Португалски председник након Каранфилске револуције постао је Антонио де Спинола. Његова влада је власт у Анголи предала коалицији три највећа сепаратистичка покрета - МПЛА, УНИТА и ФНЛА. Споразумом у Алвору окончан је Анголски рат за независност. Међутим, Ангола је убрзо потонула у грађански рат. МПЛА је стекао контролу над Луандом и већим делом земље. Уз подршку Сједињених Америчких Држава, Заир и Јужна Африка војно интервенишу у корист ФНЛА и УНИТА. Као одговор на интервенцију САД-а, Куба интервенише у корист МПЛА. У међувремену је војска Јужне Африке и УНИТА дошла на око 200 километара јужно од Луанде, а ФНЛА и заирске снаге на 30 километара источно. Уз подршку Кубе, МПЛА је у Луанди прогласила независност 11. новембра 1975. године. Португалци су напустили земљу. Агостињо Нето је постао први председник Анголе. ФНЛА и УНИТА су прогласили своје краткотрајне републике (Демократска Република Ангола и Социјалдемократска Република Ангола) под Холден Робертом и Жонас Савимбијем. Њихов отпор је, међутим, сломљен до 1976. године. Следеће године, 7. маја, извршен је покушај пуча под Нитом Алвесом. Завршен је неуспехом, а довео је до одмазде од стране владиних и кубанских снага и смрти хиљада, ако не и десетина хиљада људи. Алвес је мучен и убијен.