Durant la major part de l'edat mitjana, els romans d'Orient s'autoidentificaven com a "Romei" (Ῥωμαῖοι, 'romans'), un nom que en grec s'havia sinonimitzat amb el conjunt de grecs cristians. El nom llatinitzant "Grekoi" (Γραικοί, 'grecs') també es feia servir, tot i que era molt poc habitual i no aparegué en la correspondència política oficial de l'Imperi Romà d'Orient fins després de la Quarta Croada (1204). Encara que, al principi, aquest nom llatí per referir-se als antics hel·lens no tenia connotacions negatives, el seu ús a l'Europa Occidental a partir del per posar en dubte la legitimitat romana de l'Imperi Romà d'Orient feu que s'acabés convertint en un exònim despectiu per als romans d'Orient, que gairebé no l'utilitzaven i, quan ho feien, era generalment en contextos relacionats amb Occident, com ara textos relatius al Concili de Florència, per presentar el punt de vista occidental. L'antic nom «hel·lens» es feia servir popularment com a sinònim de «pagà», però fou recuperat com a etnònim al .