Da de første europeerne kom til det området som idag utgjør Rwanda og Burundi, så de en hierarkisk kultur, der hutu-flertallet ble regjert av tutsi-minoriteten. Ledet av ymse rasistiske teorier og sosialdarwinisme, anså europeerne denne ordningen som et resultat av tutsiene etniske overlegenhet, istedenfor som en velutviklet sosial orden. Tutsiene ble derfor ansett for å være etterkommere av en overlegen, arisk rase, med en stamtavle som kunne trekkes tilbake til Noahs sønn Kam. Tutsiene ble derfor valgt ut, først av tyskerne og så av belgierne som samarbeidspartnere i koloniseringsprosjektet og til å holde hutuene nede. Ved Berlin-konferansen i 1884-5, ble Tyskland gitt området som idag er Rwanda og Burundi, i tillegg til Tanganyika (i grønt på kartet), som tilsammen utgjorde Tysk Østafrika. I 1916, under den første verdenskrig, ble disse områdene okkupert av Belgia, som regjerte over det nærliggende Belgisk Kongo (i burgunder på kartet), og Rwanda og Burundi ble styrt som enheten Rwanda-Urundi, frem til uavhengighet. Tanganyika ble etter krigen et britisk mandat, siden området grenset til de britiske koloniene Nord-Rhodesia, Malawi, Kenya og Uganda (de rosa områdene på kartet).