Ideologiskt var han övertygad marxist: han var omslagspojke i den sovjetiska tidningen "Pravda" efter att ha rott till Leningrad från Köpenhamn. 1973, i "Den herskende klasse", återtog han sin marxistiska ståndpunkt: Karl Marx hade, menade han, haft fel i sin ekonomiska teori. I det kapitalistiska samhället hade nämligen en härskande klass uppstått av den tjänande klassen, det vill säga offentliganställda. Problemet menade han bottna i den humanistiska filosofin, som ledde till en syn på denna klass som de som hjälpte de svaga och utsatta. De offentliganställda hade därmed, och på andra grunder, en annan förhandlingssituation, hävdade han. Systemet ansåg han missgynna arbetarklassen, och i sin samtids studentrevolter (till exempel Majrevolten) såg han den offentliga klassens reaktionära förtryck, som en strävan efter behålla de akademiska privilegierna i stället för att kräva lönesänkningar för sin egen grupp och därmed reella utjämningar.