Дев'ять достойних вперше були описані на початку 14-го сторіччя, Жаком де Лоньоном () у його «"Voeux du Paon"» («Клятви павича», 1312). Як зазначав Йоган Гейзинга, їх вибір вказує на тісний зв'язок з лицарським романом. Поділені на тріаду тріад, ці чоловіки вважались ідеалами лицарства в рамках їх традиції: язичництва, юдаїзму чи християнства. Вибір Лоньона досить швидко став поширеною темою у літературі та мистецтві Середньовіччя та отримав постійне місце у свідомості народу. Середньовічне «прагнення до симетрії» створило жіночий еквівалент, "neuf preuses", яких деколи додавали до оповіді чи зображення, хоча єдності у фігурах обраних жінок не було. Есташ Дешан обрав «групу досить дивних героїнь»  з літератури та історії, серед них Пентесілея, Томіріс, Семіраміда. У літературі та гобеленах зображували всі 18 персон, наприклад їх алегоричні фігури передували Генріху VI у його тріумфальному королівському в'їзді до Парижа, 1431.  Дешан також додав «десятого достойного» — Бертрана дю Геклена, бретонського лицаря, якому Франція завдячувала перемогу у битвах при Кресі (1346) та при Пуатьє (1356). Король Франції Франциск I деколи з'являвся при дворі в «античному костюмі», щоб асоціюватись як один з "Neuf Preux".