У недостатку јуришних бомбардера (Ил-2 је тек почео да се производи), а непријатељске мото механизоване колоне је требало зауставити свим могућим средствима Ил-4 је коришћен за ове задатке летећи на висинама од 400 метара неоклопљен и релативно спор за ове задатке био је лака мета за ПВА и ловце. Због тога је број оборених авиона авиона у акцији био недопустиво висок али то је била цена низа претходних пропуста. Због великих губитака 3.07.1941 издата је директива о употреби авиона великог домета (Ил.4), том директивом је било предвиђено да ови авиони лете ноћу и то на великим висинама. Губици су на тај начин знатно смањени, поред тога пребазирани су бомбардерски пукови са Бајкала и Далеког истока и формирана авијација далеког домета (АДД) подређена Заједничком штабу на челу са генералом Головановим. Голованов је окупио искусне пилоте који су пре рата летели на цивилним линијама под свим метео условима и у било које доба дана, инсистерао на доброј припреми сваког задатка и резултати нису изостали. Већ од половине јула месеца 1942. године бомбардовани су Кенигсберг, циљеви у Источној Пруској, Гдањск, Берлин, Будимпешта, Букурешт, Плоешти и Галати. Касније је АДД коришћена у Стаљинградској бици, на Кубану у Донбасу и тако редом до краја рата.