Војвода (етимолошки: Бојни Војвода) је био највиши војни чин у војскама Краљевине Србије и Краљевине Југославије, који je по значењу одговарао чиновима маршала или фелдмаршала у земљама које те чинове примењују, односно чину генерала армије у војсци САД. Уведен је "Законом о устројству војске" Краљевине Србије од 1901. године на предлог тадашњег министра војног потпуковника (потоњег дивизијског генерала) Милоша Васића који је био његов идејни творац. У овај чин унапређени су генерали током балканских и Првог светског рата. Војска Краљевине Србије и Краљевине Југославије имала је четири војводе: Радомира Путника, Степу Степановића, Живојина Мишића и Петра Бојовића. Једина почасна титула додељена је француском маршалу Франше д'Епереу за његове заслуге према Србији током Првог светског рата. Аустроугарски фелдмаршал Светозар Боројевић је након Првог светског рата, поднео захтев да буде примљен у нову војску Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца и преведен у чин војводе, али је овај захтев одбијен. Пре увођења овог чина, највиши чин у војсци Краљевине Србије од 1900. до 1901. био је армијски генерал. После 1945. године новоформирана Југословенска армија није наставила систем војног рангирања Краљевине Југославије па је овај чин престао да постоји.