Ved Finlands løsrivelse fra Rusland i 1917 fulgte det vestlige Karelen med som en del af denne stat, men det østlige Karelen forblev under Rusland. Allerede efter revolutionen i marts 1917 opstod en bevægelse, der arbejdede på Østkarelens frigørelse fra Rusland, angiveligt for at redde lokalbefolkningene fra bolsjevistisk og senere stalinistisk undertrykkelse, og i juli 1917 godkendtes et forslag til en autonom stat, Karelen. Den 27. januar 1918 besluttede imidlertid en del af karelerne at slutte sig til Finland og anmodede om hjælp fra Finland, hvad man også fik, men de finske tropper kastedes i oktober 1918 tilbage over den finske grænse. Karelen blev nu en tid besat af engelske tropper. 1919 brød frihedsbevægelsen atter frem, og 21. april 1919 gik finske tropper over grænsen og trængte efterhånden helt frem til Svir og nærheden af Petroskoi. En foreløbig regering dannedes i Aunus, og 5.—7. juni besluttedes Aunus' kommunes forening med Finland. Men de talmæssigt langt overlegne russiske styrker drev atter karelerne og finnerne tilbage til Finland. Efter den nordrussiske regerings fald havde sovjetregeringen let ved at undertvinge karelerne. Kun kommunerne Repola og Porajärvi holdtes vedblivende fast af finnerne, men ved freden i Tartu 1920 udleveredes de igen til Rusland.