Почетком јула 1944, заједно с групом истакнутих руководилаца, међу којима су били Благоје Нешковић, Мома Марковић, Коча Поповић и др, бродом је пребачена у Бари, а одатле авионом у село Косанчић, код Бојника. На терену јужне Србије, активно је политички радила на стварању и јачању организација Народноослободилачког покрета, као и припремама за оснивање Антифашистичке скупштине народног ослобођења Србије (АСНОС). У августу 1944. кооптирана је у чланство обновљеног Главног Народноослободилачког одбора Србије. После продора јединица НОВЈ у Србију и борби за њено ослобођење, чланови војно-политичког руководства Србије, међу којима је била и Цана, стално су мењали своје средиште — боравили су најпре у Нишкој Бањи, Аранђеловцу, Крагујевцу и на крају у ослобођеном Београду. Овде се након четири године, сусрела са браћом Животом и Бошком и сестром Радмилом. Убрзо потом, из Совјетског Савеза вратио се њен тринаестогодишњи син Владимир.