במהלך המרד הסרבי הראשון (1804–1815) הצטרפו למורדים הסרבים, בין היתר, יוונים ויוונים-ארמנים, כדוגמת הלוחם ג'ורג'אקיס, הדיפלומט פטר איצ'קו, המזכיר נאום קרנר, הלוחם קונדה בימבאשה, ואחרים. שיתוף הפעולה הצבאי בין שני העמים נרקם בנסיכויות הדנובה האוטונומיות למחצה, שנשלטו ברובם על ידי פנרים יווניים. ישנן אינדיקציות לכך שהסרבים והיוונים החלו גם כן לשתף פעולה בשלב מוקדם. לדוגמה, בשנת 1806 דיווח הקונסול הצרפתי בסלוניקי כי "הטורקים זועמים מאוד על היוונים בגלל התקשורת שלהם עם הסרבים". דווח כי איכרים סלאבים ויוונים רבים נעצרו כחשודים בסיוע למורדים הסרבים. המורדים הסרבים היו בעלי ברית חשובים ליוונים. לאחר דיכוי המרד הראשון, נמלט קאראג'ורג'ה לסרביה, שם הצטרף לתנועת החופש הלאומית היוונית פיליקי אטריה, והפך לחבר פעיל בה. היוונים התעניינו בעיקר בשימוש באדמות בסרביה כבסיס למבצעים היוונים, אם כי מילוש אוברנוביץ', מנהיג המרד הסרבי השני (1815–1817), סירב לשתף פעולה. כמו כן, ההיסטוריון הראשון של המהפכה הסרבית היה יווני. סרבים רבים השתתפו למלחמת העצמאות היוונית (1821-1829), בהם ואסוס מאברובוניוטיס.