Тацит и Суетониј, историчари царског двора, који су потпуно презирали хришћане, помињу ту групу превасходно као мету званичног прогона. У описивању Нероновог живота, Суетониј каже »да су кажњени хришћани, класа људи посвећена новом и штетном сујеверју«. Тацит додаје својим опаскама о пожару у Риму: