Одмах након ослобођења Београда, октобра 1944. године, Даворјанка се јавила својим родитељима преко курира и позвала оца да је посети у Белом двору. Отац ју је неколико пута посетио, јер она тада није могла путовати, а потом је неколико пута одлазила у Пожаревац. Када се почетком 1946. године, поново разболела позвала је мајку да дође у Београд, јер је желела да јој она спрема храну. Мајка се о њој старала два месеца у резиденцији у Ужичкој 15, али је због напретка болести морала да оде у санаторијум на Голнику, где ју је отац једном посетио.