A háborút követően folytatta tanári munkáját, ám a román megszállás miatt már csak rövid ideig vezethette az oravicabányai iskolát. Mikor onnan távozni kényszerült, az anyaországba jött, s Makón kezdett tanítani. Alig egy év múlva az alakulóban lévő csongrádi gimnázium vezetését bízták rá, mely ekkor még a szentesi gimnázium fiókintézete volt. Megszervezte, megerősítette és útnak indította az új iskolát, mely 1924. szeptember 1-től önálló reálgimnáziumként működött. 1925-ben Járay Imrét a minisztérium áthelyezte az akkor épp igazgató nélkül működő szentesi gimnáziumhoz. A tőle megszokott precizitással, szigorúsággal és szakmai hozzáértéssel végezte itt is munkáját: rendbe tette az anyagi ügyeket, hozzáfogott – az 1924. évi XI. törvénycikk értelmében – az általános gimnáziumnak reálgimnáziummá történő átszervezéséhez, majd felismerve a tanári karban lévő egyenetlenségeket, súrlódásokat finom tapintatával, az emberekkel való bánni tudásával elsimította azokat is. "„A jó erőket csak össze kellett fogni és megfelelően irányítani, s minden rendbe jött”" – írta Szöllősy Géza. Szociális alkatánál fogva gondja volt arra is, hogy "„felelevenítse, virágzóvá tegye a szegény tanulókat gyámolító segítő egyesületet, amely a nagy háborút követő években tengődésre volt kárhoztatva.”"