Crispi tilhørte som ung den politiske venstreside og arbeidet med stor energi for en samlet, italiensk republikk. Han deltok i planleggingen av Garibaldis ilandstigning på Sicilia med tusen mann. Senere holdt han fast ved monarkiet som en samlende faktor og var som statsminister villig til å bruke makt for å forsvare staten, særlig mot sosialister og anarkister. I utenrikspolitikken knyttet han Italia til Tyskland og Østerrike-Ungarn gjennom trippelalliansen, og brøt dermed med Frankrike. Han arbeidet for utvidelse av Italias kolonier og hadde ansvar for det første angrepet på Etiopia. Etter nederlaget ved Adwa måtte han gå av som statsminister.