Aviat les rebel·lions dels Balcans començaven a vacil·lar. A Europa, es van omplir papers amb informes de soldats otomans que van matar milers d'eslaus. Fins i tot a Gran Bretanya, William Ewart Gladstone va publicar el seu relat sobre les atrocitats otomanes en els seus "Horrors búlgars i la qüestió de l'est". Així, una nova Guerra russo-turca havia començat. Tot i lluitar millor que mai, els exèrcits otomans avançats encara no eren iguals a les forces russes. Aquesta vegada no hi va haver ajuda de l'estranger; en realitat, moltes nacions europees van donar suport a Rússia, sempre que no s'acostés massa a Istanbul. Deu mesos i mig després, quan la guerra havia acabat, s'havia conclòs l'època de la dominació otomana sobre els Balcans. Als Balcans, l'exèrcit rus, després d'haver creuat el Danubi, va capturar el pas de Shipka. L'exèrcit turc d'Osman Pasha, després d'una tossuda lluita, es va rendir a Plevna. Després d'això, l'exèrcit rus va creuar els Balcans, va derrotar les tropes turques restants i va arribar a prop de Constantinoble. Al Caucas, l'exèrcit turc va frenar l'ofensiva russa, però després de la derrota a Aladzha, es va retirar a Erzurum, després de la qual els russos van prendre Kars. Al mar Negre, la flota otomana tenia un avantatge colossal, ja que la flota russa no es va recuperar després de la guerra de Crimea. Malgrat això, les hostilitats al mar Negre en aquesta guerra no van ser importants.