La Primera Guerra Mundial transformà i trencà la unitat del Socialisme marxista. D'una banda, la socialdemocràcia marxista havia adquirit experiència de govern i patia una forta deriva reformista que l'empenyia a la col·laboració amb un Estat liberal transformat també per la guerra. D'una altra, les forces de l'esquerra de la Conferència de Zimmerwald, encapçalades per Lenin a Rússia havien dut a terme una revolució obrera que havia pres el Poder de l'Estat rus en descomposició i oferia una alternativa a la línia del Socialisme marxista col·laboracionista amb l'Estat durant la guerra, per tal com oferia la fi de la guerra a Rússia. Aquesta Segona Revolució Russa de 1917 s'emmarcà en la crisi de 1917 que assolà tota hora i que es traduí en un esclat revolucionari de part de soldats i obrers contra la guerra i els governs que la mantenien. La Segona Revolució Russa de 1917 fou l'única que triomfà i permeté que els bolxevics muntaren un govern revolucionari basat en els sòviets. A més, pretenien d'estendre la revolució obrera i socialista arreu d'Europa, començant per Alemanya, bastió del Socialisme marxista. La Spartakus Bund de Rosa Luxemburg i Karl Liebknecht provà de fer una revolució d'estil bolxevic al 5 de gener de 1919, però fracassà i fou sanguinàriament reprimida per les forces socialdemòcrates que havien pres el poder a Alemanya, després de la revolució socialdemòcrata que les forces socialistes que havien pactat amb l'Estat liberal burgès durant la guerra havien dut a terme el 9 de novembre de 1918 per preparar el camí vers una utòpica pau sense annexions. La ruptura dins la família del Socialisme marxista s'evidenciava.