Син је Бернардина Франкопана. Од 1505. године био је кондотијер у служби немачког краља, а касније и римског цара Максимилијана I. У Италијанским ратовима истакао се храброшћу и вештином за време контраофанзивног продора из Крањске, када су повраћени Трст, Истра и подручје до Соче. За ратне заслуге добио је од цара Новиград у Истри и Постојну и именован је "капетаном постојнским и крчким". Учествовао је 1513—1514. године у борбама око градова у млетачког Фурланији где је заробљен. После бекства из заробљеништва 1519. године ступио је у службу шпанског двора као капетан, а 1524. године прешао у службу угарско-хрватског краља Лудовика II. Истакао се у угарско-турским ратовима 1525. године смелим продором с одредом од око 6000 војника кроз Хусрев-бегову блокаду Јајца, снабдео је град муницијом и попунио га људством због чега је назван "бранитељем краљевина Далмације и Хрватске, односно Славоније". Због интрига је напустио будимски двор и обратио се надвојводи Фердинанду I за помоч у борби против Турака.