Крајем јуна поново одлази у Београд, где га 22. јуна затиче вест о нападу на Совјетски Савез. Истог дана је напустио Београд и прешао у Панчево, а одатле у Велики Бечкерек. Заједно са њим из Београда је пошао и Ратко Митровић Шиља, члан ЦК СКОЈ-а који је од стране ЦК КПЈ био одређен за партијског инструктора у Војводини. На салашу Жарка Туринског, одржан је 23. јуна састанак Покрајинског комитета КПЈ за Војводину на коме су пренете одлуке Политбироа ЦК КПЈ о покретању оружаног устанка и формиран је Штаб Народноослободилачких партизанских одреда Војводине, у саставу — Данило Грујић, командант, Тоза Марковић, политички комесар и Жарко Турински, члан. На овом састанку Жарко је поједине чланове ПК КПЈ распоредио у поједине области како би тамо радили на организовању устанка — Иван Вијоглавин и Гордана Ивачковић су послати у Бачку да помогну Радивоју Ћирпанову, а Стевица Јовановић је био упућен у јужни Банат да помогне Славку Мунћану. Такође, Жарко је на овом састанку члановима ПК КПЈ предочио — "борба ће бити тешка и крвава и има мало вероватноће да било ко од нас преживи". То се и догодило јер је крај рата доживело само двоје чланова ПК КПЈ за Војводину — Аћим Груловић, који се током рата налазио у Срему и Гордана Ивачковић, која је била у затвору у Мађарској, док су сви остали који су били у Бачкој и Банату погинули.