Када је Италија ушла у Први светски рат, у мају 1915. бициклистичка секција је формирана у војне јединице, са циљем да транспортују људе и залихе дуж фронта. Бицикли су били дозвољени за тихо и брзо кретање иза линија фронта, штавише, постали су круцијални за комуникацију. Карло Оријани је служио војску све до пораза у бици код Кобарида у новембру 1917. У току хаотичног повлачења, Оријани је запливао у реци Пијава да би помогао другу, док други наводе да је просто пливао да би прешао на другу страну. Током пливања добио је упалу плућа и умро је у болници, 3. децембра исте године. Друга верзија каже да су многи војници били постављени да бране повлачење војске након пораза у бици код Кобарида. Оријани је био на мосту преко реке Пијаве, услед велике размене ватре, мост је пао и Оријани је упао у ледену воду. Уз доста мука успио је да се домогне обале, али хладноћа и недостатак одеће да се пресвуче, Карло је добио температуру након неколико дана. Дијагностикована му је упала плућа, за шта није постојала нада у излечење. Транспортован је у Казерту, где су мање тешке температуре. Ипак, 3. децембра 1917. Оријани је умро. BBC је платио превоз тела и сахрану. Тело није стигло у Милано, а само захваљујући сну његове жене, неколико месеци касније, завршио је у Цитадели.