Under krigets tre första år trodde den brittiska regeringen att lojalisterna utgjorde en majoritet av befolkningen och att revolutionen var ett resultat av en missnöjd minoritets aktioner. Trots detta lyckades man inte på ett verkningsfullt sätt organisera lojalisterna för den brittiska saken. Efter Leхington och Concord organiserades "Loyalist Associations" (lojalistiska associationer) i nästan alla kolonier. Med dessa som utgångspunkt bildades lojalistiska militärkårer som med vapen i hand stred för kronan och parlamentet. Men det dröjde länge innan dessa organiserades i effektiva förband och när stora brittiska truppstyrkor anlände under sommaren 1776 sköts de alltmer i bakgrunden. När regeringen 1777 bestämde sig för att satsa på en starkare militär insats från lojalisternas sida, möttes den av tveksamhet och rekryteringen till de lojalistiska förbanden blev aldrig vad man hoppades på. Ändå stred 19 000 lojalister i dessa förband tillsammans med flera tusen indianer under eget befäl. Den brittiska strategin från 1778 var trots allt grundad på att lojalisternas medverkan var nödvändig för att återupprätta kronans och parlamentets myndighet över kolonierna.