Према Берлинској конференцији 1884. године територија Руанде у својим границама додељена је Немачком царству. Када је Густав Адолф фон Гецен, први Европљанин који је дошао на тло Краљевине Руанде, десет година након конференције, укључујући плодни регион на истоку од језера Киву. Немачка је над тим регионом полагала суверенитет иако је над њим суверенитет полагао и Леополд II као део Слободне Државе Конго (анексиране од Белгије као Белгијски Конго 1908. године). Да би поткрепила свој суверенитет, Немачка покреће политику индиректне владавине кроз Руандску монархију подржавајући надређене Тутсије у чији систем укључује неколико европских трупа. Краљ Јухи V Мусинга, који је емигрирао из земље након низа немира изазваним смрћу његовог оца Рвабугирија у борбама са белгијским војницима, пружио је подршку Немцима које је користио за јачање властите моћи. Територија Руанде је постала западна граница Немачке источне Африке. Немачка власт је подржала Рвабугијев план централизације што је довело до још већег раскола између Тутси и Хуту народа.