У току развоја кризе, њене кулминације у почетак НАТО агресије, цео простор СРЈ и шире, је био под сталним електронским „кишобраном“, осматран и ометан. Систем НАТОа је био заснован на стченим искуствима заливског рата, на принципу потпуне контроле дела ваздушног простора Балкана (посебно СРЈ), са извиђачким сателитима, са авионима "AWACS", са сталним дежурством више десетина најсавременијих борбених авиона у ваздушном простору и са електронским системима стационираним на бродовима на Јадрану и у копненим базама у окружењу. У марту 1999. године, ангажовано је 26 авиона "F-15E", из 492. и 494. ловачког „сквадрона“, за први напад против српских ракетних система земља-ваздух и против система раног упозоравања. Авиони "F-15E" су били распоређени у Авијано у Италији и у Уједињеном Краљевству, са првенственом наменом за блиску ваздушну подршку НАТО агресије, што је било у плану. У већини мисија, "F-15E" је носио мешовито наоружање ваздух-ваздух и ваздух-земља, тако да је могао да извршава обе групе задатака, у току једног лета. Патролирао је у ваздушном простору, а затим је пре повратка у базу бацао бомбе на циљеве и ако је имао потребу ступао је у „ваздушну борбу“ (вишенаменски приступ примене борбеног авиона).