Градићева дипломатска активност се огледа и у обнови града након разорног земљотреса у Дубровнику 1667. године. Како Дубровачка република није располагала великим бројем зидара и архитеката, док је у Риму било доста градитеља и зидара, Градић је пројекат за изградњу нове катедрале у Дубровнику поверио једном римском градитељу Андреју Буфалинију () који је био пореклом из италијанског града Урбино и члан познате Академије Св. Луке из Рима. Пошто Буфолини никада није био у Дубровнику, он је цео пројекат урадио на основу Градићевих инструкција. Осим њега, Градић је довео и друге градитеље, а један од најзначајнијих је био Пауло Андреаноти () који је дао одлуку да се Катедрала у Дубровнику подигне на новим темељима. Када је катедрала завршена 1713. године, у знак захвалности је дубровачки Сенат поставио Градићу спомен плочу што је у то време била велика част, али и велика реткост да дубровачке власти тако нешто учине. Осим катедрале, и пре земљотреса, Градића је Дубровачка република слала да нађе пројектанте за поправку водовода. Градић је 1643. склопио уговор са италијанским зидаром Матеом Горонејом () за релативно малу плату. Ипак, како је 1667. године земљотрес разорио град, Градић је успео да позове још зидара и да организује обнову водовода и Велике Онофријеве чесме која је тада добила данашњи облик. Због својих заслуга при обнови града, прозван је "Оцем домовине" ("Pater patriae").