Після невдачі з реалізацією ідеї «крайовців» про єдність всіх литовсько-білоруських губерній і повалення російського самодержавства в лютому 1917, лідери МТСГ, які керували Польською маткою Мінської землі — спадкоємицею Польського товариства «Просвіта», взяли орієнтир на політичну суб'єктність Білорусі, проявили себе патріотами Білорусі і висловлювалися проти входження Білорусі до складу Польщі, припускаючи лише державний союз із нею. У Мінську, який підпорядковувався тоді владі Тимчасового уряду Росії на чолі з князем Георгієм Львовим, Мечислав Паровський 2 квітня 1917 року виступив у міській думі з вимогою запровадження навчання білоруською мовою, якої офіційно не було в Російській Імперії, і висловився, що білоруси мають право відродити свою писемність, якою широко користувалися ще в XVI ст. Крім того, Польська матка Мінської землі планувала усунути або підпорядкувати собі мережу тимчасових польських шкіл, що були створені в Мінській губернії організаціями біженців з польських губерній. А серед тих польських біженців визначальний вплив мали польські «ендеки», які висловлювалися проти політичної суб'єктності Білорусі і за входження Білорусі (або її частини) до складу польської держави у статусі звичайних польських земель з подальшою полонізацією місцевих жителів.