Durant el Directori destacà en la campanya d'Itàlia, el 12 d'abril de 1796 lluità al combat de Montenotte, el 15 d'abril a la Batalla de Millesimo, contra els piamontesos i el 16 d'abril en la presa del castell de Ceva. Cridà l'atenció de Napoleó Bonaparte després de la Batalla de Castiglione el 3 d'agost i d'encapçalar als seus homes contra els austríacs a la Batalla del Pont d'Arcole el 15 de novembre. Pels seus saqueigs i crueltats li feren perdre prestigi entre els alts càrrecs militars. Després del 18 de Brumari (mes del calendari republicà francès), rebé el comandament de l'exèrcit dels Països Baixos, i ja amb l'Imperi va ascendir a mariscal el 1804. Destacà a la Batalla de Jena-Auerstedt contra els prussians. A la Batalla d'Eylau, el 8 de febrer de 1807, el seu cos d'exèrcit que devia atacar el centre rus, es va perdre en una tempesta de neu i els seus soldats foren delmats pels canons enemics. Ferit al braç, tornà a França i el de març de 1808 rebé el títol de duc de Castiglione.