Када је почела организована партизанска борба, неколико четничких вођа, првобитно без сагласности свог вође Михаиловића, понето таласом устанка, укључило се у борбу. Михаиловић није намеравао да још крене са борбом, већ да се припрема и наоружава, чекајући повољан тренутак. Он је ценио да је окупатор јачи у сваком погледу, да би борба против њега била контрапродуктивна. Учествовање четничких снага у борбама против окупатора у Србији је било добрим делом изнуђено страхом да партизанске снаге не преотму утицај у народу. Официри нису могли дозволити да борбом руководе голобради младићи и лаици из редова учитеља, студената, радника и сељака. То поготову нису могли дозволити официри који су били компромитовани Априлским ратом и које је народ већ називао „свиленим“.