След Войната за испанското наследство в началото на XVIII век властта в Неаполитанското кралство отново преминава в ръцете на нова династия. Според условията на мирния договор от Ращат от 1714 г. за крал на Неапол е обявен императорът на Свещената Римска империя Карл VI. През 1720 г. той получава и властта над Сицилия, но австрийското управление не продължава дълго. Испанската армия окупира Неаполитанското и Сицилианското кралства по време на Войната за полското наследство през 1734 г. и пармският херцог Карл, който е син на Филип V Испански, е назначен за крал на Неапол и Сицилия като Карлос VII Неаполитански и Карлос III Сицилиански. Така престолът в Неапол преминава в ръцете на испанския клон на Бурбонската династия. През 1759 г. Карлос наследява испанския престол като Карлос III и предава властта си над Неапол и Сицилия на третия си син Фердинанд IV Неаполитански и Фердинанд III Сицилиански. Въпреки че кралство Неапол и кралство Сицилия се намират в персонална уния под властта на Фердинанд, те остават две напълно самостоятелни държави.