Первісності притаманна складна ієрархія етнічних спільнот. За ранньої первісності, періоду мисливсько-збиральницьких суспільств, як макроетнічні спільності виступають етномовні безперервності, що в межах великих, географічно окреслених регіонів охоплюють окремі споріднені, які перебувають між собою у більш-менш регулярних контактах, скупчення більш тісно (особливо шлюбними зв'язками) пов'язаних, але також досить аморфних кровно-споріднених общин. Від часів неолітичної революції, особливо на фінальних стадіях первісності на ґрунті певної кількості споріднених, осілих або кочових, родових чи гетерогенних (сегментних) общин, пов'язаних сталими шлюбними, економічними, соціальними, культурно-культовими тощо відносинами, формуються групи споріднених за походженням, віруваннями, звичаями, говірками тощо племен, так звані сім'ї племен, що утворюють макроетнічні спільності пізньопервісної доби. Вони самі можуть складатися з двох чи навіть більше ієрархічних рівнів (давні індоєвропейці → балто-слов'яни → праслов'яни), але реально людьми усвідомлюється лише макроетнічна спільність нижчого таксономічного рівня (давні слов'яни, давні германці, індо-арії та ін.). У багатьох випадках такі споріднені племена або якісь окремі їхні групи утворюють тісніші суспільно-еконономічні та військово-політичні об'єднання типу складних чифдомів або союзів племен. Проте до останніх можуть входити і племена, що мало або взагалі не споріднені між собою, при тому що в межах відповідної, здебільшого ієрархічно побудованої, структури розпочинається процес етно-культурно-мовної інтеграції.