Филип је одлучио да затре сваки трак побуне. Имао је пред собом лоше примере француске и шкотске владе које су побуне гушиле делимично што се касније претворило у катастрофу. Због тога шаље многобројне шпанске и италијанске трупе у Низоземску под командом Фернанда Алвареза де Толеда, војводе од Албе. Он је био присталица политике чврсте руке. Алба је ухапсио и погубио Егмонта и Хорна, не обазирући се на њихове повластице које су имали као витезови Златног руна. Одувек их је сматрао за виновнике побуне, као и Оранског који је побегао у Немачку. Поставио је нови двор који је осудио 12.000 људи за учешће у побунама претходне године. То је изазвало велики страх међу побуњеницима. Нико се није усудио да пружи помоћ Оранском који је 1568. године из Немачке напао Низоземску, те је његов подухват осуђен на пропаст. Међутим, оваква политика довела је до сличне ситуације као у Француској после Вартоломејске ноћи.