Револуција је резултирала одласком 336.000 припадника Тутси народа у суседним земљама, где су живели као избеглице. Иако су узрујани становници отишли, тражили су начин за непостредан долазак у Руанду делећи се тако на оне који траже преговоре и оне које су желели да збаце нови режим са власти. Неколико избеглица су формирали оружане групе (назване "ињензи", или "бубашвабе", од стране владе Хуту владе) које су кренуле у офанзивне нападе на Руанду. Највећи напад се догодио крајем 1963. године када су изненадном опсадом напали Кигали. Влада је узвратила напат, наневши пораз "бубашвабама" и убивши на хиљаде преосталих припадника народа Тутси. Након свих напада и тензија није постојала бојазност за становнике све до 1990-их година када је избио грађански рат инициран од стране избеглица Тутси народа окупљеног око снага Патриотског фронта Руанде (ПФР) натерајући владу Хуту народа на преговоре. То је довело до раста Хуту екстремизма и почетак крвавог геноцида у коме је убијено на стотине хиљада припадника народа Тутси пре него што је ПФР успоставио контролу над земљом.