Під час злочинної колективізації та «усуспільнення» село вимушено покинула частина колишніх заможних («куркульських») родин, що рятувалися від червоного узаконеного терору. Кищенчани вимушено переселялися до Підмосков'я, до села Юца на Ставропіллі, Середньої Азії (Узбекистан та Таджикистан), Києва та сусідніх сіл. Страшного удару селу завдав Голодомор — за тих два роки в селі загинуло понад 2 000 мешканців (тільки тих, чиї імена встановлено достеменно). Страшного 1932 року у замітках з голодуючої України на шпальтах польських, зокрема, галицьких українських газет, з'явилася моторошна інформація про факт віднайдення у Кищенцях тіла засмаженої чотирирічної дитини та розправу мешканців села над людожером.