Po štirinajstih letih življenja na Atosu, v katerih je pridobil obširno teološko znanje, je Sava dobil vabilo srbskega dvora, da bi "dvorjane in srbsko ljudstvo podučil o krščanskih zakonih in izročilu", se pravi da bi jih razsvetlil in izobrazil. Sava je resnično začel Srbe podučevati o krščanski morali, ljubezni in milosti in hkrati razvijal organizacijo Cerkve. Leta 1206 je postal iguman samostana Studenica in njegov neodvisen status uredil s Studeniškim tipikom. Izkoristil je kaos v Bizantinskem cesarstvu, ki je nastal po padcu Konstantiopla v četrti križarski vojni leta 1204. Okrepil vezi z Epirskim despotatom, kjer je bil sedež Ohridske nadškofije, nadrejene Srbski cerkvi, in Ekumenskim konstantinopelskim patriarhatom, ki se je preselil v Nikejo. "Studeniški tipik" je postal nekakšen "lex specialis", ki je omogočil neodvisen položaj studeniškega samostana od Škofije Raške in Nadškofije Ohrid ("Tukaj in zato nima nihče nobene oblasti, niti škof niti kdo drug"). Kanonizacija Nemanje (Simeona) in "Studeniški tipik" sta bila prva koraka do samostojnosti Srbske cerkve in povišanje srbskega kneza na položaj kralja deset let kasneje.