Оценката на проекта „Конго“ не може да се отдели от оценката на линейните крайцери като клас, тъй като тези кораби са построени в рамките на класическата концепция на адмирал Фишър. Съгласно идеите на Фишър, линейните крайцери трябва да изпълняват функциите на въоръжено разузнаване, поддръжка на леките кораби и да са в ролята на авангард на главните сили на флота. До 1916 г. японските адмирали могат с гордост да гледат своите линейни крайцери, считани за най-добрите в света. Резултатите от Ютландския бой, където линейните крайцери се използват в пълно противоречие с дадената концепция и понасят тежки загуби, поставят кръст на последващото развитие на класа. Малкото останали линейни крайцери се подлагат на многобройни модернизации, насочени преди всичко към премахване на техния главен недостатък – слабото брониране. Това не избягват и корабите от типа „Конго“. Двукратната модернизация повишава техните бойни качества, но вертикалното брониране си остава прекалено слабо, за да им даде сериозни шансове в бой с линкорите, което и се потвърждава в единственото стълкновение на корабите от този тип с линейните кораби на американския флот, когато „Киришима“ е потопен от огъня на линкора „Вашингтон“.