Константинов значај расте након Бечког конгреса. Одлукама Конгреса, највећи део Пољске припао је Русији. Александар је пољске делове своје државе поверио Константину, који је понео титулу великог војводе. У Конгресној Пољској, Константин је био врховни командант војних снага Царства. Касније, 1819. године, поверена му је команда и над литванским трупама. Осећао се више као Пољак, него као Рус, посебно након женидбе са Јованом Груџинском. Због тога се одрекао свих права на царску круну 1822. године. Александар је умро 1. децембра 1825. године. Константинов млађи брат Николај прогласио се за цара у Петрограду. Дошло је до чувене побуне декабриста која је крваво угушена. Константин је задржао своју функцију у Пољској. Источна политика новог цара у Руско-турском рату (1828—1829) довела је до несугласица међу браћом. Због противљења Константина, пољска војска није учествовала у том рату. Пољски устанак 1830. године изненадио је Константина. Ипак, он се радовао победама Пољака и поразима Руса. Није доживео да види гушење револуције. Умро је од колере у Витебску 27. јуна 1831. године.