Застосування броні Чобхем у Британії гальмувалося через кілька невдалих проектів танків: першим був спільний німецько-британський проект основного бойового танка; а потім суцільно британської програми MBT-80. Перша вказівка на підготовку технології броні Чобхем для застосування у 1975 було віддано у 1969. Дослідженнями використання броні Чобхем для захисту БМП, було доведено, що при використанні лише броні Чобхем для захисту найбільш вразливих фронтальних і бокових секторів (thus without an underlying steel main armour) може полегшити на 10 % вагу при такому ж рівні захисту від кумулятивних боєприпасів, але для зменшення вартості було вирішено використати у перших конструкціях за основу танк Чіфтен. Прототип, FV 4211 або «Алюмінієвий Чіфтен», був оснащений зварною алюмінієвою надбудованою бронею, яка представляла собою ящик у передній частині корпусу і передній та боковій сторонах башти які утримували керамічні модулі, де внутрішня стінка товщиною 50 мм через свою м'якість може слугувати підпорною пластиною. Додаткова вага алюмінію обмежувалася 2 тоннами і вона була схильна до розтріскування після першого удару. Було замовлено 10 машин, але було випущено лише одну машину до закриття проекту на користь більш сучасних програм. Проте, Іранський уряд замовив 1225 оновлених машин типу Чіфтен, "Shir-2" (FV 4030/3), яка використовувала ту ж саму технологію додаткової броні Чобхем на основній литій броні, що збільшило вагу танка до 62 метричних тонн. У лютому 1979 через Іранську революцію замовлення було відмовлено, британський уряд, через потребу модернізувати свій танковий парк, щоб підтримати якісну перевагу над радянськими танковими військами, приняв рішення використати надлишкові промислові потужності для виробництва техніки яка дуже схожа за конструкцією на Shir-2, який отримав назву Challenger 1. 12 квітня 1983 перший британський танк з бронею Чобхем було передано полку Королівських Гусарів.