La Conferința de la Ialta din februarie 1945, Stalin a putut să prezinte Aliaților occidentali, Franklin D. Roosevelt și Winston Churchill, situația din Polonia ca pe un fapt împlinit. Armata Roșie stăpânea practic țara, iar comuniștii polonezi controlau adminstrația. Uniunea Sovietică era în plin proces de încorporare a zonei răsăritene a Poloniei (Kresy), pe care o invadase și anexase în 1939. Față de situația din 1939, sovieticii au făcut câteva concesii teritoriale polonezilor, în principal prin cedarea orașului Białystok. În compensație, URSS-ul oferea Poloniei toate teritoriile germane din Pomerania, Silezia și Brandenburg de la est de Linia Oder-Neisse, plus jumătatea sudică a Prusiei Răsăritene, (care aveau să devină cunoscute ca Teritoriile redobândite). Stalin era hotărât să facă în așa fel ca noul guvern comunist să fie unul de factură comunistă și prin acesta să controleze țara. El a înăsprit tonul în relatiile cu guvernul în exil la Londra, dar, pentru a păstra bunele relații cu Roosevelt și Churchill, a fost de acord la Ialta ca la Varșovia să se formeze un guvern de coaliție. Premierul guvernului polonez în exil, Stanisław Mikołajczyk, a demisionat și, împreună cu alți câțiva lideri ai exilului, s-au întors în țară, la Lublin, unde guvernul provizoriu controlat de comuniști își stabilise sediul temporar. Acest guvern era condus de socialistul Edward Osóbka-Morawski, dar comuniștii ocupau posturile cheie ai cabinetului. Acest guvern a fost recunoscut de Aliați în iulie 1945. Stalin a acceptat ca Polonia să primească 10 miliarde de dolari SUA ca despăgubiri de război din partea Germaniei.