Магнус је узео учешћа у Ливонском рату. Он је 10. јуна 1570. године у Москви крунисан за краља Ливоније од стране руског цара Ивана Грозног. Магнус је положио вазалну заклетву Ивану и бољарима и примио одговарајућу вазалну повељу. Иван му је Краљевину дао у наслеђе. Споразум између Ивана и Магнуса потписао је један опричник и члан Земског сабора, дијак Василиј Шчелкалов. Територија нове Краљевине још увек није била освојена. Ипак, Пилцамски замак изабран је за будућу резиденцију краља. Магнус је Москву напустио са 20.000 војника са којима је напао шведски Ревал. Надао се подршци свога старијег брата Фридриха. Помоћ је изостала, те је Магнус 1571. године одустао од борбе за Ревал и напустио опсаду. Тиме је изгубио и наклоност Ивана. Међутим, он позива ливонско племство да се уједини у борби против стране окупације. То је изазвало интервенцију руског цара. Иван је заробио Магнуса и приморао га да се одрекне краљевске титуле. Права на престо Магнус је предао роду Стефана Баторија. Последњих шест година живота Магнус је провео у Пилтенском замку у бискупији Курландији. Тамо је умро 1583. године. Магнусово тело је 1662. године враћено у Данску где је сахрањено у Роскилдској катедрали.