Једна група је заснована на пробугарском карактеру организације ВМРО и овај устанак сматра бугарском врховистичком провокацијом изршеном у оквиру припрема за Други балкански рат. Основ за овакве ставове је то што су сви учесници у устанку били чланови пробугарске ВМРО (судјеловали су и сами официри Бугарске војске који су били у комитским четама), што је устанак требало да буде синхронизована са бугарском војском, али је због откривања припрема за устанак он избио пре предвиђеног термина. Ова група ставова је била преовладавајућа све до формирања независне Северне Македоније 1991. године. Постоје и данас бројна удружења грађана из Тиквешког региона (Искон, Неготински круг, Млади потенцијали, Фебус, Детски парламент, Ековита, Светлина, Демократска жена и Будење) која упркос политичкој подршци другачијим тумачењима ових догађаја, наводе о Тиквешком устанку сматрају пробугарским фалсификатом и бугарском пропагандом. Македонски војни историчар Ванче Стојчев је један од оних који сматрају да је устанак био исцениран од стране пробугарски настројених припадника ВМРО који су у историји познати као поборници припајања Македоније Бугарској и да је устанак имао за циљ да се изманипулицише македонским народом циљу остварења овог циља.