Протягом майже всієї другої половини VI століття Вірменія була ареною ірано-візантійської війни , а в 591 році, через майже два століття, вона знову зазнала поділу, коли імператор Маврикій отримав більшу частину сасанідської половини країни в обмін на допомогу, яку він надав молодому Хосрову II за його сходження на трон. У зовнішніх візантійських і сирійських джерелах часу вірмени фігурують в якості ключових гравців у війнах між римською та перською імперіями. Їхні солдати, з різних військово-політичних міркувань, разом з сім'ями свідомо були переміщені в різні райони Візантійської імперії, на сході була подібна політика і вони були зобов'язані надавати військову службу в походах шахів. Так утворювалися вірменські колонії за межами країни. З точки зору історіографії в VI столітті спостерігається деякий спад; з цієї епохи збереглася лише праця «Хронограф» . Автор дає важливі хронологічні вказівки, особливо з історії перших століть нашої ери. В якості історичних джерел Таронаці використовував праці історіографів V століття, тому його «Хронограф» набуває особливої важливості для складання критичних текстів вірменських історіографів попереднього періоду. Як і його попередники Таронаці вів виклад за правлінням царів, проте після 552 історики використовували вірменську еру літочислення.