I sit design af "Pallas" lagde Reed stor vægt på skibets evne til at vædre andre panserskibe. Blandt andet på baggrund af kampen mellem USS Monitor og CSS "Virginia" i 1862 havde flere skibskonstruktører erkendt, at skibenes kanoner ikke kunne gennembryde et intakt panser, hvorimod en kraftig vædderstævn kunne. Slaget ved Lissa i 1866 virkede som en yderligere bekræftelse på denne teori. For at opnå størst mulig manøvredygtighed blev "Pallas" bygget som et kort, bredt skib, hvor forholdet mellem længde og bredde var 4,5:1, og for at opnå vædringshastigheden på 14 knob blev det forsynet med den første høj- og lavtryksmaskine nogensinde på et panserskib. Til gengæld blev der sparet på kanonerne, med fire styks midskibs i en pansret boks, hvori de også kunne flyttes til skydning forud og agterud. Desuden var der en kanon både i stævnen og i agterskibet. Kort efter skibets færdigbygning i 1866 blev de fire kanoner i boksen skiftet ud med fire endnu kraftigere, og der blev opsat yderligere to lettere kanoner på det øverste dæk. På grund af sin begrænsede størrelse og få kanoner, måtte Pallas nøjes med at blive klassificeret som panserkorvet.