Средином века Русију је захватио убрзан развој капитализма. Пораз у Кримском рату показао је да тадашњи феудални систем не може да обезбеди нормалну репродукцију и да Русији омогући складан развој и држање корака са осталим земљама Европе. Самодржавни режим Николаја I сметао је било каквом покретању реформи. Њега је наследио син Александар II (1855-1881), свестан потребе реформи и укидању феудалног система. Већ сам наговештај реформи поделио је племство на конзервативно и либерално; односно на противнике и заговорнике реформе. Диференцијација је захватила и Двор. Цар се, ипак, одлучио за реформе, а прве кораке прави крајње опрезно. Он оснива Тајни комитет који је припремао реформна документа и решења. Тајни комитет израдио је решење (1858) којим предвиђа ослобађање сељака од личне зависности према феудалцу и уступању сељачкој породици куће и окућнице без откупа. Сељак би радом, уз помоћ државе, исплатио феудалцу откуп, а до коначне исплате био би дужан да „привремено“ испуњава радне и новчане обавезе. Конзервативно племство успело је да у наредне две године издејствује да се површине предвиђене за уступање мужицима смање. Због тога 1860-их година настаје снажан револуционарно-демократски политички покрет у Русији. Ситуација у држави се на прелазу деценија може окарактерисати као револуционарна. Најпрогресивнији делови племства прилазе сељацима. То је убедило цара Александра да коначно приступи реформама.