Надалі китайці поступово нарощували свою присутність в Тибеті. Китайці декларували тактику «добрими справами знаходити друзів». У 1956 році був заснований Підготовчий комітет по створенню Тибетського автономного району. З середини 1950-х років на тибетських землях Кам і Амдо, що входили до китайських провінцій, почалися форсовані реформи, що супроводжувалися масовими репресіями, стратами, знищенням релігії і китаїзацією. Це викликало невдоволення народу, почалися повстання, які до 1959 р. перекинулися на Центральний Тибет (У-Цанг, тобто на територію, яку контролював уряд в Лхасі). Їх придушення супроводжувалося проведенням реформ. Більшість монастирів було закрито і частково зруйновано, буддійські статуї в основному вивезені в Китай і переплавлені, дорогоцінні камені з них вилучено, твори релігійного мистецтва, які не містили господарсько цінних матеріалів, в основному знищені, значна частина населення репресована або знищена. Згідно з китайськими джерелами, в 1959 році в майбутньому ТАР були проведені демократичні реформи», в ході яких був ліквідований «відсталий феодально-кріпосницький режим».