La începutul anului 1905, atașatul militar naval german în Regatul Unit i-a raportat lui Tirpitz că britanicii plănuiesc crearea unei noi clase de cuirasate. În acea vară, Tirpitz s-a consultat cu consilierii săi. În toamnă, el a luat decizia că Germania să încerce să egaleze planurile de construcție britanice. Cercetătorii au subliniat că procesul decizional german imperial a fost atât de incoerent încât Tirpitz ar fi putut lua această decizie fără să-i consulte pe cancelar, ministerul de externe, pe cel de finanțe, birourile de planificare strategică navală sau alte două birouri navale: Înaltul Comandament Naval și Cabinetul naval. El a prezentat noua listă de plată Reichstagului și a prevăzut o creștere a cheltuielilor cu 35% peste sumele aprobate în a doua lege navală, care era necesară pentru construirea a două cuirasate din clasa Dreadnought și a unui crucișător blindat pe an. Proiectul de lege a întâmpinat o opoziție acerbă din partea tuturor partidelor din cauza creșterii soldului bugetar și a rezistenței Reichstagului față de creșterea impozitelor. Soarta proiectului de lege a fost modificată de rezultatele Conferinței de la Algeciras, care a pus capăt în aprilie 1906 primei crize din Maroc și care a inflamat sentimentul naționalist german împotriva Marii Britanii și a Franței. A treia lege navală a fost aprobată cu ușurință în mai 1906