Orice încercare a guvernului turc de restabilire a adevărului, reconcilierii și democratizării a fost destinată eșecului în momentul în care Grecia, care se păstrase neutră pentru cea mai mare parte a conflictului mondial, a fost invitată de principalele puteri învingătoare – Franța, Regatul Unit și SUA – să ocupe o regiune din Anatolia de vest în mai 1919. Liderul naționalist turc Mustafa Kemal (care avuse relații apropiate cu liderii CUP, vezi și Incidentul de pe 31 martie) s-a erijat în liderul rezistenei poporului turc împotriva hotăririlor arbitrare a puterilor învingătoare. Deși încă doi dintre oficialii responsabili pentru genocid au mai fost executați, restul au fost condamnați la închisoare, dar au fost cu toții eliberați înainte de termen. Prizonierii otomani deținuți în Malta au fost în cele din urmă schimbați pentru aproximativ 30 de prizonieri britanici aflați în mâna forțelor naționaliste turce, iar planurile pentru organizarea unor procese internaționale au fost date uitării.