Motivele care au dus la declanșarea loviturii de stat rămân subiect de dezbatere. În mod cert, situația pe plan intern era agitată; istoricii au făcut paralele cu anumite precedente din Europa anilor 1920 care ar putea să fi avut o influență, inclusiv Marșul asupra Romei al lui Benito Mussolini din Italia (1922) și lovitura de stat din mai 1926 a lui Józef Piłsudski în Polonia. Alți istorici au citat tendința mai generală din Europa, care s-a soldat cu guverne mai mult sau mai puțin nedemocratice în aproape toate țările Europei de Est și Centrale până la sfârșitul anilor 1930. Lipsa de maturitate democratică se manifesta prin indisponibilitatea pentru compromis, și frecventele schimbări de guvern creau o percepție cronică de criză. Istoricii au discutat ca factor și teama exagerată de comunism, împreună cu lipsa unui centru stabil care să poată crea o punte între partidele de stânga și cele de dreapta; aceste partide se acuzau reciproc de bolșevism și fascism. Conform istoricului Anatol Lieven, Smetona și Voldemaras se considerau adevărații eroi uitați ai mișcării de independență, care nu mai sperau să revină la putere prin mijloace democratice.