En el judaisme ortodox europeu, les diverses disputes estaven començant a esvair-se, a mesura que els líders religiosos havien d'unir-se per enfrontar-se a noves amenaces: la haskalà, el socialisme, i una de les seves conseqüències, l'assimilació. Així, malgrat les seves diferències ideològiques, les diverses variants de les escoles de pensament lituanes co-existien pacíficament, i fins i tot acaben per reconciliar-se amb els jueus hassídics. Va ser en aquest context quan el Rabí Horowitz va fundar la seva pròpia Ieixivà a Novardok en 1896, i va enviar a emissaris per tot el Món asquenazita, per atreure als estudiants. No obstant això, encara que va ser un èxit, el model basat en la Ieixivà de Slabodka, va ser percebut com més prestigiós, i va atreure a molts més estudiants que les ieixives de Novardok. No obstant això, al voltant de 40 ieixives van ser creades en tot l'Imperi Rus. Però durant la Revolució Bolxevic, totes aquestes petites ieixives disperses per tota Rússia es van veure obligades a tancar, sota la pressió dels comunistes. El Rabí Horowitz va comprendre aleshores que el futur de la ieixivà s'estava decidint fora de les fronteres de la Unió Soviètica. El rabí va traslladar la principal ieixivà a Polònia, a la ciutat de Bialystok, on va esdevenir l'acadèmia talmúdica més important de la ciutat. La Ieixivà de Gateshead situada en el nord d'Anglaterra, va ser fundada com una branca de Novardok. En 1930, el Rabí Ben Tzion Bruk, va obrir una sucursal de la Ieixivà Novardok a la ciutat santa de Jerusalem. El model de la Ieixivà Novardok, va ocupar llavors una posició dominant durant una dècada. Desafortunadament, aquesta situació no va durar: durant la Segona Guerra Mundial, gairebé tots els estudiants de les ieixives de Novardok, van morir en els camps de concentració nacional-socialistes.