Поред државних испита, још једно средство којим је први краљ Чосона покушао да умањи моћ јангбана повећавањем утицаја монархије на њихов рачун, али благонаклони конфуцијански идеали краља Тае'јоа нису подржани од свих његових наследника, а у неколико наврата и повећање моћи у краљевским рукама није аутоматски обезбедило њену мудру и уздржану употребу. На пример, краљ Т'аејонг (владао 1401—1418) манипулисао је наследством у своју корист, док је краљ Сејо (владао 1455—1468) узурпирао престо од свог нећака. Ипак, иако је конфучијанизам истицао лојалност престолу, такође је могао пружити морално оправдање за свргавање монарха. То је било да када је Кореја била суочена са спором о наследству 1545, један јангбански клан је створио политичку пустош протерујући и погубивши чланове ривалске фракције. Тридесет година касније, током владавине краља Соњо (владао 1567—1608), сличан фракционализам настао је због именовања званичника у Министарству државне управе. Супарничке странке подржале су две групе јангбана, познате као Источњаци и Западњаци, по локацији њихових домова у главном граду. Краљ Соњо је учинио мало да ублажи фракционализам, па чак га јеи погоршао пребацивањем наклоности са једне на другу страну на махове, тако да је у време јапанске инвазије (1592-1598) фракционализам постао чврсто укорењен и такође је развио узнемирујући наследни елемент што је створило велике проблеме наследницима краља Соњо. Ривалство између фракција је имало значајан утицај на процес доношења одлука током година доводећи до рата са Јапаном.