Виетмин след това сътрудничи с френските колониални сили, за да избива поддръжниците на виетнамските национални движения. Накрая, комунистите потискат всички некомунистически партии, но не успяват да си осигурят примирие с Франция. В последните дни на 1946 г., след година на дипломатически провали, Демократична република Виетнам решава, че войната е неизбежна. Бомбардирането на Хайфон от френските сили само потвърждава убеждението, че Франция няма намерение да допусне автономна и независима виетнамска държава. На 19 декември 1946 г. Хо, представящ правителството си, обявява война срещу Френския съюз, поставяйки началото на Индокитайската война. Виетмин, по това време основно въоръжен с мачете и мускети, напада незабавно френските позиции, използвайки димки от слама с люти чушки, разрушавайки бронирани коли със самоубийствени противотанкови гранати и коктейли Молотов и задържайки контраатаките чрез пътни заграждения и противопехотни мини с чакъл. След два месеца сражения изтощените войски на Виетмин се оттеглят, систематично разрушавайки важната инфраструктура. Съобщава се за залавянето на Хо от група френски войници, предвождани от Жан-Етиен Валюи, във Виет Бак. Въпросната личност, обаче, се оказва съветник на Виетмин, който по-късно е убит при опит за бягство.