Естонія прийняла "Декларацію незалежности Естонії" 24 лютого 1918 року. У документі викладено ряд принципів, таких як свобода вираження поглядів, релігія, зібрання та об'єднання. Ці принципи були детально розроблені в "Тимчасовій конституції" 1919 року та першій Конституції 1920 року. Народний суверенітет мав бути основою Естонії. Також друга, президентська "Конституція" базувалася на суверенітеті народу. Пізніше "Конституція" 1938 Була спробою повернутися до демократичного правління, але вона все ще наділяла повноваження президента. Загалом, незважаючи на внутрішньополітичні зміни, Естонія була правовою, міжнародно визнаною державою у роки до 1940. Ця незалежність була перервана в червні 1940 Після пакту Молотова – Ріббентропа між нацистською Німеччиною та СРСР у серпні 1939 Радянський Союз використовував подібну схему з усіма трьома прибалтійськими державами, починаючи з ультиматумів на основі нібито невиконання пактів про взаємодопомогу, підписаних попереднього року. Ультиматумам довелося виконати протягом декількох годин, і незабаром після того, як радянські війська вступили в столиці. Ради запропонували та затвердили свої нові уряди. Тепер нові органи місцевого самоврядування, здавалося, приймали рішення, що призвели до анексії. З метою створення іміджу легітимности в присутности радянських військ були введені нові вибори. Сполучені Штати разом з рядом інших держав не визнавали окупації та анексії балтійських держав.