El bilingüisme entre una llengua germànica i el llatí va ser especialment important a l'exèrcit entre els oficials responsables de reclutar unitats a les àrees de parla germànica. Tàcit observa que Armini, l'oficial querusc que posteriorment lideraria una rebel·lió espectacularment reeixida contra els romans, era bilingüe. L'emperador Julià va contractar un tribú militar germànic com a espia. Els funcionaris i secretaris que mantenien al dia els registres a les tauletes de Vindolanda eren bataus, tot i que cal dir que el seu llatí era perfecte; els soldats rasos de les seves unitats, no obstant això, podrien haver mantingut la seva llengua germànica. Tot i que es donava menys sovint, el cas és que alguns oficials llatins van aprendre una llengua germànica a conseqüència de les seves funcions i actuaven com a intèrprets. Aprendre una llengua germànica era considerat un èxit dubtós que podia induir a adoptar tendències «bàrbares»: a la Gàl·lia del , Sidoni Apol·linar pensa que és divertit que el seu amic literat, Siagri, pugui parlar el germànic de manera fluida.