פאול אמיל פון לטו-פורבק נולד בזארלואי (Saarlouis) שבפרובינציית הריין הפרוסית (כיום חבל הסאר בגרמניה), בה שהה אביו בתפקידו כקצין צבא, למשפחת אצולה נמוכה מפומרניה. לאחר לימודים בפנימיות בברלין, הוא הלך בדרכי אביו ולמד כצוער בבתי הספר לקצינים בפוטסדם ובברלין-ליכטרפלדה (Berlin-Lichterfelde). ב-1890 קיבל דרגת וייטננט ומינוי לצבא האימפריאלי הגרמני. בשנת 1900 שהה לטו-פורבק בסין כחלק מן הכוח הבינלאומי שנשלח לדיכוי מרד הבוקסרים, ואחר כך נשלח לאפריקה. ב-1904 הוצב בדרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה, בקירוב), ונטל חלק בדיכוי מרד שבטי הנאמאקווה (Namaqua) וההררו (Herero), אם כי הוא לא נטל חלק ברצח העם של ההררו והנאמה שהתרחש תוך כדי ולאחר דיכוי זה. כיוון שנפצע בעינו הימנית ובחזהו בעת שירותו שם, הוא פונה לשם טיפול לדרום אפריקה. בשנת 1907 הוא קוּדם לדרגת מיור, ומ-1909 עד 1913 פיקד על גדוד של חיילי הצי בווילהלמסהאפן. באפריל 1914 הוצב לטו-פורבק, אז בדרגת אוברסט לוטננט, במזרח אפריקה הגרמנית (טנגניקה, כיום רובה של טנזניה), כמפקד השוצטרופה (Schutztruppe, חֵיל מגן), הכוח הקולוניאלי המקומי, ובו גרעין פיקודי ומקצועי שרובו גרמני, כאשר החיילים מן השורה (אסקרי) גויסו במקום.