Hans lære blev alligevel spredt vidt omkring; østpå knyttede den sig nærmere til Zarathustras lære, mens den i Vesten tilpassede sig kristendommen ved at fremhæve Jesus (i stedet for Mani) som den højeste religiøse autoritet. I Europa blev den en konkurrent til den unge kristendom, og kirkefaderen Augustin var "tilhører" i ni år. Han blev vundet for Manis lære, fordi den hævdede at bringe den sande kristendom, men i modsætning til kirken ikke krævede blind autoritetstro. Derimod tilbød den en begrundet erkendelse. Dens forkastelse af Det gamle testamente tiltalte også Augustin, som ikke fæstede lid til historier om Guds legemlighed; men da han aldrig fik den rationelle forklaring, han var blevet lovet, tog han til sidste afstand fra Manis "uhyre fabler og lange løgne". Trods vedvarende forfølgelser holdt manikæismen sig alligevel frem til middelalderen, hvor albigenserne dukkede op. Selv kaldte de sig katarer, som er ophav til ordet kætter.