Овакво стање у земљи доводило је до незадовољства. 1806. године Наполеон је угушио устанак сељака у планинама Калабрије под вођством калуђера Фра-Дјавола. 1807. године на југу Италије поникло је тајно удружење карбонара (угљара) које је себи дало задатак борбу против француског угњетавања и националну независност. Ипак, покрет у то време није узео већих размера. Након пораза Наполеона код Лајпцига и уласка савезника у Париз, Наполеон је протеран на Елбу, највеће острво у Тосканском архипелагу. Тамо је провео десет месеци након чега је поново покушао обновити Француско царство. Поражен је у бици код Ватерлоа 1815. године након чега је протеран на Свету Јелену где је провео остатак живота. Након Наполеоновог пораза, у Италији је обновљена аустријска власт