Skälet till att kartera Skåne för militära ändamål var hotet från Napoleon på kontinenten - och Skåne var således det ställe som först skulle kunna bli angripet. Fältmätningsbrigaden bildades 1811 och karteringarna tog sin början i maj 1812. Under 1813 och 1814 låg arbetet nere, då brigaden deltog i fälttågen på kontinenten, men det återupptogs 1815. Arbetet avbröts dock efter 1820 när 108 kartblad av 135 planerade var färdiga. Anledningen till detta var att det fanns trakter av landet som ansågs viktigare att kartera än nordöstra Skånes skogar (efter Napoleons fall kom det största militära hotet mot Sverige från Ryssland i öster). Vidare beslutades att kartering i så detaljerad skala som 1:20 000 endast behövdes i "undantagsfall" och för landet som helhet var 1:100 000 en tillräcklig noggrannhet (arbetsinsatsen skulle annars bli alltför dyr och tidskrävande) och detta arbete påbörjades i Svealand. Den skånska kartan var ju militär, och därför hemlig, så den kom inte till användning och föll med tiden i glömska eftersom det kartverk som sedan gavs ut offentligt (från slutet av 1850-talet), "Topografiska corpsens karta öfver Sverige", var i skala 1:100 000. Det ursprungliga kartmaterialet "återupptäcktes" på Rikets allmänna kartverk 1935 av Helge Nelson, dåvarande professorn i geografi vid Lunds universitet. Häradsbeskrivningarna förvarades dock på Krigsarkivet och kom inte i dagens ljus förrän på 1980-talet