Нові монети влилися в грошовий обіг Швеції. У 1530-х роках обмінний курс далера до марки коливався в межах 1 до 3—4. До кінця 1540-х років він вже становив 1 до 4—4,5. Таке зниження вартості основної грошової одиниці держави марки змусило центральний уряд вжити заходів, що дозволили знизити курс обміну до 3,5—3,75 марки за один далер у кінці 1550-х років. Серйозні коливання вартості марки відбулися протягом 1563—1576 роках. Вони пов'язані зі псуванням монети, до якого мусила вдатися Швеція заради покриття витрат на ведення Північної семирічної війни 1563—1570 років. За умовами Щецинського миру королівство мало виплатити 150 тисяч далерів за повернення йому , що також негативно позначилося на стані державних фінансів. Так, якщо в 1561—1562 роках один далер відповідав 4 маркам, то в 1563-му вже 4,5, 1566—1567-му — 6—7, 1568 — 7—8, а в 1574-му досяг 32 марок. 12 травня 1575 року держава оголосила про заміну знецінених розмінних монет новими. Девальвація шведської марки стала загальнодержавною проблемою. Спроба короля Югана III встановити фіксований курс 1 далер = 4 марки призвела до формування двох грошових одиниць. Перша, реальна, являла собою срібні монети з фіксованою кількістю благородного металу, друга — лічильна. Реальна монета, за аналогією з німецьким рейхсталером, що мала приблизно рівну кількість чистого срібла (25,5 г у шведській, 25,98 г в німецькій), отримала назву «риксдалер». Лічильна, рівна 4 маркам, зберегла назву «далер» і проіснувала до 1776 року.