Fins a mitjans del segle XIX –i per la rebel·lió dels sipais de 1857– no hi hagué un cert renaixement de l'arquitectura índia, amb un estil inspirat en l'art islàmic siri, anomenat «estil angloindi»: palau de Laxi Vilas (Baroda); a Calcuta, el pont Howrah (1910) i el Victoria Memorial Hall (1912); a Bombai, el Museu Prince of Wales (1909), la Universitat (1909), l'edifici de Correus (1909), l'Hotel Taj Mahal (1911) i l'arc de triomf Gateway of India (1911). Entre 1911 i 1930 es construí la nova capital, Nova Delhi, segons un projecte d'Edwin Lutyens i Herbert Baker, seguint un pla urbanístic en forma estelada en què es repartien diversos edificis oficials, com el Rashtrapati Bhavan (palau Presidencial), el Parlament, els Secretariats, la Biblioteca i el Museu Nacional.