Побожан, али непостојан владар, Сигисмунд је покушао да задржи апсолутну власт у свим својим доминионима. Убрзо након победе над унутрашњом опозицијом, Сигисмунд је искористио период грађанских немира у Великој московској кнежевини, познат као Смутно време, и напао је Русију, држећи Москву две године (1610–12) И Смоленск након тога. Године 1617. поново је избио Пољско-шведски сукоб, који је претходно био прекинут примирјем из 1611. године. Док се Сигисмундова војска борила и против отоманских снага у Молдавији (1617–21), краљ Густаф -{II}- Адолф Шведски напао је Сигисмундове земље, заузевши Ригу 1621. године, као и скоро целу пољску Ливонију. Сигисмунд, који је закључио Алтмаршко примирје са Шведском 1629. године, никада није повратио шведску круну. Штавише, његови шведски ратови резултирали су губитком пољских територија на северу Ливоније и смањењем међународног угледа краљевства.