Frederik 7.s død, netop i det mest kritiske øjeblik af alle, nedslog håbet. Lehmann lå syg i sit hjem i de sidste måneder af 1863, men kollegerne samledes til rådslagning om hans sygeleje, indtil ministeriet aftrådte nytårsaften og afløstes af Monrads kabinet. Hvad Lehmann med sit varme hjerte og sin glødende fædrelandskærlighed led ved Dannevirkes rømning, Dybbøls Fald, indtagelsen af Als og Wienerfreden, er det overflødigt at dvæle ved. Han var efter disse dage blevet en gammel mand af sorg.