През 1878 г. със Санстефанския мирен договор, като компенсация за това, че русите присъединяват земи северно от Дунава (тесния териториален коридор на "Южна Бесарабия" покрай Дунав, включващ част от Буджака), на Румъния е дадена за морски излаз част от българската област без Мангалия, Кобадин и Расово, като земите южно от тази линия остават български. На конгресът в Берлин с последвалия го Берлински договор Румъния получава от Великите сили и земите между линията Мангалия—Кобадин—Расово и днешната граница, а България запазва останалото от Добруджа, придобило известност по-късно като Южна Добруджа.