Durant la Primera Guerra Mundial, França havia usat camps de concentració per tancar-hi presoners enemics; després de la derrota dels republicans espanyols a la Batalla de l'Ebre i de l'ocupació de Catalunya per les tropes franquistes, molts dels que fugiren d'Espanya acabaren tancats en camps de concentració; finalment, quan, a conseqüència de la signatura del Pacte Molotov-Ribbentrop (23 d'agost de 1939), el govern d'Edouard Daladier va il·legalitzar el Partit Comunista Francès, molts comunistes van acabar internats als camps, com ara el camp de concentració de Drancy, construït el 1939 per a aquest propòsit; sota el règim del mariscal Pétain, el camp de concentració de Drancy, sota control de la policia francesa fins que el 3 de juliol de 1943, n'assumiren la direcció els nazis (Alois Brunner va ser-ne responsable fins a l'agost de 1944), va esdevenir una etapa en el camí de molts deportats cap als camps d'extermini del III Reich; aquesta funció també va complir-la el camp de concentració construït a Ribesaltes (Rosselló), dit el "Drancy de la zona lliure". El règim de Vichy va usar els camps de concentració per recloure-hi tots els que considerava "indesitjables".