Иако је српска војска однела победу на Церу није имала времена да се одмори, попуни и реорганизује, јер је стање на главним европским ратиштима (видети Западни фронт и Источни фронт) била на страни Централних сила. Од почетка рата француска и руска влада су захтевале да Срби пређу у офанзиву како би за себе везали што јаче аустроугарсе снаге. Аустроугарска војска је са Балканског фронта Галицију пребацила 4. корпус 2. армије а део тешке артиљерије у Белгију ради рушења белгијских утврђења. Крајем августа велики кнез Николај Николајевич, врховни командант руске војске, енергично је тражио да српска војска пређе у офанзиву. Иако је Србија хтела да активно учествује у заједничкој борби против Централних сила она је била ометана бројним објективним тешкоћама: хроничном несташицом артиљеријске муниције, логорске опреме, недостатак материјално-техничких средстава за форсирање Дрине и Саве и другог ратног материјала. Војвода Путник начелник штаба српске врховне команде покушао је да за извесно време одложи офанзиву али председник српске владе Никола Пашић није могао да се оглуши о захтеве Русије која је од самог почетка рата Србији пружала велику помоћ. Операцијски план српске војске Путник је изнео на састанку са командантима армија 31. августа 1914. у Ваљеву. У директивама од 27. августа и 4. септембра предвиђено је да: