Carl von Clausewitz föddes 1780 i staden Burg, drygt 10 mil sydväst om Berlin. Hans far hade tjänat som löjtnant i den preussiska armén under sjuårskriget, och den unge Carl tog värvning redan i tolvårsåldern. Året därpå tjänade han som fänrik och fanbärare under fälttåget mot Frankrike, och posterades under sju års tid vid regementet i Neuruppin. Han antogs vid "Allgemeine Kriegsschule" i Berlin 1801, och fick två år senare tjänst som adjutant och lärare åt prins August av Preussen. Efter nederlaget mot Frankrike arbetade Clausewitz med återuppbyggnaden av den preussiska armén, men begärde avsked 1812 när kung Fredrik Vilhelm III anslöt sig till Napoleons fälttåg mot Ryssland. Clausewitz tog istället värvning i den ryska armén, och deltog bland annat i slaget vid Borodino. Två år senare återinträdde han i preussisk tjänst och deltog i slaget vid Waterloo som stabschef vid en av Blüchers kårer.