Нова Велика армија била је нешто другачија него раније; више од половине снага било је попуњено нефранцуским живљем које је долазило из држава у савезу са Француском. Снажна сила је прешла Њемен 23. јуна 1812. Наполеон се надао да ће брзим маршом успети да позиционира своје људе између две главне руске армије којима су командовали Берклај де Толи и Пјотр Багратион. Ипак, кампању карактеришу многе фрустрације за француску војску јер су Руси чак три пута да избегну Наполеонова клешта. Последња линија одбране Москве довела је до велике битке код Бородина, 7. септембра 1812. Ту је Армија добила крваву, али неодлучујућу и Пирову победу. Седам дана касније, Велика армија је ушла у Москву, међутим, град је био испражњен и у пламену. Војници су били приморани да се боре са ватром, а у исто време да лове паликуће и бране градске области. Наполеон је са својом армијом провео месец дана у Москви, узалуд се надајући да ће цар да одговори на француску мировну понуду. Након што су ови напори пропали, Французи су почели повлачење 19. октобра, у много горем стању од оног у ком су дошли у Русију. Мит о "Руској зими" која је десетковала Наполеонову војску, само је делимично тачан, с обзиром на чињеницу да је више од пола француске војске изгубљено током лета. Французе су у Русији упорно замарале руске трупе које су навирале са свих страна, па је Неј чак извео познато раздвајање задњих линија између својих трупа и Руса. До тренутка кад су стигли до Березине, Наполеон је имао око 49.000 трупа и 40.000 заосталих војника који нису били од војне помоћи. Резултат битке код Березина и монументални рад инжењера под надлежношћу Жан Батиста Ебле су спасили остатке Велике армије. Наполеон је оставио своје људе да би се докопао Париза и позабавио новим војним и политичким питањима. Од 690 000 људи који су чинили иницијалну инвазиону силу, преживело је само 93 000.