије, након пораза латинског цара Балдуина I у бици код Хадријанопоља. Хенри је био познав у Европу да организује одбрану од напада бугарског цара Калојана. Теодор је такође поразио трапезунтску војску, стварајући нову независну државу. Он се 1206. године прогласио царем.