Už vo veľmi mladom veku sa stal docentom evanjelickej teológie v Berlíne, angažoval sa v ekumenickej oblasti. Proti prenasledovaniu Židov zo strany nacistov sa verejne staval už od apríla 1933, vystúpil proti arizačným zákonom a protestantskému združeniu "Deutsche Christen" (Nemeckí kresťania), ktoré zastávalo nacistické, rasistické a antisemitistické pozície. V rokoch 1935 – 1940 viedol (legálny neskôr nelegálny) kazateľský seminár ("Predigerseminar") v rámci tzv. "Bekennende Kirche" vo Finkenwalde (dnes Zdroje, časť Štetína). Približne od roku 1938 sa pripojil k protinacistickému povstaniu, ktoré sa snažil organizovať Wilhelm Franz Canaris. V roku 1940 mu bol uložený zákaz prednášať, v roku 1941 aj zákaz publikovať. 5. apríla 1943 bol zatknutý a o dva roky neskôr bol na výslovný príkaz Adolfa Hitlera popravený ako jeden z posledných odporcov nacizmu, ktorí boli dávaní do súvislosti s atentátom z 20. 7. 1944.