Французите имат надмощие през цялата Холандска война. Те атакуват Обединените провинции (Холандия) (1672), побеждават техния щатхаутер Вилем III при Сенефе (1674), а маршал дьо Тюрен геройски отблъсква имперските войски в Елзас (битката при Тюркхайм). Оттеглянето на Великия Конде и смъртта на Тюрен (1675) не променят този факт, тъй като други талантливи военачалници ги заместват. Въпреки това ситуацията от 1676 и началото на 1677 г. дава известни надежди на Вилем III, че е възможен обрат. Французите обаче се активизират още през февруари 1677 г. и на 4 март армиите на д'Юмиер и Люксамбур се съединяват пред Валансиен, където пристига и самият Луи ХІV. Целта на кампанията е да се превземат крепостите в западна Фландрия, включително Валансиен и Сен Омер. На 17 март първата капитулира, а след пет дни Луи лично започва обсада на Камбре. Когато щатхаутерът пристига наблизо с 30-хилядна холандска армия (и малък брой испанци), част от обсадните войски заемат позиция в равнината, за да предпазват действията на краля. За пръв и последен път начело на полева армия е поставен неговият брат, подкрепен от способните маршали Д'Юмиер и Люксамбур.