Иако је овај руско-персијски рат био у много чему наставак борбе за превласт на Транскавказу, који је датирао још од времена Петра Великог и Надир Шаха, он се разликовао од других руско–персијских сукоба у томе што се ток рата одвијао већином под утицајем и дипломатским маневрисањем западноевропских сила за време Наполеонске ере, као и развој ситуације на бојном пољу. Након руског покоравања многих каганата, Фетех Али, финансијски ослабљен без довољно новца и врло узнемирен у потрази са савезником, упутио је захтев Британији за подршку почетком децембра 1804. године. Међутим 1805. године, Русија и Британија ступиле су у савезништво у оквиру Треће коалиције усмерене против Француске, што је значило да Британија више није била у позицији да одржава своју „персијску везу“ на руски рачун и сматрала је да је неопходно избећи поновне захтеве шаха за помоћ. Као британски амбасадор у Отоманском царству, Чарлс Артбухнот забележио је августа 1806. следеће: