Den ursprungliga romanska kyrkan från omkring 1200 bestod av långhus med smalare kor och absid. Senare under medeltiden uppfördes en liten sakristia i norr. Under 1400-talets förra del revs absiden och koret förlängdes åt öster. Tillbyggnaden försågs med kryssvalv, och troligen slogs valv i gamla långhuset vid samma tillfälle. Under 1400-talet senare del byggdes vapenhuset med sin blinderade tegelgavel. Vid en omfattande renovering 1753 revs sakristian med undantag av den östra muren, och en ny och större sakristia uppfördes öster om den gamla. För att skapa fri sikt mellan läktare och predikstol revs triumfbågen. Valvet i gamla koret murades om och interiören vitlimmades. Under 1700-talet vidgades fönstren, och 1833 tillkom deras nuvarande stickbågiga form. 1915 byttes yttertakens takbeläggning ut från spån till skiffer. I långhuset finns rester av kalkmålningar, som togs fram och konserverades 1933. Målningarna är troligen utförda i mitten av 1400-talet och med anknytning till den så kallade Ärentunaskolan. Vid restaureringen återfick vidare interiören sina äldre färger. 1962 rengjordes målningarna, som då var svårt nedsvärtade.