Перикле је био убеђен да је рат са Пелопонеским савезом и Спартом која је завидела Атини на преимућству био реално неизбежан, ако не и пожељан. Из тог разлога није се двоумио да пошаље атинску флоту на Крф где је савезничка крфљанска флота већ ратовала са Коринтом, снажним спартанским савезником и љутим противником Атине. Године 433. п. н. е. уједињена крфљанско-атинска флота супротставила се коринтској флоти у нерешеној поморској бици код Сиботе, а 432. п. н. е. Атињани су поразили коринтске колонисте у бици код Потидеје у Македонији, што је повећало антиатинско расположење код Коринћана. Истовремено Перикле је успоставио економску блокаду граду Мегари којим се забрањивало мегарским трговцима да тргују у атинској луци и у лукама градова чланица атинске поморске државе. Санкције су уништиле економију Мегаре која је била савезник Спарте, што је додатно уздрмало мировни споразум између Спарте и Атине. Историчар Џорџ Корквел тврди да је овим ембаргом Атина је прекршила Тридесетогодишњи мир који је потписала са Спартом, међутим да Перикле није то учинио без разлога. Атина се одлучила на овај корак зато што су становници Мегаре обрађивали земљу која је припадала храму богиње Деметре и зато што су пружали уточиште робовима који су бежали из Атине.