Його батько, який був спочатку вчителем Ніжинського повітового училища, а потім інспектором Ніжинської гімназії, людина освічена, з ранніх років намагався виховати в синах любов до праці і звичку до читання; хлопчик ледь не з п'яти років навчився читати і зачитувався історичними книгами, з яких головним чином складалася бібліотека його батька, захоплювався, за словами М. B. Гербеля, військовими подвигами героїв Греції та Риму і мріяв про військову славу. У 1826 він вступив до 4-й класу гімназії вищих наук князя Безбородька і в липні 1832 роки закінчив в ній курс 5-м кандидатом з правом на чин 12-го класу. За бажанням батька Рудановский поступив 29 липня 1833 р канцелярським чиновником до Департаменту різних податей і зборів, в серпні того ж року був затверджений у чині губернського секретаря, але цивільна служба була йому не до душі: 13, лютого 1834 року він взяв відпустку і поїхав до Ніжина, а потім 1 листопада вступив, на правах студентів, унтер-офіцером до Якутського піхотного полку, виявивши себе, як він сам висловлювався, «непокірним сином». 17 вересня 1835 Рудановский був підвищений до прапорщика, 25 березня 1838 отримав звання підпоручика, 6 листопада 1838 вступив до Імператорської Військової академії, 8 травня 1840 був переведений у поручики, а 29 грудня, після закінчення курсу Академії, зарахований до Генерального штабу, 2 січня 1841 року призначений у штаб 3-го піхотного корпусу, 9 грудня 1841 переведений до Окремого Кавказького корпусу і вже 25 грудня 1842 за відзнаку у справах проти горців, отримав орден св. Станіслава 3-го ступеня. З цього часу до 1860 майже безперервно тривала бойова діяльність Рудановського, і цей період є найблискучішим періодом його життя і діяльності.