לאחר מלחמת העולם הראשונה התחולל בבולגריה משבר כלכלי, חברתי ופוליטי שהוביל להגירת בני הקהילות היהודיות לערים המרכזיות בממלכה כגון סופיה ופלובדיב. כך, התרכזו בהדרגה כמחצית מיהודי בולגריה בסופיה והיא הפכה למרכז הפעילות של יהדות בולגריה. ב-29 באוגוסט 1920 נערך בסופיה כנס נציגי כל קהילות בולגריה ואת קהילת סופיה ייצגו 11 נציגים, 8 ספרדים ו-3 אשכנזים. תקופה זו לוותה גם באירועים אנטישמיים, אם כי הם לא זכו לתמיכת הממסד הפוליטי ובמקרים מסוימים אף בוצעו פעולות להפסקתם. גל אנטישמיות חריף התפרץ בבירה בעקבות הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה. ב-16 באפריל 1925 בעת שנערכה בכנסייה תפילת אשכבה לגנרל קונסטנטין גאורגייב אשר נרצח יומיים קודם לכן בידי קומוניסטים, התפוצצה במקום פצצה רבת עוצמה שנועדה לחסל את המלך בוריס השלישי. המלך איחר לאירוע וניצל, אך 160 בני אדם נהרגו ועוד 320 נפצעו. אחד ממפקדי השטח של מנגנון הטרור, חיים מרקו פרידמן (1925-1892), היה יהודי יליד סטארה זאגורה, חבר המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ובוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סופיה. הוא נתפס, נשפט ונתלה. העיתונות האנטישמית בבולגריה בכלל ובסופיה בפרט, בחלק מהמקרים גם עיתונות שלא נודעה ככזו, הפיצה מאמרי שטנה כנגד הקהילה וכן הופץ בתרגום לבולגרית הספר הפרוטוקולים של זקני ציון. ראשי הקונסיסטוריון של יהדות בולגריה גינו בתוקף את הפיגוע, התנערו מפרידמן וביקשו מהשלטונות לפעול להרגעת התעמולה האנטישמית. השלטונות השיבו בחיוב, אך פעולתם הייתה מצומצמת.