Během prvních staletí své existence čelila Konstantinopol jen několika námořním hrozbám. Zvláště po Justiniánových válkách se Středozemní moře stalo "římským jezerem". První námořní střetnutí u samotné Konstantinopole se odehrálo během obležení města perskou Sasánovskou a Avarskou říší. Přestože tentokrát byzantské námořnictvo dokázalo proti útočníkům účinně zasáhnout, brzy mělo čekat Byzantskou říši mnohem větší nebezpečí. Tím byli Arabové, kteří v 7. století získali byzantské východní provincie (oblast Sýrie a Egypta) a začali se prosazovat také ve Středozemním moři, což se projevilo zejména ovládnutím Kréty. Toto nové ohrožení vyžadovalo po byzantských císařích více se věnovat mořskému opevnění. To bylo zrekonstruováno na začátku 8. století za vlády Tiberia III. či Anastasia II. Císař Michael II. začal s celoplošnou rekonstrukcí (týkající se zejména zvýšení hradeb), dokončenou ovšem až jeho následníkem Theofilem. Během obléhání města čtvrtou křížovou výpravou se nicméně přímořské opevnění ukázalo jako slabé místo byzantské obrany, a to vzhledem k tomu, že se Bénátčanům podařilo tento úsek hradeb dobýt.