При парламентарните конституционни монархии, легитимността на неизбрания чрез избори държавен глава обикновено произтича от мълчаливото одобрение на народа чрез избраните от него представители. По време на Славната революция английският парламент действал по своя собствена воля при избора на нов крал и кралица (властвалите заедно Мери II и Уилям III). По същия начин, абдикацията на Едуард VIII е изисквала гласуването на закон в парламентите на всяка от страните в британската общност поради независимостта от монархията на всяка една от държавите в лична уния. При конституционните монархии, позицията на монарха е създадена от конституцията и би могла легитимно да бъде отхвърлена чрез една демократична процедура на конституционна промяна, въпреки че често има сериозни процедурни препятствия пред подобен процес (както например в конституцията на Испания).