"Епитаф Ха", замишљен је као симфонијски натпис на имагинарном гробу после велике катастрофе човечанства. Због тога је, за својеврсан мото композиције, Обрадовић одабрао стихове из Лукрецијевог спева "О природи ствари". У духу својеврсне опомене човечанству јесте и употреба додекафонске серије, разноврсних ритмичких фигура и политоналности којима контрастира снимак са траке Бетовенове "Девете симфоније" који „симболизира топлу хуману поруку из прошлости“. Сличну, програмску позадину има и Обрадовићев "Концерт за клавир и оркестар" (1999). Идеолошке референце поднаслова дела "-{Pro libertate}-" су подржане заоштреним музичким писмом, које дотиче ивице атоналности, посебно у узбруканом првом и трећем ствару. У почетном делу концерта, чији су темпо и карактер одређени ознаком -{Alegro risoluto e con colera}-, могу се уочити сложени кластери који, према речима аутора представљају „фон узбуркане микрополифоније“. У контексту бомбардовања 1999. године током којег је дело настало, важно је поменути и да се композитор у лаганом ставу инспирисао напевом из Мокрањчевог "Осмогласника", чија је модална структура условила тонално-модалну центрираност другог става и квази-импровизациони рад са деловима теме-напева. Коначно заокружење композиторове тежње за слободом долази у финалном ставу, кроз појаву теме у трубама којом аутор, сигналима Морзеове азбуке, „исписује“ реч -{libertas}- – слобода.