V polovině padesátých let byl vytvořena společná vláda radikálů a liberálů, ale nebyla příliš úspěšná. V těchto letech se Španělsko účastnilo několika ozbrojených konfliktů – Krymské války, tažení do Kočinčíny (1858–1862 spolu s Francií), španělsko-marocké války (1859–1860), rekolonializace Dominikánské republiky (1863–1865), první tichomořské války. Až na území v Maroku (rozšíření Ceuty a Melilly a získání Ifni) nepřinesly tyto války Španělsku žádné zisky. V šedesátých letech postihly Španělsko hospodářské obtíže a v důsledku neshod, jak je řešit, k tomu přistoupil rozklad Liberální unie. Liberálové a radikálové se však shodli v roce 1866 v Ostende na odstranění královny. To se podařilo po státním převratu vedeném generálem Joanem Primem v roce 1868, v jehož důsledku odešla Isabela do exilu do Francie.