След края на Втората световна война „Гарибалди“ е зачислен в състава на новия италиански флот. В периода 1950 – 1953 г. той заедно с „Абруци“ преминава модернизация, в хода на която броя на 100 mm сдвоени установки е намален до два, всички италиански зенитни автомати са свалени и вместо тях са поставени произведените по лиценз 40 mm автомати „Бофорс“ на брой 24 ствола. Свален е един комин и два котела, в резултат на което скоростта пада до 29 възела. През 1957 г. „Джузепе Гарибалди“ влиза за радикална реконструкция. От крайцера е свалена цялата артилерия. Вместо предишното въоръжение поставят в носовата част две сдвоени 135 mm универсални артустановки нов модел. Оръдията са напълно автоматизирани и могат да изстрелват до 40 снаряда в минута на ствол. Втори калибър стават най-новите 76 mm автомати "M.M.I.", които са поставени на брой 8 единици. Главен калибър на кораба става американският ЗРК "RIM-2 Terrier", поставен на кърмата. Комплекса има сдвоена пускова установка, в погреба кораба носи 72 ракети. Напълно заменени са радиоелектронните системи на кораба. Уникална особеност на „Гарибалди“ става оборудването на него на четири шахтени пускови установки за балистични ракети "UGM-27 Polaris" американско производство с ядрени бойни глави. Направени са и учебни стрелби, но след Карибската криза от 1962 г. НАТО се отказва от ред ракетни програми и балистичните ракети така и не се поставят на „Гарибалди“. „Джузепе Гарибалди“ е изваден от състава на флота на 20 февруари 1971 г. и е разкомплектова за метал в периода 1976 – 1979 г.