Az 1973-as cannes-i filmfesztiválon két francia alkotás okozta a legnagyobb botrányt: Marco Ferreri "A nagy zabálás" és Jean Eustache "A mama és a kurva" című filmje. Ferreri műve ellen már jóval a cannes-i premier előtt megindultak a sajtótámadások, legelőször a "Nice-Matin" hasábjain. Itt jelentette be Carlo Rim, a Filmrendezők Nemzetközi Szövetségének elnöke és a cannes-i filmfesztivál igazgatótanácsának tagja, hogy a bizottság mely francia filmeket válogatta be a fesztiválprogramba. Kissé meglepő módon Rim rögtön meg is kritizálta a szóban forgó francia filmeket. "A nagy zabálás" esetében például kifogásolta, hogy egy olasz rendező filmje (ami olasz–francia koprodukció) miért pont francia színekben indul. Szerinte az igazgatói tanács másik tagja, André Astoux – aki a Nemzeti Filmművészeti Központ vezérigazgatója is volt – kifejezetten arra kérte a bizottságot, hogy „kivételesen tekintsenek el a jó ízléstől”. Astoux másnap ugyanott reagált Rim vádjaira: azt nyilatkozta, helyteleníti, hogy a szakmai titoknak számító belső vitákat kollégája megszellőztette, ugyanakkor a valóság az, hogy "A nagy zabálás" elsöprő többséget kapott a szavazáskor. A stafétát a "Le Figaro" vette át, amely szintén teret adott a film nemzeti hovatartozásáról szóló vitának.