Револуционарна врења 1848. године захватају и Влашку. Међутим, интервенција турске војске довела је до брзог гушења устанка. Положај Влашке према Порти није се суштински изменио све до Париског уговора из 1856. године којим је окончан Кримски рат. Влашка и Молдавија су Париским миром стављена под покровитељство Аустрије, Француске, Пијемонта, Пруске, Русије и Велике Британије, остајући и даље у вазалном односу према Турској. Две године касније је на конференцији ових држава одржаној у Паризу одлучено да се Влашкој и Молдавији призна независност и да се створе услови за њихово уједињење. Наредне године су Влашка и Молдавија изабрале Александра Кузу за заједничког владара. На конференцији у Паризу из 1861. године покровитељице и Турска ратификују избор Кузе за заједничког владара. Тиме је и формално признато уједињење Влашке и Молдавије у једну државу. Наредне године образована су и јединствена врховна политичка и управна тела чиме је уједињење дефинитивно завршено. На политичкој карти Европе појавила се Кнежевина Румунија која је и даље била вазална држава Османског царства.