Presată de bavarezi și francezi la vest și de rebelii unguri la est, Austria s-a confruntat cu posibilitatea reală să iasă din război. Temerile cu privire la Viena, precum și situația din sudul Germaniei, l-au convins pe Marlborough de necesitatea de a trimite ajutor pe Dunăre printr-o inițiativă extrem de îndrăzneață. De la început Marlborough era decis să-i inducă în eroare pe olandezi, care nu ar fi permis o diminuare a forțelor aliate în Olanda spaniolă. În acest scop, Marlborough și-a mutat trupele engleze lângă râul Mosela (plan aprobat de către Haga), dar sosit acolo a plănuit să se strecoare și să mărșăluiască spre sud, pentru a face legătura cu trupele austriece din sudul Germaniei. O combinație de înșelăciune strategică și administrare genială i-au permis lui Marlborough să-și atingă scopul. După un marș de 400 de kilometri, aliații au luptat împotriva forțelor franco-bavareze pe Dunăre. Prima întâlnire importantă a avut loc pe 2 iulie 1704, când Marlborough și prințul Louis-William de Baden-Baden au luat cu asalt Schellenberg, la Donauwörth. Evenimentul principal a avut loc pe 3 august când Marlborough - asistat de comandantul imperial Eugen de Savoia - a avut o victorie zdrobitoare asupra armatei mareșalului Tallard și a Electorului de Bavaria în Bătălia de la Blenheim. Întreaga campanie, pe care istoricul John Lynn o descrie ca fiind una din cele mai mari exemple de marș și de luptă înainte de Napoleon, a fost un model de planificare, logistică, tactică și operațiune militară și a schimbat cursul conflictului - Bavaria a fost scoasă din război, iar speranțele lui Ludovic al XIV-lea într-o victorie timpurie au fost distruse. După victoriile succesive de la Landau pe Rin și Trier și Traben-Trarbach pe Mosela, chiar și conservatorii nu au putut să-și reprime admirația lor patriotică.