A Török család két generáció alatt végbement gyors társadalmi felemelkedésének és vagyonszerzésének köszönhetően Török Bálint fiatal kora ellenére az 1520-as évek derekán már az ország legtekintélyesebb és legbefolyásosabb földesurai közé tartozott. 1507-ben, miután apjával és bátyjával, Miklóssal együtt II. Ulászló királytól bárói címet nyert, a főnemesség soraiba emelkedett. Apja halála után, annak posztját megörökölve, már tizenkilenc éves korában nándorfehérvári bán lett, az 1521-es nándorfehérvári ostrom idején azonban a Magyarország kulcsának tartott erősségtől távol tartózkodott. A vár katonái évek óta fizetetlenek voltak, az ifjú főúr gyámjai az országgyűlésben el is panaszolták a siralmas kilátásokat, érdemi támogatást azonban nem kaptak. Így 1521-ben a várat az óriási túlerő ellenében 66 napig hősiesen védő Oláh Balázs végül kénytelen volt feladni. Az országgyűlés a felelősséget Török Bálintra hárította, és jószágvesztésre ítélte. A fiatal arisztokrata azonban elmenekült, és birtokaitól távol, Erdélyben állt Szapolyai János vajda szolgálatába. A királyi kegyet néhány évvel később nyerte el újra. A hatalmi helyzetét az udvarnál megszilárdító Török Bálint 1524-ben II. Lajos király testőrségének tisztjeként feleségül vette az új familiárisi bázist építő Mária királyné legkedvesebb udvarhölgyét, báró Pemfflinger Katalint. Házasságukból két fiuk született, Török János 1529-ben, Török Ferenc pedig az 1530-as évek elején.