La 30 de ani după revoltă flamandă, a izbucnit o altă răscoala în Franța de Nod, pe valea răului Oise, ce a rămas în istorie sub numele de Jacqueria, după porecla liderului ei, Guillaume Cale, cunoscut ca Jacques Bonhomme. Regele francez, Ioan al II-lea, a fost capturat de englezi în bătălia de la Poitiers din 1356 și închis în Anglia. Franța neavând rege, puterea a fost împărțită între Stările Generale, regele Navarrei și Delfinul Carol. Stările Generale fiind dezbinate, și cum cei doi regi se certau, nobilii și clericii au putut exploata țăranii și au impus taxe mari. Țăranii neacceptând, au izbucnit răscoala împotriva nobililor considerați "corupți" și învinovățiți pentru înfrângerea de la Poitiers. Productivitatea scăzută a dus la foamete, iar grupurile de bandiți au prădat și jefuit nordul Franței, ducând la o perioada de anarhie. În 1358 a început o serie de rebeliuni violente în multe locuri din Franța. Cronicarul Ioan cel Frumos descrie că "țăranii au ucis un cavaler, l-au pus într-un proțap și l-au prăjit în timp ce nevasta și copii săi se uitau. 10-12 dintre ei au violat-o și au forțat-o să mănânce carnea prăjită a soțului ei și i-au ucis pe ea și pe copii.” Funcționarii însărcinați cu strângerea taxelor au răspândit vestea despre rebeliune din sat în sat, încurajând oamenii să se alăture rebeliunii pentru a șubrezi poziția nobilimii. Froissart scrie că țăranii au distrus peste 150 de castele și conace, capturând și ucigând cu sadism familiile nobiliare.