Головною статтею імпорту в Сараваку був рис, бо хоча він і вирощується у штаті, його з часу правління Брука було недостатньо для харчування населення. Іншим основним предметом імпорту була нафта з нафтових родовищ Серіа для переробки на нафтопереробному заводі в Лутонгу з метою отримання бензину, гасу, газу, мазуту та дизельного палива. Основними експортними товарами були: каучук, перець, борошно саго, «джелутонг» (джерело гуми), пиломатеріали, насіння копри та нафта. На той час було тільки п'ять плантацій каучуконосів, які займали лише 2554 га, порівняно з 80 000 га дрібних господарств. 1950—1952 роки показали збільшення доходів уряду, чому допомогла Корейська війна, яка підвищила попит на каучук. До 1956 року експорт перцю із Саравака становив третину світового виробництва перцю. Важливість експорту «джелутонга» впала на всій колоніальній території. У цей період основною статтею доходів Саравака була нафта. Спочатку колоніальний уряд експортував золото на зовнішні ринки, але після 1959 року участь уряду в експорті золота припинилася, і шахтарям залишилося продавати золото на місцевих та інших вільних ринках. Протягом другої половини колоніальної доби збільшувався експорт бокситу із Сематану, але до кінця колоніального періоду поклади цього мінералу вичерпалися.