בשנת 1966 מונה למנהל המחלקה לשיתוף בינלאומי במשרד החוץ (מש"ב). כחלק מתפקידו נשלח יחד עם סמנכ"ל משרד החוץ, ארתור לוריא בשנת 1968 למסע במדינות אסיה שעמן קיימה ישראל יחסים דיפלומטיים במטרה להרחיב את שיתופי הפעולה עמן. במסגרת הביקור הורחבו שיתופי פעולה עם הפיליפינים, תאילנד, סינגפור, ציילון ונבדקו הצעות להרחבת שיתוף הפעולה עם גורמים הודיים בבומביי. את התפקיד הזה הוא מילא עד מאי 1968, אז מונה לציר בשגרירות ישראל בפריז, צרפת במקומו של יוחנן מרוז. בחגיגות יום העצמאות הצרפתי היה חבר הסגל הדיפלומטי שהוזמן על ידי הנשיא דה-גול וראש הממשלה החדש שלו קוב דה מירוויל לארמון האליזה, יחד עם השגריר בצרפת, ולטר איתן והנספח הצבאי אלוף-משנה יוסף גולן. ליווה את שר החוץ אבא אבן יחד עם השגריר איתן בשיחתו עם שר החוץ הצרפתי, מישל דברה. הייתה זו השיחה הראשונה בין שר חוץ ישראלי לחבר ממשלת צרפת אחרי מלחמת ששת הימים. הציר רון היה זה שלחץ על ממשלת צרפת להתערב בשחרור מטוס "אל על", צוותו ונוסעיו שנחטף לאלג'יריה. בתחילת שנת 1969 הציר רון היה הנציג הישראלי הבכיר ביותר בשגרירות צרפת בעת ההחלטה על הטלת האמברגו הצרפתי על ישראל על ידי דה-גול, משום שהשגריר שהה בחופשה לרגל יום הולדתו. בניגוד למקובל לא הוזמן למשרד החוץ הצרפתי למתן תגובת ממשלת ישראל בדומה למה שקרה בלונדון לדוגמה ולא עודכן בנושא למרות השמועות שהסתובבו בזמנו. כאשר חזר השגריר איתן לפריז, הוזמן הסגל הדיפלומטי לארמון האליזה שם הופתע מהכרזתו של דה-גול על האמברגו, שבא בעקבות מבצע תשורה בביירות שהרגיז במיוחד את הנשיא דה-גול. בצל האמברגו הוברחו חמש ספינות טילים מנמל שרבורג לישראל והציר רון נדרש על ידי שר החוץ הצרפתי, מוריס שומאן לתת את תגובתו ואת תגובת ממשלת ישראל לפרשה שהכעיסה מאוד את הממשל בצרפת.