Цікаво, що і (з села Булгаки на річці Митва), і Михайло Волчкович «две дельницы свои селыща Ивонинцовъ, лежачого при речце Красной, пашни, сеножатей, и млына», записали в 1499 році на Київський Свято-Нікольський пустельний монастир, а «Ваверцы а о Сенъковъщыну, а о местъцо во Въручом… в 1522 году Сурыновая Духна Волковъна и зъ сыномъ своимъ Стасемъ Сурыновичомъ получила…, как именье дядка её Булгака Лисиченъка». Відомо також, що Булгаки Лисичі були безпосередньо причетні до заколоту Глинських: зять Булгака Лисиченка по дочці Феді, Івашко Немирич, за виразом короля Жигмонта, «…зъ зрадцою нашимъ з Глинскимъ был и панства, землю нашу, казилъ. И потомъ… билъ нам чоломъ и поведилъ перед нами, штожъ он мешкалъ въ зрадъци нашого у Ивана Глинского». Природно, до заколоту Булгак Лисич займав високе положення серед боярства і володів навіть землями (селище Бузіковське) в районі Черкас, яке з 1509 року передано Києво-Печерському монастирю. Можна навести й деякі спостереження про його службу. Серед пожалувань Казимира від «1488. 04. 06. Петриков на Веліцедні» є запис про видачу «Булъгаку Лисицы 15 копъ з мыта киевъского и путивльского», а «[1507.05] В Люблине, едучы с Кракова, и о г Люблина по дорозе едучи давано: Булъгаку Лисичанку на 13 копъ грошей з мыта киевского аргишового отмена». Несецький, спираючись на Папроцького і генеалогію, складену Ігнацієм Єльцом, пише про "Булгака і Лисицю", нібито синів Яцини Ігнатовича Єльця з роду "Вороничів". Вольф критикував цей родовід, навіть називаючи його «фантастичним», так як, на його думку, два покоління Вороничів поспіль навряд чи могли дати по сім синів і по сім родів. Як вважає Н. Яковенко, і Булгак Лисич належали до одного роду Булгаків. Опублікований документ з Актів Люблінського Трибуналу польським істориком А. Яблоновським, нібито підтверджує це, вже через спільні очинні маєтки їх нащадків: