Les relacions entre la Xina i Occident al van trobar la el seu punt de trobada a la ciutat de Canton. L'estructura del comerç occidental amb la Xina es basava en la plata i els productes colonials procedents de l'Índia i l'arxipèlag malai, com el cotó, pebre i plom. Aquestes mercaderies es bescanviaven per te, seda i porcellana xinesa mitjançant la mediació dels anomenats comerciants de Hong Kong. Sempre que es mantingués en equilibri l'estructura comercial, els occidentals van poder obtenir grans beneficis i les relacions comercials es van mantenir de forma equitativa. Quan l'estructura comercial es va desequilibrar, per exemple per l'escassetat de plata o la prohibició del contraban d'opi, les potències occidentals van recórrer a mesures de força per garantir els seus interessos. La interrupció del comerç tradicional entre Europa i la Xina no va conduir a la seva decadència, sinó a la conquesta militar: la guerra de l'Opi el 1840. Aquesta guerra va permetre als occidentals, encapçalats pels anglesos, renovar l'estructura del seu comerç amb la Xina sota els seus propis dictats, i va obligar el govern xinès a acceptar les condicions.