În 1453, Constantinopolul a fost cucerit de turci, iar ultimul teritoriu al Imperiului Bizantin care mai rămăsese neocupat, Trapezuntul, a fost cucerit de turci în 1461. Chiar mai înainte de cucerirea Constantinopolului, statele slavilor din Balcani căzuseră sub stăpânirea turcilor. Căderea Constantinopolului a provocat uriașe temeri în rândurile ortodocșilor, dintre care mulți au considerat acest eveniment ca un semn că Sfârșitul lumii era aproape – în 1492 era anul 7000 Anno Mundi (de la Facerea Lumii). Existau și alții care considerau că împărații Sfântului Imperiu Roman – în ciuda faptului că apartenenție la Biserica Catolică) – erau cei care luaseră locul împăratului bizantin. Existau de asemenea credincioși care sperau că orașul Constantinopol avea să fie eliberat în curând. Problema cea mai mare din punctul de vedere al ortodocșilor era că biserica răsăriteană rămăsese fără basileul ortodox. Din acest motiv, era căutat un nou monarh care să devină noul "basileus". În aceste timpuri au apărut povești despre căderea Constantinopolului (precum "Повести о взятии Царьграда турками в 1453 г" - „Povestea luării Țarigradului de către turci în 1453” atribuită lui Nestor Iskander ), care au cucerit o mare popularitate în Cnezatul Moscovei, în care se afirma că rusii îi vor învinge pe musulmani, iar regele creștin va deveni noul "basileus" în „Orașul celor Șapte Coline” – Constantinopol. Marele Cneaz al Moscovei rămăsese în acele timpuri cel mai puterni monarh ortodox. Ivan al III-lea s-a căsătorit cu Sofia Palaiologhina și în timpul domniei sale a reușit să scuture jugul tătarilor din Hoardei de Aur, cucerindu-și astfel independența.