Există unele indicii privind producția la scară redusă a săpunului, posibil să fi fost doar niște experimente, în lagărul de concentrare de la Stutthof, în apropiere de Danzig/Gdansk. Majoritatea istoricilor însă, consideră că ideea că naziștii ar fi fabricat pe scară industrială săpun din grăsime provenită de la cadavre umane, a fost, de fapt, un element al “folclorului” în jurul crimelor naziste, o “legendă urbană”. Istoricul Israel Gutman a apreciat că producerea de săpun din produse de origine umană „nu a fost făcută niciodată pe scară largă” În "Hitler's Death Camps: The Sanity of Madness" Konnilyn Feig ajunge la concluzia că „la Stutthof naziștii au folosit cu adevărat grăsime omenească pentru producerea de săpun” ,însă într-o cantitate limitată. Istoricul Holocaustului Robert Melvin Spector scrie că „analiza acesteia pare logică, dat fiind faptul cunoscut că S.S. a folosit orice se putea obține de pe urma deținuților săi”, inclusiv păr, piele și oase. În 2006, un calup de săpun păstrat la Curtea Internațională de Justiție de la Haga a fost trimis pentru analiză lui Andrzej Stołyhwo, expert în chimia grăsimilor la Universitatea de Tehnologie din Gdansk, în Polonia. El a tras concluzia că o parte din grăsimea conținută de această mostră de săpun este de proveniență umană. Acest calup de săpun fusese prezentat anterior ca probă în Procesele de la Nürnberg, dar nivelul tehnologic din acea vreme nu permitea stabilirea provenienței grăsimii din săpun. Cadavrele utilizate la fabricarea săpunului se presupune că proveneau din Königsberg, Bydgoszcz și din lagărul de concentrare Stutthof.