За златно поколение в националния отбор на Парагвай се считат играчите от 90-те години на 20. век и първите години на 21 век. Към тях спадат Хосе Луис Чилаверт, Карлос Гавара, Селсо Аяла, Франсиско Арсе и Хосе Кардосо и др. Някои от тях стават известни на широката публика по време на олимпийския турнир по футбол в Барселона през 1992 г., когато парагвайският отбор стига до четвъртфинал. Те са в основата на успехите на Парагвай – след две неуспешни квалификационни кампании за Световните първенства през 1990 и 1994 г., Гуараните се класират на три поредни първенства. В квалификациите за СП 1998 Парагвай финишира на второ място след Аржентина. Отборът се класира за осминафиналите без загубен мач: две равенства 0:0 с България и Испания и победа над Нигерия с 3:1. Там Червенобелите губят от домакина и бъдещ шампион Франция с 0:1, след като французите отбелязват златен гол шест минути преди края на продълженията. Признание за класата на Парагвай е включването на Чилаверт и Гамара в идеалния отбор на първенството. През 2002 г. в Япония и Южна Корея Парагвай играе за трети път в историята си осминафинал (след 2:2 с Южна Африка, загуба от Испания с 1:3 и победа със същия резултат над Словения), но отново губи срещата в последните минути – този път от бъдещия вицишампион Германия с гол в 88-ата минута. На СП 2006 парагвайците не успяват да прескочат груповата фаза след две загуби с по 0:1 срещу Швеция и Англия и победа с 2:0 над Тринидад и Тобаго.