Почетком 1998. године у јавни превоз су укључени приватни превозници. У односу на претходну годину, у саобраћају је 127 возила мање, уз тенденцију даљег пада. Престао је да важи јединствени тарифни систем и прешло се на наплату карата у возилима од стране кондуктера. Након почетка напада снага НАТО земаља на СРЈ 24. марта 1999. године, ГСП „Београд” је прешао на рад у ратним условима, што је значило укидање или скраћење великог броја линија. Прешло се на опслуживање по главним саобраћајним коридорима. У периоду након агресије проблем недостатка возила у саобраћају и даље је остао присутан, тако да је током године у саобраћају просечно било свега 428 возила. Неповољна ситуација настављена је и у 2000. години. Застарео возни парк, ниска техничка исправност возила, недостатак резервних делова, честе редукције саобраћаја због недостатка горива су само део проблема који су довели до увођења ванредних мера од стране Републичке Владе. После увођења ванредних мера набављено је 15 тролејбуса и потписан је уговор о набавци нових аутобуса са фабриком Икарбус. Значајне промене су се десиле после октобарских дешавања 2000. године, када се нова градска Влада определила за ревитализацију ГСП-а, као носиоца система јавног превоза у Београду. Циљ који је постављен пред ГСП „Београд” је да се достигне ниво рада предузећа са почетка деведесетих. До краја године успостављене су готово све линије које су биле у време рата укинуте или скраћене. Пристигао је 61 аутобус из Икарбуса а захваљујући Владама: Чешке Републике, Аустрије, Јапана, Грчке, Немачке, Словеније и Италије у виду донација пристигао је 71 аутобус. Данас је ГСП модерна фирма са просечном старошћу возила 4 године. Такође уведен је и интегрисан тарифни систем у који су ушли и приватни превозници.