Історична традиція підрозділу відноситься до 1-ї, 2-ї та 3-ї кінної Сердюцьких дивізій УНР, які були сформовані з українізованих військових частин колишньої Російської імператорської армії та складалися з полків, які носили назви за іменами видатних козацьких гетьманів, полковників та отаманів, і відіграли ключову роль у придушенні Жовтневого більшовицького заколоту в Києві, який проходив майже одночасно з Жовтневим переворотом у Петрограді, а власне нові з'єднання підполковника Ю. Капкана та генерала О. Греківа зірвали плани більшовиків удруге захопити владу в Києві. Уранці 30 листопада (12 грудня) 1917 р. вони роззброїли збільшовичені частини київського гарнізону й робітничі загони «червоної гвардії» заводу «Арсенал» та інших підприємств — усього майже 7 тис. осіб, які збиралися підняти повстання проти Центральної Ради. Вояків-росіян залізничними ешелонами під охороною відправлено до Росії, а українців демобілізовано й розпущено по домівках. Тоді ж збільшовичені частини було роззброєно ще в 10 містах України. Водночас 1-й український корпус генерала П. Скоропадського, узявши під свій контроль залізниці Жмеринка — Козятин і Шепетівка — Вапнярка — Козятин, успішно зупинив просування на Київ розагітованих солдатів 2-го гвардійського корпусу під командуванням Євгенії Бош. При цьому вояків-росіян так само під конвоєм висилали до Росії.