לאחר ההפיכה בשנת 1973 בצ'ילה, היחסים בין שתי המדינות התדרדרו. שנה קודם לכן, שר שיתוף הפעולה ההולנדי, יאן פרונק, ייסד תנועת סולידריות עם ממשלת סלבדור איינדה, והייתה אהדה מצד איגודים מקצועיים ועובדים הולנדיים שבהם ראש הממשלה יופ דן אויל ראה "ניסוי סוציאלי דמוקרטי". ימים לאחר ההפיכה הצבאית צעדו כ-20,000 הולנדים דרך אמסטרדם וערים אחרות נגד הדיקטטורה, כולל פוליטיקאים וחברי ממשלה. התגובה המיידית של ממשלת הולנד הייתה ההתנגדות המוחלטת ואימוץ הצעדים להקפאת היחסים הפוליטיים והכלכליים עם הממשלה הצ'יליאנית החדשה, כמו גם הגינוי המוחלט של הפרות זכויות אדם ברמה הבינלאומית והדו-צדדית. הולנד לא ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם צ'ילה, מכיוון שרצתה לקיים מגעים למתן סיוע לאסירים פוליטיים ולהציע להם מקלט, כמו גם להגן על אזרחים הולנדים השוהים בצ'ילה ועל מתנגדי המשטר הצבאי האחרים.