Паисий е родом от тесалийското село Клино край Трикала. Дълго време е епископ на Стаги (1784 – 1808). Като такъв заминава на Света гора с патриаршеско поръчение да уреди в Карея училище за монаси и миряни. След френското нашествие в Египет (1798) Вселенската патриаршия, подтикната от Високата порта, прави Паисий свой екзарх (пълномощник) в Пелопонес. Той уталожва противоосманските вълнения сред тамошните гърци и се връща в Цариград, където десет години поред надзирава Великата народна школа и градските болници. Бива назначен за митрополит на Силиврия (1816), но скоро е преместен на пловдивската катедра (15.03.1818) с цел да пресече недоволството срещу предишния владика Йоаникий. Пристига в града на 21.05.1818 г. и при все големия дълг, натрупан от митрополията, успява да въведе ред в управлението ѝ и да въдвори съгласие сред местните християни. „Освен със своята тактичност и миролюбие Паисий привличал паството си и със своето смирение." През 1821 г. той умира в Пловдив от старост.