У квітні 1923 року. Гельмязів став районним центром. У 1931 році в селі почала працювати відома на всю Україну своїми рекордними показниками Гельмязівська МТС. У 1937 році її директор І. П. Авраменко став депутатом Верховної Ради СРСР. Роки суцільної колективізації звели нанівець досягнення періоду НЕПу, а в результаті геноциду 1933-го року від голоду померло понад 700 гельмязівців. У пам'ять про них у 1993 році на сільському цвинтарі встановлено пам'ятний знак.