Kiinan kärsittyä nöyryyttävän tappion vuosien 1894–1895 sodassa Japania vastaan Kang ryhtyi esiintymään yhä äänekkäämmin uudistusten puolesta. Hän keräsi yli tuhannen opinneen nimet adressiin, jossa vastustettiin Shimonosekin rauhansopimusta, ja lähetti keisarille kaksi muistiota, joissa vaadittiin pikaisia yhteiskunnallisia muutoksia. Hän myös perusti kannattajineen nykyaikaisia puolueita edeltäneen poliittisen järjestön (”Kansallisen vahvistumisen tutkimisen seura”), joka kuitenkin lakkautettiin jo 1896. Saatuaan tukijoita hovin piiristä Kang sai lopulta vuonna 1898 vakuutettua keisari Guangxun. Pääasiassa Kangin vaikutuksesta Guangxu käynnisti Kiinassa kesäkuusta syyskuuhun 1898 kestäneen kiihkeän uudistuspolitiikan vaiheen eli niin sanotut sadan päivän uudistukset. Keisari julkisti uuden politiikan 12. kesäkuuta pitämässään puheessa ja kutsui neljä päivää myöhemmin Kangin ensi kertaa luokseen. Keisarin määräämiin uudistuksiin kuuluivat muun muassa hallintokoneiston tehostaminen, keisarillisen virkatutkinnon muuttaminen ja Pekingin yliopiston perustaminen. Vanhoilliset virkamiehet kuitenkin vastustivat uudistuksia ja antoivat tukensa leskikeisarinna Cixille, joka suoritti 21. syyskuuta palatsivallankaappauksen ja eristi keisarin päätöksenteosta. Guangxun antamat uudistusmääräykset kumottiin ja kuusi johtavaa uudistuspolitiikkoa teloitettiin, heidän joukossaan Kangin nuorempi veli. Kang ja Liang Qichao onnistuivat pakenemaan Hongkongin kautta Japaniin brittiläisellä tykkiveneellä.