I oktober 1945 hölls det val till Folketinget och Ragnhild Andersen blev invald tillsammans med 17 andra kandidater för DKP. Partiet gjorde här sitt bästa val någonsin och fick 14,4 % av rösterna. Hon lyckades bli återvald 1947, trots att DKP:s antal mandat halverades. Detta kompenserades dock med att hon fick ett stort antal personliga röster. Från 1946 var hon dessutom åter ledamot i DKP:s centralkommitté samt i dess kontrollorgan. Hon var också redaktör för partiets veckotidning, "Ugens Ekko", 1945-1948. Hon blev således en av DKP:s mest framträdande och populära politiker vid denna tid och profilerade sig särskilt inom social-, familje- och sexualpolitiken. På hennes agenda stod upprättandet av sexualkliniker, utökade möjligheter för kvinnor att göra abort och främjandet av kvinnors rätt till deltidsarbete. I valet 1960 åkte DKP ur Folketinget och Andersen förlorade således sitt mandat. I perioden 1956-1958 drabbades partiet av ett internt uppror, då partiledaren Aksel Larsen tog avstånd från Sovjetunionen efter Ungernrevolten. Ragnhild Andersen tog avstånd från Larsen och menade att partiet skulle vara lojalt gentemot Sovjetunionen.