Urmează o perioadă în care Ștefan Bujor încearcă să unească mai multe cete de haiduci cu scopul de a participa la Prima Răscoală Sârbă condusă de Karađorđe Petrović, astfel intră în legătură cu harambașii Nichita Ungureanu, Condurachi și Ilie Darie Pomohaci din Bucovina. De asemenea i se alătură și Gheorghe Cârjaliu (participant la Revoluția de la 1821) și Ianache Zamoilă Hagi, însă până la urmă Bujor nu va particpa la răscoală, așa cum se arată în dosarul anchetării sale. Alți doi căpitani de haiduci cu care Bujor colaborează sunt preotul Ilie Maronsin (care a devenit haiduc după ce serdarii Olimpiadis și Ibrahim i-au răpit soția) care avea la un moment dat o ceată de 240 de oameni cu care va participa la evenimentele din 1821 și Ilie Petralifu, care fusese vătaf pe moșia Costieni de lângă Tecuci și devenit haiduc încă din 1792. În urma unei serii de tâlhării și crime comise în special în zona Bacăului de către Bujor și Petralifu, guvernatorul Kușnikov organizează mai multe poteri în încercarea de a-i captura pe cei doi haiduci. Ilie Petralifu este arestat (va fi judecat și decapitat la Iași în septembrie 1810) în timp ce Bujor se refugiză mai întâi în Transilvania apoi în Oltenia, după care ajunge la Focșani. Își formează o altă ceată puternică (împreună cu Constantin Cantacuzino și Ilie Catargiu) și comite numeroase jafuri pe valea Tazlăului și a Trotușului după care atacă târgurile Ștefănești și Țelinești.