Після закінчення Балканської кампанії, югославська частина якої відома як «Квітнева війна», країни Осі здійснили переділ земель колишнього королівства, затверджений 21—22 квітня 1941 року на зустрічі міністрів закордонних справ Німеччини та Італії у Відні. За підсумками рішення представників Німеччини, Італії, Болгарії та Угорщини, Югославія припинила своє існування, а королівський уряд Югославії втратив легітимність, хоча його визнавали законним усі країни-учасниці антигітлерівської коаліції. У центральних частинах ліквідованої Першої Югославії окупанти утворили три державні протекторати: Незалежна Держава Хорватія, т. зв. Недичева Сербія і Королівство Чорногорія, в яких народи Югославії зберегли певну форму квазідержавності у новому порядку Гітлера. Де-факто влада в цих протекторатах належала ставленикам країн Осі (переважно Німеччини та Італії), що було підкріплено Римським договором від 18 травня 1941 року. Периферійні частини Югославії були просто приєднані сусідніми державами Німеччиною, Італією, Угорщиною, Болгарією та Албанією (яка сама була італійським протекторатом). Сербія перебувала під режимом військової окупації, платила контрибуцію і була васальним режимом, позбавленим атрибутів держави, навіть колаборантської, на відміну від НДХ, яка була «міжнародно» визнана (країнами Осі) і мала повну німецьку підтримку.