Krátce po kubánské revoluci v roce 1959 začal nový kubánský prezident Manuel Urrutia Lleó, bigotní křesťan, zavírat a znárodňovat všechny herny, noční kluby a ostatní podniky typické pro bohémský havanský životní styl. To mělo bezprostřední dopad na místní umělce. Kubánská vláda rychle směřovala ke komunizmu a snahou vytvořit beztřídní společnost bez rasových rozdílů potlačovala kulturu černé komunity. Afrokubánská kulturní a společenská centra byla uzavřena. Vláda sice i nadále podporovala kubánskou lidovou hudbu, nikoli však hudební styly ovlivněné hudbou Spojených států, nýbrž „vyhovující“ hudbu nového stylu nueva trova a zpěváky a skladatele, jako je Silvio Rodríguez. Salsa a hudba stylu son upadla na Kubě v nemilost. Hudebníci zůstali bez práce a na dlouhá léta upadli v zapomnění, stejně jako jejich hudební styl, až do jejich znovuobjevení v druhé polovině 90. let.