Český kníže Vladislav I. nedlouho před svou smrtí roku 1125 ustanovil jako svého dědice mladšího bratra Soběslava. Tím ovšem vyřadil z nástupnictví Otu II. Olomouckého, který jako nejstarší člen rodu měl podle pravidel seniorátu právo na knížecí stolec v Praze. Ota II. Olomoucký požádal krále Lothara III. o nápravu. Lothar Otovy nároky uznal a vyzval Soběslava k projednání do Řezna. Soběslav se však nedostavil a místo sebe vyslal ke králi pouze nepříliš reprezentativní delegaci. Lothar na to reagoval vojenskou výpravou do Čech. V řadách říšského vojska byl vedle Oty II. i Albrecht Medvěd, budoucí braniborský markrabě. Říšské vojsko vstoupilo do Čech 18. února 1126. Se Soběslavovým vojskem se střetlo v bitvě u Chlumce, která skončila naprostou porážkou krále Lothara – Ota II. v bitvě zahynul a Lothar III. i Albrecht Medvěd padli do Soběslavova zajetí. Soběslav však velkoryse Lothara III. propustil; posléze od něj přijal české knížectví v léno a uzavřel s ním spojenectví.