Cum în acea perioadă nici guvernul, nici populația belgiană nu arătau vreun interes pentru colonialism, tot acest teritoriu uriaș a ajuns să fie deținut personal de regele Leopold al II-lea. La Conferința de la Berlin din 1884, regele a primit oficial dreptul de stăpânire asupra a ceea ce a fost numit Statul Independent Congo. Puterile europene au fost de acord cu pretențiile regelui belgian cu condiția expresă ca acesta să suprime comerțul cu sclavi în Africa răsăriteană, să promoveze politicile umanitare, să garanteze comerțul liber și să încurajeze misiunile de creștinare a populațiilor locale. Obiectivul lui Leopold al II-lea era însă obținerea unui profit cât mai mare din exploatarea resurselor naturale ale regiunii, în special din valorificarea fildeșului și cauciucului. natural. Pentru atingerea obiectivelor sale economice, el a emis o serie de decrete, care pot fi considerate în zilele noastre genocid. El a obligat muncitorii locali să îi furnizeze cauciuc și fildeș fără să le plătească în vreun fel aceste mărfuri. Familiile lucrătorilor erau ținute ostatice până când aceștia furnizau cota ordonată de cauciuc sau fildeș. În cazul în care normele nu erau îndeplinite, ostaticii puteau fi executați. Sate întregi, care au refuzat să lucreze, au fost incendiate, copii uciși, iar bărbaților li s-au tăiat mâinile. Aceste brutalități au dus la izbucnirea unor răscoale, care au fost zdrobite cu ușurință de militarii europeni mult mai bine dotați tehnologic și mai bine pregătiți de luptă. Localnicii au încercat să scape de munca forțată fugind în junglă și distrugând plantațiile