Pershing hade inte interkontinental räckvidd och kunde därför inte användas från baser i USA. För att kunna nå mål inne i Sovjetunionen behövde robotarna placeras utomlands. Politiska överväganden, i synnerhet med Kubakrisen i färskt minne, gjorde att Pershing bara baserades i Västtyskland, både i artilleribataljoner och Luftwaffes robotflottiljer. Tyskland tilläts inte ha kärnvapen, men de tyska robotarna var bärare av amerikanska stridsspetsar som förvarades i Tyskland. Varje bataljon hade 36 robotar fördelade på fyra batterier som tjänstgjorde enligt ett roterande schema med beredskap, underhåll, övning och ledighet. Beredskap innebar att fordonen och robotarna befann sig i eldställning på hemliga och undangömda platser minst 100 km från gränsen till Östtyskland. I händelse av krig skulle tre av bataljonens batterier gå upp i beredskap och endast ett batteri i taget genomföra underhåll.