Структура Уједињених нација је требало да постане ефикаснија него Лиге народа. Главни Савезници у Другом светском рату (Уједињено Краљевство, СССР, Француска, САД, и Република Кина) су постале сталне чланице Савета безбедности, дајући новим „Великим силама“ значајни међународни утицај, одражавајући Савет Лиге народа. Одлуке Савета безбедности су обавезујуће за све чланице Уједињених нација; међутим, једногласне одлуке нису потребне, за разлику од Савета Лиге. Сталне чланице Савета безбедности имају вето право како би заштитили сопствене интересе, што је спречило одлучније акције УН-а у многим случајевима. Слично Лиги, УН нема сопствене оружане снаге, али су Ун биле успешније у позивању чланица да допринесу оружаним интервенцијама, као што је Корејски рат, и мировна мисија у бившој Југославији. Међутим, УН је у неким случајевима била приморана на примену економских санкција. Уједињене нације су биле успешније и у привлачењу чланица од Лиге, чинећи је још значајнијом.