I en længere årrække (fra 1837 til 1851) var han distriktslæge i København samt læge ved Regensen og kollegierne. 1839 stiftede han sammen med C.J.H. Kayser "Ugeskrift for Læger" og ledede i flere år dette tidsskrift, som var kritisk indstillet over for administrationen og fakultetet, og ledede det indtil 1845. Under den første slesvigske krig virkede han som overlæge ved Garnisonshospitalet, og i 1849 fik han Ridderkorset. 1859 blev han overmedikus ved Frederiks Hospital efter C.E. Fenger og samme år titulær professor, men døde allerede året efter af en lungetuberkulose, som i mange år havde nedbrudt hans helbred og arbejdsevne. Til trods for et bestandigt svageligt helbred udfoldede han en betydningsfuld både praktisk og videnskabelig virksomhed og var æret ikke mindre for sin ædle ideelle åndsretning end for sin rige kundskabsfylde, især inden for medicinhistorien.