El seu paper històric va ser, fonamentalment, el de la renovació del carlisme, malmès des del fracàs de 1876. En Vázquez de Mella van trobar el suport intel·lectual que recollís, ordenés i sistematitzés el dispers ideari carlista per condensar-ho en un cos doctrinal traduït en programa polític; va ser, en síntesi, el que va donar caràcter «científic» al carlisme. Però el seu tradicionalisme és elevat a un exponent màxim sota la influència del pensament de Jaume Balmes, Donoso Cortés i altres pensadors, però de manera essencial per la doctrina social de Lleó XIII.