У Првом светском рату од мобилизације до 25. августа 1914. генерал Кондић је поново командовао Тимочком дивизијом 1. позива, која је и даље остала у саставу 2. армије генерала Степе Степановића. Налазећи се у почетку Церске битке у стратегијској резерви, Тимочка дивизија 1. позива била је употребљена тек последњег дана те битке и својом успешном акцијом у непосредној близини Марјановића Виса, где је ситуација 2. армије била најкритичнија, принудила је непријатеља на повлачење. После успешне победе у Церској бици, 2. армије било је наређено да у тзв. Сремској операцији, да демонстрацијом код Митровице, форсира Саву и покуша да је ослободи. Команднат Кондић преузео је све мере, колико су му материјалне и временске могућности допуштале, да изврши задати му задатак. По преласку код Чеврнтије, 6. септембра 1914. његово исцрпљено и недовољно опремљено људство ненадано се суочило са надмоћнијим непријатељем. Један и по његових пукова успео је да се пребаци на леву обалу. Међутим оскудица у понтонима и материјалу са мостове онемогућили су да се и остале трупе пребаце, тако да су пребачене трупе остале на левој страни саме и препуштене непријатељу. После једноденвне битке Тимочка дивизија доживљава тежак пораз, праћен великим људским и материјалним губицима. Иако у тактичком и техничком смислу поражена, Тимочка дивизија је у стратегијском смислу добила. Привукавши на себе знатне непријатељске снаге, она је олакшала рада 1. армије по извршеном преласку у Срем. Уз то такође је непријатељу задала невиђени отпор, о чему је истакао и командант 29. непријатељске дивизије генерал Алфред Краус. После овог неуспеха генерал Кондић је разрешен дужности и сављен на располагање.