L'Exèrcit Roig va intentar desenvolupar diferents tipus d'armadures. Tot i que se'n van provar moltes, només l'SN-42 es va acabar produint ("Stalynoi Nagrudnik", plastró d'acer en rus on el número indica l'any en què va ser dissenyat). Aquest element defensiu consistia en dues planxes d'acer premsades que protegien el pit i el baix ventre. El plastró tenia un gruix de 2 mm i pesava 3,5 kg. Aquesta armadura era subministrada als "SHISBr" (enginyers d'assalt) i els "Tankodesantniki" (tropes d'assalt que anaven sobre els tancs) d'algunes brigades de tancs. L'armadura SN protegia a l'usuari de les bales de 9 mm disparades pels subfusells MP40 a uns 50 metres, fent-lo útil a les batalles urbanes, com la Batalla de Stalingrad. Però el pes de l'SN el feia poc pràctic per ser emprat per la infanteria a camp obert.