În interesul reinstaurării dominației suedeze în zona baltică, Suedia s-a aliat împotriva Franței, care în mod tradițional era protectoarea și aliatul ei, pe timpul Războaielor Napoleonice. Rolul Suediei în Bătălia de la Leipzig i-a conferit autoritatea de a obliga Danemarca-Norvegia, aliate cu Franța, să cedeze Norvegia în favoarea regelui Suediei, pe 14 ianuarie 1814 (prin Tratatul de la Kiel), în schimbul unor provincii nord germane. Încercările norvegiene de a-și menține statul suveran au fost respinse de Carol al XIII-lea al Suediei. Acesta a lansat o campanie militară împotriva Norvegiei, pe 27 iulie 1814, care s-a terminat prin Convenția de la Moss, care a obligat Norvegia să intre într-o uniune personală cu Suedia, sub coroana suedeză, situație care a durat până în 1905. Campania din 1815 a fost ultimul război în care a participat în mod oficial Suedia. Trupe suedeze au mai fost angajate totuși în luptă și după aceea.