Det Russiske Kejserrige så det som sin pligt af forsvare de kristne minoriteter, særlig de kristne ortodokse, i det svækkede i Det Osmanniske Rige. Som led i denne politik besatte Rusland i juli 1853 Moldova og Valakiet ved det vestlige Sortehav, der forinden havde været under osmannernes kontrol. Efter at forhandlinger mellem Rusland og osmannerne samt stormagterne Storbritannien og Frankrig var brudt sammen, erklærede Det Osmanniske Rige erklærede krig den 4. oktober 1853. I første omgang spillede den russiske flåde en mindre rolle i konflikten, men ved slutningen af november lokaliserede flåden en del af den osmanniske flåde, der havde søgt ly i havnen ved Sinope grundet dårligt vejr. Den kejserlige flåde under kommando af Pavel Nakhimov indledte en blokade af den befæstede havn, og den 30. november 1853 foretog flåden et bombardement af den osmanniske flåde, kendt som Slaget ved Sinope. Det russiske angreb på osmannerne var en stor militær succes. Russerne benyttede dampdrevne skibe og moderne bombekanoner med eksplosive projektiler og udslettede den osmanniske flådestyrke. Den overlegne militære sejr udløste jubel i Sankt Petersborg, hvor der i visse kredse havde været sået tvivl om flådens militære relevans.