Populația Uniunii Sovietice a crescut cu 2.000.000 de evrei în perioada 1939 - 1940. O bună parte a lor a provenit din Polonia anexată în 1939, dar au fost evrei și din alte regiuni. După semnarea Pactului Ribbentrop-Molotov, Germania Nazistă și URSS au ocupat regiuni întinse ale unor foste state – Polonia, statele baltice și România. De la România, Uniunea Sovietică a ocupat Basarabia și Bucovina de Nord. Se estimează că în Basarabia și Bucovina trăiau aproximativ 250.000 de evrei în acele timpuri. Alți aproximativ 120.000 de evrei s-au refugiat în Basarabia și Bucovina ocupate de sovietici din România, care intrase în sfera de influență germană. În primăvara anului 1941, în Basarabia și Bucovina controlate de sovietici trăiau aproximativ 450.000 de evrei. Aproximativ 10.000 de evrei, proaspăt deveniți cetățeni sovietici, au fost deportați pentru diferite motive în interiorul Rusiei. Mulți bărbați dintre acești deportați au fost recrutați în Armata Roșie. Există dovezi că guvernul sovietic a făcut anumite eforturi pentru a-i încorpora pe acești cetățeni evrei strămutați în societatea sovietică. Crearea Comitetului antifascist evreiesc este unul dintre exemplele acestor eforturi. Mulți evrei care trăiau în regiunile din Polonia ocupată de naziști și din România nu erau dornici să se mute în Rusia, ale cărei politici ateiste nu îi favorizau. Mulți dintre acești evrei au subestimat pericolul nazismului și au plătit pentru aceasta cu viața. Alți evrei care au fugit din Germania în Rusia au avut o vorbă, „mai bine Stalin decât Hitler”. Aproximativ 3.000.000 de evrei au fost uciși de membrii Einsatzgruppen în teritoriile controlate de germani în Uniunea Sovietică în timpul celui de-al doilea război mondial.