Græsk ild var en vigtig grund til byzantinernes mange militære sejre og dermed også én af grundene til, at riget overlevede så længe. Våbnet var særlig nyttigt hen mod det byzantinske riges sidste tid, hvor der ikke var indbyggere nok til at forsvare dets landområder. Det blev brugt første gang, da man afviste den arabiske belejring af Konstantinopel i 674-677, og igen i 717-718. Byzantinerne brugte også det kraftige våben mod væringerne (vikingerne) i 941 og mod venezianerne under det 4. korstog. Det blev betragtet som et at de mest frygtede våben i middelalderen, og blot synet af en rørmunding var ofte nok til at nedkæmpe en fjende, hvad enten røret kunne udspy græsk ild eller ej. Men våbnet var besværligt at kontrollere, og det stak ofte ild til de byzantinske skibe.