A T–26 1932-ben lépett szolgálatba a Vörös Hadseregben és az elkövetkező években ők és több más ország, így Spanyolország, Kína és Törökország is nagymértékben használta. A második világháború során a német, finn és magyar hadseregek is hadrendbe állították a zsákmányolt harckocsikat. Az első egység, melyet a típussal felszereltek az 1. gépesített dandár volt a Moszkvai Katonai Körzetben. Az 1931 végén leszállított darabok még nem voltak fegyverekkel ellátva és csupán kiképzőharckocsinak szánták, aktív szolgálatba csak 1932-ben lépett a típus. Az új fegyvert a nyilvánosságnak a Vörös téren 1931. november 7-én, az októberi forradalom napján tartott díszszemlén mutatták be. Az ekkoriban újonnan szervezett gépesített dandárokat egységenként 178 darab T–26-ossal szerelték fel. Amikor az 1933-as modell gyártása elkezdődött, egy szakasz három tankból állt: egy egytornyos és két kéttornyos T–26 tankból. A duplatornyos változatokat később kiképzési és gyalogsági támogató célokra használták. 1938 augusztusában újraszervezték a páncéloserőket és a gépesített egységeket szervezetileg megfelelő páncélosegységekbe sorolták. Az év végén a Vörös Hadsereg 19 könnyűpáncélos (267 T–26 dandáronként) és három kémiai dandárral (lángszórós T–26 változatokkal felszerelve) rendelkezett.