Године 1911. Краљевина Италија је започела инвазију на османски вилајет Триполитанију, и самим тим започела Турско-италијански рат. Енвер је одлучио да се придружи одбрани ове провинције те је напустио Берлин, и отишао у Либију. Преузео је команду у потпуности, али је, на крају, Италија преузела контролу над Либијом, те је Енвер-бег морао да се врати у Истанбул. 1912. године, захваљујући активном учествовању у рату, унапређен је у пуковника. Међутим, овај пораз је коштао Одбор за заједништво и напредак популарности, те је пао са власти и замењен је Либералним савезом Османског царства. У октобру 1912. године, избио је Први балкански рат, и османска војска је претрпела тешке поразе од стране Балканске лиге. Ови војни обрти су ослабили власт и пружили Енверу шансу да приграби моћ за себе. У државном удару у јануару 1913. године Млади Турци су преузели моћ са Енвером као министром рата, и напустили су Лондонску мировну конференцију 1913. године. Обновљена непријатељства су само погоршала ситуацију Османског царства, међутим, како су два главна преостала упоришта, Једрене и Јањина пала у руке Бугара и Грка, Османлије су приморане да прихвате пораз и потпишу Лондонски мир (1913).