У жовтні 1912 року розпочалась перша Балканська війна. Того ж року чорногорці узяли в облогу Шкодер, серби захопили Ельбасан, Дуррес, Тирану, греки — Яніну. 28 листопада у місті Вльора з'їзд представників різних верств населення, щоб запобігти розділу країни, проголосив Албанію незалежною державою й сформував перший тимчасовий уряд на чолі з Ісмаїл Кемаль-беєм (1844—1919). Незалежність Албанії була визнана Лондонською конференцією послів 20 грудня 1912 року і Лондонським мирним договором 30 травня 1913 року, укладеним після Першої Балканської війни. Проте над Албанією був встановлений протекторат 6 великих держав (Франції, Росії, Великої Британії, Німеччини, Італії і Австро-Угорщини) у вигляді Міжнародного контрольного комітету (МКК). Прибічниками незалежності Албанії виступили дві останні великі держави. Після Другої Балканської війни, згідно Бухарестського договору Косово відходило до Сербії, Печ і Д'яковиця Чорногорії, але Шкодер повертався Албанії. Згідно Флорентійського протоколу 17 грудня 1913 року Греція отримувала південний Епір і Чамерію. Великі держави сформували поліцейські сили, цивільну адміністрацію, підконтрольну МКК.