Микола Рожков був не лише вченим-теоретиком, але й вченим-практиком, і почасти його участь у політиці була пов'язана саме з цим. Обставини його життя склалися таким чином, що він рано (вже в 1905 році) прилучився до керівництва РСДРП, і протягом наступних 15 років неодноразово виступав як принциповий опонент Леніна з різних теоретичних питань. На IV з'їзді РСДРП (1906 р.) він висунув власну аграрну програму від фракції більшовиків, що суперечить ленінській програмі. У 1911 році він критикував філософську концепцію Володимира Леніна, з 1917 по 1920 р. він виступав з критикою теорії і практики диктатури пролетаріату, продовольчої політики більшовиків та політики воєнного комунізму. І хоча у Леніна в зв'язку з цим були особливі мотиви не любити Рожкова і писати: «ця людина є і буде, ймовірно, нашим ворогом до кінця», — тим не менш, він не вислав його з країни в 1922 році разом з 300 іншими істориками та соціологів на так званому філософському пароплаві, а знайшов за доцільне залишити в країні, хоча і «під наглядом». Можливо, Володимир Ленін розумів, що без таких учених-практиків, нехай навіть записаних у «вороги», нова влада буде нежиттєздатною, бо нікому буде її рятувати від її власних помилок.