Under Napoleonskrigene erklærede Amerikas Forenede Stater i 1812krig mod Storbritannien og invaderede Canada. Dele af kamphandlingerne fandt sted på de store søer. Til søs var krigen i 1812 karakteriseret ved kampe mellem enkelte skibe og handelskrig. Royal Navy kæmpede for at bygge så mange skibe som muligt og måtte gå på kompromis med størrelse og bevæbning. Med flere skibe behøvedes flere besætninger, og det viste sig efterhånden at være svært at finde erfarne folk, eller endda folk med sejladserfaring. Britiske orlogsskibe var ofte underbemandede i den grad at de ikke kunne affyre en hel bredside. Mange af besætningsmedlemmerne havde rangen af "landsmen" ( landkrabber) uden den store sejladserfaring. De som havde den, fik rang af "seamen" ( sømænd). De var stort set alle var shanghajet og led ofte af dertilhørende dårlig moral. US Navy havde slet ikke ressourcerne til at matche Royal Navy på antallet af enheder, men valgte derfor at koncentrere sig på bygningen af en håndfuld moderne fregatter. De var større, tungere og bedre armeret (både målt på kanoner og rækkevidden på disse) end deres britiske modstandere og blev fuldt bemandet med frivillige, motiverede og fuldt uddannede søfolk (hvor Royal Navy blev begrænset af en relativ mangel på uddannede søfolk, havde US Navy endnu ikke skibe nok til at kunne udnytte antallet af civile søfolk, der mistede deres arbejde da Royal Navy startede sin embargo mod Amerika før krigens udbrud). Derfor blev de britiske skibe nedkæmpet, når de mødtes alene, og halvvejs igennem krigen udstedte Admiralitetet en stående ordre om ikke at engagere amerikanske fregatter uden nødvendig støtte.