Blackmore sentia passió per la poesia èpica. La seva primera creació es va titular "Prince Arthur, an Heroick Poem in X Books", que es va publicar el 1695. Aquesta obra expressava el seu suport a la Revolució Gloriosa i el personatge anomenat "Prince Arthur" era una lloança al rei Guillem III. El poema es basava en l'estil de l"Eneida" de Virgili i estava inspirat en la temàtica tractada a la "Historia Regum Britanniae" de Geoffrey de Monmouth. Narrava el moment en què Artús, rei dels celtes britans, va plantar resistència a la invasió dels saxons quan aquests arribaven a Londres. Es tractava d'una al·lusió a Guillem III, mentre que els saxons representaven la figura de Jaume II. John Dennis, un influent escriptor contemporani seu, va criticar el poema i en va dir que era massa "servil" per la manera com havia seguit a Geoffrey de Monmouth i per haver creat un heroi temerari i inconsistent. Això no obstant, se'n van fer tres edicions i el rei, en agraïment el va nomenar "physician-in-ordinary", una posició que mantindria també amb la reina Anna, a més li va donar una medalla i el va nomenar cavaller ("sir") el 1697. El rei Guillem va encomanar a Blackmore l'escriptura de la història de "sir" George Barclay, que havia intentar matar-lo. Complert l'encàrrec, va escriure la continuació del seu poema èpic "King Arthur: an Heroic Poem in Twelve Books". Com en l'anterior poema, tractava esdeveniments de la seva època situant-los en l'època dels cavallers medievals, però aquesta vegada els lectors i la cort van estar menys interessats. En aquest segon poema, Blackmore va prendre John Milton com a model estilístic, en lloc de Virgili, i va reconèixer en el prefaci que el poema anterior havia estat massa adherent a l'estil clàssic i a les tres unitats aristotèliques.