Světlou chvilkou v rámci jeho velení a působení ve velitelských funkcích se stal rok 1940, kdy u Stalina agitoval za propuštění nebo nové prověření vězněných polských vojáků a důstojníků. Snažil se předejít nebo zmírnit nadcházející Katyňský masakr. To, ale nic nemění na faktu, že ho jeho podřízení nenáviděli, nazývali ho "krvelačným klaunem" a byl považován za arogantního a nesnesitelného člověka, který nedokázal jednat s podřízenými: „Vězení nebo medaile!“