Palaiologovci (gr. "Παλαιολόγοι"), ako atribút po starogrécky Palaiologos, po novogrécky Paleologos, po latinsky Palaeologus, bola posledná dynastia byzantských cisárov. Vládli aj v Morejskom despotáte a v markgrófstve Montferrat. Hoci mal výraz "palaiologos" v gréčtine nelichotivý preklad významovo podobný chudákovi, či handrárovi, Byzantínci verili v antický pôvod rodu. Palaiologovci boli bohatí veľkostatkári, avšak o ich raných statkoch sa veľa nevie. Podporovali byzantské kláštory, v ktorých sa zachovalo niekoľko podobizní príslučníkov rodu. Prvým známym členom rodu bol Nikeforos Palaiologos, ktorý slúžil ako generál a guvernér v byzantskej Mezopotámii. Často slúžili ako vojenskí velitelia vo vojsku, naopak neslúžievali v civilnej správe. V roku 1200 Alexios Palaiologos potlačil povstanie namierené proti cisárovi Alexiovi III., ktorý ho určil za to učinil svojim dedičom a dal mu za ženu svoju dcéru Irenu. Po štvrtej križiackej výprave trón v exilovom cisárstve získali Laskaridovci, ale Palaiologovci si svoj vplyv udržali. V roku 1259 sa moci v cisárstve zmocnil Alexiov vnuk Michal VIII., o dva roky neskôr obnovil byzantskú moc v Konštantínopole. V nasledujúcich rokoch sa Palaiologovci pokúsili rozdrobenú ríšu zjednotiť, avšak ríšu oslabili útoky Osmanov a domáce občianske vojny. Situáciu sa snažili Palaiologovci viacmenej neúspešne riešiť prostredníctvom cirkevnej únie so západom. V roku 1453 (Pád Konštantínopola) zomrel pri obrane mesta posledný byzantský cisár Konštantín XI., v roku 1460 padol Morejský despotát. Moc si naďalej udržala vedľajšia katolícka montferratská vetva Palaiologovcov.