Hoci história dekoratívneho umenie na území Ruska, Bieloruska a Ukrajiny siaha hlboko do čias pred našim letopočtom, ruská architektúra bola vystavaná na architektonickej tradícii z Byzancie ale aj neskorším vplyvom Západu. Prvé znaky byzantského vplyvu možno badať ku koncu 10. storočia sa byzantské umenie rozšírilo do ruskej oblasti cez Arménsko, ale aj pôsobením misionárov pochádzajúcich z Bulharska. Významne toto spojenie a vplyv Byzancie posilnil aj manželsky zväzok ku ktorému došlo v roku 989 medzi kniežaťom Vladimírom I. z Kyjeva a princeznou Annou, sestrou cisára Bazila II. Hlavnými centrami bol Kyjev a Novgorod, následne aj zvyšné kniežacie sídla. Medzi 13. a 15.storočím, sa byzantské umenie rozširuje ďalej a začína sa vyvíjať cibuľovitá kupolová strecha na kruhových alebo polygonálnych vežiach. Táto etapa korešponduje s byzantským umením a to s Chrámom svätých Apoštolov v Solúne, od 14. storočia, chrámami v Mystre a na Peloponéze a niektorými kláštormi hore Athos. Po páde Konštatínopola sa tradícia byzantského umenia presúva na pravoslávny Balkán a do Ruska. Práve Rusko sa po páde balkánskych krajín stáva hlavným centrom tradície byzantského umenia a Moskva sa podľa dobovej ruskej ideológie stáva tretím Rímom.