ב-16 באפריל 1945 פתחה החזית האוקראינית הראשונה במתקפה על עמדות ארמיית הפאנצר ה-4, שהגנה על קו נהר נייסה, במסגרת המבצע האסטרטגי של ברלין. בניגוד לחזית הבלארוסית הראשונה, שתקפה מצפון לה, החזית לא יכלה לתקוף עם כל הכוחות שעמדו לרשותה, משום שהיא נדרשה להחזיק בחזית ברוחב 390 ק"מ, מתוכם רק כ-70 ק"מ לאורך נהר נייסה, שם נערכה המתקפה של החזית. המאמץ ההתקפי העיקרי של החזית התמקד באגפה הצפוני, בין פורסט לבאד מוסקאו, שם ריכז פיקוד החזית 5 ארמיות, כולל שתי ארמיות הטנקים שלו, ושני קורפוסי טנקים. כוחות אלו נועדו להתקדם מערבה לקו נהר אלבה, ולאחר חציית נהר שפרה, לפנות לכיוון צפון-מערב ולהתקדם לעבר ברלין. באגף הדרומי של גזרת המתקפה של החזית, נועדו לתקוף הארמייה הפולנית השנייה וחלק מכוחות הארמייה הסובייטית ה-52, שכללו ביחד 9 דיוויזיות רובאים, קורפוס טנקים, קורפוס ממוכן וקורפוס פרשים. הדיוויזיות של הארמייה השנייה היו כמעט במצבה מלאה, בעוד שהדיוויזיות של הארמייה ה-52 (כמו רבות מהארמיות הסובייטיות בשלב זה של המלחמה) היו במצבה חסרה (40-30 אחוז מהתקן המלא שלהן). המשימה שלהם הייתה לאבטח את האגף הדרומי של התקדמות הכוחות העיקריים של החזית מפני מתקפת נגד גרמנית, ולפתח מאמץ התקפי מישני לכיוון העיר דרזדן על נהר אלבה.