«» — британська протитанкова граната, вироблена під час Другої світової війни була одним з видів протитанкової зброї, яка була розроблена для використання в британській армії і ополченні в якості спеціального вирішення проблеми відсутності достатньої кількості протитанкових гармат у період після евакуації Дюнкерка. Розроблена групою військового відомства MD1, яка включала майора Мілліса Джефферса та Стюарта Макре, граната складалася з скляної сфери, яка містила нітрогліцерин, покритий потужним клеєм, в оточенні листового металевого корпусу. Коли солдат витягав чеку на ручці гранати, корпус розкривався і відкривав сферу; інша чека активувала спусковий механізм, і солдат повинен був потім спробувати прикласти гранату до одного з ворожих танків або іншого транспортного засобу з достатньою силою для розлому скляної сфери. Після того як вона була прикріплена до борту, відпускався важіль на ручці, який активував п'ятисекундний запобіжник, який потім підривав нітрогліцерин.