Łokieteknek a legnagyobb gondot a Német Lovagrend állama okozta. Ezt a rendet Mazóviai Konrád fejedelem hívta meg 1226-ban, hogy a porosz törzseket kereszténységre terítse, de valójában azért, hogy védje őt a poroszoktól, akik gyakran támadták Mazóviát. A Lovagrend letelepedett Chełmnoi Földön, a Visztula kanyarban, Toruńtól északra. Hamarosan kiderült, hogy a Lovagrend több problémát okoz, mint amennyit megold: egy meghamisított dokumentum alapján a Lovagrend ezt a tartományt a tulajdonának tekintette, nem Konrádtól kapott hűbérbirtoknak – ezt II. Frigyes német-római császár is támogatta. A 13. század végéig a Lovagrend meghódította egész Poroszországot (azaz a mai Mazuri-tavakat és Kalinyingrádi területet) és megszervezett ott egy ügyesen igazgatott államot. A 13. század közepétől kezdve támadta a Litván Nagyfejedelemséget, 1308-ban pedig Brandenburggal egyetértésben megrohanta Gdańskot (amelynek lemészárolta lakóit) és elfoglalta Kelet-Pomerániát. Ezután megtámadta Kujáviát és Nagy-Lengyelországot: 1331-ben zajlott le a nagy és eldöntetlen Płowcei csata, amelyben a Lovagrendnek a csehek segítettek Luxemburgi János királlyal az élen. A pápai bíróságok a lengyelek javára döntöttek – pl. Varsóban 1339-ben (Lengyelország jövendő fővárosa ekkor jelenik meg először krónikákban) –, ennek ellenére a Lovagrend az elkövetkezendő 100 évben nem vonult vissza Kelet-Pomerániából.