После Првог светског рата, Пољска и Литванија су обе стекле независност коју су изгубиле током поделе Пољске током 1795. Иако те земље деле векове заједничке историје кроз Пољско-литванску унију и Пољско-литванска заједница, растући литвански национализам је спречио поновно формирање федеративне државе. Град Вилњус (Литвански "-{Vilnius}-", Пољски "-{Wilno}-") је постао престоница Литваније, иако је у њему живело доста Пољака. Током Пољско-совјетског рата из 1920, Пољска армија је заузела град. Упркос пољским претензијама на град, Лига је тражила од Пољске да се повуче; Пољска је то одбила. Град и околне територије су проглашене за засебну државу, а 20. фебруара 1922. локални парламент је изгласао Акт о уједињењу и град је припојен Пољској као престоница Вилно Војводства. Теоретски, Британија и Француска су могле да присилно изврше одлуку Лиге народа. Међутим, нису желеле да се противе Пољској јер је она виђена као будући савезник у рату против Немачке и као тампон зона према комунистичкој Русији. На крају је Лига прихватила Вилњус као пољски град, 15. марта 1923.