Do Aradu se Němec vrátil jako učitel létání, v prosinci 1917 jej však povolali zpět do Vídeňského Nového Města, kde absolvoval výcvik na "létadlech bitevních," jak se tehdy říkalo stíhačkám. Zde létal nejprve na dvoumístných Fokkerech B.I a B.III, poté na starších stíhačkách Hansa-Brandenburg D.I (KD). V únoru 1918 jej pak odeslali do právě zřízené školy pro polní piloty na přífrontovém letišti Campoformido poblíž severoitalského Udine, "zásobujícím" čerstvými piloty letecké setniny na piavské frontě. Tady již létal na letounech, používaných na frontě; kromě starších KD to v jeho případě byly Phönixy D.I, Aviatiky D.I (Berg) a Albatrosy D.III (Oef), na nichž měl v budoucnu bojovat. Počátkem března 1918 pak následovalo Němcovo přemístění k Fliku 63J, operujícím na piavské frontě z letiště Mota di Livenza, následně od července 1918, z letiště Portobuffole, situovaném jihozápadně od Pordenone a ještě později, od října 1918, z letiště Istrago, odkud jednotka podnikala své poslední bojové lety před závěrečnou spojeneckou ofenzivou na Piavě.