לאורך שלטונו, המשך הקרבה לצרפת כפי שהיה תחת שלטון אחיו הביאה להתנגדות עזה מצד הפלג השמרני והחרדי בחצר המלוכה, דבר שהוביל למספר מנהיגים שבטיים (רובם ברברים) שטענו כי הג'יהאד שהוכרז על תחילתו בשנת 1908 עוד לא נגמר. נגד מרידות אלו פעל עבד אל-חפיט' ביד ברזל מעל אנשיו והורה למשטרה החשאית לחקור אזרחים ולהשתמש באלימות קיצונית בעת הצורך ולמנוע כל התנגדות אפשרית שעלולה לקום אל מול השלטון הסולטאני שפעל תחת הנהגתו האוטוקרטית. המשבר המרוקאי השני בשנת 1911 ראה אוניות מלחמה מטעם הצי הקיסרי הגרמני שטות באזור העיר אגאדיר וטוענות לעצמאות מלאה של מרוקו, זאת בניסיון להחליש את מעמדה הבינלאומי של צרפת. ללא תמיכת המלוכה המרוקאית, שעדיין הייתה הסמכות המרכזית מעל האזרחים, לא הגיעו הגרמנים להישג רב. בתמורה להכרה גרמנית בבעלות צרפתית על מרוקו ניתנו שטחים במושבת קונגו הצרפתית לידי האימפריה הקולוניאלית הגרמנית.