Ге́рцогство Па́рма (), або Па́рмське ге́рцогство () — у 1545—1859 роках герцогство у Північній Італії, зі столицею в Пармі. Створене на території Папської держави, колишніх землях Міланського герцогства, як уділ для П'єра-Луїджі Фарнезе, позашлюбного сина римського папи Павла ІІІ. Керувалося герцогами із італійського Фарнезького (1545—1731), іспанського Бурбонського (1731—1735, 1748—1802, 1847—1859) й австрійського Габсбурзького домів (1735—1748, 1814—1847). 1556 року приєднало місто П'яченцу і змінило назву на герцогство Парми і П'яченци. Після війни за польську спадщину на короткий час входило до Священної Римської імперії. За умовами австрійсько-іспанського договору 1748 року повернуло самостійність і приєднало Гуастальське герцогство. 1802 року анексовано французькими військами Наполеона й 1808 року перетворене на департамент Таро Франції. Відновлене 1814 року як самостійне герцогство для Марії-Луїзи Австрійської, дружини Наполеона. 1847 року повернулося до Бурбонів, але втратило Гуасталлу на користь Моденського герцогства. Внаслідок другої Італійської війни за незалежність увійшло до складу Центральноіталійської конфедерації. 1860 року стало частиною новоствореного Італійського королівства.