Размене заробљеника су извршене, а незванично примирје је било на снази неколико седмица док су преговори трајали, иако до званичног примирја није дошло. Партизани су из тога извукли корист јер је италијанска помоћ четницима суспендована, што је омогућило Титовим снагама да нанесу тежак пораз Михаиловићевим трупама у бици на Неретви. Рибентроп и Хитлер су 29. марта одбацили наредбе својих потчињених и будући контакти били су забрањени. Партизани су успели да пређу Неретву, а четници су након пораза били у хаотичном стању. Борбе су се наставиле крајем априла и почетком маја 1943. на северу Црне Горе, а затим је овај сукоб прекинула велика немачка офанзива на оба покрета, упадом око 65.000 немачких војника у италијанску окупациону зону. У мају, немачка обавештајна служба је такође покушала да успостави контакт са Михаиловићем да утврди да ли могућ савез против партизана. У Колашину су причали са једним четничким официром, који се није представио. Они су претпоставили да је то Михаиловић, али то вероватно није тачно, пошто је према Бејлију Михаиловић био на другом месту у исто време. Немачка команда, је ипак, оштро реаговала против било каквог покушаја да се преговара са непријатељем.