La figura de Xamil va tenir un moment d'auge quan entre 1920 i 1930 fou presentat per la historiografia soviètica com un líder anticolonial i antiimperialista, però el 1950 se'l va considerar un nacionalista petitburgès i cap d'un moviment reaccionari i separatista al servei de l'imperialisme britànic i del sultà de Turquia. El 1957 se'l va considerar oficialment reaccionari i fanàtic religiós. Un moviment daguestànic per la seva rehabilitació va tenir èxit el 1989 i des de llavors se'l considera heroi nacional a Txetxènia i Daguestan. Els símbols de Xamil i els eslògans associats a la seva resistència van ressorgir a la guerra russo-txetxena del 1994-1995, controlats i redefinits pel president Djokhar Dudàiev i els seus partidaris. La seva figura manté avui una vigència llegendària entre els pobles musulmans del Caucas.