El paper dels cavallers en les batalles havia decaigut des dels segles  i , però va ser després de les batalles de Crécy i d'Agincourt, en la Guerra dels Cent Anys que els cavallers van passar a ser protagonistes més freqüents de la literatura, i no de la vida militar. Malory va ser un de diversos autors que van intentar rescatar la imatge dels cavallers a partir de nombroses fonts medievals, principalment textos francesos. La nostàlgia i la idealització de les eres de cavalleria és notòria en tota l'obra, però la característica distintiva de "La mort d'Artús" és una prosa precisa, breu i escarida; que s'allunya de les ideologies i al·legories que predominen en altres textos artúrics. Partint d'un material tradicional ric en històries entrellaçades i al·legories religioses, Malory va crear una història més àgil i dinàmica; en la qual predomina el realisme, i els passatges màgics són sol complement de la trama. Els detalls "terrenals" tenen més rellevància, al grau que Malory li dona importància fins al cost de les expedicions i de les aventures dels cavallers. Aquest últim, juntament amb altres detalls que poden semblar prosaics, recorden que Malory era un militar, instruït i piadós; però no un docte estudiós de la llegenda artúrica.