În ajunul Primului Război Mondial, Imperiul Otoman se afla într-o formă dezastruoasă. În urma războaielor succesive care au avut loc în această perioadă, în care au fost pierdute teritorii, economia era la pământ, iar populația era demoralizată și obosită. Imperiul avea nevoie de timp pentru a se recupera și pentru a efectua reforme; cu toate acestea, nu a fost nici timp, pentru că lumea a început să fie ocupată cu Primul Război Mondial, iar Imperiul Otoman avea șanse mici să rămână în afara conflictului. Din moment ce rămânerea în neutralitate pentru a-și reveni nu a fost posibilă, Imperiul a trebuit să se alieze cu una sau cealaltă tabără, pentru că a rămas fără resurse după Războiul Italo-Turc și Războaiele Balcanice. Forțele otomane nu aveau suficient armament, tehnică militară și mijloace financiare pentru a achiziționa altele noi. Singura opțiune pentru Poarta Otomană a fost de a stabili o alianță cu o putere europeană; și la început nu a contat cu adevărat care ar fi fost. Ministrul de Interne Talat Pașa a scris în memoriile sale: „Turcia trebuie să adere la unul din grupurile de țări, astfel încât să-și poată organiza administrația locală, să-și consolideze și să-și mențină industria și comerțul, să-și extindă căile ferate, pentru a supraviețui și a-și menține existența.”