1831-ben a pápai államban kitört felkelés alkalmából a nemzeti felkelő seregbe állt be. 1833-ban Portugáliában spanyol szolgálatba lépett, ahol a karlisták ellen tanúsított bátorságáért ezredparancsnokká nevezték ki, de már 1841-ben az Espartero ellen szőtt összeesküvésben való állítólagos részvétele miatt állásából elmozdították. 1843-ban feleségül vett egy gazdag valenciai nőt, 1848-ban pedig az olasz felkelés hírére és a milánói ideiglenes kormány hívására hazájába tért vissza és önkéntes ezredet vezérelt a novarai csatában. A békekötés után is megmaradt a szárd-piemonti sereg soraiban, 1855-ben pedig egy dandárt vezényelt a krími háborúban. Visszatérése után Viktor Emánuel király szárnysegéde és az ivreai hadi iskola felügyelője lett.