Încă din anul 1922, criticul simbolist Pompiliu Păltănea îl descria pe Aderca drept un scriitor „ideologic” cu tendințe pacifiste, alături de Eugen Relgis, Ioan Alexandru Brătescu-Voinești și Barbu Lăzăreanu. "Moartea unei republici roșii" îl introduce pe alter ego-ul autorului, inginerul Aurel: narațiunea sa la persoana I evidențiază dilemele morale ale participării lui la Războiul româno-ungar din 1919. Marxist mistuit de contradicții, Aurel se află cu unitatea sa militară în Transilvania, fiind nevoit să participe la intervenția armată împotriva guvernului sovietic din Ungaria. În plus, încrederea sa în necesitatea egalității universale și frica sa față de apariția unor conflicte etnice sunt consolidate odată ce observă aroganța românilor, uciderea aleatorie a prizonierilor maghiari transilvăneni și oprimarea evreilor din Transilvania. Crohmălniceanu consideră că romanul iese în evidență prin tonul său introspectiv, care culminează cu o autoironie ce obiectivizează scenele de luptă. Acestea din urmă sunt descrise „în manieră rece, constatativă”.