Perioden 1691-1801 i Irland var præget af Protestanternes Magtdominans "(en: Protestant Ascendancy)". De var efterkommerer af engelske bosættere, der var kommet til landet ved englændernes erobring og bosættelsen af Irland (se Det tidlige moderne Irland 1536-1691). Irland var i denne periode et selvstændigt og autonomt kongerige med eget parlament, men langt størstedelen af befolkningen, den romersk katolske, nedstammede fra indfødte irere, blev udelukket fra magt og ejendomsret som følge af straffelove. Perioden begynder med jakobinernes nederlag i de Vilhelminske Irlandskrige i 1691 og afsluttes med unionsloven i 1800, der formelt gødede jorden for Irlands indlemmelse i Det Forenede Kongerige i 1801.