לאחר 1945 שימשו המתנגדים לנאציזם מקרב הגרמנים, כהוכחה לקיום מצפון באומה הגרמנית גם בימים בהם הביאה לעולם את רצח העם באושוויץ, ויש אומרים כעלה תאנה. פעולותיהם של אנשי קשר העשרים ביולי הועלו על נס, והם הונצחו בדרכים רבות ושונות. המוסדות החדשים שצמחו במזרח גרמניה ובמערב גרמניה, ניסו לשאוב את הלגיטימציה להקמתם ואת המורשת שלהם מפעולת המתנגדים. כך, עודד צבאה של גרמניה המערבית את מסורת כת הקצינים שביצעו את קשר העשרים ביולי, וראה בהם, מעבר לשאר אנשי הוורמאכט המוכתם בפשעי מלחמה, את המורשת שעליה הוקם, ובמידה דומה שאב צבאה של גרמניה המזרחית את מורשת הקרב שלו מפעולתם של המתנגדים הקומוניסטים. יש הסוברים כי הדגשות אלו, גרמו לזניחת המחקר וההנצחה של המתנגדים הלא ממוסדים, כגיאורג אלזר או אפילו אנשי הוורד הלבן, לטובת הנצחתם של אנשי הקשר הממוסד כשטאופנברג וגרדלר. המתנגדים הלא מאורגנים כמעט ונמחקו מהזיכרון הקולקטיבי, עד לראשית המאה ה-21, עת החל המחקר ההיסטורי מתמקד בפעולתם.