Med iransko-Iraško vojno so iraške sile uporabljale kemično orožje tako proti iranskim silam kot tudi proti kurdskim civilistom. Leta 1981 je Iran prvič poročal o uporabi tovrstnega orožja z iraške strani, tri leta zatem pa so uporabo potrdili še Združeni narodi. Prvotna uporaba v zgodnejših letih vojne je bila zaradi pomanjkljivega znanja premalo učinkovita za odločilne zmage, kar je med ostalim vodilo do žrtev na lastni strani. V poznejših letih vojne je uporaba postala veliko bolj sofisticirana, in sicer so iraške sile proti sprednjim iranskim položajem uporabljale živčne bojne pline (npr. tabun), proti stranskim logističnim področjem pa iperit. Iranska vojska je bila sestavljena predvsem iz mladih, slabo izurjenih in oboroženih, vendar fanatičnih vojakov, imenovanih "bassij", ki so bili še posebej izpostavljeni bojnim plinom, zaradi česar so iranske ofenzive spremljale hude izgube. Kljub temu predstavljajo žrtve zaradi kemičnega orožja le 3-5 % vseh žrtev v vojaških spopadih.