У 1198 році Філіп II знову допустив вигнаних євреїв у свої володіння, стягуючи з них більші податки за право мешкати і торгувати в Парижі (тоді же Ієгуда бен Іцхак заснував паризьку єшиву). Євреї королівського домену, на відміну від іспанських і прованських, нехтували світськими науками і філософією, зосередивши свою увагу на вивченні Талмуду. На початку XIII століття в Парижі закріпились деякі євреї з Прованса, що рятувались втечею від репресій проти альбігойців і розгулу запровадженої там інквізиції, втім Людовик IX переслідував євреїв і в столиці. У червні 1240 року в присутності вищих чинів двору, духовенства і дворянства в Парижі відбувся диспут між чотирма рабинами, на чолі яких стояв голова паризької євиши Ієхіель, і хрещеним євреєм Миколаєм Доніном, який повідомив папі Григорію IX про шкідливий і богохульний для християн зміст Талмуду. Незважаючи на доводи рабинів доля Талмуду була вирішена наперед. У 1242 році 24 вози, завантажені зібраними зі всієї Франції книгами, були публічно спалені на Гревській площі. Знищення талмудичних книг підірвало єврейську науку у Франції, призвело до скорочення рабинських шкіл і швидкого згасання діяльності тоссафістів.