Причини такого раптового й остаточного розриву із творчістю називають різні. З одного боку, мала відіграти свою роль особиста вдача Калвоса, людини від природи замкнутої (можливо, в цьому почасти винні складні обставини його дитинства: батьки рано розлучилися, Андреас залишився з батьком, а той мав авантюрну вдачу, і жити з ним було важко). З іншого боку, великі сподівання, з якими поет їхав до Греції в добу бурхливих революційних перетворень, не зовсім виправдали себе. Національно-визвольна революція перемогла, але її здобутками значною мірою скористалися інші, а на грецький народ чекали великі розчарування. За рішенням Лондонської конференції (1830—1831) територіальна цілісність Греції була дуже обмежена, жорстко обумовлена форма правління (монархія), та й монарх був «імпортований» — баварський принц Оттон. Демократичні перетворення не було здійснено; багато хто сприймав існуючий режим як окупаційний. Розчарування в наслідках революції мало тоді загальнонаціональний характер і, зокрема, негативно вплинуло на розвиток красного письменства (пригадаймо, що й Соломос в цей період не закінчив жодного зі своїх розпочатих великих творів). Не дивно, що зіткнення з такою реальністю не виправдало сподіванок вразливого та палкого поета й спричинилося до його довічної мовчанки.