У данашњој Србији, због важности насталих Ратом на Косову и Метохији по распаду Југославије и парадоксалног проблема настаолог Резолуцијом Савјета безбједности ОУН 1244 он је најпознатији као аутор књиге «Турска и хеленизам.У свом раду јасно одражава војну сарадњу Француске и Србије у Краљевини Срба, Хрвата и Словенацапротив заједничких непријатеља у рату као "природни" наставак вишевјековних, добро учвршћених француско-српског односа. Борба на страни Француске представљана је као одбрана класичних вриједности, па према томе свеопштих вриједности слободе и једнакости које је преузела Француска револуција, наспрам "варварства германизма". Српске побједе на Церу и Колубари тумачене су као тријумф слободе и упоређиване са побједама Грка на Маратонском пољу, Саламини и Платеје или Француза на Валмију. Разлика између француског републиканизма и српског монархизма превазилажена је тако што је подвлачен национални карактер српске династије. Краљ Петар је поређен са француским генералима из времена Револуције који су, не штедећи своје животе, равноправно са војницима учествовали у окршајима на бојном пољу.