בזמן מלחמת הקווקז, חיו בהרי הקווקז שבטים פראיים שלא היו תחת שלטון חוק כלשהו. כשהתחילה האימפריה הרוסית להתפשט ולכבוש שטחים, נערכה פלישה צבאית לקווקז, במטרה לשלוט בשטח זה. השבטים שהתגוררו בהרים אלו הביעו התנגדות אקטיבית לכיבוש הרוסי, שכללה פעולות גרילה בהן נגרמו נזקים לצבא רוסיה. בראש מערך ההתנגדות עמד המנהיג האימאם שאמיל. בשל הקושי בכיבוש האזור, הנחשב לגבוה, נקטו הרוסים בתחבולה כדי להכניע את תושבי המקום; הם רימו את מנהיג ההתנגדות והבטיחו לו כי יעשו עמו שלום ויאפשרו לו ולאנשיו הנחות תחת השלטון הרוסי. כאשר התרצה לשתף עם הרוסים פעולה, ב-1859, אסרו ושלחו אותו לגלות בקלוגה, עיר קטנה במרכז רוסיה. במקום גלותו, בעת שנזכר בתקופה בה היה יושב בהרים הגבוהים כאדם חופשי, היה שר ניגון זה, הפותח ברגשות געגועים לעבר ומסתיים בתקווה לעתיד טוב יותר. משכך, ניתן למצוא בניגון ביטוי לגעגועים אל העבר הטוב, כשאחריהם מובעת תקווה לעתיד שיוטב.