Abramsin panssaroinnin kehittäminen aloitettiin kylmän sodan loppuvuosina Länsi-Saksassa, missä Abramseja säilytettiin yhdysvaltalaisissa sotilastukikohdissa mahdollisen Neuvostoliiton hyökkäyksen varalta. Länsisaksalaiset Abramsit päällystettiin ylimääräisellä lisäpanssaroinnilla, jotta ne olisivat olleet mahdollisimman kestäviä ja tehokkaita neuvostoliittolaisia taistelupanssarivaunuja vastaan. Kylmän sodan päättyminen ja Neuvostoliiton romahtaminen kuitenkin osoittivat yhdysvaltalaisten toimet turhiksi, mutta myöhemmin operaatio Aavikkomyrskyn aikana Irakiin lähetyt Abramsit päällystettiin köyhdytetystä uraanista valmistetulla panssaroinnilla. Yhdysvaltalaisten taistelukokemukset Persianlahdelta osoittivat, että panssarointinsa ansiosta M1 Abrams kykenee säilymään toimintakykyisenä huolimatta siitä, että joutuivat usein tulitaisteluihin vihollisajoneuvojen kanssa.