Після приєднання Бессарабії до Російської імперії, її територія увійшла до смугу осілості, де дозволялося жити євреям. Значна кількість євреїв переселилась в Бессарабію протягом XVIII століття, в першу чергу з сусідньої Подільської губернії, але також і з інших місць. Початок єврейської землеробської колонізації в Бессарабській області було покладено указом імператора Миколи I «Положення про євреїв» від 13 квітня 1835 року. З 1836 по 1853 було утворено 17 сільськогосподарських колоній, переважно в північних районах краю: 9 — в Сороцькому повіті, 3 — в Оргеєвському повіті, дві — в Ясському (пізніше Білецький) повіті, по одній — в Бендерському, Кишинівському і Хотинському повітах. До початку колонізації в Бессарабській області було близько 49 тисяч євреїв (близько 11 % від усього населення краю) і ще близько 10 тисяч переселилися туди в наступні кілька десятиліть. Близько 16 % євреїв в Бессарабії були жителями землеробських колоній. Основна ж маса євреїв проживала в містах і містечках. Політика заохочення єврейського землеробства в Росії була згорнута імператором Олександром II новим указом від 30 травня 1866 року, знову наклав заборону на придбання євреями земельних ділянок. До цього часу (1873) в Бессарабському краї налічувалося тисячі вісімдесят два єврейських господарства (10,589 душ).