כללי הטקס הנוגעים להתנהגות נציגי משלחות דיפלומטיות קבועות התגבשו במהלך הדורות לכדי נוהג מקובל בעולם. מנגד, בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 קיימת נטייה גוברת להפחית מחשיבותם של כללי הטקס בכל הנוגע למפגשים בין ראשי מדינות. סטייה מכללי הטקס, בהתאם לנסיבות ולצורכי המדינה באותה עת, נעשית לעיתים תוך מציאת פתרונות יצירתיים ולא מקובלים. כך, למשל, לאחר מותו של קיסר יפן הירוהיטו הודיע נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש (האב) כי יתייצב לטקס ההלוויה שנועד ל-24 בפברואר 1989, כמו גם נשיאי מדינות רבות אחרות בעולם. על פי כללי הטקס הנוהגים, סדר הקדימות הניתן לנשיאי מדינה בטקסים כגון אלה נקבע בהתאם לוותק של הנשיא במשרתו. כיוון שהנשיא בוש הושבע למשרתו רק ביום 20 בינואר 1989, כחודש לפני הטקס, נשיאי מדינה רבים היו צריכים לקבל עדיפות על פניו בסדר עמידתם וישיבתם. אולם, היפנים ראו חשיבות רבה לביקורו של בעל בריתם הבולט ביותר ונשיא המעצמה החזקה בעולם. כדי לחלוק את הכבוד שהיה ראוי לדעתם לנשיא ארצות הברית, הם הכריזו כי הטקס לא יהיה טקס הלוויה רשמי של הקיסר, אלא חגיגה לכבוד חייו, לכן ראשי המדינות יתקבלו לפי סדר המדינות שבהן ביקר הירוהיטו במהלך חייו. כיוון שביקורו הבינלאומי הראשון של הירוהיטו היה בארצות הברית, היה הנשיא בוש ראשון בין ראשי המדינות בטקס. גולדשטיין, בספרו על התפתחויות בכללי הטקס, מציין את תחילתה של מגמה זו של ירידה בהקפדה על כללי טקס במפגשים בין ראשי מדינות, כבר בוועידת השלום בפריז בשנת 1919, אז ויתר נשיא ארצות הברית וודרו וילסון על זכותו לשבת בראש הוועידה לנוכח התעקשות צרפת להוביל את השיחות. פיתוחה המהיר של התחבורה האווירית בין מדינות במחצית השנייה של המאה ה-20 הביא לירידה נוספת בהקפדה על כללי פרוטוקול במפגשים בין ראשי מדינות. כך, לדוגמה, בשנת 1997 החליט ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר לבלות חופשה בצרפת מתוך ידיעה כי הדבר יאפשר הזדמנות לפגישה לא רשמית עם ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן. באופן דומה נהג נשיא צרפת ניקולא סרקוזי בשנת 2007, כאשר בילה חופשה במדינת ניו המפשייר בארצות הברית וניצל הזדמנות זו לפגישה עם נשיא ארצות הברית מבלי להזדקק לכללי הטקס.