Халифатът преминава в младши клон на Омаядите, този на Марванидите, които завоюват Египет от Византия. Абдул-Малик ибн Маруан и четирите му наследили го сина възстановяват контрола над Армения, налагат арабския език като официален в Халифата, секат монети и строят места за поклонение, сред които Омаядската джамия, Джамията на Пророка и Купола на Скалата. През 717 г. пълководците на Сюлейман ибн Абдул-Малик са победени от българския кан Тервел пред стените на Константинопол. Това пренасочва арабското внимание към Западното Средиземноморие и през този период Халифатът приключва с Визиготското кралство и завоюва Пиренейския полуостров. През този период Омаядите проникват в Трансоксиана и Индия. Въпреки че арабите-мюсюлмани се ползват с привелигирован статус в сравнение с другите мюсюлмани, Умар ибн Абдул-Азиз е запомнен като уважаван и готов на компромис халиф. Той обръща внимание на проблема, породен от верската толерантност в халифата – религиозните ритуали на евреи, християни, зороастрияни се практикуват, но са обложени със сериозен данък, което е важен приход за хазната на халифа. Обръщането на немюсюлмани към исляма става доста популярно сред персийците, но нерядко е възпрепятствано с този финансов довод, и това се възприема като дискриминация.