Канерські човни Рендела будувалися як для ВМС Британії, так і для експорту . Кораблі на їх основі почали будувати різні країни. Вони стали популярними, особливо через те, що спочатку здавалися гарним поєднанням гармат великого калібру (деякі мали навіть 15 або 16-дюймовими гарматами) та невеликих дешевих кораблів. Їх навіть навіть називали павучими лафетами для важких гармат . Ці канонерки захищали невеликі розміри та осадка, завдяки яким вони могли діяти на прибережних мілководдях, недосяжних для важких кораблів . На практиці, однак, виявилося, що як кораблі берегової оборони їх можна було використовувати лише за ідеальних погодних умов при відсутності хвиль. Їм також було вкрай складно вразити рухому ціль. Реальні бойові дії (битва при Фучжоу або битва при Вейхайвеї) показали, що цей різновид канонерських човнів не становив великої загрози для великих крейсерів, які могли легко маневрувати і вести вогонь з більшою кількісті гармат. Хоча їх використання як зброї оборонни було невдалим, їх неодноразово з великим успіхом використовували обстрілів наземних позицій противника. Використання канонерок Рендела у цій ролі вимагало принаймні місцевого панування на морі флотом, який їх застосовував. Але в саме для огневої пітримки вони використовувалися неодноразово і дуже ефективно під час Першої світової війни та раніше, наприклад, в 1890 р. в Аргентині під час придушення антиурядового повстання або військово-морським флотом Греції у 1897 р. під час греко-турецької війни.