Charismatický papež Mikuláš V. (připomínající podobnou osobnost ve 20. století Jana XXIII.) v bule "Immensa et innumerabilia" opominul ustanovení Urbana VI., který si přál slavit Svatý rok každých 33 let, ale zmiňuje se o nařízeních Klementa VI. a Řehoře XI., jako by chtěl vzbudit novou tradici slavit Svatý rok každý 25. rok. Ta byla zavedena až Pavlem II. Mikuláš V. se však opřel o starozákonní princip slavit Svatý rok jako Milostivé léto každý 50. rok. Mikuláš V. uvádí, že co ve starozákonní době bylo pouhým nařízením, v novozákonní době se slaví "v duchu a v pravdě". V této souvislosti hovoří o „tajemství jubilejního roku“, jako o období spásy, neboť tehdy plynou věřícím hojněji proudy Božího milosrdenství. V bule se objevuje i zmínka o „prazích apoštolů Petra a Pavla“ (pozdější Ad limina), která se tak poprvé objevuje v jubilejních bulách. V závěru textu se vyzývají věřící k tomu, aby využili jubilejního roku vykonáním pouti a almužnami. Tato výzva v souvislosti s bazilejským koncilem, na němž se projevily přežívající konciliaristické názory, byl podáním ruky i některým biskupům, aby se smířili s Apoštolským stolcem, který „z plnosti apoštolské moci udělil odpuštění a nabízel smíření také mezi těmi, kteří byli povoláni řídit církev“.