אחד הגורמים הבעייתיים ביותר בנושא מדיניות החוץ במהלך מלחמת האזרחים היה כאשר הקיסרות הצרפתית השנייה, בתמיכת רוב המעצמות האירופאיות, פלשה למקסיקו לאחר שממשלתה של האחרונה סירבה לשלם הלוואות ובכך החלה במלחמה הפרנקו-מקסיקנית. כוחות צרפתים כבשו את מקסיקו סיטי והכתירו את אחיו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה בתור מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו במטרה להשיב את דריסת הרגל האירופאית בתוך חצי הגלובוס המערבי, דריסת רגל שאבדה ברובה בתחילת המאה ה-19. היחידים שתמכו במונרכיה המקסיקנית שהייתה לבובה צרפתית היו מעטים באליטה המקסיקנית השלטת, הקונפדרציה והאימפריה הברזילאית. בפועל, הצרפתים נעצרו מהתקדמותם לנוכח מלחמת גרילה. הממשל האמריקאי של האיחוד זעם על דריסת הרגל הצרפתית, לינקולן אף שקל להכריז מלחמה על צרפת אילולא ידיו היו קשורות במלחמת האזרחים. לבסוף החליט לינקולן שלא לצאת בפעולה ישירה נגד צרפת מחשש שזאת האחרונה תתמוך בקונפדרציה. אף על פי זאת, הדבר לא מנע מממשלו לתמוך במיליציות פרטיות של אזרחים אמריקאים שחצו את הגבול להילחם לצד המקסיקנים נגד הפולשים הצרפתים. למעשה, נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים, פלש למקסיקו במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית מכיוון שראה זאת כהזדמנות פז שבמהלכה ידיה של ארצות הברית קשורות ואין היא תוכל לאכוף את דוקטרינת מונרו כמשקל נגד לדריסת הרגל האירופאית.