След Норманското нашествие Уилям Завоевателя обръща вниманието си към Уелс. Според Книгата на Страшния съд от 1086 г., норманът Робърт от Рудлан е формално управител на цял северен Уелс. Той е убит от уелсците през 1088 г. Неговият братовчед, графът на Честър, Хю д'Авранш, възстановява норманския контрол над северен Уелс като построява три замъка: един на незнайно място някъде в Мейрионид, един в Аберлейниог на Ангълси и друг в Карнарвън. Този ранен замък е на полуостров, ограден от р. Сейонт, и протокът Менай; той е бил мот и бейли, защитаван от дървена палисада и земни брегове. Докато мотът или могилата е интегриран в по-късния Едуардов замък, местоположението на първоначалното бейли е несигурно, въпреки че може да е било североизточно от мота. Разкопките на мота през 1969 г. не разкриват следи от средновековно обитание, което предполага, че останките са били премахнати. Вероятно мотът е бил надграден от дървена кула, известна като донжон. Уелсците си възвръщат Гуинед през 1115 г. и замъкът Карнарвън става владение на уелските принцове. От съвременни документи, написани в замъка е известно, че Лиуелин Велики, а по-късно Лиуелин ап Груфид престояват от време на време в Карнарвън.