Южна Нидерландия преминава под австрийска власт през 1713 г. с Утрехтския договор. Макар че това е традиционна посока за френската агресия, Франция не е нападала областта откакто е в австрийско владение. Дори в хода на Войната за австрийското наследство тя не е военен театър през първите четири години, тъй като Франция не е обявила официално война на поддръжниците на Мария Терезия. Едва през 1744 г. една армия начело с Морис дьо Сакс преминава границата. В този момент австрийците не разполагат с достатъчно сили сами да спрат настъплението, затова получават помощ от Великобритания, Обединените провинции, Хановер и Хесен. Контингентите от тези държави формират обща армия, наречена Прагматическа (в смисъл, че подкрепя Прагматическата санкция, която дава всички австрийски владения на Мария Терезия). През същата 1744 г. тази армия надвишава по брой французите, които избягват сражения, но през 1745 г. самият Луи ХV застава начело на голяма войска (70 хил. души) и войната тръгва по друг начин. На 25 април французите се появяват пред град Турне и го блокират. Турне е врата към западната част на областта и съюзниците бързо се организират, за да го спасят. От Англия се прехвърля войска (около 50 000 д.), чиято команда поема синът на краля Уилям, херцог на Къмбърленд, тогава 24-годишен. Напредването на съюзниците става бавно и дава време на французите да се подготвят. Маршал дьо Сакс, който придружава Луи ХV и всъщност командва от негово име, отделя 53 000 души и застава на пътя на Къмбърленд, като избира отлична позиция край селцето Фонтеноа. Той обаче е тежко болен от воднянка и се придвижва на носилка. Усилията по подготовката на сражението са твърде големи за него и вероятно няма да може да участва лично.