Trei ani mai târziu, în contextul în care în spațiul Dobrogei au fost concentrate o serie de vulnerabilități ale Regatului României de sorginte geopolitică  precum: poziția transdanubiană, vulnerabilități cu caracter etnic (astfel cum a fost de numărul mare de etnici bulgari și de turci) și vulnerabilități igienico-sanitare, reprezentate de existența focarelor epidemiologice - cu predilecție în Cadrilater, totuși izbucnirea de holeră din 1916 a fost stăpânită prin măsuri intense, chiar și în condițiile ofensivei bulgaro-germane și a mișcării continuei mișcări de trupe și de civili. Experiența dobândită în cel de-Al Doilea Război Balcanic a impus, de asemenea, vaccinarea preventivă împotriva bolii, realizată anterior intrării în campanie. Pe teritoriul zonei principale de operații dintre Carpații Meridionali și Dunăre au existat doar focare izolate de holeră, spre diferență de zona Dobrogei, unde lucrurile s-au complicat (cu toate acestea cazurile de holeră, care începuseră să se extindă la începutul conflictului, au fost rapid izolate).