Po opětovném vypuknutí války v Koreji roku 1597 císař znásobil úsilí o získání dodatečných finančních prostředků. Nevěřil ve spolehlivost džentry a proto začal vytvářet alternativní eunušskou regionální správu. Komisaři pro důlní daň ("kchuang š’") z řad eunuchů postupně kromě důlní daně ("kchuang šuej") začali získávat kontrolu i nad výběrem obchodních a dalších daní, což císař v letech 1598–1599 oficiálně odsouhlasil. Svým pověřencům udělil právo dohledu nad činností okresních i prefekturních úřadů, a dokonce i nad velkými koordinátory, císařští komisaři poté již nemuseli brát ohled na žádné místní civilní ani vojenské úřady, naopak je mohli úkolovat, a pokud úředníci odporovali, mohli je uvěznit. Císař přitom na jedné straně ignoroval protesty úředníků proti důlní dani a aktivitám eunuchů, na druhé straně hlášení a návrhy eunuchů pečlivě sledoval a neprodleně na ně odpovídal, často ještě týž den, co přišly do Pekingu. Roku 1599 eunuchy poslal do všech velkých přístavů, kde začali přebírat pravomoci úřednické civilní správy. Spory s úředníky hájícími své pravomoci nakonec na jaře 1599 vyřešil oficiálním převedením výběru daní na důlní komisaře. U konfuciánsky orientovaných vzdělanců rozšíření pravomocí eunuchů a jejich operace vynesly císaři pověst jednoho z nejhrabivějších vládců čínské historie, neustále hledajícího cesty, jak naplnit svou osobní pokladnu na úkor příjmů vlády.