Судећи по оксфордском речнику термин је први пут употребљен 1992. у есеју покојног српско-америчког драматурга Стојана Тешића, објављеном у часопису The Nation. Тешић је писао да заједно са срамном истином о Вотергејту, прикривање истине о афери Иран-Контра и Заливском рату показује да смо ми као слободни људи одлучили да желимо да живимо у постчињеничком свету. 2004. Ралф Киз искористио је термин “постчињеничка ера” у својој књизи под истим насловом. Исте године је амерички новинар Ерик Алтерман, у својој анализи варљивих изјава Бушове администрације након напада 11. септембра, говорио о “постчињеничком политичком окружењу” и сковао термин “постчињеничко председништво”. У својој књизи "Постдемократија", из 2004. Колин Крауч је употребио израз “постдемократија” као назив за модел политике где “избори свакако постоје и могу променити владе” али “је јавна изборна расправа стриктно контролисан спектакл којим управљају супарнички тимови стручњака за технике убеђивања и који узимају у обзир мали опсег проблема”. Крауч приписује “маркетиншки индустријски модел” политичке комуникације кризи поверења и оптужбама за неискреност које су неколико година касније други повезивали са постчињеничком политиком.