Подстакнути немирима у Пољској и револуцијом у Мађарској 1956. године, румунски студенти и радници протестовали су за боље животне услове и одлазак совјетске армије. Током гушења мађарске револуције, Румунија је понудила своје учешће у сузбијању немира, али их је Хрушчов одбио. Након револуције, Деж је успоставио добре односе са новим мађарским вођом, Јаношем Кадаром. Вођа револуције, Имре Нађ, био је до 1958. године заточен у Снагову северно од Букурешта, након чега је враћен у Будимпешту, где је смакнут.