Стаљин је водио стратегију олакшавања формирања пољске владе, која ће бити независна од егзилске владе у Лондону, подржавањем пољских комуниста. Међу пољским комунистичким организацијама установљеним током рата биле су Пољска радничка партија у окупираној Пољској и Савез пољских патриота у Москви. У Совјетском Савезу формирана је нова пољска војска која се борила заједно са Совјетима. Истовремено, Стаљин је радио на сарадњи са западним савезницима (Сједињене Америчке Државе на челу са председником Френклином Д. Рузвелтом и Уједињено Краљевство на челу са премијером Винстоном Черчилом), који су, у смислу практичне примене, одговарали Стаљиновим ставовима о пољским границама и будућој влади. Судбина Пољске утврђена је у низу преговора који су укључивали конференције у Техерану, Јалти, и Потсдаму. Године 1944. пољска влада у егзилу одобрила је подземљу у Пољској да предузме једностране политичке и војне акције усмерене на успостављање независне пољске власти, али су њихови напори осујећени од стране Совјета. Пољски комунисти су 1943/1944. основали Државно национално веће у окупираној Варшави и Пољски одбор за национално ослобођење у јулу 1944. године у Лублину, након доласка Совјетске армије. Совјетски Савез је задржао источну половину предратне Пољске, дајући Пољској уместо тога већи јужни део анексиране Источне Пруске и проширујући земљу западно на линији Одра-Ниса, на рачун Немачке.