Roku 1613 během rusko-polské války polská vojska osadu vydrancovala a vypálila. Většina osady byla zničena a obyvatelé vyvražděny. V roce 1615 byly ňonocké solné doly předány Kirilovskému klášteru. Ňonoksy se rychle vzpamatovaly z polského vpádu a brzy pokračovaly ve zpracování soli. Ale na trhu se v polovině 17. století objevila levnější sůl z dolního toku Volhy a zpoza Uralu. Tím začal postupný úpadek vesnice. Na konci 17. století byly již všechny lesy v okolí vesnice vykáceny a výroba soli se prodražovala. V roce 1705 byl vyhlášen carem Petrem I. Velikým státní monopol na obchod se solí, byla stanovena státní výkupní cena od solivarníků. Severská výroba soli byla pod výkupní cenou. V roce 1847 se objevil nedostatek soli v Rusku, místo podpory domácí výroby se guvernér Archangelsku rozhodl nařídit bezcelní dovoz zahraniční soli do Ruska v neomezeném množství. To definitivně ukončilo nerentabilní výrobu soli v Ňonoksy.