A kivégzéseket és a magyarok internálását a kommunista politikai vezetés általában „válasznak” tekintette a magyar csapatok újvidéki vérengzésére, amely három évvel korábban, 1942-ben történt. (Az Újvidék környéki partizánok támadásai váltották ki az 1942. január 12. és 15. közötti katonai razziát, amely Feketehalmy-Czeydner Ferenc altábornagy és néhány társa önhatalmú akciójaként több ezer szerb és zsidó polgári személy (köztük nők, gyerekek, öregek) meggyilkolásával végződött (ami bosszú volt a trianoni "béke" diktátum után elkövetett szerbia Magyarok meggyilkolására Délvidéken) Újvidéken, Zsablyán, Csurogon, Mozsoron és Óbecsén "(Bečej)", amiért 1943-ban a Horthy-rendszer alatti Magyarországon felelősségre vonták a felelős honvéd és csendőr tiszteket. A tettesek közül a fő felelősöket a tárgyalás során halálra ítélték. A halálos ítéleteket azonban nem tudták végrehajtani, mivel az elítéltek egy része Németországba menekült. A háború után, azonban kiadták őket Jugoszláviának és háborús bűnösként kivégezték őket.