1871-ben egy okinavai hajó zátonyra futott Tajvan déli részén, és az ötvennégy fős legénységet a helyiek meggyilkolták. A Rjúkjúi Királyság a Csing-dinasztia hűbérese volt, ám ezzel együtt a Japán Birodalom Szacuma birtokának alárendeltje is volt, így a japánok kártérítést követeltek a kínai udvartól. A kínaiak először azzal hárították el a követelést, hogy ez az ország belügye, mivel Tajvan Fucsien tartomány része, a Rjúkjú Királyság pedig az ország hűbérese. Amikor erre válaszul a japánok kijelentették, hogy négy áldozat japán volt Okajama prefektúrából, a Csingek azzal érveltek, hogy a „vad” őslakosok nem tartoznak a kínai igazságszolgáltatás hatáskörébe. A szuverenitásról való ilyen fokú lemondás után a japánok 1874-ben katonákat küldtek a szigetre (lásd: Tajvan japán megszállása (1874)). Mintegy háromezer japán katona szállt partra, ezek közül 543-an haltak meg (tizenketten csatában, 531-en betegségekben), és körülbelül harminc őslakos vesztette életét.