Сартър никога не членува в комунистическата партия, макар в годините между 1952 и 1956 да заема позицията на „съмишленик“ (или „спътник“, „"compagnon de route"“). Когато е потушено Унгарското въстание през 1956 г., Сартър както и много други, се дистанцира от комунистите. Заедно със Симон дьо Бовоар и приятелите си търсят политическо решение, отхвърляйки капитализма и сталинизма. В течение на живота му неговите политически позиции достатъчно силно са се колебали, но винаги остават леви и винаги Сартър отстоява правата на онеправдания и най-унижения човек.