Після війни посилився контроль за роллю імператора у війні та мілітаризмі. Для багатьох істориків, таких як Акіри Фудзівари, Акіри Ямади, Пітера Вецлера, Герберта Бікса та Джона Дауера, генерала Дугласа Макартура та Головного управління окупаційними військами (ГУОВ) протягом перших місяців окупації Японії щодо звільнення Хірохіто та всієї імперської родини від кримінального переслідування на Токійському трибуналі було важливою роботою зменшити роль, яку зіграв імператор під час війни. Вони стверджують, що повоєнний погляд був зосереджений на імперських конференціях і пропустив численні зустрічі «за завісою хризантем», де реальні рішення приймалися між імператором Сьовою, його керівниками штаб-квартири та кабінетом. Для Фудзівари «теза про те, що імператор не міг скасувати рішення уряду, є міфом, сфабрикованим після війни».