Britannien havde som en af rigets fjerneste besiddelser ikke den store indflydelse på rigets ledelse, men soldaterne i provinsen gjorde flere gange oprør, og valgte deres egne modkejsere. I 406 udråbte soldaterne først Marcus til kejser, og derefter Gratian. I 407 blev de trætte af ham og kårede i stedet generalen Flavius Claudius Constantinus (Konstantin) til kejser. Situationen i 407 var den, at alanerne, vandalerne og sveberne havde forladt deres hidtidige landområder og havde krydset Rhinen nær Mainz den 31. december 406. De germanske stammer hærgede nu i Gallien, og Konstantin besluttede at tage de romerske tropper over Kanalen, hvor de gik i land i Boulogne i foråret 407. J.B. Bury antager, at Konstantin tog det meste af felthæren i England med sig, så der herefter kun var lokale garnisioner tilbage i landet. Den legitime kejser af det vestromerske rige var Honorius, men han havde lige siden sin kroning i 395 været styret af hærens øverstbefalende, Stilicho.