Династија Хафсида носила је име по Мухамеду бин Абу Хафсу из берберског племена Масмуда из Марока. Он је постављен за гувернера Ифрикије (данашњи Тунис) од стране Мухамед ан Насира, калифа Алмохада (1198-1213). Бану Хафси су били моћна група у држави Алмохада. Њихов предак, Омар Абу Хафс ел Хентати био је члан "савета десеторице" и блиски пријатељ и пратилац Ибн Тумарта. Као гувернери алмохадских владара, Хафсиди су били суочени са сталном претњом племена Бану Ганија који су били потомци Алморавида. Хафсиди су служили Алмохаде до 1229. године када су прогласили независност. Први независни владар Хафсида био је Абу Захарија (1229-1249). Он је створио државну администрацију у Ифрикији (римска провинција Африка, данашњи Магреб, односно Тунис, источни Алжир и западна Либија). Град Тунис постао је престоница државе Хафсида. Многи муслимани, који су из Ал Андалуза побегли током реконкисте, беже у државу Хафсида. Абу Захарија је освојио краљевство Тлемкен (1242). Краљ Тлекмена постао је вазал Абу Захарије. Наследник Абу Захарије, Мухамед I ел Мустаншир, узео је титулу калифа. Током његове владавине вођен је Осми крсташки рат. Крсташи француског краља Луја IX Светог опсели су престонису Мухамеда, али су страдали од куге од које је умро и француски краљ.