Els militars van utilitzar principalment cavalls per a suport logístic. Eren millors que els vehicles mecanitzats per viatjar a través de fang profund i sobre terreny accidentat. Es van utilitzar cavalls per al reconeixement i per portar missatges, així com a forces de tir en artilleria, ambulàncies i vagons de subministrament. La presència de cavalls sovint augmentava la moral entre els soldats al front, però els animals van contribuir a la difusió de malalties i a la insalubritat dels campaments, a causa de les seves femtes i cadàvers. El valor dels cavalls i la creixent dificultat de reemplaçar-los van arribar a un extrem tal que, el 1917 es va dir a algunes tropes que la pèrdua d'un cavall tenia una major importància tàctica que la pèrdua d'un soldat humà. Finalment, el bloqueig d'Alemanya va impedir als poders centrals importar cavalls per substituir els perduts, fet que va contribuir a la derrota del país germànic. Al final de la guerra, fins i tot el ben equipat exèrcit nord-americà va patir un gran nombre de baixes equines, igual que tots els exercits i la població civil dels països contendents.