Након обрачуна са радикалима, краљ Милан 1885. објављује рат Бугарској чији је непосредни повод било уједињење Кнежевине Бугарске и Источне Румелије. Српска војска је поражена код Сливнице, а ускоро је на иницијативу великих сила закључено примирје. Пораз у рату са Бугарском отежао је положај краља Милана и он је размишљао о абдикацији. Опозиција која се после Тимочке буне примирила, поново је постала гласна. Краљ је покушао да састави владу напредњака и радикала на челу са Милутином Гарашанином, али су радикали то одбили. Убрзо је дошло до споразума радикала и либерала и до формирања њихове коалиционе владе на челу са Јованом Ристићем. Ристић је у програму своје владе, који је краљ одобрио, навео и потребу промене устава. Након пада Ристићевог кабинета због несугласица између радикала и либерала, радикали су сами формирали владу на челу са Савом Грујићем, али се она одржала мање од 4 месеца. Последња влада пре промене устава била је састављена од нестраначких личности и напредњака, а њен председник је био Никола Христић.