Миланско војводство је било конститутивни део децентрализованог Светог римског царства у северној Италији од 1395. до 1797. којом су владале бројне династије, већином изван Италије. Створено је 1395. када је обухватало 26 градова и велику руралну област у средишту Падске низије источно од побрђа Монферата. Током великог дела свог постојања, војвоство се налазило окружено Савојом на западу, Млетачком републиком на исторку, Швајцарском конфедерацијом на северу, а на југу од Средоземног мора делила га је Ђеновљанска република. Територија Миланског војводства мењала се током векова, али је углавном покривала већи део Ломбардије, укључујући градове Милано и Павију. Парма је такође била део Миланског војводства све док се није одвојила у 16. веку у властито војводство. Миланско војводство је на крају припало Хабзбуршкој Аустрији по одредбама Баденског мира (1714), којим је окончан Рат за шпанско наслеђе. Војводство је остало аустријски посед до 1796. када га је покорила француска војска под Наполеоном Бонапартом, а престало је да постоји годину дана касније као резултат Кампоформијског мира, када ју је Аустрија предала новоснованој Цисалпинској републици.