КП САД је 1950-их додатно ослабљена процесом дестаљинизације у Совјетском Савезу, односно устанком у Мађарској, а што је многе дотада правоверне про-совјетске комунисте довело у недоумицу по питању дотадашње марксистичко-лењинистичке догме. КП САД се тим процесима није прилагодила, исто као ни бурним друштвеним превирањима 1960-их, иако је забележила својеврсну мини-ренесансу захваљујући доследном противљењу Вијетнамском рату. Тих је година, међутим, дошло до наглог старења партијског чланства, с обзиром да су се млађе генерације радикалних левичара окренуле маоизму и другим покретима Нове левице. Залагање КП САД за реални социјализам 1970-их је наставило њену политичку маргинализацију, а перестројка Михаила Горбачова довела и до раскола са дотадашњим совјетским спонзорима. У доба слома Совјетског Савеза је 1991. године и у самој КП САД дошло до великог раскола на фракцију која се залагала за промену идеолошке платформе према умеренијем демократском социјализму и фракцију верну марскизму-лењинизму. Марксисти-лењинисти су однели победу, те КП САД дан-данас делује као марксистичко-лењинистичка партија.