Југословенски одговор од 13. априла је било чврсто одбацивање совјетских оптужби, бранећи и револуционарну природу КПЈ и потврдивши своје поштовање према Совјетском Савезу. Писмо је споменуло Андрију Хебранга и Сретена Жујовића да Совјетском Савезу достављају нетачне информације и изражено је неслагање са стварањем совјетске обавештајне мреже у Југославији. Међутим, КПЈ је је такође напоменула да „ма како неко од нас волио... СССР, он не смије ни у ком случају мање вољети своју земљу“ Совјетски одговор од 4. маја је био оштрији од првог писма, оптужио је директно Тита и Кардеља и опоменуо КПЈ да није признала и исправила своје грешке и ишао даље да напада КПЈ да је превише поносна на своје успехе против Немаца, подсетивши да КПЈ нема већих заслуга од других партија и да их је Црвена армија практично „спасила од уништења“ и довела на власт. Писмо је послато и осталим партијама из Информационог бироа. 6. маја смењени су Сретен Жујовић и Андрија Хебранг и сутрадан ухапшени. Одговор КПЈ од 17. маја је био оштар на совјетке покушаје омаловажавања партизанског покрета и да је због неравноправности немогуће пристати да се ствар решава пред Информбироом. 20. маја је заказан Пети конгрес КПЈ.