Denník napísaný počas blokády je veľmi strohý, má iba 9 strán. Je však autentickým svedectvom mladého človeka, odsudzuje vojnu a hovorí o ohromných ľudských stratách a ťažkom utrpení. Presný osud denníka nie je zdokumentovaný. Nie je napríklad jasné, či ho našla jej staršia sestra Nina alebo brat Michail, ktorí sa v roku 1945 vrátili do Leningradu. Nie je tiež jasné či denník našli v poškodenom byte alebo v pozostalosti u Jevdokie Arsenievovej, u ktorej bývala pred presunom do detského domova č. 48. Podľa niektorých zdrojov denník figuroval ako jeden z dôkazov na Norimberskom procese proti nacistickým vojnovým zločincom, čo však viacerí spochybňujú. Ak by bol totiž použitý na procese, musel by fyzicky zostať v archíve tribunálu. Denník odovzdal niektorý z pozostalých príbuzných po skončení blokády historikovi maj. L.L. Rakovovi, bývalému pracovníkovi Ermitáže, ktorý od roku 1944 zhromažďoval materiály pre Múzeum hrdinskej obrany Leningradu. Odtiaľ sa dostal do Múzea blokády Leningradu.