Згаданий у стратегемі Хремонід більше відомий як афінянин, котрий на початку 260-х рр. до н. е. став автором декрета про спілку ряда грецьких міст. Остання за підтримки Птолемея II виступила проти македонської гегемонії, проте була переможена під час Хремонідової війни 267—262 рр. до н. е. Описані ж Полієном події можуть відноситись до двох наступних війн у Егеїді – Другої (262—253 рр. до н. е.) та Третьої (246—241 рр. до н. е.) Сирійських, під час яких полишивший батьківщину Хремонід міг перебувати на службі у дружнього єгипетського царя. Із цих конфліктів Друга Сирійська була невдала для Єгипта: під час неї у азійських володіннях (до яких відносився Ефес) вчинив заколот Птолемей «Син» (орієнтовно у 259/258 р. до н.е.), сусідній з Ефесом Мілет виявився захопленим командиром найманців Тимархом, а сам Ефес не пізніше 254/253 рр. до н.е. опинився в руках сирійського царя Антіоха II (причому, судячи зі ще однієї недатованої «Стратегеми» – на цей раз Фронтіна – саме при підтримці родосців). Що стосується Третьої Сирійської, то її підсумок був в цілому сприятливий для єгипетського царя, котрий повернув собі контроль на цілим рядом територій на узбережжі Малої Азії, включаючи Ефес. Як наслідок, морську битву при Ефесі зазвичай відносять до Другої Сирійської війни.