Fill d'un magistrat de l'Audiència de Madrid, va estudiar dret a França i a Madrid, on es va doctorar. Home d'ideals republicans, va tenir un escó de diputat per Madrid. Va treballar en el Ministeri d'Ultramar, hi va renunciar en iniciar-se la Restauració. Va treballar com a corresponsal literari en "L'Imparcial", on va enviar cròniques sobre l'Exposició Universal de París en 1878, després va col·laborar a "El Correo", òrgan polític de Sagasta i a "La Ilustración Española y Americana". Va romandre a París fins tardor de 1880. La seva tasca periodística es projectà també a "La Europa", "El Progreso" y en "Los Madriles", i va col·laborar a "La Revista de España", "El Cuento Semanal", "Los Contemporáneos", "La Esfera" i moltes altres publicacions. "Lázaro, casi una novela" (1882), va ser la seva primera narració extensa, sobre la crisi d'un jove sacerdot. Després se succeïren les novel·les "La hijastra del amor" (1884), "Juan Vulgar" (1885), "El enemigo" (1887), "La honrada" (1890), "Dulce y Sabrosa" (1891), "Sacramento" (1910), "Juanita Tenorio" (1910) i "Sacramento" (1914), la seva última novel·la. En 1884 va ser escollit secretari primer de la secció de literatura de l'Ateneo de Madrid. El 1900 va ingressar en l'Acadèmia Espanyola amb un discurs sobre el polític gadità Emilio Castelar al que va contestar Juan Valera. El 1902 va ingressar en l'Acadèmia de Belles arts, on va pronunciar un discurs sobre l'escassetat del nu en l'art espanyol. A les eleccions generals espanyoles de 1903 va ser escollit, al costat de Joaquín Costa i Nicolás Salmerón, diputat republicà per Madrid. Va ser Vicepresident del Patronat del Museu del Prado i Bibliotecari i secretari perpetu de l'Acadèmia de la Llengua. El Govern de França li va atorgar la Legió d'Honor en grau de comanador.