חנויות הכלבו הראשונות (לה בון מרשה, "Les Galeries du Louvre" ולה סמריטן בפריז, מייסיס בניו יורק, סירס בשיקגו, הרודס, מרקס אנד ספנסר וסלפרידג'ס בלונדון, שוקן בגרמניה) הוקמו במחצית השנייה של המאה ה-19 והציגו לעולם מהפכה בתחום הקמעונאות. לפני כן התמקדו החנויות בממכר סוג סחורה יחיד והיו סוג של מחסן-מכר. הסחורה לא הוצגה לראווה והקונים הזדקקו לסיוע של זבן על מנת שימצא עבורם את הסחורה. נוסף על כך, המחירים לא היו קבועים והשתנו ביחס לכמות הסחורה וזהות הקונה, כאשר רוב הקונים היו מוּכָּרים אישית למוכר. השינוי חל עקב התערוכה הגדולה בארמון הבדולח בלונדון ב-1851 והתערוכה העולמית של פריז ארבע שנים לאחר מכן. בעקבות התערוכות, שהציגו לקהל הרחב המצאות וחידושים כמו גם סחורות מיובאות רבות אלו לצד אלו, ואיפשרו שקיפות ומבט כולל, צמח הרעיון להעביר רעיונות אלה לעולם הקמעונאות. היה זה פיתוח של רעיון שהחל כבר בפסאז'ים המקורים של פריז שהציגו מבחר סחורות תחת קורת גג אחת באופן מפתה יותר עבור הקונים, אך בחנויות נפרדות.