Циљ колонијалне политике Италије осамдесетих година било је освајање најближих територија, оних на афричкој обали (Тунис, Триполи и др). У борби за Тунис, Италија се сукобила са Француском која га је заузела 1882. године. Долази до зближавања Италије и Немачке и Аустро-угарске које образују Тројни савез.. Притом се италијанска влада морала суочити са странком иредената који су захтевали припајање аустријских територија на којима је већинско становништво било италијанско (Тирола и Трст). Године 1887. Италијани су напали Етиопију и створили тамо колонију. Италијанска Еритреја постала је прва италијанска колонија. То је почетак стварања Италијаског колонијалног царства (1889—1943). Од 1887. до 1896. године владу је формирао Франческо Криспи. Криспи је организовао експедицију која би покорила Абисинију, али је, након тешког пораза код Адве присиљен да се, миром у Адис Абеби, одрекне претензија на протекторат и плати Абисинији ратну одштету од 10 милиона лира. Током Криспијеве владе дошло је до устанака на Сицилији и у Милану. Нови устанци захватили су више градова Италије 1898. године. Владине репресалије изазвале су појачану терористичку делатност анархиста. Краља Умберта I (1878—1900) убио је атентатор Анђело Бреши. Нови краљ постао је Виктор Емануел III. Године 1911. Италија је заратила са Османским царством. Рат је Италију коштао 900 милиона лира и много људи У рату је Италија однела победу и освојила Триполис (1912). Италијански империјализам кројио је грандиозне планове пред избијање светског рата. Планови су обухватали контролисање Јадранског, Средоземног и Тиренског мора и проширење у Северној Африци и Малој Азији. Дана 7. јуна 1914. године избио је револуционарни покрет пролетаријата познат под називом "Црвена недеља". Ухапшено је неколико хиљада радника, а погинуло је 20 људи