Лемей настоява за продължително и стратегическо бомбардиране срещу северно виетнамските градове, пристанища, корабоплаване, както и други стратегически цели. Неговият съвет е игнориран. Вместо това, се предприема политика целяща бомбардирането на коридорите за доставка на жизненоважни ресурси от Лаос и Камбоджа. Кампанията се оказва неуспешна поради факта, че не успява да унищожи достатъчно количество доставки или поне да пречупи мотивацията на подпомагащите страни за помощ на Северен Виетнам. Президентът на САЩ тогава, Линдън Джонсън налага ограничения на бомбардирането поради геополитически причини, поради предположението, че бомбардиране на съветски и китайски кораби би довело СССР и Китай към по директен конфликт със САЩ. Впоследствие става ясно, че стратегията и идеята на Лемей за масово, систематично и стратегическо бомбардиране е ефективна поради факта, че към краят на войната това става една от основните функциониращи нападателни идеи, които повлияват за изхода на войната и на Парижкото споразумение.