Uršič se je rodil v družini sedmih otok malemu kmetu in krojaču Lovrencu in materi Ani rojeni Trunk. Osnovno trirazredno šolo je obiskoval v rojstnem kraju, gimnazijo pa v Celovcu (1907-1915). Med vojno 1915–1918 je bil v avstro-ogrski vojski proviantni častnik, od 1918–1919 v italalijanskem ujetništvu. V letih 1919–1920 jugoslovanski železničar na koroškem plebiscitnem ozemlju. Med 1920–1930 je služboval kot komercialist v Novem mestu, Črnomlju in Ljubljani, bil vodja obmejnih uradov na Jesenicah in vodja carinskega odpravništva na Rakeku; od 1930 uslužbenec pri železniški upravi v Ljubljani s prekinitvijo 1944–1945: tedaj kot aktivist OF (v komercialnem odseku ljubljanske železniške direkcije) od novembra 1944 do marca 1945 zaprt, nato na prisilnem delu v Ribnici do 1. maja 1945, ko je pobegnil v Ljubljano. Čez 10 dni je odšel s skupino V. Tomšič, v kateri so bili še B. Grafenauer, J. Felaher, A. Müller, J. Šašel F. Štaudekar, L. Ude, na Koroško. Ko je jugoslovanska vojska 20. maja 1945 na zahtevo Anglije in ZDA zapustila Koroško, je do ureditve železniške uprave v coni B kot delegat jugoslovanskih državnih železnic zastopal njene interese v raznih zavezniških komisijah.