Након пуштања на слободу, поп Влада је напустио Крупањ и отишао у манастир Троношу. Убрзо за њим, разишла се и његова породица — супруга Марија је са ћерком Милушом и сином Величком отишла на Умку, код родитеља; синови Милан и Зоран су отишли код Владиног брата Мила у Лозницу, а најстарија ћерка Олга код Владине сестре Даре у Београд. Неколико дана по доласку у манастир, преко радија је чуо вест о нападну Немачке на СССР, а половином јула 1941. чуо је за акције рађевачких партизана. На Илиндан, 2. августа 1941. након службе у манастиру, поп Влада је окупљени народ позвао на оружану борбу, а убрзо потом, око манастира се окупио већи број наоружаних људи, од којих је уз помоћ Георгија Бојића, старешине манастира Троноше и Сретена Тодоровића, свештеника из Цветуље, формирао војно-четнички одред. Тих дана у Троношу је стигла група официра и подофицира бивше Југословенске војске, који су били повереници пуковника Драгољуба Михаиловића — генералштабни потпуковник Веселин Мисита, кога је Михаиловић упутио за команданта четничких снага око Лознице, поручник Нешко Недић, артиљеријски капетан Драгослав Рачић, генералштабни мајор Бошко Тодоровић и др. Средином месеца, са двадесетак четника, стигао је и поручник Ратко Мартиновић.