Danmark var under Karl Gustav-krigene på nippet til at blive erobret af Sverige, og ved Roskildefreden i 1658 afstod landet Skåne, Halland, Blekinge og Bornholm, mens Norge afstod Bohus og Trondhjem len. Efter den svenske belejring af København i 1659 var slået fejl og svenskerne var blevet drevet ud af Fyn, indgik parterne en ny fredsaftale ved freden i København i 1660, hvor Danmark fik de norske len og Bornholm tilbage. Stormagterne ønskede ikke, at Sverige fik det besatte Sjælland, men var på den anden side tilfredse med, at kontrollen med Øresund nu blev delt mellem de to stridende parter. Det var imidlertid et forarmet land, der blev reddet. Både de fjendtlige og de allierede tropper havde hærget landet, og pestepidemier, årtiers forøgede skattetryk og dårlige landbrugskonjunkturer havde lagt landsdele mere eller mindre øde. Staten var på fallittens rand efter at have lånt kæmpe beløb hos pengeudlånere for at finansiere krigene. Disse pengeudlånere havde til gengæld fået krongods i pant, men da det netop var krongodset, der gav staten indtægter, var det svært at skaffe midler til kreditorerne.