Som 15-årig trådte han som løjtnant ind i den skotske brigade, var 1801 fører for en afdeling erstatningsmandskab til Ostindien og trådte 1803 ind i den tysk-engelske legion, i hvilken han deltog i ekspeditionen til Hannover 1805 og til Rügen 1807 og udmærkede sig som major 1807 ved København. 1808 ledsagede han ekspeditionen til Sverige, var samme år i Spanien og det følgende år deltager i Schelde-ekspeditionen under Lord Chatham. 1810 drog han atter til Spanien, deltog i belejringen af Badajoz og udmærkede sig i kampene ved Albuera og Venta del Pozo. 1812 forfremmedes han til oberstløjtnant og førte det følgende år forstærkning til Wallmodens korps i Mecklenburg, hvor han fik kommandoen over en hannoveransk brigade, med hvilken han udmærkede sig i fægtningen ved Göhrde og ved Sehested. 1814 udnævntes han til oberst i den hannoveranske hær, førte sin brigade med udmærkelse i Slaget ved Waterloo, navnlig i kampen om slottet Haugomont, sprængte en af Kejsergardens karreer og tog personligt general Pierre Cambronne til fange. 1818 vendte han tilbage til Tyskland med okkupationshæren, anvendtes i betydelige militære og diplomatiske missioner, forfremmedes 1834 til generalmajor og kommanderede efterhånden 2. og 1. Infanteridivision.