През 550 година Петър Патриций е изпратен от император Юстиниан да преговаря за сключването на мирен договор със Сасанидска Пердия. Тази роля поема отново в 561 година, когато се среща с персийския пратеник Изед Гушнап в Дара, за да сложат край на Лазката война. След като постигат споразумение за персийско оттегляне от Лазика и определят границата между двете страни в Армения, двамата сключват 50-годишен мир между двете империи и съюзниците им. Годишните римски субсидии за Персия се възстановяват, но размерът им е свален от 500 на 420 фунта злато. Другите клаузи регулират трансграничната търговия, която се ограничава само до два града – Дара и Низибис, връщането на бежанците и защитата на съответните религиозни малцинства – християните в Персийската империя и зороастрийците в Римската. В замяна на персийското съгласие със съществуването на Дара, чието изграждане води до Анастасиевата война от 502 – 506 година, византийците се съгласяват да ограничат войските си там и да преместят оттам седалището на магистър милитум за Изтока. Тъй като остават несъгласия за двете гранични области – Свания и Амброс, през пролетта на 562 година Петър отново пътува до Персия, за да преговаря директно с персийския шах Хосров I Ануширван, но без резултат. След това той се връща в Константинопол, където умира след март 565 година.