Ці пакти були наслідком "Угоди між Польським комітетом національного визволення та урядом СРСР про польсько-радянський кордон", підписаної 27 липня 1944 р. у Москві Едвардом Особкою-Моравським та Вячеславом Молотовим. Вони передували ""Угоді між Тимчасовим урядом національної єдності Республіки Польща та Урядом СРСР про право змінити радянське громадянство польського та єврейського населення, що проживає в СРСР, та їх евакуацію до Польщі, і про право змінити польське громадянство російських, українських, білоруських та литовських громадян, які проживають у Польщі, та їх евакуація до СРСР"", підписаний у Москві 6 липня 1945 року. Вони санкціонували втрату республіками Радянського Союзу польських Східних прикордонних земель (також відомих як території Забужжя) до того, як рішення були офіційно прийняті на Ялтинській мирній конференції. Це правда, що вислання "(евфемістично назване "репатріацією" або "евакуацією")" було добровільним згідно з Угодами 1944 року, але в політичній ситуації того часу цей волюнтаризм був ілюзорним. Переміщені особи могли взяти з собою одяг, взуття, нижню білизну, постільну білизну, продукти харчування, побутовий посуд та інвентар, але вони не могли взяти готівку та банкноти, золото, дорогоцінне каміння, витвори мистецтва, машини, мотоцикли та меблі.