Suvorov zůstal blízkým důvěrníkem Kateřiny Veliké, ale měl velmi špatné vztahy s jejím synem a následníkem trůnu Pavlem, který se orientoval na spojenectví s Pruskem. Když Kateřina v roce 1796 zemřela a Pavel nastoupil na trůn, zrušil dosavadní armádní organizaci, Suvorova propustil a poslal do vnitřního exilu na jeho statky nedaleko Boroviči, kde jej držel pod dozorem. V únoru 1799 v obavách z Napoleonových vítězství v revolučních válkách a pod tlakem koaličních partnerů byl nucen povolat Suvorova zpět. Svěřil mu velení spojené rakousko-ruské armády s úkolem vytlačit Napoleonovy síly z Itálie. Suvorov se s Napoleonem nikdy v bitvě neutkal, neboť Napoleon vedl egyptskou kampaň, ale vymazal téměř všechny Napoleonovy zisky z let 1796 a 1797, když porazil jeho přední generály: Moreaua v bitvě na řece Addě, MacDonalda v na Trebbii a Jouberta u Novi. Obsadil Milan a stal se hrdinou těch, kteří stáli v opozici vůči francouzské revoluci.