Dewitz blev nemlig i slutningen af året kaldt hjem for at anvendes i krigen mod Sverige. Under vinterfelttoget i Skåne 1709-10 var han overgeneralens, grev Christian Ditlev Reventlows, højre hånd, "l'unique homme de tête, qui m’est donné à l’armée". Reventlow blev på grund af sygdom afløst af generalløjtnant Jørgen Rantzau, der blev hårdt såret i slaget ved Helsingborg 10. marts 1710, og Dewitz, der i slaget havde kommanderet første træfnings venstre fløj og ved gentagne raske indhug understøttet den slagne højre fløjs tilbagetog, fik nu midlertidig overkommandoen. Med frejdig energi organiserede han forsvaret af Helsingborg, afviste enhver opfordring til overgivelse og reddede, da det var besluttet at rømme fæstningen, hæren ved den på én gang omsigtsfulde og hensynsløse måde, hvorpå han ledede dens overførsel til Sjælland; selv var han den sidste, der forlod skånes grund. Det hvide bånd, som kongen skænkede ham ved hjemkomsten, var vel fortjent. I nogen tid blev han nu benyttet som et slags inspektør for rytteriet og 1711 forfremmet til generalløjtnant, i hvilken egenskab han fungerede under felttogene i Pommern og Mecklenburg. Ved Gadebusch (20. december 1712), hvor han forgæves havde gjort indsigelse mod den uheldige stilling, kommanderede han højre fløj, der kæmpede tappert, indtil den sent på dagen og i god orden trak sig tilbage.