Ошу је наређено да организује и командује Ирском експедицијом. Француска војска послата је да помогне устанак уједињених Ираца против британске владавине. Олуја је, међутим, захватила француске бродове и приморала их да се врате у Брест пре него што су успели да започну борбе са Енглезима. Ош је одмах премештен на рајнску границу где је априла 1797. године нанео пораз Аустријанцима у бици код Нојвида. Учествује у Наполеоновом државном удару 18. фруктидора. Касније, током 1797. године, Ош је накратко био министар рата. Ту се суочио са политичким интригама. Пол Барас га је окривио за кршење устава те је Ош убрзо дао оставку. Здравствено стање му се погоршало. Умро је 19. септембра 1797. године у Вецлару. Постоје претпоставке да је отрован, али оне нису доказане. Најпре је требало да буде сахрањен поред свог пријатеља Франсоа Марсоа у тврђави Кобленц на Рајни. Године 1919. његови посмртни остави пренети су у близину Нојвида где је започео своју последњу кампању против Аустријанаца.