Въпреки задържането на Мусолини за противопоставяне на италианско-турската война в Африка, след кризата на Абисиния от 1935 – 1936 г. във Втората италианско-етиопска война, Италия нахлува в Етиопия свързани с италианските инциденти, над неясната граница между Етиопия и италиански Сомалиленд. Историците все още са разделени за причините за нападението над Етиопия през 1935 г. Някои италиански историци като Франко Каталано и Джорджо Рохат твърдят, че нашествието е акт на социален империализъм, като твърди, че Голямата депресия сериозно е накърнила престижа на Мусолини и че той има нужда от чужда война, за да разсее общественото внимание. Други историци като Пиетро Пасторели твърдят, че нахлуването е стартирано като част от една експанзионистична програма, за да превърне Италия в основна власт в района на Червено море и Близкия изток. Средно интерпретиране е предложено от американския историк Макгрегър Нокс, който твърди, че войната е започнала както от чужди, така и от вътрешни причини, като и двете са част от експанзионистичните планове на Мусолини и са предназначени да дадат на Мусолини триумф във външната политика, за да прокара фашистката система в по-радикална посока у дома. Италианските сили са много по-добри от абисинските сили, особено във въздушната власт, и те скоро побеждават. Императорът Хайле Селасие е принуден да напусне страната, а Италия влиза в столицата Адис Абеба, за да провъзгласи империя през май 1936 г., което прави Етиопия част от италианска Източна Африка.