Sedan Panamakanalen öppnades 1914, har Nicaraguakanalen blivit omprövad. Dess sträckning skulle förkorta vattenvägen mellan New York och San Francisco med nästan 800 kilometer. Enligt Bryan-Chamorrofördraget från 1916 betalade USA Nicaragua 3 miljoner US-dollar för en option i evighet och fri från beskattning, inklusive ett 99-årigt hyresavtal för Corn Islands och en plats för en flottbas på "Gulf of Fonseca". Amerikanska Interocean Canal Board godkände 1929 en tvåårig förstudie, senare kallad Sultan-rapporten efter upphovsmannen, den amerikanska arméingenjören. överste Daniel Sultan. Åren 1930 och 1931 kartlade United States Army Corps of Engineers med hjälp av 300 man, vägen för en eventuell framtida kanal, kallad Forty-Niners väg eftersom den följt samma väg som gruvarbetare tog på 1840-talets guldrush. Costa Rica protesterade att då deras rättigheter till San Juan River hade åsidosatts och El Salvador vidhöll att den föreslagna marinbasen skulle påverka både landet och Honduras. Båda protesterna godtogs av den centralamerikanska domstolen i domar som inte erkändes av varken Nicaragua eller USA. Båda nationerna upphävde Bryan-Chamorrofördraget den 14 juli 1970. 1939 och 1940 gjordes en ny studie för att anlägga en pråm-kanal. Tre varianter övervägdes med minsta kanaldjup av sex fot, tio fot, och tolv fot.