Tavoitteisiinsa pääsemiseksi Stolypin oli valmis käyttämään sortotoimia. Vuonna 1907 Stolypin hajotti toisen duuman ja julisti uuden vaalilain, joka vähensi huomattavasti alemman luokan ja muiden kuin venäläisten äänestäjien äänenpainoa. Kun oikeisto pääsi näin valta-asemaan duumassa, Stolypin saattoi pyrkiä sen kanssa yhteistyöhön. Maanpuolustusta alettiin vahvistaa ja venäläistä virkavaltaa lisättiin vähemmistökansojen alueilla, mitä vähemmistökansat pitivät sortona ja venäläistämisenä, mikä taas nosti tyytymättömyyttä ja tuki separatismia. Suomessa katsottiin Stolypinin rikkovan keisarin vahvistamia Suomen perustuslakeja. Pietarissa suomalaisten vastalauseita pidettiin todisteena kapinamielestä ja Suomessa olevia joukkoja vahvistettiin. Turvallisuushuolia kannettiin myös baltiansaksalaisista ja puolalaisista, sillä näiden tiedettiin kriisin sattuessa tukevan ennemmin Saksaa tai Itävaltaa, kuin Venäjää. Keski-Aasian muslimit taas uskottiin myötämielisiksi Turkille. Keski-Aasian paimentolaiskansat eivät myöskään olleet mielissään venäläisten uudisasukkaiden levittäytymisestä mailleen. Keski-Aasiassa tilanne johti kapinaan vuonna 1916.