Дана 25. септембра су Срби са Косова поново дошли у Нови Сад, а њима су почели да се придружују и грађани и руководства општина са колонизованим становништвом. 5. октобра 1988. године, у Новом Саду се окупило неколико десетина хиљада људи који су затражили да партијско руководство Војводине поднесе оставку. Неко је демонстрантима довезао камион јогурта у тетрапаку, па су они сваког ко је покушао да им се обрати са степеништа ПК засипали јогуртом. Због тога су противници митинга тај шести октобар подругљиво назвали „јогурт револуцијом”. Друга пак страна је догађај назвала „антибирократском револуцијом” и поистовећивала га са руском Октобарском револуцијом. Председништво ЦК СК Србије је тог дана отворено стало на страну окупљеног народа следећом изјавом: „Захтев окупљених радних људи и грађана у Новом Саду да руководство Покрајине поднесе оставку изражава мишљење и вољу огромне већине радних људи и грађана Војводине, јер је руководство Покрајине својом политиком и понашањем према кључним проблемима СР Србије и Југославије изгубило углед и поверење, а тиме и могућност да представља њихове захтеве и интересе”. Суочени са масовним протестима и у одсуству икакве подршке федералних власти из Београда, војвођански партијски руководиоци су 6. октобра 1988. поднели оставке. Напуштајући зграду Партијског руководства, „крили су лице рукама, да их телевизија не сними”. Новосадски „Дневник” писао је тих дана неповољно о учесницима митинга, не бирајући речи. У НИН-у му је највише замерано што је митингаше назвао „стоком једном грдном”.