December 8-ika reggelén a "Gneisenau" és a "Nürnberg" Port Stanley felé közelített, míg a "Leipzig" a "Scharnhorst" és a "Dresden" társaságában távolról biztosította az akciójukat. A britek a magaslatokon felállított megfigyelőállásaikról hamar észlelték őket és hozzáláttak a kazánok felfűtésének. Spee először úgy vélte, hogy a nagy füst a szénraktáraktól származik, amit a britek – hasonlóan korábban a franciákhoz Papeete lövetése alkalmával – azért gyújthattak fel, hogy ne kerülhessen a kezükre. Amint azonban nyilvánvalóvá vált, hogy nagy számú ellenséges hadihajó tartózkodik a kikötőben, az előzetes terveknek megfelelően megszakította az akciót és a "Gneisenau"t és a "Nürnberg"et a keleti irányba meginduló zömhöz rendelte. A brit hadihajók rövid idő alatt kifutottak az üldözésükre és a csatacirkálók hamar kezdték őket megközelíteni. A németek számára ekkor derült ki, hogy az ellenség csatacirkálókkal is rendelkezik, melyek jelenlétének lehetőségét a hadművelet tervezésekor teljesen kizárták. A két brit kapitális hadihajó 12:55-re lőtávon belülre került a német hajók közül leglassabb "Leipzig"hez és tüzet nyitottak rá. A brit hajók nyomasztó fölényű tűzerejük ellenére csak 50 perc után tudták elérni az első találatot a "Leipzig"en. Spee látva, hogy a harcot már nem kerülheti el, a könnyűcirkálóit elbocsátotta, a "Scharnhorst"tal és a "Gneisenau"val pedig felvállalta a harcot a csatacirkálókkal, remélve, hogy ezáltal segítheti azok elszakadását az ellenségtől. Sturdee ekkor – az előzetesen egyeztetetteknek megfelelően – a páncélos cirkálóit a német könnyűcirkálók után küldte.