Under 1905-revolutionen i Rusland udviklede Trotskij teorien om den permanente revolution. Teorien gik ud på, at en borgerlig revolution som den i Frankrig 1789 ikke længere kunne lade sig gøre i den underudviklede del af verden, kolonierne og i de tilbagestående imperialistiske magter som f.eks. Tsar-Rusland. Dette skyldtes, at borgerskabet i disse lande var blevet for tæt forbundet med det feudale aristokrati og derfor ikke ønskede eller kunne gøre op med dem. Derfor var det nødvendigt, at arbejderklassen tog denne opgave på sig som den eneste ægte revolutionære klasse. Men da arbejderklassen også havde sine egne interesser, ville den ikke stoppe ved de borgerlige demokratiske opgaver, men fortsætte over i den socialistiske revolution. Kun en sådan kunne gøre op med de feudale og tilbagestående regimer. Teorien blev i praksis gennemført under Oktoberrevolutionen.