בשלבים הראשונים שלט הזרם הליברלי של התנועה שהביע נכונות לדון ברעיון של הכרה בזכויות תרבותיות של המיעוטים הלאומיים כגון היוונים והארמנים, זאת לאור האוריינטציה האנגלופילית שאפיינה אותו. אך בשנת 1913 השתלט על התנועה זרם מועצת האיחוד והקידמה (İttihad ve Terakki Cemiyeti) שהיה זרם לאומני. משלב זה הטורקים הצעירים, שהציגו עצמם בעת ההפיכה כמפלגה ליברלית, הנהיגו שלטון דיכוי ריכוזי במשך עשר שנות שלטונם (עד להתפרקות האימפריה עם סיום מלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1918). שלטון זה התבטא באפליה ובגזענות נגד העמים הנשלטים באימפריה, שהגיעו לשיאן ברצח העם הארמני השני, שבמהלכו הוגלו ונרצחו כמיליון ארמנים בין השנים 1915-1918. עוד הביאה מדיניותם לפרוץ התקוממות העמים הערביים.