Німецький план Шліффена є яскравим прикладом культу наступу. Розроблений начальниками Генерального штабу — Альфред фон Шліффен та Гельмут фон Мольтке-молодший, які були прибічниками ведення наступальних бойових дій, план був приведений в дію у перший місяць війни (при цьому на думку деяких історики, він майже досяг успіху, хоча інші стверджують, що план був приречений на невдачу. ) Французька контратака на околицях Парижа, битва на Марні та несподівано швидка російська мобілізація поклали кінець наступу німецьких військ і призвели до років траншейної війни. Не лише Німеччина дотримувалась культу наступу; французька армія, серед інших, також була дуже сильно спрямована на цю доктрину, чиїми прихильниками були Фердинанд Фош, Жозеф Жоффр та Лоазо де Гранмезон . В офіцерів того періоду вселяли ідею про те, що «французька армія, сповідуючи свої традиції, не повинна знати жодного закону, крім наступу». Цим пояснюєтся прийняття французького закону про військову службу в липні 1913 р., після прийняття подібного законопроекту в Німеччині за шість місяців до цього. Військові вважали, що для втілення в життя наступу «guerre à outrance» для стрімкого захоплення Ельзас-Лотарингії країні потрібні ще 200 000 призовників для ведення оборонної війни, до якої готувалася армія.