Между 6 – 17 април 1941 г. силите на Оста нападат и окупират Кралство Югославия след извършения преврат от генерал Душан Симович, посредством който на практика Югославия денонсира присъединяването си към Тристранния пакт. Българските войски навлизат в Югославия на 19 април същата година анексирайки не само т.нар. Западни покрайнини, но и източните части на Поморавието при нова граница с остатъчна Сърбия, съвпадаща с тази определена съгласно Санстефанския договор. След капитулацията на Югославия, на територията на остатъчна Сърбия е установено временно германско военно управление. На 1 май 1941 г. е формирано временно сръбско правителство, а на 29 август същата година е създадено правителство на националното спасение начело с ген. Милан Недич – бивш началник на югославския Генерален щаб. Впоследствие, през декември 1941 г., по силата на тайно българо-германско споразумение, Райхът настоява Царство България да дислоцира за постоянно войски във вътрешността на остатъчна Сърбия, които да заместят германските военни части – нужни за Източния фронт. Така с цел поддържане на мира, сигурността и спокойствието в Западните български земи, които обхващат голяма част от остатъчна Сърбия по това време е сформиран т.нар. Първи окупационен корпус, начело на който е назначен генерал-лейтенант Асен Николов.