Det så kallade Bysantinska riket blev aldrig lika stort igen som det var 380, och med Konstantinopels fall 1453 upphörde det att existera. Långt innan dess hade dess statskyrka smält samman med staten så pass mycket, att dess biskopar hade svårt att tänka sig kristendom utan en kejsare: och menade, "då Romerska riket kristnats, hade den perfekta världsordning som Gud önskade nåtts: ett världsligt rike, och det sammanföll med en allmän kyrka". Denna attityd fanns också hos kejsarna, inklusive Justinian I, som införde Caesaropapism, och antog att han hade de "rätten och ansvaret för att använda sina lagar för att styra kyrkan i minsta detalj, samt diktera vilka av hans egna teologiska uppfattningar som skulle predikas i kyrkan". samtidigt drabbades statskyrkan av östkyrkornas utträde, sedan de anklagats för monofysitism, medan kristendomen i väst fortsatte påverka lagarna.