În curând, în regiune s-au dezvoltat trei producători de dantele bazate de mori de apă. În 1896, fondatorii acestor companii și-au combinat resursele și au cumpărat din Imperiul German echipamente de fabrică pentru producerea de pânză din lână. Aceasta a fost prima fabrică de la marginea orașului. În 1903, a fost construită o fabrică pentru prelucrarea cânepei pe malul râului, la nord de centrul vechi al orașului. În mijlocul primei răscoale a revoluției sârbe (1804-1815), a fost construită în oraș o biserică ortodoxă sârbă secretă, prin păcălirea conducătorilor turci că această clădire ar servi ca reședință a preotului orașului și i-a fost adăugat un coș de fum, de unde și numele său "Odžaklija" ("Șemineu"). În 1922, familia Teokarević a deschis o fabrică de pânză din lână în micul oraș Vučje, în apropiere de Leskovac. Până în 1938, fabricile private de textile din orașul Leskovac au angajat 2.560 de lucrători. În anii 1870, existau mii de procesoare de cânepă în Leskovac, producând până la 150.000 de încărcături pe an. Orașul a fost cunoscut cândva sub numele de "„Micul Manchester”", datorită industriei sale textile din secolul al XIX-lea, care era pe locul doi după cea din Manchester, Anglia. Orașul a continuat să fie un centru textil important până la căderea comunismului în Europa de Est, dar din cauza izolării economice a Serbiei, rezultată din războaiele etnice, a locației sale îndepărtate și a eșecului de a privatiza fabricile, industria s-a prăbușit, ducând la depresia economiei din zonă.