Aleksander je obdržal zunanjo politiko, ki je bila aktivna na Balkanu, kjer so se proti Turkom bojevale Vlaška, Moldavija in Srbija. Aleksander se je na obešenje grško-pravoslavnega patriarha in škofov leta 1821 odzval le z diplomatsko noto in ni podprl grške vstaje proti Turkom, češ da je vsaka vstaja upor proti Bogu (rusko javno mnenje je to stališče carju močno zamerilo).