זמן לא רב לאחר מותו של הנשיא הרדינג באוגוסט 1923, דובר הקלאן טען כי הנשיא לשעבר היה חבר הכת. זה לא היה אלא שקר שנועד לרמות את הדעה הציבורית שהופנה כלפי הנשיא האמריקאי הראשון במאה העשרים שהתבטא בפומבי למען זכויות אזרח אפרו-אמריקאיות ותמך בחקיקה נגד ביצועי לינצ'ים. הבית הלבן בראשותו של קולידג' פרסם באופן מיידי הצהרה, שקיבלה הפצה לאומית, והצהירה כי הטענה "מגוחכת מכדי לדון בה" - ואכן הייתה לה השפעה על הדעה הציבורית. קולידג' טען "אנחנו לא גרים באמריקה, אמריקה חיה בנו." זו גם הייתה חשיבתו הסמכותית של קולידג' שלעיתים הציג עצמו כנבדל ורם מעל הפוליטיקה. מבחינתו, היותו אמריקאי היה מצב נפשי בו קיבלו את אורח החיים האמריקני והתנהלו בהתאם. מקום הולדתו של האדם, גזעו או דתו של אדם לא היו קשורים להיות אמריקאי פטריוטי; במקום זאת, הוא קרא להאמין באידיאלים ובערכים אמריקאים כפי שהם באים לידי ביטוי בהכרזת העצמאות ובחוקה, ובכבוד ותמיכה במוסדות אזרחיים ופוליטיים אמריקאים. בכך, כפי שהוא ראה זאת, כל ילד יכול היה לשמוח בנשיאת התואר האמריקאי. ברוח זו, הנשיא קולידג' הצהיר את אמונתו בדבר חנוכת פסל ג'ון אריקסון ב-29 במאי 1926: