Після громадянсько-військової диктатури Едуардо Дарнаучанс підтримував свою політичну відданість, виступаючи на концертах, спонсорованих уругвайськими партіями, «Amnistía Internacional» («Міжнародною амністією») та іншими. У лютому 1991 Едуардо відвідав публічну подію, організовану «Serpaj-Uruguay», 18 серпня в «Julio» в Монтевідео, в знак відмови від першої війни в Перській затоці. Він носив затиканий кляпом рот і гітару зі перев'язаними струнами, пронизаними ножицями, і хоча це була вигідна пропозиція, він відмовився співати. Останнім проєктом Дарнаучанса став запис альбому «"Los Kafkarudos»", у співпраці з деякими його колегами та друзями, що в кінцевому підсумку практично став альбомом на його честь.