1914. június 13-án, René Viviani kormányában, ismét elvállalta a hadügyminiszteri tisztséget. Az első világháború kitörése után azonban lemondott és 1914. augusztus 26-ától vezérkari századosként ismét katonai szolgálatot látott el a 14. hadtest kötelékében. A Deuxième Bureau (francia katonai felderítés) vezetőjeként az összekötő tiszt szerepét látta el. Hamarosan zászlóaljparancsnokká nevezték ki és 1914. november 14-én Francia Becsületrend lovagja lett. Egy évvel később alezredessé lépették elő. 1915. július 27-én, a Vogézekben fejsérülést szenvedett. Hamarosan már ezredesként szolgált és megbízták a 6. gyalogos vadászdandár parancsnoki feladatainak ellátásával. Újra megsebesült, majd 1917. szeptember 11-én dandártábornokká léptették elő és előbb kinevezték a 213. territoriális gyalogdandár, majd a 162. gyalogos hadosztály parancsnokának. Katonai szolgálatáról hű képet fest az általa, az első világháború során szerzett nyolc kitüntetés, valamint gyors előmenetele. Legkedvesebb emléke az volt, hogy 1918 novemberében a francia csapatok élén bevonult a felszabadított Colmarba és így Elzászban élhette át a fegyverszünetet. A Francia Hadi Keresztet (Croix de Guerre) és a Francia Becsületrend főtiszti méltóságát is elnyerte.