През размирната 1848 г. писателят става поддръжник на революционното движение и като „прогресивен либерал“ е избран за гласоподавател в Народното събрание. Това става причина да напусне Виена и да се установи в Линц. Там публикува новелата си "„Селското училище“", която укрепва разклатеното му финансово положение. Бракът му с Амалия върви добре – съпрузите се разбират помежду си, само липсата на дете в семейството помрачава живота им. Затова писателят решава да приеме като възпитаница Юлиане, племенница на Амалия. Детето обаче често бяга от дома. През зимата на 1859 г. след дълго отсъствие намират тялото му в река Дунав. Остава неясно дали това е било нещастен случай или момичето е извършило самоубийство. Оттогава здравословното състояние на писателя бързо се влошава. Започва лечение на нервните му заболявания. Литературната дейност на Щифтер – за недоволство на издателя му – се забавя: работата по историческия роман "„Витико“" (1867) се проточва в продължение на години. Като резултат Щифтер не е в състояние да продължи писателската си дейност. Чрез намесата на доброжелатели получава пенсия като придворен съветник и това закрепва положението му.