לפי יורי סטויאנוב, לכיבוש הסאסאני של ירושלים ב-614 והלחימה הביזנטית מולם הייתה השפעה מכרעת על יחס והתפשטות האנטי-איראניות וגם האנטישמיות בעולם הנוצרי, שהשפיעו רבות מאוחר יותר בימי הביניים. בתקופה זו הואשמו הסאסאנים בגנבת הצלב עליו נצלב ישו, לשתי מטרות אפשריות: להחליש את החזקה הנוצרית על ירושלים או להעמיד ולהעלות את כוחו של המלך הסאסאני כמלך כל המלכים. בתקופה זו צידדו היהודים בארץ ישראל בכובשים הסאסאנים שהרסו כנסיות נוצריות ומקומות קדושים בירושלים, לעיתים קרובות גם דרך הסתת היהודים לכך. היהודים מצדם ראו את התקופה כאחרית הימים וברומא כאדום החדש שסופו להיהרס על ידי הפרסים. הביזנטים בתגובה עשו את אותו הדבר ואזרו לצידם את תורת האסכטולוגיה תוך שימוש, ניסוח ופרשנות מחדש של הברית הישנה והברית החדשה, והציגו את ח'וסרו השני כדמות האנטיכריסט שנועד להשמיד את האימפריה הנוצרית המושלמת. לאור זאת גובשו בתקופה זו והוגדרו הפרסים והיהודים כאויבי הצלב והנצרות הרומית.