Nemci na Spiš ale aj iné oblasti Uhorska prišli hlavne po Tatárskom vpáde v 13. storočí, ktorý zmenil Spiš ako aj iné stolice Uhorska na málo zaľudnené oblasti. Nemecká kolonizácia výrazne zasiahla rozvoj Spiša. Následne kráľ Belo IV. pozval Nemcov kolonizovať Spiš a iné oblasti Slovenska, Maďarska a Sedmohradska (dnešné Rumunsko). Nemci pochádzali prevažne z oblastí okolo Baltského mora, ktoré boli v tom čase spustošené záplavami a zo Švábska (región v dnešnom Bádensku-Württembersku). Prichádzali sem noví roľníci a remeselníci. Boli to prevažne odborníci v rôznych odvetviach a baníci. Na začiatku 13. storočia si obyvatelia Spiša vytvorili svoju vlastnú cirkevnú organizáciu nazvanú "Bratstvo 24 duchovných kráľovských farností", ktorá užívala množstvo výhod miestnych predstavených. Organizácia bola obnovená po tatárskych vpádoch roku 1248. Súčasne si nemeckí obyvatelia Hornádskej a Popradskej kotliny vytvorili zvláštnu politickú jednotku s vlastnou správou. Spoločenstva spišských Sasov vzniklo na základe privilégia uhorského kráľa Štefana V. v roku 1271, ktoré boli potvrdené a rozšírené kráľom Karolom Róbertom roku 1317, pretože spišskí Nemci mu pomohli poraziť uhorských oligarchov v bitke pri Rozhanovciach 1312. Toto územie malo garantovanú samosprávu podobnú tej, ktorú mali kráľovské slobodné mestá. V roku 1317 toto územie zahrňovalo 43 obcí, vrátane Levoče a Kežmarku, ktorí z neho vystúpili v roku 1344. Od roku 1370 41 obcí používali spoločný systém Spišského práva (nem. "Zipser Willkür"). Spočiatku bolo toto územie nazývané "Communitas Saxonum de Scepus" teda "Provincia Spišských Sasov". Od polovice 14. storočia sa zredukovalo na 24 obcí a jeho názov sa zmenil na "Communitas Saxonum de Scepus" teda "Provincia XXIV spišských miest". Na čele Provincie stál gróf volený sudcami 24 miest. Na mnohých miestach kolonizácia nadväzovala na staršie slovanské osídlenie a väčšina spišských miest sa rozrástla príchodom Nemcov.