Літературна Греція 1920-x років мало чим відрізняється від попереднього періоду. Після невдалої війни з Туреччиною в 1922 році, яка позбавила Грецію її володінь по малоазійському узбережжю і нав'язала їй, крім грошової заборгованості своїй покровительці Великої Британії, ще понад півтора мільйона біженців, в результаті головною турботою греків стало подолання розорення і злиднів. Знову посилюється приплив іноземного капіталу в країну, лунають концесії. Головним концесіонером в сучасній Греції стає нині американський капітал. У країні відбуваються різкі соціальні зрушення. Експлуатація робітничого класу доводить останній до страйків. Кровопролитні сутички робітників з поліцією, натовпи безробітних і біженців змушують зупиняти на собі увагу. Політичні партії, орієнтуючись на ту чи іншу державу, знаходяться в безперервній боротьбі. Звідси зрозумілий такий сильний інтерес греків до культури європейських країн. Книжковий ринок наповнюється перекладною літературою. Переводяться французькі, німецькі, англійські та письменники: Прево, Золя, Мопассан є предметом захоплення читаючої громадської публіки. Ібсен, Вітмен, Вайльд, Гамсун — відомі в Греції не менше, ніж на Заході. Основним напрямком грецької літератури стають песимісти-індивідуалісти, одинаки, що проходять повз громадських подій. Але за останній час соціальні мотиви починають проникати й у творчість деяких з них.