Вперше обіймав посаду глави уряду у 1940 — 1942 роках після раптової смерті Хасана Сабрі-паші. Виступав за тісне співробітництво з Великою Британією, але не став вступати до війни з Німеччиною, на чому наполягали британці. Після перевороту аль-Гайлані в Іраку та британської інтервенції до тієї країни кабінет Сіррі-паші розгорнув репресії щодо анти-британських сил у Єгипті: з Каїру були вислані колишній прем'єр-міністр Алі Махір і лідери «братів-мусульман» на чолі з Хасаном аль-Банною; керівництво націоналістичної Національно-ісламської партії було заарештовано.