Carles i la seva regència van ser incompetents en ocupar-se de la Guerra de Devolució que Lluís XIV de França va portar a terme contra els Països Baixos Espanyols entre els anys 1667 - 1668, perdent prestigi i territori, incloses les ciutats de Lilla i Charleroi. A la Guerra dels Nou Anys, Lluís va tornar a envair els Països Baixos Espanyols. Les forces franceses encapçalades pel Duc de Luxemburg van derrotar els espanyols a Fleurus (1690) i, posteriorment, van vèncer les forces holandeses sota el comandament de Guillem III d'Anglaterra i II d'Escòcia, que lluitava en el bàndol d'Espanya. La guerra va finalitzar amb la majoria dels Països Baixos Espanyols sota l'ocupació francesa, incloses les ciutats de Gant i Luxemburg. La guerra va mostrar al món com de vulnerables i deficients eren les defenses i la burocracia espanyoles, encara que l'ineficaç govern espanyol no va prendre cap acció per millorar-les.Les últimes dècades del van veure la decadència i l'estancament complet a Espanya; mentre que la resta d'Europa va passar per grans canvis en el govern i la societat -la Revolució Gloriosa a Anglaterra i el regnat del "Rei Sol" Lluís XIV de França- Espanya va continuar a la deriva i tancada en si mateixa. La burocràcia espanyola s'havia forjat al voltant del carismàtic, treballador i intel·ligent Carles I, i Felip II exigia un monarca sòlid; la debilitat de Felip III i IV va portar a la decadència d'Espanya. Com als seus desitjos finals, el rei d'Espanya sense fills va desitjar que el tron fos heretat pel príncep Borbó Felip d'Anjou, en comptes d'un membre de la seva família, la qual l'havia turmentat durant tota la seva vida. Carles II va morir l'any 1700, posant fi a la línia del Casal d'Àustria al tron d'Espanya, exactament dos segles després del naixement de Carles I.