En els temps de la Segona República Polonesa (1918-1939) la majoria del territori prèviament polonès, que havia tingut històricament una barreja de població rutena i polonesa, tenia majories de població bielorussa i ucraïnesa. Després del renaixement de l'estat polonès posterior a la Primera Guerra Mundial, aquestes terres van tornar a estar en disputa, tot i que els polonesos van tenir èxit sobre la naixent República Popular d'Ucraïna Occidental en la Guerra polonesoucraïnesa de 1918-19. Així, amb el naixement de Polònia, i el seu intent d'eliminació de l'estat ucraïnès a Galítsia i Volínia, seguit per la seva Ofensiva a l'oest de Bielorússia - que la RFSS de Rússia va aconseguir contenir amb prou feines, aquests territoris van acabar a les mans de Polònia. Aproximadament un terç de la població del nou estat no era catòlica, incloent-hi un gran nombre de jueus russos que havien immigrat a Polònia seguint una onada progroms ucraïnesos que van continuar fins a 1921. Als jueus se'ls va donar a elegir en un tractat de pau a Riga entre els dos països i diversos centenars de milers es van unir a la ja nombrosa minoria jueva de la Segona República Polonesa.