Rakúšania boli vyhnaní z Lombardie, avšak armáda generála Giulaya zostala v oblasti Benátok. Jeho armáda bola posilnená a mala 130 000 mužov, zhruba rovnako ako Francúzi a Piemonte, hoci Rakúšania boli v delostreleckej kategórii vynikajúci. 24. júna sa v Solferine uskutočnila druhá a rozhodujúca bitka. Táto bitka bola ešte dlhšia a krvavejšia ako pri Magente. V zmätených a často nesprávne zameraných bojoch došlo k štyridsiatim tisícom obetiam vrátane 11 500 Francúzov. Napoleon III. bol zhrozený tisíckami mŕtvych a zranených na bojisku. Rakúšanom navrhol prímerie, ktoré bolo prijaté 8. júla. 11. júla 1859 bola podpísaná formálna zmluva o ukončení vojny.