На початку XIII століття Іракліон та решта Криту потрапили під владу Венеціанської республіки. Спочатку венеціанці використовували візантійські мури, модифікуючи їх. Після падіння Константинополя в 1453 році розширення Османської імперії стало головною загрозою для венеціанців. Нові загрози та використання у військовій справі гармат та пороху зумовило потребу зміцнення та будівництва нових укріплень навколо міста, яке розпочалось у 1462 році за проєктами відомих військових архітекторів Мікеле Санмікелі та та тривало протягом століття. З роками укріплення зміцнювалися спорудженням різних споруд,таких як фортеця Кулес (тоді відома як "Rocca al Mare)", яка була побудована для захисту входу в гавань. Будівництво відбувалось за рахунок венеціанців, місцевого єврейського населення, релігійної громади, , а будівельні матеріали завозились з різних кар'єрів та руїн Мінойського палацу Кносса. Мури будували місцеві жителі, які один тиждень на рік зі своїми тваринами безоплатно працювали на будівницві.