Revolutionsdagen den 9 november överlämnade prins Max rikskanslersposten till Ebert, som mottog den, men under händelsernas tryck den 10 november fann sig föranlåten att i stället inträda som en av de sex "folkombudsmännen" i en provisorisk sexmannaregering, där han delade presidiet med den oavhängige socialdemokraten Haase. Efter de oavhängigas utträde ur regeringen (28 december samma år) var Ebert formellt dennas ledare, med Gustav Noske som dess förnämsta drivande kraft. Av den i Weimar sammanträdda nationalförsamlingen valdes han den 11 februari 1919 med 277 av 328 avgivna röster (51 avhöll sig från att rösta, och 49 röstade på Arthur von Posadowsky-Wehner) till provisorisk rikspresident och utsåg då Scheidemann till ministerpresident.