Царска свита се враћала у великом страху јер, пише Пахимер, становници те земље, долазећи у групама, често опкољавају улогорене Византинце и посматрају куда ће даље. Њима је био циљ ноћни напад и пљачка. То се и догодило. Ноћу су Византинцима украдени коњи. Коначно, Византинци су стигли у Охрид, па у Солун и, одуставши од брака, вратише се цару. То је изазвало кризу у односима између Михаила и Уроша. Урош је пришао Михаиловом највећем непријатељу, Карлу Анжујском. Међутим, њихова сарадња није довела до напада на Византију. Урошу су руке биле везане притиском Угара са севера, а Карло Анжујски је био онемогућен покушајима склапања Лионске уније. У случају напада на Византију, против себе би имао папу и остале италијанске владаре. Након пропасти Уније, на Сицилији је дошло до смене на престолу те је рат против Византије пропао.