Nedá se přitom říci, že by Džang Bahádur Kunvár nebyl v tomto ohledu úspěšným politikem a stratégem. Roku 1848 pomohl vojensky Východindické společnosti ve válce proti Sikhům. Vysloužil si za to setkání s královnou Viktorií. Když Britům pomohl proti Velkému indickému povstání (1857–1859), přičemž osobně vedl protirevoluční vojska v Avadhu, odměnili se již Britové více – vrátili Nepálu část území získaných roku 1815. Když v Číně vypuklo tchajpingské povstání a čínská vojska odešla z tibetské Lhasy, dali Britové Kunvárovi zelenou pro vpád do Tibetu. Podrobil si ho (tributem a obchodními smlouvami zvýhodňujícími nepálské kupce), a to byl také konec závislosti Nepálu na Číně. Spolupráce s Brity se zkrátka Kunvárovi vyplácela. A vyplácela se i Britům, neboť Gurkhové, vynikající a obávaní vojáci, vstupovali stále více do služeb britské armády v Indii (a "gurkhské oddíly", pověstné svými zahnutými noži a tím, že "nikdy neberou zajatce", jsou prestižními jednotkami bristké armády dodnes).