Az 1918–19-es németországi forradalom alatt a Berlini Munkás- és Katonatanács tagja volt, majd Poroszország mezőgazdasági minisztere lett. 1919 januárjában a weimari nemzetgyűlés, 1920–1933-ig a Reichstag tagja. A sikertelen Kapp-puccs után Poroszország miniszterelnöke lett, mely tisztséget két, 1921-ben és 1925-ben történt rövid idejű megszakítás mellett 1932-ig viselt. Vezetése alatt Poroszország kormánya volt az első a weimari köztársaságban amiben az SPD, a Német Demokrata Párt (Deutsche Demokratische Partei – DDP), a Centrum Párt (Deutsche Zentrumspartei) és a Német Néppárt (Deutsche Volkspartei – DVP) részvételével nagykoalíció alakult. Braunnak rendkívüli tehetsége volt a koalíciós tárgyalások kivitelezésére és a koalíciós kormányok vezetésére. Bár ironikusan "„vörös cárnak”" nevezték, de az autokratikus hagyományokkal rendelkező Poroszország lett a legdemokratikusabb tartomány a weimari köztársaságban, melyet a "köztársaság demokratikus védőbástyájának" is tekintettek. Ezen sikeres időszak alatt, 1925. március 25-én az SPD elindította a birodalmi elnökválasztás első fordulóján, melyen 7,8 millió szavazatot szerzett, mely az összes szavazat 29%-át jelentette, amivel a második helyen végzett.