I det 18. århundrede blev forholdet til Preussen den vigtigste faktor i Braunschweigs politik; under Syvårskrigen støttede Braunschweig Frederik den Store og blev hærget af franskmændene. Hertug Karl af Braunschweig (1735—80), der i 1753 gjorde byen Braunschweig til sin residensstad, bragte ved sin ødselhed landet i dyb gæld og søgte at bøde herpå ved at leje sine tropper ud til England i Den Nordamerikanske Frihedskrig. Sønnen, Karl Vilhelm Ferdinand (1780—1806), der gjorde meget for at bringe rigets finanser på fode, overtog i 1806 ledelsen af den preussiske hær og døde som følge af sine sår i Slaget ved Auerstädt, og under hans søn, Frederik Vilhelm, inddrog Napoleon Braunschweig og indlemmede det i det ved Freden i Tilsit 1807 dannede kongerige Westfalen. Efter Slaget ved Leipzig kom dog Frederik Vilhelm atter i besiddelse af sit rige i november 1813, og efter sin død i Slaget ved Quatrebas (16. juni 1815) fulgtes han af sin umyndige søn Karl. Under formynderskabet, der førtes i prinsregenten af Englands (Georg IV’s) navn, fik Braunschweig i 1820 en ny stænderforfatning; efter at have overtaget regeringen i 1823 styrede Karl dog landet på en vilkårlig måde, krænkede forfatningen og gjorde sig meget upopulær; en revolution udbrød den 7. september 1830, residensslottet blev stukket i brand, og Karl måtte flygte. Kort efter overtog Karls yngre broder Vilhelm regeringen, og man enedes om en ny, mere frisindet forfatning af 12. oktober 1832. Landet blev styret godt i finansiel henseende, næringsvejene blev ophjulpne, og der foretoges vigtige reformer i retsplejen, kommunalforvaltningen m. m. I 1838 åbnedes jernbanen Braunschweig—Wolfenbüttel, den første statsbane i Tyskland; 1844 tiltrådte Braunschweig Den Tyske Toldforening. Under krigen 1866 var Braunschweig først neutralt, men sluttede sig den 6. juli åbent til Preussen og trådte ind i Det Nordtyske Forbund.