Mișcările populare care au promovat ideea unei "enosis" (încorporarea teritoriilor grecești disparate într-un mare stat grec) au condus la alipirea Cretei (1908), a Insulelor Ionice (1864) și a Arhipelagului Dodecanez (1947). Apelurile la realizarea unei "enosis" a fost, de asemenea, o caracteristică a politicii cipriote în timpul dominației britanice. În timpul perioadei interbelice unii politicieni naționaliști greci au luat în considerare asimilarea comunităților creștin-ortodoxe de albanezi, aromâni și bulgari în cadrul națiunii grecești. Iredentismul grec, „Megali Idea”, a suferit un regres după Războiul Greco-Turc (1919-1922) și genocidul grec din Anatolia. De atunci, relațiile greco-turce au fost caracterizate prin tensiuni între poporul grec și poporul turc, care au culminat cu invazia turcă în Cipru (1974).