Подобно на други номадски народи, навлезли в Европа от Азия, маджарите нахлуват като военна сила, предшествайки формирането на държавността. Кралската династия на Арпадите, за която множество историци смятат, че е свързана с българския владетелски род Дуло произлиза от редовете на военните вождове на маджарите. След първоначален период на опостушителни грабителски набези в Европа маджарските племена приемат християнството в католическата деноминация и през Средновековието Кралство Унгария се утвърждава като едно от най-силните държавни формирования на континента. Кралете на Унгария често придобиват по военен или мирен път троновете на Бохемия и Полша, a със смъртта на последния владетел от династията на Трпимировците от 1102 г. Хърватия е в персонална уния с Унгария, чийто крал е крал и на Хърватия. Унгарската армия е мощна военна сила и се счита, че Битката при Мухи от 1241 г. спира монголското нашествие в Европа, макар да е разорителна за Кралството. В периода на Късното Средновековие „Черната армия“ на крал Матяш Корвин (син на регента Янош Хуняди) е първата професионална военна сила в Европа, източник на много нововъведения във военното дело. Но Битката при Мохач от 1526 г., в която голяма част от унгарската аристокрация и самият крал падат в боя с османските турци, слага край на унгарския суверенитет. Династичен брак между Хабсбургите и унгарския клон на Ягелоните дава на първите легитимни претенции върху унгарския престол и след смъртта на Лайош II при Мохач австрийският владетелски дом става основната движеща сила за възпиране на отоманците и освобождаване на унгарските и хърватските земи, завладени от Османската империя. След превземането на Будапеща през 1686 г. императорът на Свещената римска империя, властващ във Виена, прибавя Унгария към владенията си, окончателно освободена от Османците с военна сила и с мирен договор от 1699 г.