Године 1183. Балдуин IV именује Ремона регентом свога сина Балдуина V, а уколико он (Балдуин V) умре пре него што напуни 10 година, наследника јерусалимске круне одабраће римски папа, цар Светог римског царства и краљеви Енглеске и Француске. Већ тада Балдуин због лепре није могао сам ни да се креће. Приликом деблокаде Керака носили су га у носиљци. Након Балдуинове смрти (1185) Ремон постаје регент његовог малолетног сина. Склапа мир са Саладином. Балдуин V умире следеће године због чега настају борбе око престола између Ремона и Сибиле, старије ћерке краља Амалрика. У савезу са Сибилом, гроф Жосцелин III позива Ремона у свој дворац у Акри. Његово одсуство користи Сибила да уђе у Јерусалим и у Цркви Светог Гроба се крунише за краљицу. Одмах након крунисања, Сибила је круну ставила на главу свога мужа, Гаја Лизињанског. Ремон је покушао да изврши државни удар и на престо доведе Хамфрија IV од Торона (мужа Амалрикове друге ћерке Изабеле). Међутим, Хамфри се у одсудном тренутку уплашио и побегао.