II. Mehmed, vagyis "Hódító Mehmed" („el-Fatih”, ur. 1444–1446, 1451–1481) trónra lépésével az oszmánok egy dicső korszaka vette kezdetét. A 21 éves szultán 1453-ban közel két hónapos véres ostrom után bevette a Keletrómai Birodalom fővárosát, Bizáncot, a várost Isztambul néven az Oszmán Birodalom fővárosává tette. II. Mehmed a lerombolt és az ostrom által megviselt városban nagyszabású újjáépítésekbe kezdett. Újjászervezte az államot, a közigazgatási apparátust; a vazallusokat és a tartományokat közvetlen irányítása alá vonta. Szilárd gazdasági alapokra próbálta helyezni a hadsereg szervezetét, és belekezdett egy birodalmi törvénykönyv "(kánunáme)" létrehozásába. Kisajátította azokat a földbirtokokat, amelyeket a nemesség és a papság "(uléma)" akár magánvagyon "(mulk)", akár úgynevezett nemes adományok "(vakf) " formájában birtokolt. Kialakította a "millet"rendszert, amelynek lényege, hogy a társadalom különálló vallási csoportjainak, felekezeteinek adófizetés terhe mellett önkormányzatot adott. Ezzel a maga korában egyedülálló államszervezetet hozott létre, amely türelmi politikájával és nagyratörő építési munkálataival bevándorlók (köztük tehetséges ifjak) tízezreit csábította az országba, Isztambul népessége például a késői bizánci korszakéhoz képest a többszörösére nőtt.