Падом комунизма и усљедјелом рату у Босни и Херцеговини, радикално се мијења политички контекст, а са њим и однос према споменицима НОБ у цијелој Босни и Херцеговини. Док су у претходном времену истицани као симбол и темељ изградње заједничког идентитета у Југославији, позиција српске националне политичке опције (СДС) која је добила повјерење највећег дијела Срба у БиХ (под чијом се контролом нашао бањалучки споменик) је гледе насљеђа НОБ-а био комплексан. Са једне стране најважније мјесто је заузимало сјећање на велика ратна страдања српског народа током Другог свјетског рата, док је са друге стране аспект који је у претходном вријемену званично величао југословенски и социјалистички аспект НОБ-а перципиран као дио пропалог политичког пројекта, уз истовремено истицање и равногорског покрета генерала Драгољуба Драже Михаиловића као антифашистичког. С тим у складу, на просторима гдје је СДС био на власти споменици посвећени НОБ-у су постали запуштени или ратом девастирани, али поједини споменици као споменик на Мраковици посвећен страдању на Козари су заузимали важно мјесто у политици сјећања ове политичке странке. Споменик палим Крајишницима је, заједно са другим партизанским споменицима у Бањој Луци током рата у БиХ, био предмет скрнављења.