Непосредно после напада Немачке на Совјетски Савез, успео је помоћу партијских веза да се крајем јула 1941. године пребаци у Југославију и да дође у Босанску Крајину. Прво је био командант батаљона „Гаврило Принцип“ на сектору Босанског Грахова, а затим командант Гламочког батаљона. Децембра 1941. године био је заменик команданта Прве крајишке ударне бригаде, а крајем године постао је њен командант. Истакао се нарочито 1942. године у борбама код Босанског Новог и Будимлић-Јапре, као и у нападу на аеродром Рајловац.