Историја Пољске у Другом светском рату обухвата период од инвазије нацистичке Немачке и Совјетског Савеза до завршетка Другог светског рата. Након немачко-совјетског споразума о ненападању, Пољску је 1. септембра 1939. године напала нацистичка Немачка а Совјетски Савез 17. септембра. Кампање су се завршиле почетком октобра када су Немачка и Совјетски Савез поделили и анексирали целу Пољску. Након напада сила Осовине на Совјетски Савез у лето 1941. године, целу Пољску је окупирала Немачка. Током ових окупација, Пољаци су претрпели огромне људске и материјалне губитке. Према проценама Института народног сећања око 5,6 милиона Пољака је настрадало од немачке окупације а око 150.000 их је умрло од совјетске окупације. Немци су издвајали Јевреје за брзо и потпуно уништење а око 90% пољских Јевреја (близу три милиона људи) је убијено као део холокауста. Јевреји, Пољаци, Роми и затвореници многих других националности су масовно убијани у нацистичким логорима смрти, као што су Аушвиц, Треблинка и Собибор. Етнички Пољаци су били подвргнути и немачком и совјетском прогону. Немци су убили око два милиона етничких Пољака. Имали су планове да преосталу већину Пољака претворе у робовске раднике и убију оне за које сматрају да су „непожељни“ као део ширег "Генералплан Ост-а". Етничко чишћење и бројни масакри над Пољацима и у мањој мери Украјинаца су почињени у западној Украјини (предратни Пољски Креси всходње) почев од 1943. Пољаке су убијали украјински националисти.