I det senere angelsaksiske England ville dialekten ha forblitt praktisert i talespråket, men bortimot aldri i skriftlige dokumenter. En del tid etter den normanniske erobringen oppsto mellomengelske dialekter og ble senere benyttet i litterære verker som "Ormulum" (1100-tallet) og i skriftene til en ellers ukjent forfatter som kalles for Perledikteren eller Gawain-poeten. I senmiddelalderen synes mercisk eller dialekten i Øst-Midlands å ha vært framherskende i London-området, frambrakte former som "are" (fra merciske "arun").