После окупације Југославије, априла 1941. године, укључио се у рад на организовању оружаног устанка. Био је посебно активан на спровођењу политичке Народноослободилачког покрета (НОП) и радом са Муслиманима, којима је објашњавао суштину Усташког покрета, разоткривао усташа злодела и одвраћао их од ступања у усташке редове. Због протеста против усташког режима, био је ухапшен. Када се једном враћао са ослобођене територије, носио је оружје, па су га Италијани ухапсили, али су га, због недостатка доказа, пустили. После тога, је напустио град и отишао у партизане. Учествовао је у борби против Италијана, 18. децембра 1941. године на Радован-ждријелу. То је била прва већа борба против окупатора на подручју Требиње-Дубровник. Тада су уништена два италијанска тенка. Јануара 1942. године постао је политички комесар чете у Првом херцеговачко-црногорском ударном батаљону. У нападу на усташку посаду у касарни Бакраћуши под Вележом, изнад Мостара, 17. априла 1942. године, Асим се истакао са својом четом. Приликом повлачења херцеговачких партизанских јединица у време Италијанско-четничке офанзиве, у лето 1942. године, ушао је у састав Мостарског партизанског батаљона, као политички комесар Друге чете. Када је, августа 1942. године, формирана Десета херцеговачка ударна бригада, његова чета је укључена у састав бригаде, а он је постао политички комесар чете у Трећем батаљону. Са бригадом је учествовао у многим акцијама током 1942. године у Босни. У неколико окршаја налазио се међу бомбашима.