Næsten konstant involveret i krigene i Frankrig blev han alvorligt såret under belejringen af Harfleur (1415), hvor hans far døde af dysenteri. Senere samme år blev hans ældre bror Michael, 3. jarl af Suffolk, dræbt i Slaget ved Agincourt, og William blev den 4. jarl. Han gjorde tjeneste i alle de senere franske felttog i Henrik 5.'s regeringstid og på trods af sin unge alder havde han ledelsen over Normandiets grænser i 1421–22. I 1423 sluttede han sig til Thomas, jarl af Salisbury i Champagne. Han kæmpede under Johan, hertugen af Bedford, i Slaget ved Verneuil den 17. august 1424 og var i løbet af de næste fire år Salisburys chefløjtnant i styrelsen af krigen. Han blev medhærfører for de engelske styrker under Belejringen af Orléans (1429) efter Salisburys død. Da byen blev undsat af Jeanne d'Arc i 1429, lykkedes det ham at trække sig tilbage til Jargeau, hvor han blev tvunget til at overgive sig den 12. juni. Han blev taget til fange af en fransk skulptør ved navn . Da han beundrede den unge soldats tapperhed, besluttede han at slå ham til ridder inden han overgav sig. Denne udnævnelse er forblevet berømt i fransk historie og litteratur og er blevet fortalt af forfatteren Alexandre Dumas. Han forblev Karl 7. af Frankrigs fange i tre år og blev købt fri i 1431 efter fjorten års kontinuerlig krigstjeneste.