בנוסף, מאז שנות השישים שיחקו כלכלה נאו-קלאסית את יכולתם של המדיניות הקיינסיאנית לנהל כלכלה. מאז שנות השישים, כלכלנים כמו זוכי הפרס נובל מילטון פרידמן ואדמונד פלפס עיצבו את טיעוניהם כי הציפיות האינפלציוניות שוללות את עקומת פיליפס בטווח הרחוק. הסטגפלציה בשנות השבעים סיפקה תמיכה בולטת בתאוריות שלהם, תוך שהיא הוכיחה דילמה למדיניות הקיינסיאנית, שנראתה מחייבת הן מדיניות מורחבת כדי למתן את המיתון והן מדיניות מתכווצת להפחתת האינפלציה. פרידמן הרחיק לכת וטען שכל הבנק המרכזי של מדינה צריך לעשות הוא להימנע מטעויות גדולות, כפי שהוא מאמין שהם עשו על ידי קבלת אספקת הכסף במהירות רבה לנוכח ההתרסקות בוול סטריט בשנת 1929יום חמישי השחור, בה הם עשו את מה שהיה יכול להיות מיתון להשפל הגדול.