Også af datidens politiske liberalisme følte han sig stærkt tiltalt, og han mødte i 1842 som valgt fra København i øernes stænderforsamling i Roskilde, hvis sekretær han var. Året forud havde kongen bemyndiget Kancelliet til at udtale sin misbilligelse af, at han, skønt kongelig embedsmand, på et offentligt valgmøde havde sagt, at folkets repræsentanter burde have en bestemmende mening om skatternes anvendelse. Ligesom der imidlertid i Kancelliet var delte anskuelser om betimeligheden af denne reprimande, således blev kongens misnøje ikke af lang varighed, thi i slutningen af 1842 udnævntes Feddersen til kommitteret i General-Toldkammer- og Kommercekollegiet og samtidig til justitsråd. 1848 blev han kommitteret hos kolonialdirektøren; 1850 lykkedes det ham i London at afslutte det ved krigen nødvendiggjorte store statslån på særdeles gunstige betingelser og blev Ridder af Dannebrogordenen. Samme år konstitueredes han til borgmester, politidirektør og direktør for Døvstummeinstituttet i Slesvig by.