L'Imperi persa aquemènida, fundat per Cir el Gran, continuà la seva expansió sota el rei persa Darios I el Gran, amb el qual es va seguir utilitzant, actualitzat, el sistema sàtrapa de governadors locals i, a més, es van dur a terme altres millores governamentals. Una revolta de Naxos el 502 aC provocà que Aristàgores de Milet ideés un pla grandiós pel qual li donaria una quota de la riquesa de Naxos a Artafernes, sàtrapa de Lídia, a canvi de la seva ajuda en la repressió de la revolta. El fracàs d'Aristàgores en el compliment de la seva promesa de recompenses i la seva conducta pertorbà els perses; tant és així que va recórrer a convèncer els seus compatriotes jonis a rebel·lar-se contra els perses. Aquesta revolta, coneguda com la "Revolta Jònica", s'estengué per Anatòlia, i amb l'ajut d'Atenes, Aristàgores es va mantenir ferm durant un temps, tot i la pèrdua de la batalla d'Efes. La crema de Sardis el 498 aC enfurismà Darios I el Gran de tal manera que jurà venjança sobre Atenes. Aquest esdeveniment suposà un fort cop sobre Aristàgores, ja que l'exèrcit persa es va estendre per Jònia, i la tornà a prendre ciutat per ciutat. Fou la definitiva batalla de Lade fora de Milet el 494 aC la que va posar fi a la Revolta Jònica d'una vegada per totes.