Bevægelsen 1848 var ham afgjort imod på grund af dens stærke nationale og demokratiske retning, og hans misstemning gav sig luft i en række småskrifter, bl.a. "Advarsel til det danske Folk" (i marts) og "Om Folkesouverænitet" (i september). Han søgte valg i en københavnsk kreds til Den grundlovgivende Rigsforsamling, men fik kun 28 stemmer. 1851 flyttede han til Roskilde, hvor han købte den tidligere vandkuranstalt Maglekilde og udstyrede den med en stor malerisamling, som han tillagde en betydelig kunstværdi. Han ville nemlig også gælde for kunstkender og kunstmæcen, uden dog at kunne eller ville vise synderlig rundhåndethed; virkelig interesse viste han derimod for C. Sørensen og hans sættemaskine. Han fortsatte sin litterære virksomhed, dels med småskrifter om frimureriet (1852) og om den ny-kristelige (dvs. Swedenborgske) kirke på St. Croix (1853) – thi han følte sig tiltrukken af al slags mysticisme –, dels med indlæg i de politiske stridsspørgsmål, fx arvefølgesagen. Med iver sluttede han sig til helstatsministeriet Bluhme-Ørsted, søgte i februar 1853 forgæves valg til Folketinget og udtalte sig i december 1854 (i flyveskriftet "Bør og kan Ministeriet give efter? En Advarsel imod Borgerkrigen") bestemt imod, at regeringen skulle vige for folkestemningen i Danmark, fordi det ville være en fornægtelse af det monarkiske princip.