Постао је познат по својој ерудицији и позван је да отвори гимназију и у Пловдиву, што је прихватио. Као публициста борио се против "Graecisation" (асимилације грчке културе) међу тадашњим Бугарима, посебно у Пловдиву. У исто време, успео је да се успешно такмичи са грчком гимназијом у Пловдиву. Током Кримског рата био је принуђен да привремено напусти земљу као руски поданик. Године 1857. постао је први конзул Русије у Пловдиву. Као такав, трудио се да унапреди бугарски национални циљ, да помогне младим Бугарима стипендирајући их у иностранству. Такође је покушао да унапреди ослобођење Бугарске од Османског царства, али се ослањао на помоћ Русије и супротставио се радикалнијим револуционарним емигрантима који су желели независни устанак, као што су Љубен Каравелов, Васил Левски и Христо Ботев. Током априлског устанка, осумњичен је да је био један од организатора и био је принуђен да се сакрије, тражећи уточиште у руској делегацији у Цариграду. После ослобођења, кратко је време обављао неке административне функције, али је убрзо све своје време посветио филологији.