V 10. storočí už mal rítus vytvorenú cirkevnú tradíciu vyjadrenú v typiku Veľkého Chrámu, no vyvíjal sa aj typikon mníšsky a najmä studitský. Mnísi prijali niektoré palestínske prvky. Studitský typikon nakoniec prevážil nad typikom Veľkého chrámu a v 10./11. storočí byzantský rítus prevážil nad rítmi východných oblastí, ktoré boli oslabené monofyzitizmom a križiackymi výpravami. Skrátil sa úvodný sprievod, čo viedlo k zmene cirkevnej architektúry a interierovej výzdoby. Postupne sa znížil počet čítaní Svätého Písma, homílie sformálneli a kázania boli celkovo vypustené. Vznikol rítus "prothesis" - príprava k eucharistickej liturgii. Po štvrtej križiackej výprave postupne zaniká typikon Veľkého Chrámu, typikon studitský sa zachoval v odľahlejších častiach (Itália, Rus). Na Athose sa plne vyvinul typikon svätého Sábu, ktorý sa postupne rozšíril na Balkáne a v 14./15. storočí aj na Rusi. Správy o ríte v posledných storočiach pochádzajú napr. z pera hésychastu Nikolaa Chamaeta Kabasila a Symeona, solúnskeho arcibiskupa.