Сулејмана је наследио син Селим II (1566-1574) који није био ни изблиза толико способан. Свим пословима царства управљао је велики везир Мехмед-паша Соколовић (1565-1579). Он је био јаничар, племенитог робовског порекла, а захваљујући својим способностима прошао је све лествице цивилне и војне хијерархије. Заслужан је за чињеницу да између снажне Сулејманове епохе и епохе његових мање надарених наследника није дошло до осетног прекида у успону Царства. Османске снаге у Румелији и даље ратују против Аустријанаца све до склапања мира са Максимилијаном 1568. године. Наредне године Селим је покренуо амбициозни пројекат прокопавања канала између Дона и Волге који би олакшао превоз трупа са којима би Турци поново освојили Астрахан од Ивана Грозног. Овај подухват није могао бити окончан током Селимове владавине. Први Селимов успех је освајање Кипра. На острво је кренула флота од 360 бродова. Лала-Мустафа паши је требало више од годину дана да сломи млетачки отпор у Фамагусти која је капитулирала 1571. године. Пад Кипра снажно је одјекну у Европи где се ствара Света лига (папа Пије V, Шпанија, Венеција). На чело удружене флоте стао је дон Хуан од Аустрије, ванбрачни Карлов син (200 једрењака). Битка је вођена на Лепанту. Она представља највећу поморску битку века и највећу поморску битку након битке код Акција 31. године п. н. е. Битка је завршена наизглед потпуним уништењем турске флоте. Последица, међутим, готово да није било на шта указује одговор Мехмед-паше Соколовића хришћанским изасланицима: „Ми смо вам освајање Кипра одсекли руку, а ви сте победом код Лепанта нама само обријали браду. Рука неће поново израсти, а брада ће израсти још гушћа“. Мир са Венецијом потписан је 1573. године и Република признаје турско освајање Кипра. Следеће године Турци дефинитивно одузимају Тунис Шпанцима.