У овом периоду, једина два вида сликарства која постоје су фрескопис и иконопис. Од икона, које су свакако постојале, није сачувана нити једна, док су фреске сачуване у врлој малој мери. Њихови остаци могу се видети у Петровој цркви у Старом Расу, Светом Михаилу у старом Стону (око 1080. године), Светом Јовану Претечи на острву Шипану (крај XI века), Светом Илији на Лопуду код Дубровника (око 1100. године), Светом Николи на Пријеком у Дубровнику (око 1100. године), рушевинама у Панику код Требиња и Светом Томи у Кутима код Херцег Новог (почетак XII века). У првој фази, настају споменици у којима су заступљени било византијски (Петрова црква, Свети Јован), било романички утицаји (Свети Михаило), да би касније, на прелазу из XI у XII век, дошло до преклапања ова два стила и настанка новог, по угледу на сликарство јужне Италије, који свој својеврстан врхунац достиже сликарством, чији су фрагменти пронађени у рушевинама Светог Томе. Поређењем пронађених фресака са онима из непосредног окружења, насталим у истом периоду, истраживачи су закључили да су постојале домаће сликарске радионице, највероватније у Дубровнику и Котору.