ב-21 במאי 1951 כוננו יחסים דיפלומטיים בין פקיסטן לבין סין, זמן קצר לאחר שהרפובליקה של סין איבדה את אחיזתה ביבשת בשנת 1949. למרות שלילת האידאולוגיה הקומוניסטית, פקיסטן החלה ליצור קשרים הדוקים עם סין בתקווה ליצור משקל נגד להשפעה ההודית באזור. ראש הממשלה ההודי ג'ווהרלל נהרו גם קיווה לכונן יחסים קרובים עם הסינים. עם זאת, עם המתח ההולך וגובר בגבול שהביא למלחמה בין סין להודו בשנת 1962, סין ופקיסטן החלו לעבוד יחד. שנה לאחר סיום המלחמה בין סין להודו, פקיסטן מסרה את אזור עבר קארקוראם לסין, בתקווה לסיים את סכסוכי הגבול ושיפור היחסים הדיפלומטיים. מאז, ברית בלתי פורמלית בין המדינות, שהייתה בתחילה דחייה משותפת של הפוליטיקה ההודית, צמחה למערכת יחסים ארוכת שנים שהיטיבה עם שתי המדינות והשפיעה על התרחבותם של קשרים דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים. סין החלה להעניק סיוע כלכלי ופוליטי נרחב לפקיסטן.