Услед пораза у Другом рату за ослобођење Италије 1859. године, Хабзбуршка монархија се налазила у дубокој кризи апсолутизма и централизма. Франц Јозеф је објавио 15. јула 1859. године тзв. Лаксенбуршки манифест којим је обећао административне реформе уставног карактера. Нова влада грофа Рехберга изразила је спремност за преговоре о статусу Угарске у саставу Монархије. Априла 1860. године повучен је царски указ из 1849. године о подели Угарске на пет управних округа, враћена је њена стара жупанијска организација и најављено сазивање Угарског сабора и жупанијских скупштина. Још 5. марта исте године објављен је указ о сазивању појачаног Царевинског већа (Рајхсрата) са додатних 38 представника крунских земаља које се састало у мају и радило до септембра. Главну реч у њему водило је племство разних народа (Мађар Сечењи, Пољак Голуховски, Чех Клам-Мартиниц...), а тежње су и међу њима биле различите. Мађари су тражили стари мађарски Устав, Словени федерализам, а аустријска буржоазија централизам и немачку хегемонију. Септембра месеца изгласан је федерализам, али заснован на старом историјско-правном начелу.