У 1796 році, натхненне Великою французькою революцією, Товариство об'єднаних ірландців розпочало повстання проти британського правління в Ірландії, яке стало відомим як Ірландське повстання 1798 р., яке очолив ірландський борець-революціонер Волф Тон. Франція підтримала ірландський заколот і в грудні 1796 року надіслала "експедицію Ірландії" з 12 000 солдатів до Бантрі-Бей (графство Корк); проте солдати так і не змогли висадитися, оскільки тут їх чекало 40 000 британських військових. У серпні 1798 р. Французький флот висадився в затоці Кілла-Бей (графство Мейо) з 1060 солдатами під командуванням генерала Жана Жозефа Амабля Юмбера. Ірландські повстанці приєдналися до французів проти англійців, але програли в битві при Баллінамуку у вересні 1798 року. Ірландські повстанці були страчені, тоді як французькі солдати вижили та були репатрійовані назад до Франції. "Наслідок" боротьби став відомий як "Bliain na bhFrancach" (Рік французів). У 1803 р. Наполеон Бонапарт створив Ірландський легіон, який воював за Францію в кампанії Вальчерен і під час Піренейської війни. Легіон був розформований у 1815 році. У 1873 році Патріс де Мак-Магон став першим президентом Франції ірландського походження.