Mecklenburg-Schwerin començà la seva existència durant una sèrie de lluites constitucionals entre el duc i els nobles. El fort deute contret per Karl Leopold, derivat de l'adhesió amb l'Imperi Rus en una guerra en contra el Regne de Suècia, conduïa a la crisi; Carles VI interferí, i el 1728 el tribunal imperial de justícia va declarar la incapacitat com a governant del duc. Es nomenà administrador del ducat el germà de Karl Leopold, Cristià Lluís II. Durant el govern d'aquest príncep, que esdevingué governant "de iure" el 1747, durant la Convenció de Rostock, on s'instituí una constitució nova per al ducat, signada l'abril 1755. Per aquest instrument, tot poder era en les mans del duc, la noblesa, i les classes altes generalment; les classes baixes eren excloses. Durant Guerra dels Set Anys, Frederic II prengué una actitud hostil cap a Frederic el Gran, i en conseqüència Mecklenburg-Schwerin va ser ocupat pel Regne de Prússia. En certa manera el seu domini fou beneficiós per al país. Als primers anys de les Guerres de la Revolució Francesa, Frederic Francesc es mantingué neutral, i el 1803 recuperà Wismar al Regne de Suècia. El 1806 la terra fou envaïda pel Primer Imperi Francès, i el 1808 va unir la Confederació del Rin. Fou el primer membre de la confederació que abandonà Napoleó Bonaparte, qui en resposta envià un contingent armat, i entre 1813-14 va lluitar en contra França.