Иако се трендови законодавне либерализације у вези са људском сексуалношћу могу пратити још од 1940-их (када је хомосексуалност декриминализована у Шведској), тек крајем 1960-их, под притиском беби бума, али и због спознаје да се репресивни закони не могу ефикасно примењивати, долази до њиховог постепеног напуштања. У случају хомосексуалности раних 1970-их, овом процесу је допринело и напуштање досадашњег става да је тај феномен ментални поремећај. Након Стоунволске побуне, 1969. године, почео је да се оснива низ организација за права хомосексуалаца и лезбијки, као и отворенији рад на промоцији права ЛБГТ особа. Многе државе, с друге стране, либерализују своје законодавство у смислу да се брак у много детаља поистовећује са ванбрачним односима. До тада, забрањена понашања везана за секс су или легализована или декриминализована, па нпр. јавна голотиња или јавна сексуална активност престају да буду кривично дело против „моралних основа друштва“ и третирају се само као прекршај против јавног реда и мира.