У пролеће и јесен 1944. године, након англо-америчког бомбардовања Београда и других великих српских градова, уласка совјетских трупа на територију Србије и војног слома ЈВуО, Марко се са јединацама Српског добровољачког корпуса повлачи преко Босне и Словеније, борећи се у Истри до краја рата. По окончању рата, две године провео је у Италији, по логорима и касарнама за расељена лица. Боравио је у логорима у Форлију и Еболију, где ће 1946. године објавити свој први штампани рад „Млади Сава” у броју 3–4 часописа "Хришћанска мисао", у коме је био члан уредништва. Након тога придружио се јединацама Динарске четничке дивизије попа Ђујића у војном логору Чезене. Овде му је издата Војничка равногорска књижица, у којој службени запис наводи да је Марко „Карактера чврстог и постојаног. Отворен, миран, скроман, тих, поносан, друштвен, дружељубив, савестан и поуздан. Добар борац […] Стално ради на усавршавању […] Један од вредних, ваљаних и интелигентних омладинаца који се непоштедно залагао за националну ствар. Сваку препоруку заслужује.”.