Миодраг П. Томић (Страгари, 17. мај 1888 — Чикаго, 20. фебруар 1962), био је српски и југословенски војни пилот који је у Балканским ратовима и Великом рату имао непрекидне борбене летове на више фронтова од 1913. до 1918. године. Припадао је "првој класи" од шест пилота школованих у Француској 1912. године. Први је пилот који је извео борбени лет у Великом рату на Српском фронту на почетку Церске битке августа 1914. године. Током исте битке постао је први војни пилот који је имао ваздушни дуел са противничким авионом у Великом рату. За време Тројне инвазије на Србију крајем 1915. године учествовао је у првој санитетској ваздушној евакуацији рањеника и болесника у историји светске авијације. На Француском фронту 1916. године постао је први српски пилот-ловац који је оборио непријатељски авион. На Солунском фронту оборио је још два непријатељска авиона. Носилац је бројних домаћих и страних одликовања, међу којима је и француска Легија части. Био је први управник новоотвореног војно-цивилног и међународног аеродрома „Београд“ који је важио до Другог светског рата за једно од већих ваздухопловних пристаништа у Европи. У периоду од 1927. до 1935. године био је командант Шестог пука елитне летачке јединице, затим у командама ваздухопловних бригада а од 1939. године и краљев ађутант. Након немачке и италијанске инвазије и окупације отаџбине априла 1941. године одведен је у заробљеништво у логор Оснабрик где је и дочекао крај рата и слободу 1945. године. По завршетку рата није се враћао у земљу. Од 1945. до 1950. године био је шеф цивилног особља француске Прве ваздухопловне дивизије у Паризу, а потом се преселио у САД где је преминуо и сахрањен 1962. године у Чикагу. Своју љубав за летење пренео је и на супругу, Даницу „Џени“ Томић (девојачко Бачић), која је постала прва жена са дипломом туристичког (спортског) пилота у Југославији и на Балкану 1933. године.