Les obres que es feren a la casa de Palau per habilitar-la com a Palau Reial Menor no foren poques, però sabem que de l'època templera es conservaren la capella (únic edifici dempeus) i -almenys- un altre gran edifici de planta rectangular que tenia als baixos una esplèndida estructura de robusta creueria i a la planta noble una magna estança amb arcs diafragmàtics transversals, anomenada «sala dels cavalls» –aquesta sala pogué ser el precedent de les del Palau Reial Major (saló del Tinell) i de la sala del Consell de Cent de la ciutat. Pere el Cerimoniós feu construir una altra sala al costat de la dels cavalls, «la sala major», també amb arcs transversals, i altres estances adossades a la muralla romana, a més d'un espaiós jardí que amplià l'antic hort templer. Amb aquestes i altres obres i additaments, el Palau arribà a finals del , en què Joan II el cedí al noble Galceran de Requesens. En el decurs del , els Requesens (entre ells, el famós almirall de la batalla de Lepant, Lluís de Requesens i Zúñiga) van fer importants modificacions a Palau, la més important de les quals afectà la capella. Els descendents dels Requesens en conservaren la propietat fins al 1866, any en què fou enderrocat el conjunt, exceptuant-ne la capella, per construir-hi habitatges plurifamiliars i carrers.