Макар теориите на Томас Малтус да предсказват, че масовите гладове намаляват населението пропорционално с наличните хранителни ресурси, всъщност дори и най-тежките гладове рядко обръщат прираста за повече от няколко години. Смъртните случаи в Китай през 1958 – 1961 г., в Бенгал през 1943 г. и Етиопия през 1983 – 1985 г. са наваксани само за няколко години. От по-голямо дългосрочно демографско значение е миграцията: Ирландия е обезлюдена основно след вълните от емигранти след Големия глад от 1840-те години.