Po německé agresi v Jugoslávii v dubnu 1941 se připojil ke komunistickým partyzánům. Během národně osvobozeneckého boje zastával vysoké funkce, v letech 1943–1945 zasedal v ZAVNOBiH a AVNOJ. Po změně režimu roku 1945 usedl v Prozatímní lidové sněmovně ("Privremena narodna skupština Demokratske Federativne Jugoslavije"). V dubnu 1945 se stal ministrem spravedlnosti ve vládě Bosny a Hercegoviny. Podílel se i na vzniku Právnické fakulty Univerzity v Sarajevu (1946), v této vzdělávací instituci od roku 1947 až do svého penzionování (1974) přednášel ústavní právo. Dvakrát byl zvolen děkanem Právnické fakulty a nakonec i rektorem Univerzity v Sarajevu (1969–1972). Roku 1977 se spolupodílel na vzniku Islámské teologické fakulty v Sarajevu, v níž zastával post rektora (1977–1986). Dva roky byl odpovědným redaktorem periodika "Stati" ("Radovi, Odjeljenje društvenih nauka") Sekce společenských věd Akademie věd a umění Bosny a Hercegoviny, konkrétně od č. 19/1977 do č. 19/1979.