Уряд США розпочав політику поступового нарощування видатків на оборону, з огляду на загрозу, що наростала з боку Японської імперії. Однак, американська верхівка дуже скептично ставилася до спроможності свого єдиного вцілілого в Європі союзника — Великої Британії — протистояти німецькій машині після її блискавичної перемоги й звідсіля вважали, що поставки озброєння та зброї будуть недоречні або запізняться. Після катастрофи під Дюнкерком, коли британська армія ледве втекла з Дюнкерку, кинувши на пляжах напризволяще понад півмільйону тонн військового майна, 2 500 важких гармат, 64 000 одиниць транспорту, 20 000 мотоциклів, багато інших видів коштовної техніки, американський Конгрес погодився на постачання до Англії мільйону одиниць старих, ще часів Першої світової, гвинтівок. А після атаки 4 липня Королівського флоту на французькі кораблі в Орані, американці підписали угоду «есмінці в обмін на бази» та погодили передачу британцям 4 000 танків.