У 1779 році почалося будівництво нового і більшого дубового храму у стилі українського бароко на честь Різдва Пресвятої Богородиці, у якому використовувалися дошки від попередньо розібраної церкви, на кошти парафіян, а вже 1784 року його освятили. До бабинця церкви у 1894 році було прибудовано дзвіницю, таким чином збільшивши розміри церковного приміщення. В Центральному державному історичному архіві України у Києві зберігається історичний запис про цю церкву, що засвідчує: «Храм Різдва Богородиці однопрестольний, дерев'яний… Дзвіниця також збудована з дерева в одному зв'язку з будинком церкви». Після захоплення України більшовиками і поляками храм ще діяв аж до 1931 року, коли його було закрито, а все майно реквізували, забрали і знищили. На початку радянська влада використовувала споруду як колгоспну комору, але в подальшому вона майже завжди пустувала і руйнувалася під плином часу. Але під час Другої світової війни, коли Німеччина окупувала територію України, богослужіння у храмі відновилися. Після завершення війни церква продовжувала працювати ще близько 10 років, а потім «з турботою про безпеку віруючих» стару церкву закрили через її аварійний стан. 18 червня 1987 року виконавчий комітет Миронівської районної ради прийняв рішення №118 «Про стан охорони, збереження і використання пам'яток історії та культури, освоєння культових споруд, знятих з реєстрації релігійних об'єднань», в якому було записано: «Виконкомам Тулинської, Македінської, Шандрівської сільських рад разом з правлінням колгоспів провести до 1 вересня 1987 року реконструкцію культових споруд з подальшим використанням під складські приміщення», що і було зроблено. Після отримання незалежності України Церква Різдва Пресвятої Богородиці поновила знову свої богослужіння. У 2017—2018 роках проводилися реставраційні роботи, в ході яких було замінено старі дошки церкви. На її землі знаходяться кілька поховань. Наразі це діючий храм в селі Тулинці Миронівського району.