Циљ Сулејмановог последњег рата са Аустријом (1566) је, као и увек, био Беч. Прешавши понтонски мост код Шапца, Сулејман је у Београду примио ердељског кнеза Јована Сигисмунда Запољу коме је још из Цариграда поручено да дође на поклоњење. Сулејман је тамо изјавио да се неће вратити у Цариград док Сигисмунд не буде крунисан за краља Угарске. Управо тада је било јасно да је Сулејманов поход добио светске размере. Султан се устремио на град Сигет. Цар Максимилијан је задржао своје трупе препуштајући Сигет својој судбини. Турци су сваког браниоца Сигета платили са десет својих људи. Мехмед-паша Соколовић водио је опсаду. Сулејман је умро у ноћи између 5. и 6. септембра. Велики везир прикривао је његову смрт. Бранитељ града, Никола Зрински, претворио је одбрану свог града у херојску смрт. Град је пао један дан након Сулејманове смрти. У време опсаде Сигета, Турци су претрпели неуспех у покушају да освоје Новиград. Град је успешно одбранио хрватски бан Петар Ердеди. Приликом повратка, у Београду је Мехмед по други пут постао велики везир. Преговори о миру завршени су потписивањем Једренског мира (1568) на осам година. Максимилијан и Селим II задржали су оно што им се у том тренутку затекло у рукама. Максимилијан је пристао и на плаћање данка од 30.000 дуката.