Через конфлікт між Всеволодом Юрійовичем і його старшим сином, Костянтином Всеволодовичем, Юрій у 1211 році був затверджений спадкоємцем і став великим князем владимирським після смерті батька. Зазнавши поразки в липицькій битві 1216 року, Юрій поступився князюванням Костянтину, отримавши в спадок Радилів, а потім і Суздаль. Після смерті Костянтина (1218) знову зайняв великокняжий стіл. Незважаючи на зростання кількості уділів в Північно-Східній Русі, Юрій зберіг політичну єдність Владимиро-Суздальського князівства. В результаті успішного походу на Волзьку Булгарію у 1220 році він значно розширив територію князівства на схід. У 1221 заснував Нижній Новгород, в 1226—1232 рр. провів ряд вдалих походів в землі мордви, посилив свої позиції в Новгородській феодальній республіці, Рязанському князівстві та ін.