У међувремену, Мурат II је 3. фебруара 1451. преминуо и наследио га је даровити Мехмед II који је одмах по доласку на престо, како би се тајно посветио припремама за опсаду византијског Цариграда, склопио трогодишње примирје са Угарском и потврдио мировне уговоре са другим хришћанским државама укључујући и Византију. Хуњади је, заједно са Николом Илочким склопио тајни савез са палатином Ладиславом Горјанским и тријумвират је ушао у тајне преговоре са Фридрихом III без знања државног сабора. Савезници су се сложили да Фридрих буде старатељ Ладислава V све док краљ не напуни осамнаест година 1458. године. Самим тим, Фридрих III је могао да рачуна да ће и даље владати Ладиславовим поседима у Аустрији, док је Хуњади веровао да ће му даљим боравком краља у Бечу бити продужен мандат регента. Фридрих је на крају обећао да ће, када време дође за то, Ладислава изручити директно Хуњадију. Прилике у Угарској су се измениле побуном у Бечу 1452. године. Док је Фридрих III боравио у Италији, где је управо крунисан за цара Светог римског царства у Риму, избила је побуна аустријске и чешке сталешке скупштине као и грађана хабзбуршке престонице. Побуњеницима, који су опсели Бечко Ново Место, су подршку пружили и угарски сабор и грофови Цељски и Фридрих је тада био приморан да попусти. Цар је 1. септембра 1452. године предао Ладислава V грофу Улриху II Цељском који је сада постао старатељ младог владара. Тиме се Ладислав Посмрче вратио у своје краљевине Угарску и Чешку, али је Фридрих задржао круну Светог Стефана, Шопрон и тврђаве које је заузео 1445. године.