Jeho sportovní kariéra mezi muži začala na mezinárodním okruhu od roku 2003. Ten rok shazoval do lehké váhy do 73 kg a poprvé se představil na mistrovství světa v Ósace, kde vypadl ve třetím kole s domácím favoritem Júsuke Kanamarou. V olympijském roce 2004 nastupoval ve vyšší polostřední váze do 81 kg, evropská olympijská kvalifikace ho nemusela jako reprezentanta hostující země trápit. V únoru skončil dvakrát třetí na bodově vysoce dotovaných turnajích v Paříži a Hamburku. V květnu získal nečekaný titul mistra Evropy v rumunské Bukurešti. Ve čtvrtfinále olympijského turnaje proti jižnímu Korejci Kwon Jong-uovi se ujal začátkem druhé minuty vedení zvedačkou sukui-nage na wazari, ale vzápětí o vedení přišel, když nechal Kwona srovnat kata-gurumou a minutu před koncem ztratil vedení opět po Kwonově kata-gurumě. V poslední minutě však dostal soupeře pod tlak a srovnal výsledek napomínámím (šido) za soupeřevy faukly. V prodloužení pokračoval v nasazeném tempu a ve 40 sekundě nastavení zvítězil když rozhodčí udělil Kwonovi třetí šido za stahování. V semifinále se utkal v repríze květného mistrovství Evropy s Rusem Dmitrijem Nosovem. Nosov ho hned v úvodních sekundách strhnul do boje na zemi, ale podařilo se mu vysmeknout. Vyrovnaný zápas rozhodl koncem druhé minuty, když poslal Nosova technikou seoi-otoši na juko a následně ho udržel potřebný počet sekund v držení. Ve finále se utkal nečekaně s podobně mladým Ukrajincem Romanem Honťukem. V úvodní minutě kontroval Ukrajincům pokus o kučiki-taoši chvatem o-uči-gari a dostal se do vedení na wazari. Další body (juko) přidal po pár sekundách když kontroval Honťukům pokus o morote-gari technikou obi-tori-gaeši. Finále rozhodl začátkem třetí minuty stylově na ippon technikou seoi-otoši. Před domácím publikem získal první zlatou olympijskou medaili.