Тъй като битката завършва наравно, тя не оказва съществено влияние върху хода на войната в Италия. И двете страни изгубват по около 1000 души. Оказва обаче голяма роля в живота на херцог дьо Вилроа. Този любимец на Луи XIV и негов приятел от детинство би следвало да приключи с военната си кариера, но в действителност е назначен начело на армията във Фландрия. Кралят търпи тежка критика за това, че го е изпратил в Италия, която приема лично. Едва след поражението при Рамили (1706 г.) става ясно, че Вилроа не е предназначен за главнокомандващ. В Италия той е заместен от Луи-Жозеф дьо Вандом – много по-способен маршал, който за четирите си години на този фронт успешно парира всички акции на австрийците.