I 1844 var Reventlow-Criminil atter kgl. kommissarius både i Itzehoe og i Slesvig stænder, men heller ikke i dette år evnede han at standse slesvig-holstenerne i deres statsopløsende færd – eller ville måske ikke. Da Christian VIII 8. juli 1846 havde udstedt det åbne brev om arvefølgen, indså Reventlow-Criminil, at det var ude med hans magt og indflydelse og skrev 17. august fra Itzehoe, hvor stænderne, i hvilke han for tredje gang havde været kgl. kommissarius, lige var sluttede, til kongen, at han bad sig fritaget for at blive kgl. kommissarius ved stænderne i Slesvig, og indgav tillige sin demission som kancellipræsident, idet han ingen indflydelse besad mere i landet, hvorfor hans tjeneste var overflødig, ligesom han indså, at der nu ville udkræves en række forholdsregler, hvilke han ikke ville kunne bifalde. Kongen gjorde forsøg på at formå ham til at blive, men da han gentog sin demission, modtog kongen den og udnævnte ham til overpræsident i Altona. Ved oprørets udbrud i 1848 anerkendte han den provisoriske regering og modtog fra altanen på rådhuset i Altona de indrykkende preussiske tropper med en velkomsttale, men havde dog intet imod, at hans eneste søn, grev Carl Adelbert Felix Reventlow-Criminil (1821-1908), dengang attaché ved gesandtskabet i London (senere hannoveransk diplomat), forblev i dansk tjeneste. Indtil sin død, som indtraf pludselig 17. juni 1850 på Emkendorf, holdt han sig helt tilbage fra det offentlige liv.