Durant les primeres hores del 31 de maig de 1916, tota la "Hochseeflotte" alemanya va salpar a la mar en un intent d'interceptar les unitats aïllades britàniques al mar davant de la costa de Dinamarca; la intercepció de missatges de ràdio va permetre als britànics de conèixer de la sortida dels alemanys, i tota la "Gran Fleet" va salpar sota la direcció de l'almirall John Jellicoe.A la tarda del 31 de maig, les dues f lotes es van enfrontar a la costa de Jutlàndia. Després d'una primera lluita entre els creuers de batalla de Hipper i Beatty, els cossos centrals de les seves flotes van entrar en contacte. Els alemanys, superats en nombre, van intentar de tornar a la seva base, perseguits pels britànics; després d'una sèrie de maniobres complexes i gràcies a la foscor de la nit, Scheer va ser capaç de trencar el contacte i va portar la seva flota a la base. La batalla de Jutlandia, la major batalla naval de la guerra, va tenir un resultat controvertit: si els alemanys van infligir a l'enemic més pèrdues que ells (la "Gran Fleet" va perdre 3 creuers de batalla, 3 creuers cuirassats, 8 destructors i 6.945 homes, contra 1 creuer de batalla, 1 cuirassat pre-dreadnought, 4 creuers lleugers, 5 destructors i 3.058 homes de la part alemanya), l'acció no va posar en perill les operacions de la flota britànica en la zona, encara oponent considerablement més fort i completament capaç de mantenir el bloqueig naval d'Alemanya.