Гранична зона је жестоко спорена између Арапа и Византијаца. Упади и контра-упади били су стална борба против ове врсте ратовања. Утврђења на било којој страни фиктивне границе била су заробљена и разрушена, или понекад окупирана, али никада дуго. Због тога је регион често био депопулисан, што је захтевало поновљено пресељење. Ипак, постоје докази о неком просперитету, заснованом на пољопривреди и трговини, нарочито током друге половине деветог века, када су граничне области постале чвориште на комерцијалном путу који повезује Басру са северном Сиријом и чак са Цариградом. После 842. и већег дела каснијег 9. века, пад Абасидске моћи значио је да је контрола над "Тугуром" постепено прешла на полу-независне граничне емирате, првенствено Тарсус, Малатију и Каликалу, који су остављени у великој мери да се сами бране против поновног повратка Византије. Битка код Лалакаона 863. године разбила је моћ Малатије, мењајући равнотежу моћи у региону и сигнализирала је почетак постепеног византијског продирања на арапским граничним прелазима.