Позитивна проґрама Ахмада спиралася на слабке «озахіднення» іранського суспільства — воно ще не зруйноване «механістичною» буржуазною цивілізацією. Ми, писав Ахмад, ще по-справжньому не знайомі з машиною, ми ще не відчуваємо на собі її випливу, що примусово реґляментує життя инших. Вихід для іранців полягає у поверненні до «витоків», до коріння, до ісламської реліґійної мудрості, до шиїзму як фундаменту іранського націоналізму. Ахмад вважав помилкою духовенства його угодовська позиція по відношенню до влади. Відступ реліґії після революції 1905-1911 рр. є стратеґічним прорахунком, що полегшив проникнення в Іран західного імперіялізму та його впливу на країну. Вихід з кризи Ахмад бачив у створенні єдности реліґійної і політичної влади. Ці ідеї великою мірою були втілені на практиці Ісламською революцією в Ірані (1978-1979).