A finals de setembre de 1963, un cop acabat el primer curs, decidí emigrar a Kuwait a la recerca d'una nova feina i el suport mutu de Mohammad. A mitjans de desembre li fou assignada una plaça de professora a Al Jahra, a uns 32 quilòmetres de la capital kuwaitiana. Durant aquells tres mesos sense feina, presencià per televisió l'assassinat i enterrament del president dels Estats Units John Fitzerald Kennedy, esdeveniment que li provocà llàstima i plor. Si bé, fins al moment, considerava els Estats Units com «una nació de monstres i pocavergonyes capaços de perpetrar qualsevol crim concebible» i Kennedy com un «aristòcrata sofisticat» i «enemic de classe», s'identificà profundament amb la joventut estatunidenca que l'estimava i l'admirava sincerament, així com tingué la percepció, de la mateixa manera que d'altres àrabs, que l'ex-president hauria treballat per a la restauració dels drets dels palestins. No obstant això, aquest sentiment d'esperança s'esvaí amb la «voracitat de Lyndon Johnson» i la «hipocresia de Richard Nixon», els successors de Kennedy al capdavant de la Casa Blanca.