Marlboroughs indflydelse ved hoffet nåede sit højdepunkt med Sarahs nære veninde, dronning Anne. Med forfremmelse til øverstkommanderende (general-kaptajn) for de britiske styrker og senere udnævnelse til hertug fik Marlborough international berømmelse i den Spanske Arvefølgekrig, hvor han på slagmarkerne i slagene ved Blenheim, Ramillies og Oudenarde fik sikret sin plads i historien som en af Europas største generaler. Da hans kone faldt i unåde hos dronning Anne, pressede toryerne på for at vælte ham. De var fast besluttede på at slutte fred med Frankrig. Marlborough blev afskediget fra alle civile og militære poster med anklager om bedrageri, men han genvandt den kongelige gunst, da George 1. af Storbritannien fulgte Anne på tronen i 1714. Han fik alle sine tidligere embeder tilbage, men hans helbred svigtede, og efter en række slagtilfælde bukkede han til sidst under for sin sygdom i sin seng på Windsor Lodge den 16. juni 1722.