Флавије Валерије Константин ("Flavius Valerius Constantinus"), познатији као Константин Велики, изабран је за цара по препоруци свог умирућег оца и уз помоћ присутне војске. Галерије је Константина прихватио не као августа, већ као цезара Севера. Константин је важио као најмлађи по рангу у царском колегијуму, али су се прилике закомликовале када се Максимијанов син Максенције такође 306. прогласио за цара у Италији. И Максимијан се вратио на власт и Север је убијен у походу на Италију. Галерије није могао да заустави даљи развој догађаја иако је 308. у Карнунтуму код Беча обезбедио избор Лицинија за августа запада. Тај потез је омогућио да се првобитни Диоклецијанов систем наруши и 310. сва четворица легитимних владара су носили титулу августа. Привид тетрархије је прекинут када је 311. умро Галерије чиме је отпочела серија грађанских ратова. Константин је 312. уклонио Максенција после чувене битке код Милвијског моста, а 316. је отео свом дотадашњем савезнику Лицинију све територије у Европи сем Тракије. Константин је 324. по други пут поразио Лицинија и овога пута га потиснуо у приватан живот да би га наредне године и погубио. Након тога, Константин је почео са планском обуком својих младих синова за будуће владарске задатке. Под надзором преторијанских префеката слао их је у различите делове царства. Поред тога, једно од најзначајнијих достигнућа Константинове владавине била је инаугурација Новог или Другог Рима на Босфору 11. маја 330. године који су већ савременици почели да зову Константинпољ ("Константинов град"). Последње године живота Константин је посветио ратовима на доњем Дунаву против Гота и Сармата и припремама за велики поход против Персије. У току тих припрема је и умро 22. маја 337. у Никомедији.