Акти 1629—1644 років нотують зростаючі заворушення дерманських селян, а в час Визвольної війни 1648—1654 років — формування «в Дерманю» повстанських загонів. Але тодішня воєнна розруха, епідемії, голод спричинили майже цілковитий занепад Дерманя. Так, у 1653 році на всіх монастирських маєтках було лише 47 дворів. Та на початку XVIII століття Дермань неухильно починає відроджуватися, значно розширює культивовані землі, лісорозробки. За даними 1889 року, «с(ело) Дермань при пруде й ключах волости Мизочской» мало 330 дворів, 2575 мешканців (54 римокатоликів), чоловічий Преображенський монастир, однокласне народне училище, кредитне товариство, 3 крамниці, млин, смолокурню, деревообробну майстерню.