Током масовних антијерменских погрома (1894—1896) посветио се искључиво адвокатској пракси и пред отоманским судовима је бранио припаднике свог народа. Као адвокат једног бугарског револуционара оптужио је турске власти за злочине против хришћанског становништва на Балкану, због чега му је 1906. године забрањено да се бави адвокатуром, и протеран је из Константинопоља, одакле је отишао у Париз. Након Младотурске револуције 1908. враћа се назад у Константинопољ где је изабран за посланика у јерменском националном већу, те у османском парламенту. Као посланик у националном парламенту активно се залагао за једнака права свих становника у држави, без обзира на националну припадност. Жестоко се борио против напада на припаднике мањинских заједница, а посебно је осуђивао масакре почињене у Адани у априлу 1909. године, и захтевао да се нова турска власт огради и удаљи од политике бившег султана Абдул Хамида.