5 березня 1953 року помирає Сталін й поступово владу в «колегіального правління» колишніх сталінських посіпак (Лаврентій Берія, Григорій Маленков, Лазар Каганович, В'ячеслав Молотов) перебирає Микита Хрущов. У цій боротьбі він здебільшого спирався на маршала Георгія Жукова та українських компартійців. Спочатку Хрущов обирає курс на лібералізацію тоталітарного життя через десталінізацію — розпочинається епоха «відлиги». 1953 року першим секретарем ЦК КПУ призначено Олексія Кириченка, 1957 року його змінив Микола Підгорний. За часів Хрущова українська партійна номенклатура займе друге місце у керівництві Союзом, після російської. Вихідці з України до 1964 року складали половину ЦК КПРС, серед них і Леонід Брежнєв. 1954 року до складу УРСР на честь «300-річчя возз'єднання України з Росією» та заради економічного відновлення було передано Кримську область РРФСР. Силами республіки на півострів було прокладено Північнокримський зрошувальний канал. 1956 року на ХХ з'їзді КПРС Хрущов у доповіді "«Про культ особи та його наслідки»" розвінчав «культ особи» Сталіна. Розпочався процес ліквідації ГУЛАГу, перегляду справ і реабілітації жертв політичних репресій. Проте така реабілітація зачіпала українських борців із радянською владою лише частково, масово амністували лише за кримінальні правопорушення. Так впродовж 1953—1954 років українські політв'язні підняли ряд табірних повстань: Воркутинське, Норильське та Кенгірське.