През 1794 Барас е един от организаторите на Термидорианския преврат срещу привържениците на Робеспиер и якобинския терор и след успеха на преврата се превръща в един от водещите политически дейци. На следващата година, когато Конвентът е застрашен от недоволните граждани на Париж, подкрепени от Националната гвардия, Барас е избран да ръководи мерките по защитата на законодателите. Той привлича за целта Наполеон, който взема енергични мерки и на 13 вандемиер (5 октомври 1795) разпръсква нападателите с артилерия. Спасяването на Конвента носи слава на Наполеон и укрепва доверието към термидорианците. Скоро Барас става един от петимата членове на Директорията. В неговия приятелски кръг Наполеон среща Жозефина Боарне и през март 1796 г. двамата сключват брак, на който Барас е един от свидетелите. С помощта на Барас Наполеон получава назначение като главнокомандващ на френската армия в Италия и се отправя в своята първа италианска кампания. Неговите успехи на бойното поле донасят необходимата вътрешна стабилност, така необходима на Директорията. Когато през лятото на 1797 отново се засилват роялистките настроения, Бонапарт изпраща на помощ войска начело с генерал Ожеро, който извършва преврата от 18 фруктидор. Директорията е спасена, но моралният ѝ авторитет е увреден. С помощта на военните тя превръща управлението си в диктатура, а Съвета на старейшините и Съвета на петстотинте в прости оръдия, гласуващи по команда.