Bývá častokrát srovnáván s Shakespearovským charakterem Falstaffem. Toto srovnání, učiněno Dibovským a dalšími, je častokrát založeno na jeho sklonu k pití a oblibě bujaré společnosti, ostrém jazyku a vychytralosti, zbabělosti, ale také na vyprávění přehnaných příběhů o dobrodružstvích z dob jeho mládí. Na rozdíl od Falstaffa dospívá k tomu, aby se z něj postupem času stala vyzrálejší postava. Tato proměna je nejvíce patrná v první knize, začínající momentem, kdy se rozhodne riskovat život, aby ochránil dámu v nouzi, Helenu, uprostřed probíhajícího Chmelnického povstání. Právě tato proměna je tím zásadním rozdílem mezi Zagłobou a Falstaffem. Sám Sienkiewicz napsal o Zagłobovi a Falstaffovi toto: