Радован Бећировић - Требјешки је рођен 7. априла 1897. године у горњоморачком селу Љевиштима. Бећировићи потичу од Никшићког племена Требјешани, те одатле наставак у имену песника. Поред Радована, отац Новица и мајка Солумија су имали још петоро деце. Са женом Јеленом (удатом Шћепановић) има сина Крста-Бећа. Шесторо Јеленине и Радованове деце је умрло јако рано. Још док је био јако мали, његова породица се сели у Дробњак, у Горњу Бијелу, где Радован проводи и највећи део свог живота. У Шавнику завршава три разреда основне школе. Док је као дете чувао овце, надарени песник је своје стихове и мисли записивао оштрим каменом на плочастим стенама. Као регрут учествује у Мојковачкој бици, након које бива заробљен и одведен у Мађарску. У заточеништву настају и његове прве песме „Глад у Црној Гори“. Период између два светска рата Радован проводи у Горњој Бијелој, где поред уобичајених домаћинских послова, пише и песме. Након песме „Мојковачка битка“ постаје познатији у народу, а након песме „Погибија краља Александра“ од краљице Марије добија орден Краљевски орден Светог Саве. Рођени Радованов брат Милован гине 1941 год. у Пљеваљској бици. Радован се опредељује за четнички покрет, те након рата бива једно време затворен од стране социјалистичких власти. Доста путује по свету, и то у задњој деценији свог живота. Између осталог обилази Јерусалим и Хиландар. „Под овом сам плочом лега, као сужањ жељан свега“, гласи епитаф на пишчевој надгробној плочи, чије је стихове још за време живота Хаџи Радован Бећировић Требјешки записао.