Po válce byli "in memoriam" promováni ti studenti, kteří padli v povstání, a došlo také na prověrky národní spolehlivosti. Těmi prošlo jen sedm profesorů a pět docentů, fakultu museli kromě Tuky a Ďurčanského opustit např. profesoři Juraj Rajec, Jozef Fundárek nebo Ludevít Knappek. Výuka probíhala až do roku 1947 v sídle Grémia bratislavských obchodníků a Obchodní a průmyslové komory, protože hlavní budova na Šafárikově náměstí byla ke konci války téměř zničena a musela proběhnout její zásadní rekonstrukce. Po Únoru 1948 byla akademická samospráva zrušena a výuka podléhala ideologickým hlediskům. Kromě standardních právních disciplín se vyučovalo i právo SSSR a marxismus-leninismus. Namísto dosavadních ústavů a seminářů se podle sovětského vzoru zavedly katedry, v 50. letech byl také zrušen dosavadní titul JUDr. a nahrazen označením „promovaný právník“, chod fakulty do značné míry ovlivňoval mimoprávní orgán – fakultní organizace KSS a přišly další prověrky, které měly za cíl očistu od „buržoazních živlů a revizionistů“. I přes tyto okolnosti zde působili významní právníci jako byl Štefan Luby, Karol Plank nebo Karol Rebro. Studium se prodloužilo už na deset semestrů, rozdělených do tří bloků, teoreticko-přípravného, občansko-správního a bloku trestního a mezinárodního práva. Kromě prezenčního studia a zvláštní Právnické školy pro pracující fakulta zajišťovala i distanční studium v Banské Bystrici, Žilině a Košicích. Roku 1954 se dosavadní "Právnická fakulta Slovenské univerzity" vrátila k původnímu názvu Univerzity Komenského.