Само малка част от народа обаче има право на гласуване; парламентът е избиран от едва няколко процента от населението (до 1780 г. – по-малко от 3%), а правото да бъде свикван е на монарха (обикновено когато той или тя се нуждае от пари). Силата на парламента постепенно нараства през следващите векове. След Славната революция от 1688 г., на следващата година е приет "Закон за правата", с който са кодифицирани определени права. Избирателните права бавно се увеличават и парламента постепенно придобива все по-голяма власт, превръщайки монарха до голяма степен във фигурант. С увеличаването на избирателните права, те също така се разпределят по-равномерно – много от така наречените „гнили местенца“ (обезлюдени или с малък брой население села в Англия), които имат право на избор на член в парламента, са премахнати със Закона за изборната реформа от 1832 г..