În mai multe cazuri, China a fost efectiv nevoită să plătească despăgubiri de război mari, să deschidă porturi pentru comerț, să cedeze sau să închirieze teritorii, (precum Outer Manchuria și Outer Northwest China, inclusiv Zhetysu, Rusiei, Hong Kong și Weihaiwei Regatului Unit, Guangzhouwan Franței, concesiunea teritorială Kwantung și Taiwan Japoniei, Concesinea Golfului Jiaozhou Imperiului German precum și teritorii concesionate în Tientsin, Shamian, Hankou, Shanghai etc.) și să facă concesiuni de suveranitate sferelor străine de influență datorită amenințărilor militare. Primul tratat care avea să fie caracterizat mai târziu ca fiind „inegal” a fost Convenția de la Chuenpi din 1841 din timpul primului Război al Opiului. Primul tratat dintre China și Marea Britanie considerat „inegal” a fost Tratatul de la Nanking din 1842. După înfrângerea Chinei, tratatele semnate cu britanicii duceau la deschiderea pentru navele comerciale străine a cinci porturi și permitea misionarilor străini să își stabilească domiciliul în interiorul Chinei. În plus, rezidenții străini din orașele port au primit dreptul să fie judecați de propriile lor autorități consulare și nu de tribunalele tradiționale chineze, adică aceștia se bucurau de extrateritorialitate . Pe baza acestor tratate, Regatul Unit a înființat Curtea Supremă Britanică pentru China și Japonia, iar SUA au înființat Curtea Statelor Unite pentru China în Shanghai.