От началото на войната (5 октомври) войските на балканските съюзници повеждат концентрично настъпление към Солун – най-големия град в Македония, подвластен на Османската империя. Гръцката армия настъпва от Тесалия по долината на Бистрица, а българската Седма пехотна рилска дивизия се спуска покрай Струма. След Кумановската битка, в която разбиват главните турски сили в Македония, в надпреварата към Солун се включват и сръбски войски. Съюзниците не съгласуват действията си, но въпреки това сравнително малобройните османски сили не успяват да им се противопоставят. Между 9 и 13 октомври Струмският корпус търпи поражения от българите в боевете при Симитли и при Крупник. На 20 октомври Осми корпус е разбит от гърците в сражението при Енидже Вардар. Скоро след това Струмският корпус изоставя Рупелския пролом и отстъпва към Солун, преследван от Рилската дивизия. В този момент османските войски са деморализирани. Стотици войници дезертират или се разбунтуват, за да се предадат на съюзниците. На 22 – 23 октомври българите преодоляват пролома и завземат Демир Хисар при минимална съпротива от турския ариергард. Авангардът на 7-а Рилска дивизия влиза в Кукуш заедно със сръбска конница (от Дунавския конен полк) на 25 октомври.