У червні 1918 року Ференбах був призначений президентом рейхстагу. Ференбах вірив, що реформи, запропоновані кайзером Вільгельмом II у Великодньому посланні 1917 року, дозволять здійснити перехід до парламентсько-демократичної монархії. Тому повалення монархії в листопаді 1918 року глибоко вразило переконаного прихильника прогресивної, обмеженої парламентом імператорської влади. У своїй спробі скликати старий рейхстаг в ім'я збереження монархії Ференбах натрапив на протидію Ради народних уповноважених. Разом з тим Веймарскі національні збори обрали Ференбаха своїм головою, оскільки за винятком питання реформ він виступав за демократичну правову державу. Спочатку на цей пост був обраний Едуард Давид, але він був змушений подати у відставку в зв'язку з протестом фракції центристів, які не бажали змиритися з тим, що всі три головних державних поста (рейхспрезидент, імперський прем'єр-міністр і президент Національного зборів) опинилися в руках соціал-демократів.