В 1920 г. гърците окупират цяла Западна и Източна Тракия, като българи и турци съставят „Правителство на националната защита“, което поставя искането за автономия на областта. Великите сили игнорират исканията на местното население. В последвалата Гръцко-турска война (1919-1922) Гърция е победена и губи Източна Тракия. След войната и установяването на гръцкия режим в Беломорието, през ноември 1922 година е създадена "Българо-турска вътрешна революционна организация" (БТВРО) фокусирала дейността си в Източна Македония и Тракия. За главен войвода на Организацията е избран Тане Николов. Под негово командване са 13 български и 7 турски чети. От турска страна ръководител е Фуат Балкан. Четите организират останалото там българско и турско население, разрушават съобщителни връзки, нападат гръцки военни постове и села на гръцки колонисти. Правителството на Александър Стамболийски оказва подкрепа с оръжие и боеприпаси, с надеждата чрез изясняване на реалната ситуация в Тракия да окаже натиск върху Лозанската конференция. След 9 юни 1923 година Цанковият кабинет, нуждаещ се от международна подкрепа разформирова българските чети. Николов прекратява въоръжената борба срещу гърците, а повечето турци са депортирани или се примиряват. Част от водачите ѝ обаче не прекратяват дейността си и през септември стават инициатори за създаване на нова организация, изградена само от българи – Вътрешна тракийска революционна организация.