З поглибленням кризових явищ всередині Візантійської Імперії, а, особливо, з 1185 року, коли до влади в результаті перевороту прийшла династія Ангелів, в державі посилюються відцентрові рухи, в результаті яких, скоріш за все, володіння імперії у Північному Причорномор'ї де-факто почали керуватись не напряму імперським урядом, а намісником з Трапезунду. Посилення занепаду держави призвело до захоплення у 1204 р. Константинополя хрестоносцями Четвертого хрестового походу. Приблизно в цей же час (за декілька тижнів до падіння столиці Візантії) утворилась Трапезундська імперія, і її перший імператор Олексій I Великий Комнін проголосив контроль над володіннями колишньої феми Херсон, яка в новопроголошеній державі отримала назву Ператея, себто "заморська територія". Контроль за цією територією з боку уламку імперії був слабким, і це відбилося на титулі головного посадової особи, що іменувався в пізній період не стратигом, а дуксом (князем) (гр. δούξ). Керувати об'єднаною провінцією був поставлений Феодор II Гаврас, представник заможної трапезундської родини аристократів. Поступово, після поразок у війнах з іншим спадкоємцем Візантії Нікейською імперією та сельджуками Анатолії, наслідком яких стала втрата частини проголошених територій, серед яких і важливий морський порт Сіноп, через який здійснювалась комунікація з північними володіннями, Трапезундська імперія втратила можливість напряму керувати відірваними від основних земель територіями. Тому Феодор II, фактично, став незалежним володарем цих земель, що і стало початком існування Феодоро як незалежної монархічної держави, яка керувалась династією Гаврасів.