Штурм је у повлачењу кроз Албанију успео да Трећој армији допуни људство, тако да је она 31. децембра 1915. године бројала скоро 30.000 војника. Са својим јединицама прешао је на Крф, на опоравак српске војске. На позив главокомандујећег француске војске на Солунском фронту, генерала Сараја, група виших официра српске војске са Штурмом на челу, отишла је у Солун, марта 1916. године и упознала се са карактеристикама новог начина вођења рата, посебно са савременом везом и употребом новог, све значајнијег рода, авијацијом. По преласку на солунско ратиште, у априлу и мају, Трећа армија запосела је фронт на линији од Кајмакчалана до пута Баница - Лерин. У другој половини августа 1916. године, учествовала је у огорченим борбама на Кајмакчалану, што је довело до великих људских и материјалних жртава. То је, вероватно, био један од разлог што је Врховна команда, августа 1916, поверила Трећу армију привремено команданту Прве армије генералу Милошу Васићу. У октобру 1916. у Добровољачком корпусу, формираном у Русији, дошло је до унутрашњих немира. Врховна команда је послала је зато Штурма да процени насталу ситуацију, помогне команданту те јединице, генералу Михаилу Живковићу, у њеном сређивању, и о свему поднесе детаљан извештај. На том задатку Штурм се задржао до почетка 1917. године, када се преко Јапана вратио у Солун. Приликом посете ове земље Јапански цар Јошихито га је одликовао Орденом цветова Пауловније на великом крсту, и био је једини официр који одликован у српској војсци са овим орденом.