Првослав Вујчић рођен је 20. јула 1960. године од оца Јефрема (1932–1996) и мајке Надежде (1936–2015) у Пожаревцу где је завршио основну школу и гимназију коју је похађао од 1975. до 1979. године. Одрастао је у делу града који се зове Бурјан. Вујчићева збирка поезије „Размишљања једног леша” регистрована је у Југословенској ауторској агенцији 1983. али је пред само објављивање судском одлуком од стране Савеза комуниста забрањена под образложењем да је „морално-политички неподобна за социјалистички систем и друштво”. Књига је објављена после две деценије (2004.) и обухвата три дела: Картотека промашаја, Кремирани павиљон и Ексхумација. Вујчић је 1984. казивао песме на гостовању у рудничкој јами у Тузли због чега су га „рудари понели на рукама а власт доделила седмодневни затвор”. У тузланском затвору написао је збирку „Кастрирање ветра” коју је посветио свом оцу Јефрему. Изашла је из штампе после више од две деценије (2005.) а поговор је написао Драгомир Брајковић. Један је од организатора демонстрација против НАТО агресије над Србијом и Црном Гором 1999. које су (када је реч о српској дијаспори) једино у Торонту трајале свих 78 дана. Један је од оснивача добротворног фонда „Цар Лазар” у дијаспори и организације „Кнез Мирослав” у Бијелом Пољу. Писао је за „Књижевну реч”, „Православље”, „Књижевне новине” и за „Новине” где је био уредник фељтона „Српско православље”. Преведен је на више језика и песме му се налазе у многим антологијама (међу којима и „Српски писци у расејању 1914–2014”).