Украї́нсько-німе́цькі відно́сини — міжнародні відносини України та Німеччини. Їхня історія сягає у глиб III ст., коли українські терени були об'єднані у складі першого Готського королівства, створеного германським народом готів. У Х ст. у Києві, в часи князювання Ольги, діяла німецька католицька місія на чолі із першим руським єпископом Адальбертом. Впродовж ХІ—ХІІІ київські князі підтримували тісні контакти і династичні союзи із германськими державами Європи. Руське королівство XIII—XIV ст. було союзником Тевтонського ордену, але виступало опонентом Священної Римської імперії участь у боротьбі за Австрію. Руські королі й князі сприяли німецькій колонізації, розвиваючи міста у своїх володіннях. Після поділу Русі між Литвою і Польщею в XIV ст. русини брали участь у війнах цих держав, зокрема проти Тевтонського ордену. У XV—XVI cт. між руськими і німецькими землями існував жвавий обіг товарів, людей та ідей. Під час Тридцятирічної війни (1618—1648) українці підтримували німецьку католицьку лігу і Священну Римську імперію, а також були союзниками Пруссії в ході Північної війни (1655—1660). Після російської анексії козацької України (1764) та Січі (1775) частина української еліти сподівалася відновити самостійність за підтримки Пруссії. В ході українських визвольних змагань 1917—1918 років Німецька імперія виступила союзником відновленої України. Трагічною сторінкою відносин стала Друга світова війна (1939—1945): українські землі були сплюндровані німецько-радянським протистоянням і втратою мільйонів людських життів. 26 грудня 1991 року Німеччина однією із перших визнала незалежність України і вже 17 січня 1992 року встановила з нею дипломатичні відносини. Обидві країни налагодили тісне співробітництво у різних сферах, яке особливо активізувалося після російської агресії 2014 року. Німеччина має посольство в Києві, консульства у Львові, Одесі, Харкові; Україна представлена посольством в Берліні, консульствами у Гамбурзі, Мюнхені та Франкфурті-на-Майні.