Під час визвольної війни українського народу 1б48-1654 років бузівчани влилися до повстанських загонів і боролися проти польсько-шляхетського панування. 3 1649 року Бузівка — сотенне містечко Уманського полку. Жителі села активно допомагали війську Івана Богуна в битві з польським військом у січні 1655 року поблизу Бузівки. Після тривалої боротьби ця місцевість за Андрусівським перемир'ям 1667 року, а потім і за «Трактатом про вічний мир» 1686 року, лишилася під владою Речі Посполитої. Магнати й шляхта водночас з відновленням своєї влади захоплювали землі, перетворюючи селян на кріпаків, змушуючи їх відбувати панщину та різні повинності. Не уникли цієї долі й мешканці Бузівки. Тяжке підневільне життя штовхало селян на боротьбу. 1671 року гетьман Правобережної України Петро Дорошенко, який 1669 року уклав угоду з турецьким султаном, за непокору зруйнував містечко. Жителі Бузівки та навколишніх сіл переховувалися в маньківських лісах, звідки робили напади на своїх гнобителів. Вони брали участь у повстанні 1702—1704 років під проводом Семена Палія, у гайдамацькому русі, зокрема, у антифеодальному повстанні 1768 року на Правобережній Україні.