Aproape imediat după înfrângerea Germaniei, guvernul condus de Lenin a anulat Tratatul de la Brest-Litovsk, (pe care Lev Troțki îl caracterizase cu cuvintele „nici pace, nici război”), și a hotărât să invadeze Ucraina și alte țări din Europa Răsăriteană, care se formaseră în timpul ocupației germane. Prăbușirea alianței Puterilor Centrale a afectat și fosta provincie austro-ungară Galiția, care avea o populație poloneză și ucraineană. Ucrainenii și-au proclamat propria republică, Republica Populară a Ucrainei Apusene, în vreme ce polonezii, concentrați în principal în Lwow, s-au orientat spre statul nou înființat, A doua Republică Poloneză. Tensiunile dintre cele două state, ucrainean și polonez, au crescut treptat. Pe 22 ianuarie 1919, cele două republici ucrainene au semnat Actul Zlukî, prin care se urmărea unirea lor. Actul a avut mai degrabă o valoare simbolică, ambele guverne păstrând controlul asupra teritoriului, administrației și armatei proprii. În octombrie 1919, Republica Populară a Ucrainei Apusene a fost înfrântă de Polonia în Războiul polono-ucrainean, iar Galiția apuseană a fost anexată de învingător. Conferința de Pace de la Paris din 1919 a recunoscut dreptul Poloniei să administreze Galiția pentru 25 de ani.