עמק הגנגס היה ערש לידתה של הדת הבודהיסטית, ובעיר סרנאט נישאה הדרשה הראשונה של הבודהה. באזור שלטו זו אחר זו ממלכת מגדהא, האימפריה המאורית בתקופתה הותיר אשוקה הגדול בסרנאט את עמודו שיהפך לסמל האריות של הודו ולגלגל הצ'אקרה שעל דגל הודו. מכאן הפיץ את הבודהיזם לכל רחבי המזרח הרחוק. ממלכת גופטה הייתה השליטה הבאה בעמק הגנגס. ראג'פוטים שלטו באזור במהלך האלף הראשון לספירה, ובתחילת האלף השני הגיעו פולשים מוסלמים ממערב וכבשו את עמק הגנגס, בהקימם שושלות אחדות שבאו זו אחר זו, והפיצו את האסלאם מסינד במערב (בתחומי פקיסטן של ימינו) עד לבנגל במזרח. במאה ה-16 הפך האזור לחלק מהאימפריה המוגולית. הנוואבים של אוואד (Oudh), היו שליטים מוסלמים ששלטו בחלק של צפון-מרכז הודו במשך קרוב למאה שנים לאחר דעיכתה של האימפריה המוגולית. בתקופה שאחרי דעיכת האימפריה המוגולית נותר חבל ארץ זה בחלקו כממלכת אוואד וחלקו בשלטון האימפריה המראטהית, עד שבמהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 השתלטה בהדרגה חברת הודו המזרחית הבריטית על ממלכות אזור זה, בזכות דוקטרינת הפקיעה של הלורד דלהאוז, על-פיה כל נסיכות או שטח וסאלי שבהשפעת הבריטים, כאשר לאחר מות השליט נותרת ללא שליט חוקי או יורש ישיר, עוברת לשלטון ישיר של הבריטים. במרד ההודי הגדול של 1857 חברו ממלכות כגון ג'האנסי, אוואד וגבאלייאר למורדים בבריטים, אולם עם דיכוי ההתקוממויות המקומיות קיבל הכתר הבריטי חסות על "איחוד המחוזות" - באנגלית United Provinces - U.P שהפכו בעצמאות הודו להיות "המחוז הצפוני" U.P - Uttar Pradesh.