Монса́нтівський за́мок () — замок у Португалії, в муніципалітеті Іданя-а-Нова, парафії Монсанту і Іданя-а-Веля (колишнє Монсанту). Розташований на вершині пагорба (785 м), на правому березі річки Понсул. Споруджений у XII столітті за правління короля Афонсу І. Належав Ордену тамплієрів (з 1165) і Ордену Сантьяго (з 1172). Входив до мережі укріплень Тазької лінії, створеної тамплієрами вздовж річки для захисту північних християнських земель від маврів. Докорінно перебудований у XIII—XVI століттях. Мав багатокутне, адаптоване до рельєфу місцевості, планування; дожон, п'ять башт, дві брами. Після Реставраційної війни (1640—1668) став центром оборонних споруд містечка Монсанту. Постраждав під час війни за іспанську спадщину (1704) та Піренейської війни (1807—1810). Найстаріша частина замку зруйнована внаслідок вибуху в артилерійському льоху (1815). Занепав у ХІХ столітті. Національний пам'ятник (1948). Руїни замку належать муніципалітету (з 1949). Керується Інститутом управління архітектурної і археологічної спадщини.