1350-ben II. János követte a trónon apját. Ő egy újabb trónkövetelővel kellett, hogy szembenézzen, II. Károly navarrai királlyal, Navarrai Johanna királynő fiával, aki a Capetingek évreux-i ágából származott, és az anyja jogán követelte magáénak a trónt, hasonlóan Eduárdhoz. Károlynak azonban szép lassan elpárolgott a támogatottsága, mert érdekeinek megfelelően hol a franciákhoz, hol az angolokhoz folyamodott támogatásért. 1356-ban Eduárd walesi herceg, III. Eduárd király legidősebb fia, portyázni indult francia földön. János király üldözőbe vette őt csapataival, Eduárd viszont igyekezett elkerülni az összecsapást. Végül aztán amikor a tárgyalások itt sem vezettek eredményre, a két fél megütközött. A francia seregek poitiers-i csata során ismét megalázó vereséget szenvedtek, és maga János király is fogságba esett. Eduárd azt remélte, hogy a túszul ejtett János elég erőt biztosít számára, hogy bevonuljon Párizsba és megkoronáztathassa magát. Nem számított azonban Károly dauphin-re, János legidősebb fiára, aki megszervezte az ellenállást, és az angolok nem tudták bevenni Reims városát. A brétigny szerződésben aztán békét kötöttek a felek: Eduárd visszakapta a megnövelt területű Aquitániát, cserébe le kellett mondania Touraine hercegségéről, az Anjou és Maine grófságokról, a francia trónigényről, valamint a Bretagne és Flandria feletti hűbéruralomról.