האיילט נוסד במטרה לבסס שליטה ישירה על כורדיסטן, במקום להכיר בה כישות פוליטית. הוא היה פרובינציה קצרת מועד כיוון שהיא נמשכה כ-21 שנים בלבד, בין השנים 1846–1867. הזמן הזה התאפיין בהיעדר שליט כורדי רב עוצמה באזור. זה הוביל לעליית השייח'ים הדתיים, הדרווישים השייכים למסדרים נקשבנדיה וקאדריה. הוא הוקם לאחר שבדיר חאן בג הובס ונשלח לאיסטנבול. בתחילה כיסה האיילט את אזור איחוד בוהטן הכורדי לשעבר, אך הוא הורחב בהדרגה ובשלוחתו הרחבה ביותר כלל את איילט דיארבקיר לשעבר והאזורים סביב ואן, חקארי ומוש, כמו גם את מחוזות בוטאן, מרדין וג'יזרה. על פי הרשומות העות'מאניות בין השנים 1847–1867, המחוז נשלט על ידי הממשלה המרכזית העות'מאנית וקיבלה מימון שנתי של 80,000 פיאסטר, הרבה יותר מאיילט מוסול. בשנת 1867 הוא בוטל והוחלף על ידי וילאייט דיארבקיר. במהלך קיומו, משלו בו שנים עשר מושלים שונים שהיו להם את התואר מושיר או וזיר.