Durant la Segona Guerra Mundial, després de la desintegració de Iugoslàvia el 1941, Hatze va optar immediatament, encara que en anys avançats, pel NOP. Va treballar al subcomitè d’intel·lectuals dins d’una secció especial de músics. Després de la capitulació d'Itàlia, es va unir als partisans. Hatze va ser un dels participants a la Conferència de Treballadors Culturals i Públics de Dalmàcia, que es va celebrar a Hvar el desembre de 1943. Després de l'evacuació de les illes centrals de la Dalmàcia, Hatze va fugir a El Shatt (Egipte). Allà, en condicions difícils, va formar i dirigir una representativa Assemblea Central mixta de refugiats iugoslaus. Al cap d’uns mesos, el cor tenia un repertori molt divers i ric, d’uns cent temes i conjunts. En molt poc temps, el cor va assolir un nivell artístic envejable. Durant el seu funcionament, el cor va oferir més de 150 actuacions. Va donar concerts a camps, hospitals militars, teatres, sales de concerts i estacions de ràdio, especialment a El Caire i Alexandria i en altres ciutats importants d'Egipte i l'Orient Mitjà. El cor també va oferir programes especialment preparats, que van ser enregistrats pels serveis d'informació aliats i emesos a les estacions de ràdio del Regne Unit i els Estats Units. Entre les composicions destacaven cançons partisanes i patriòtiques. Durant la Guerra d'Alliberament Popular, va compondre una quarantena de cançons partisanes. El juny de 1945, el cor va tornar a la seva terra natal. Immediatament després del seu retorn, va organitzar una gira per ciutats dàlmates i abans de la dissolució va actuar a Zagreb, amb motiu de la sessió del ZAVNOH.