Политичке слободе које је увео Горбачов су онемогућиле совјетске власти да одржавају дотадашњу медијску блокаду те су тако совјетски грађани имали прилике да чују вести о драматичним догађајима у Источној Европи. Ти догађаји су многим дотадашњим дисидентима дали потицај да покрену сличне покрете у својим срединама, а катализатор је био и дебакл Горбачовљевих економских реформи, који је потпуно разорио ауторитет Партије и централне власти. Нове слободе су такође омогућиле да се јавно исказује деценијама сузбијани национализам, који се почео исказивати и кроз сепаратистичке покрете, поготово на Балтику и Кавказу. Горбачова су с временом почели напуштати савезници као Едуард Шеварднадзе и Борис Јељцин, а покушај да се СССР спаси трансформацијом у нову конфедерацију је пропао захваљујући пучу у августу 1991. године који су организовали конзервативни елементи совјетског естаблишмента. Сам пуч је заустављен захваљујући масовним уличним протестима у Москви и невољкости војника да понове крвопролића налик на Тјен Ан Мен. Због тога се догађаји у августу због иконографије и низа сличних детаља сматрају најпознатијим наставком револуција 1989. године. Након њих је совјетска власт изгубила сваки ауторитет, републике почеле проглашавати независност, да би коначно крајем 1991. СССР и службено био укинут.