Germania nu a recunoscut noul rege și relația sa cu Consiliul a rămas tensionată. Consiliul nu a fost lăsat nici să determine granițele Lituaniei, nici să își înființeze o ambasadă la Berlin, nici să înceapă să formeze un sistem administrativ de stat. A primit mici fonduri pentru acoperirea cheltuielilor doar în septembrie 1918. Situația s-a schimbat când a izbucnit Revoluția Germană iar Germania a pierdut războiul în toamna lui 1918 — nu a mai fost în postura de a dicta condiții. La 2 noiembrie, consiliul a adoptat prima constituție provizorie. Decizia de a-l invita pe regele Mindaugas al II-lea a fost anulată și astfel s-au reconciliat diversele facțiuni politice. Funcțiunile guvernului au fost încredințate unui prezidiu format din 3 membri iar Augustinas Voldemaras a fost invitat să formeze primul Cabinet de Miniștri. Primul guvern a fost învestit în ziua de 11 noiembrie 1918, ziua în care Germania a semnat armistițiul de la Compiègne. Consiliul a început să organizeze o armată, poliție, administrație locală, și alte instituții. S-a extins și pentru a include minoritățile etnice (evreii și bielorușii). Nicio femeie nu a fost membră a consiliului, în ciuda unei petiții care a strâns de semnături.