Az első hivatalos világbajnokságot 1886-ban játszották, és Wilhelm Steinitz nyerte. Egészen 1946-ig a világbajnok választhatta ki, hogy kihívói közül kivel mérkőzik meg, akiknek már a kihíváshoz magas díjalapot kellett biztosítaniuk. Ez a követelmény akadályozta meg például a magyar Maróczy Gézát is, hogy megmérkőzzön a világbajnoki címért. Azóta sokat változott a rendszer, ma már selejtező versenyeken (zónaversenyeken, kontinensbajnokságokon, zónaközi versenyeken, sakkvilágkupa-versenyen, Grand Prix versenysorozaton) választják ki a világ legjobbjait, majd közülük a világbajnokjelöltek versenyén a legjobbak legjobbikát, aki páros mérkőzést vívhat a regnáló világbajnokkal. A világbajnokjelöltek versenyére az előzőeken kívül még meghívást kapnak az Élő-pontok rangsorában a legjobbak, valamint az előző évi világbajnoki döntő vesztese. Ez az általában 6–8–10–12 versenyző küzd meg vagy körmérkőzésen, vagy páros mérkőzéseken, hogy eldöntsék, ki lesz a világbajnok kihívója, aki megküzdhet a címért a világbajnokkal.