Po porážce u Lowestoftu podepsala počátkem roku 1665 Anglie se Švédskem smlouvu proti Nizozemsku, po jejímž podpisu následovala invaze z Münsteru, církevního knížectví ve Svaté říše římské, nacházejícího se v severní části dnešního Severního Porýní-Vestfálska a západního Dolního Saska. Ludvík XIV. na tuto situaci reagoval aktivací smlouvy z roku 1662, i když by se jen těžko ubránil okupaci svého Španělského Nizozemska. Dánská pomoc v srpnu zachránila nizozemské obchodní loďstvo v bitvě u Vågenu, i když to byla pomoc spíše náhodná. Ludvík XIV. zaplatil také Švédsku, aby ignorovalo svou smlouvu s Anglií a zůstalo neutrální, a tlačil na království Dánsko-Norsko aby se zapojilo do války. Frederick III. Dánský tajně souhlasil, že pomůže Angličanům porazit nizozemské loďstvo výměnou za podíl na zisku, ale jeho pokyny dorazily příliš pozdě. Koncem roku 1666 měl Karel II. Stuart v Anglii vážné finanční problémy. Částečně pro své odmítnutí odvolat parlament, částečně díky potížím anglického obchodu, který byl ničen válkou a domácími katastrofami, morem a velkým požárem Londýna v roce 1666. Naproti tomu se nizozemská ekonomika do značné míry zotavila z poklesu po roce 1665, veřejný dluh byl v roce 1667 nižší než v roce 1652; námořní válka byla však nesmírně nákladná a její financování bylo výzvou i pro amsterdamské trhy.