Econòmicament, la dictadura va lliurar el Ministeri d'Economia als sectors civils més conservadors-liberals; el màxim exponent del qual va ser Adalberto Krieger Vasena, qui ja havia estat ministre de la "«Revolució Alliberadora»". Es va allunyar, però, de l'ortodòxia liberal afrontant obres públiques, de manera que va mantenir el ritme de l'activitat industrial. La participació dels salaris en la renda nacional va estar propera al 43% durant el període 1967-1969. Les exportacions es van mantenir altes, però el sector agrari va ser perjudicat per la devaluació i per l'augment dels percentatges de retenció a les exportacions, així com per la supressió de les mesures de protecció. Pel laboral es va sancionar una llei d'arbitratge obligatori, que va condicionar la possibilitat de fer vaga. Cal assenyalar, a més, que durant la dictadura de Levingston, va predominar un sector nacionalista-desarrollista de les Forces Armades, que va nomenar ministre d'Economia al radical Aldo Ferrer.