Егзодус Срба из Сарајева представља низ догађаја који су услиједили након потписивања Дејтонског споразума, када је пет општина Српског Сарајева, у цјелини припало Федерацији БиХ, док је других пет општина подијељено између Републике Српске и Федерације БиХ, гдје су Срби углавном добили периферна, ненасељена и рурална подручја. Преко 170.000 Срба (150.000, 157.526 120.000, неколико десетина хиљада оних који су се на попису из 1991. године изјаснили као Југословени, неколико десетина хиљада становника који су током Одбрамбено отаџбинског рата избјегли на територију Српског Сарајева са територије под контролом муслиманско-хрватске војске), из ових десет општина напуштају своје куће и станове, не желећи да живе под хрватско-муслиманском влашћу. Српски борци су зауставили 35 офанзива муслиманско-хрватске војске, одбранили своје домове, а онда су Илијаш, Грбавица, Илиџа, Рајловац, Хаџићи, Мрковићи, Нахорево и друга насеља, за столом у Дејтону, припала Федерацији БиХ. Са собом носе само најнеопходније ствари. Многи одлучују да премјесте посмтрне остатке чланова своје породице. На Сокоцу се формира Српско војничко спомен-гробље Мали Зејтинлик, на које се преносе посмртни остаци близу 1.000 бораца Војске Републике Српске. Идеал је засјенио жртву и покренуо постдејтонски егзодус сарајевских Срба, зарад мира и остварења сна, за стварање Републике Српске.