Након тога Османлије су наставиле ратовање са Сафавидима 1578–1590, освајајући Грузију, Азербејџан и западни Иран. Гранични инцидент 1593. године довео је до обнове рата са Хабзбуршком Аустријом у Дугом рату (1593–1606), у ком ниједна страна није постигла одлучну победу. Османлије су накратко држале Ђер (1594-1598), али су изгубиле контролу над Ноградом (1594), излажући Будим нападу са севера. До краја рата Османлије су освојиле стратешки важна утврђења Егер (1596)и Велику Канижу (1600). Сафавиди су искористили османско ангажовање у Дугом рату да врате своје недавне губитке у Османско-сафавидском рату 1603-1618. Након свргавања Османа II, Сафавиди су заузели багдад и већи део Ирака 1623. године, задржавајући га до 1638. године, када је опет успостављена граница према Споразуму из Амасија из 1555. године. Док су били заузети у рату са Сафавидима, побуна локалних зејдистичких шиита у Јемену коначно је присилила Османлије да напусте ту провинцију 1636. године. Ејалет Ал-Хаса у источној Арабији такође је била захваћена побуном и племенским отпором османској владавини, а напуштена је 1670. године.