Des de 1917 s'havia manifestat el desig que els dominis britànics anessin considerats nacions autònomes. Això va començar a cristal·litzar-se poc després amb la presència de delegats canadencs en diferents esdeveniments i societats internacionals, com la Conferència de Pau de París de 1919. Més endavant, en la Conferència Imperial de 1926 i ja amb W. L. Mackenzie King com a Primer Ministre canadenc, se li va atorgar igualtat i una mica més d'autonomia als dominis britànics mitjançant la Declaració d'Equitat, si bé encara amb l'obligació de lleialtat a la corona britànica. La separació final vi amb l'Estatut de Westminster de 1931, amb el qual es garantia que cap llei promulgada en el Regne Unit afectaria als ara independents dominis, tret que aquests ho aprovessin.