Після свого повернення до Англії 1274 року Едуард ніколи більше не брав участі у хрестових походах, але він стверджував, що мав такий намір й у 1287 році він прийняв знак хреста. Цей намір до 1291 року впливав на його зовнішню політику. Для того щоб підняти європейців на повномасштабний хрестовий похід необхідно було попередити конфлікт між великими принцами на континенті. Головною перепоною цьому був конфлікт між французьким домом Анжу й королівством Арагон в Іспанії. У 1282 році жителі Палермо повстали проти Карла Анжуйського і звернулись за допомогою до Педро III, короля Арагонського й у ході так званої «Сицилійської вечірні», перебили усіх французів, після чого коронували Педро III як короля Сицилії. У війні, що спалахнула, Карл Салернський, син Карла Анжуйського, потрапив у полон до арагонців. Французи почали складати план наступу на Арагон, тут уже вбачалась загроза повномасштабної європейської війни. Для Едуарда було вкрай важливим попередити війну й у 1286 році в Парижі він розірвав перемир'я з Францією, що сприяло звільненню Карла Анжуйського. Однак зусилля Едуарда виявились неефективними. У 1291 році мамелюки звели нанівець його плани, взявши Акру, останню християнську твердиню в Святій землі.