Během velké války došlo k výrobě a prvnímu bojovému nasazení moderních tanků. S myšlenkou na vývoj obrněného vojenského vozidla, jež by dokázalo překonat území nikoho, dobýt nepřátelské zákopy chráněné ostnatým drátem a kulometnou palbou a krýt přitom postupující pěchotu, přišel britský důstojník Ernest Swinton již v roce 1914. V září 1915 Britové otestovali prototyp tanku, později nazývaný "Little Willie", avšak prvním typem tanku, který byl nasazen přímo v boji, se stal tank Mark I. 15. září 1916 využili Britové tyto stroje během bitvy na Sommě. Kvůli snaze o rychlé zapojení této nové zbraně nebyly dostatečně vycvičeny posádky tanků a stroje často vyřazovaly provozní problémy a technické nedokonalosti. Přesto však tanky výrazně povzbudily britskou morálku a na vývoji této zbraně začaly pracovat i další země. Francouzi v roce 1916 nasadili lehce obrněný Schneider CA1 a v roce 1917 vyvinuli lehký tank Renault FT-17. Německé velení z počátku novou zbraň podcenilo a s vývojem tanků začali Němci teprve v roce 1917. Německá armáda nasadila na západní frontě těžké tanky A7V, Britové přišli s vylepšenou verzí Mark IV během bitvy u Cambrai. Po válce se úpravou taktiky a zapojením této nové zbraně v armádě zabýval především britský generálmajor J. F. C. Fuller. V poválečném Německu, kterému vlastnění tanků explicitně zakazovala Versailleská smlouva, se průkopníkem nové zbraně a obrněných motorizovaných jednotek stal důstojník Heinz Guderian.