לדעת חוקרים אחדים, כגון עפרה בנג'ו, החל משנות ה-80 המוקדמות החל משטר הבעת' העראקי להפגין התקרבות לאסלאם, למרות חילוניותה המוצהרת של האידאולוגיה הבעת'יסטית. בכך ניסה סדאם הן לתת מענה להתחזקות הקנאות האסלאמיסטית, בעיקר לאחר המהפכה האסלאמית באיראן, והן לזכות באהדתם של בני הרוב השיעי. התקרבות זאת באה לידי ביטוי באימוץ רטוריקה אסלאמית (השוואת סדאם חוסיין לצלאח א-דין ולעלי בן אבו טאלב, כינויה של מלחמת איראן עיראק "קאדסיה של סדאם", ובהקצאת תקציבים רבים לבניית מסגדים. בשלהי שלטונו של סדאם הוא אף ניסח תורה מדינית חדשה בשם "הלאומנות המאמינה" (אלקומיה אלמואמינה), שעל פיה רק הערבים הם נושאי בשורתו האמיתית של האסלאם. על פי השמועה, האידאולוג של המפלגה, הנוצרי מישל עפלק, המיר את דתו לאסלאם לפני מותו.