לאחר כינון נסיכות סרביה התמנה הרב אברהם בן יצחק פארדו לרבה של בלגרד. הרב פארדו עזב את בלגרד בזמן המהפכה הסרבית, עבר לזמון ובה כתב 4 ספרי דרשנות. הספרים: "חבת אברהם", "ציצים ופרחים", "אוצר תכשיטי כלה" ו"אמתחת הקטן" הוצאו לאור על ידי בנו ב-1862. ב-1831 כתב לנסיך מילוש אוברנוביץ' מכתב ובו ביקש להקל על הגזירות הכלכליות שמוטלות על יהודי בלגרד. ב-1835 נפטר הרב פארדו ובמקומו מונה הרב ראובן ברוך. הרב נקלע לעימות עם נכבדי הקהילה (נוֹטָאבֶּלִים) ואלו דרשו את הדחתו. ב-21 ביוני 1837 הגישו 28 משפחות תלונה כנגד הרב לנסיך אוברנוביץ'. הנסיך הורה לרב לעזוב את העיר. הרב ברוך עזב לווינה ושם התמנה לרב הספרדי הראשי. במקומו מונה יוסף פינצי בן יצחק מסרייבו, בעל "וילקט יוסף" אשר כיהן עד למותו ב-1850. בהמשך, מתועד הרב יוסף רפאל בן מאיר ששון (1810, אדירנה-1862, בלגרד) כרב הספרדי הראשי של בלגרד. הרב ששון בעל "דרכי האדם" ו"מוסר השכל" (סלוניקי, 1843) הגיע לבלגרד ב-1851 והתגורר עם משפחתו בבית הקהילה. הרב שהיה מחמיר נקלע לסכסוך הן עם קהל הספרדים והן עם קהל האשכנזים. נפטר בבלגרד ב-1862.