Починаючи з 1942 року повноваження Герінга в економіці були різко обмежені, багато з них перейшли до нового фаворита фюрера Альберта Шпеєра, призначеного на посаду імперського міністра озброєнь і боєприпасів. Нищівний удар престижу Герінга завдала катастрофа німецьких військ під Сталінградом. У листопаді 1942 року він клятвено запевнив Гітлера, що забезпечить безперебійне постачання повітрям усім необхідним оточеної під Сталінградом 6-ї польової армії генерала Ф. Паулюса. Ця хвалькувата обіцянка була свідомо нездійснена, про що Герінга своєчасно попередили деякі з його підлеглих, котрі більше за свого начальника розбиралися в реальній обстановці на Східному фронті. Однак Герінг, що вже не раз показав свою некомпетентність в оперативно-стратегічних питаннях, але, як й раніше амбітний і самовпевнений, не побажав нікого слухати. Рейхсмаршал закусив вудила, йому потрібно було за будь-яку ціну повернути довіру Гітлера, що похитнулася. Головне, вважав він, Люфтваффе до снаги будь-яке завдання поставлене фюрером, і він, як головнокомандувач, чого б це не коштувало, забезпечить її виконання, а там вже його підлеглі генерали, як це не раз бувало, вишукують способи її вирішення. Але цього разу авантюристичний метод керівництва не спрацював. Спроба створити «повітряний міст» закінчилася повним провалом, а Люфтваффе зазнали невиправних втрат, особливо в транспортній авіації та льотних кадрах (за штурвали транспортних літаків за наказом Герінга були посаджені інструктори авіаційних училищ). Після цього Герінг, як воєначальник, остаточно втратив довіру Гітлера, який майже повністю перестав з ним рахуватися в оперативно-стратегічних питаннях.