V dôsledku poľsko-boľševickej vojny prišlo Bielorusko o západnú časť svojho územia, ktoré pripadlo Poľsku. V rokoch 1924 – 1926 získala Bieloruská SSR od Ruskej SFSR Vitebskú, Gomeľskú a časť Smolenskej gubernie, kde bola prevaha bieloruského obyvateľstva. Po vpáde Sovietskeho zväzu do východných časti Poľska v roku 1939 získala Bieloruská SSR svoje západné územie naspäť. Po vpáde nacistických vojsk do Sovietskeho zväzu bolo Bielorusko rýchlo okupované. V rozsiahlom kotli medzi Minskom a Barysavom Nemci zajali asi 250 000 sovietskych vojakov. Veľké množstvo sovietskych vojakov sa v zalesnenom teréne rozptýlilo a vyhýbalo sa zajatiu. Do roku 1944 tu vzniklo veľké množstvo partizánskych skupín. Nacisti rozpútali voči partizánom a bieloruskému obyvateľstvu kruté represálie. Počas vojny bolo čiastočne alebo úplne vypálených 5295 bieloruských obcí (z celkového počtu 9200). Počas okupácie zahynulo alebo bolo nezvestných 2 230 000 ľudí (asi štvrtina z pôvodných 8 910 000 ľudí, žijúcich na území v roku 1939). Symbolom krutého nacistického teroru sa stala obec Chatyň, ktorú nacisti vypálili a pripravili o život brutálnym spôsobom aj takmer všetkých jej obyvateľov. Krajina bola oslobodená počas operácie Bagration v lete 1944.