A békeszerződés Bulgária érdekeit szolgálta, de a bizánciak számára is életképesnek bizonyult. Ez volt az a szerződés, melynek alapján a bolgárok felszabadító seregeket küldtek Konstantinápoly második arab ostromához, s melynek következtében a város közelében megsemmisítő vereséget mértek az arabokra. 719-ben megvonta a bizánci trón új urától, II. Anasztasziosztól a támogatást. A békeszerződés 756-ig volt érvényben, mikor Kormiszos kán díjat követelt az újonnan megépített bizánci határpontért, de a követ kéréseit visszautasították. Ezzel a bizánci–bolgár háborúk hosszú időszaka vette kezdetét, mikor több mint fél évszázadig elhúzódott. A 792-es, 811-es és 813-as kezdeti bizánci sikerek ellenére nagy vereséget szenvedtek. A 813-as verszinikiai csata előtt egy évvel Krum kán felajánlotta a bizánciaknak, hogy ismét léptessék életbe a 716-os békeszerződést. Azonban mivel a szerződés harmadik pontja előírta a hadifoglyok kicserélést, a bizánciak nem mentek bele a megállapodásba. A bizánciakban még élt a remény, hogy a VII. század második felének számos gyenge és rövid ideig uralkodó bolgár kán után bele tudnak avatkozni a bolgár belügyekbe. Krum halála után egy 815-ben Omurtag bolgár kán és V. Leó bizánci császár egy 30 évig tartó békeszerződést írt alá.