La începutul anului 1919, polonezii au stabilit relații politico-militare cu românii, prin trimiterea unei misiuni militare la București, sub comanda generalului , atașat militar fiind maiorul O. Bork, inițial (din 7 mai 1919 atașat militar a devenit locotenent-colonelul Ferdynand de Respaldiza). O misiune militară a fost atașată și comandamentului trupelor române din Bucovina. Politica polonezilor a urmărit implicarea românilor într-o acțiune comună îndreptată împotriva ucrainenilor, urmărind ca România să desfășoare acțiuni militare decisive, în acest sens. La rândul său, preocupat de posibilitatea exportului Revoluției Bolșevice spre Vest, Consiliul celor Patru a devenit interesat de crearea unui cordon sanitar, la a cărui constituire să participe România și Polonia, orientat împotriva Rusiei Sovietice, considerată factor destabilizator, care, putea să împiedice stabilirea unei ordini internaționale postbelice. În opinia Consiliului, primul ministru Ion I. C. Brătianu era în mod principial de acord, cu crearea unui front comun anti-bolșevic