Konstantin lyckades med att samla in nog med mat för att utstå en belägring samt att reparera de gamla theodosianska murarna, vilka hade försvarat staden i nästan tusen år. Den bysantinska ekonomins dåliga tillstånd gjorde att Konstantin inte lyckades ansamla styrkor stora nog att försvara staden mot osmanernas enorma armé. Konstantin blev desperat för hjälp från västligare kristna riken. Han bekräftade på nytt den union mellan den ortodoxa och katolska kyrkan som signerats vid Konciliet i Florens, ett av den katolska kyrkans krav som behövde uppfyllas innan någon hjälp skulle ges. Även om hjälp kom från några av handelsstaterna i norra Italien så var styrkorna försumbara i jämförelse med vad som krävts för att möta den osmanska armén. Konstantin bad också om hjälp från sina bröder Demetrios och Thomas i despotatet Morea, men osmanerna genomförde en invasion av halvön 1452 för att hindra förstärkningar från att ta sig till huvudstaden och hjälpa till vid belägringen.