Београд је још од смрти краља Драгутина и распада Сремске земље након протеривања Драгутиновог сина Владислава од стране Стефана Дечанског био јабука раздора у односима Србије и Угарске. Током турбулентног 14. века, Београд ће прелазити из руку једних у руке других господара. Током владавине цара Душана, Срби су чврсто држали своје позиције на Дунаву. Међутим, неколико година након смрти моћног цара и доласка његовог младог сина Уроша на царски престо, отпочиње процес распадања Српског царства, из којег су суседи српске државе извукли највише користи. Исти је случај и са угарским краљем Лајошем који је брзо успоставио контролу над Београдом. На северу Српског царства дошло је до сукоба двојице властелина од којих се један, припадник породице Растислалића, обратио за помоћ најпре цару Урошу, а потом и Лајошу. Уз учешће угарске војске Лајош је однео победу. Он се почетком 1361. године помиње као господар Браничева. Угарски краљ је том приликом продро дубоко у српске крајеве. Средином 1359. године Угари се повлаче. Србија је изгубила Браничево, а вероватно и Кучево. Растислалићи су тим територијама управљали као Лајошеви вазали.