La FIDE, mentrestant, va aparcar el sistema d'Interzonals i Candidats, i va decidir canviar-lo per un gran torneig eliminatori, amb un gran nombre de jugadors enfrontats en matxs curts els uns contra els altres, en només unes setmanes (vegeu Campionat del món de 1998). Les taules es resolien amb partides ràpides al final de cada ronda, un format de joc que no necessàriament reconeixia el joc de qualitat: en Kaspàrov refusà de participar en aquests torneigs, i igualment va fer en Kràmnik després que hagués guanyat el títol d'en Kaspàrov l'any 2000. En el primer d'aquests torneigs, el campió Kàrpov estava classificat directament per la final, però posteriorment el campió s'havia de classificar com qualsevol altre jugador. En Kàrpov defensà el seu títol en el primer d'aquests campionats el 1998, però hi renuncià el 1999 a causa de les noves regles de competició. Aleksandr Khalifman assolí el títol el 1999, Anand el 2000, Ruslan Ponomariov el 2002 i Rustam Kassimdjanov guanyà el torneig de 2004.