הפריחה התרבותית ברפובליקה הייתה בכל התחומים, ובתקופה הקצרה בה היא פרחה, עלו אנשי תרבות אשר יצרו יצירות בלתי נשכחות בכל תחומי החיים. במדע, ורנר הייזנברג ניסח את עקרון האי-ודאות המפורסם, ויחד עם פסקואל יורדן ומקס בורן הצמיחו משמעותית את מכניקת הקוונטים; פאול קלי השווייצרי חולל מהפכה באמנות הציור והרצאותיו על אמנות מודרנית בבית הספר הגרמני באוהאוס הושוו בחשיבותם ל"מסה על הציור" של לאונרדו דה וינצי ול"היסודות המתמטיים" של אייזק ניוטון, המהווים את ספרו, "Principia Aesthetica" כעידן חדש של אמנות; מבית הספר באוהאוס של ולטר גרופיוס צמחה האדריכלות המודרנית; בפילוסופיה, אדמונד הוסרל ומרטין היידגר היוו את הבסיס לזרם פילוסופי שנקרא מאוחר יותר דקונסטרוקציה, אותו פיתח ז'אק דרידה; התיאטרון האוונגרדי של ברטולט ברכט ומקס ריינהרדט היה המתקדם ביותר באירופה, שהתחרה רק עם זה של פריז; רודולוף פון לאבן ומרי ויגמן, מהדמויות הבולטות של ההיסטוריה של המחול וכסמלי תרבות ויימארית ככלל, הניחו את היסודות לפיתוחו של המחול המודרני. בוויימאר נוצר זרם הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני, שהשפעתו על הקולנוע העולמי הייתה גדולה – ובראייה היסטורית ניתן לראות בו הדים לתקופה רבת האירועים והסוערת בה נוצר, כמו גם לאימי התקופה העתידה לבוא.