A II. Internacionálé pártjainak többsége az I. világháború kirobbanásakor honvédő, azaz soviniszta álláspontra helyezkedett, amely az internacionálé széthullását eredményezte. Erre válaszul indult el a zimmerwaldi mozgalom, s az abból kinövő III. Internacionálé. A legfőképpen a munkásosztályt sújtó világháború mérhetetlen szenvedései megsokszorozták a társadalmi elégedetlenséget, s forradalmi munkásmozgalmi hullám söpört végig Európán. Számos országban jött létre a proletariátus diktatúrája, például a Magyarországi Tanácsköztársaság, de megszilárdulni csak Szovjet-Oroszország munkáshatalma tudott. A III., Kommunista Internacionálé (1919–1943) a forradalmi munkásmozgalom erőit egyesítette, míg a jobboldali és centrista irányzatok a Szocialista Munkásinternacionálé (1923–1940) keretein belül működtek.