У світлі суперництва Великої Британії та Росії у Азії, Тибет став об'єктом колоніальних інтересів цих держав. В цілях недопущення переважання впливу сильного суперника, обидві держави визнали знаходження Тибету під «сюзеренітетом» ослаблої Цінської імперії, ввівши європейське поняття «сюзеренітета» для держав, де воно досі було невідомо. Велика Британія, незважаючи на домовленості, відчувала значні побоювання, пов'язані з постаттю одного з найближчих наближених Далай-Лами — проросійськи налаштованого Агвана Доржієва. Кульмінацією суперництва за Тибет і Великої Гри в цілому стала британська експедиція в Тибет у 1903—1904 під командуванням Френсіса Янгхазбенда. У 1906 році англійці організували ще одну мирну місію в Тибет. У тому ж році була підписана англо-китайська конвенція по Тибету. Вона оголосила сюзеренітет імперії Цин над Тибетом. Англійці зобов'язалися не анексувати Тибет і не втручатися в його управління. Імперія Цин зобов'язалася не допускати втручання в управління Тибетом інших іноземних держав. У 1907 російсько-англійські відносини до Тибету були врегульовані англо-російською угодою, за якою обидві сторони визнавали сюзеренітет імперії Цин над Тибетом. Китай вирішив встановити пряме правління над Тибетом. Результатом стала медична експедиція в Тибет (1910). 12 лютого експедиція зайняла Лхасу. 25 лютого маньчжури офіційно оголосили про позбавлення влади Далай-Лами XIII, який встиг втекти в Сіккім на північному сході Британської Індії. Революція в Китаї призвела до виведення китайських військ з Тибету до кінця 1912 року.