Приче о његовој окрутној смрти су по свој прилици део пропаганде. Према Хорацију остао је у заробљеништву све до 250. п. н. е. Након картагињанскога пораза у бици код Панорма Картагињани су послали делегацију у Рим да преговара о мировном споразуму или бар о размени заробљеника. Картагињани су дозволили Регулу да буде у тој делегацији. Дао је реч да ће се вратити у Картагину, ако преговори пропадну. Картагињани су рачунали да ће он успети да наговори Римљане да се сложе бар са разменом заробљеника, јер је размена била у његовом интересу. То Регулово изасланство представља једну од најславнијих прича римске историје, коју су описивали песници и говорници. Описивали су како је дошао у Рим као картагињански заробљеник. У Сенату је најпре одбијао да говори, јер као заробљеник није више био сенатор, али сенатори су онда инсистирали да говори. Он је предложио римском Сенату да одбију оба картагињанска предлога и да наставе још жешће да се боре. Он је испоштовао своју реч, па се вратио у Картагину, где је био погубљен. Према писањима римских песника погубљен је тек након великога мучења. Према једним од тих прича ставили су га у сандук пун чавала. Други су писали да су му одсекли капке, па га бацили у тамницу без светла, а онда нагло изложили светлости.