Разпределението на президентските правомощия е дълбоко проблематично. Ваймарската конституция позволява на президента да освободи канцлера, дори ако канцлерът запазва доверието на Райхстага. По същия начин, президентът може да назначи канцлер, който няма подкрепата на Райхстага. Освен това, правителствената структура представлява комбинация от президентска и парламентарна система, като президентът действа като „заместител на кайзера“ и поема част от правомощията, които монархът би притежавал. Член 48, така наречената "Notverordnung" (Спешен указ) разпоредба, дава на президента широки правомощия за спиране на гражданските свободи с недостатъчна система от проверки и баланси. Това дава възможност Адолф Хитлер бързо да се възползва, след като става канцлер (виж Пожар в Райхстага).