לאחר מכן באותה השנה קבע סלזאר את הבסיס לקריירה הפוליטית שלו, כאשר החליט להמשיך בקריירה אקדמית במקום קריירה דתית. סלזאר החל להרוויח למחייתו בתור מורה בבית הספר התיכון הדתי בויזאו, שהיה במרחק צעידה קצרה מבית המדרש המקומי. בהמשך קידם סלזאר את דעותיו הפוליטיות דרך מעורבות בכתיבת עיתון מקומי. ברישומיו בעיתון הציג סלזאר דעות שנחשבו מנוגדות, כאשר מחד תמך בחלק מהרפורמות שהוצעו בידי הרפובליקנים ומאידך הגן על זכויותיה של הכנסייה. סלזאר קידם - למרות גילו הצעיר - אידיאל עבור עתידה של פורטוגל, איפה שקיבל את העובדה כי ארצו לא תהיה למעצמה תעשייתית אך העריך כי תוכל להפוך לארץ משקיעים וכלכלנים בעלי רגש לאומי חזק אשר יוכלו בכך לתמוך בחזון הקידום של פורטוגל חזרה למעמד של מעצמה קולוניאלית. את האידיאל שלו בנוגע לעתידה של פורטוגל הציג סלזאר בנאום בעת זיכרון 269 שנים למלחמת השבת הכתר הפורטוגזי. נכון לשנת 1910 קבע סלזאר את מסלול חייו שייעד עבור עצמו כאשר נרשם ללמוד באוניברסיטת קוימברה היוקרתית. עקב מעמדה הייתה האונירסיטה מרכז התפתחותו של השיח הפוליטי-חברתי בפורטוגל.