Због својих успеха у командовању, наређењем Првог славонског корпуса од 17. маја 1943. Ненезић је постављен за заменика команданта 10. дивизије, а затим 28. ударне дивизије. С овом дивизијом имао је низ успеха, а нарочито у нападу на Кутјево. У октобру 1943. постављен је за начелника Штаба Шестог корпуса НОВЈ; на том положају се истакао у организацији уништења упоришта Чаглина, Пакраца и Куле. Затим је, наређењем Главног штаба НОВ и ПО Хрватске, 29. фебруара 1944. постављен за команданта 28. ударне дивизије НОВЈ. С том дивизијом истакао се у нападима на непријатељске колоне на комуникацији Дарувар–Вировитица, у протеривању непријатеља из упоришта Великих Бастаја и Ђулавеца, и други пут у пределу северозападне Хрватске у нападу на Чазму. 28. ударна дивизија НОВЈ је под командом Ненезића учествовала у низу победа у борбама са снагама Вермахта за ослобођење Србије, града Београда и његове железничке станице, од Обреновца преко Бијељине, Добоја и Мотајице, све до Босанске и Хрватске Костајнице, Петриње и, коначно, до ослобођења Загреба, 9. маја 1945. године. У току рата био је једном тешко рањен.