Fastän större delen av det finska folket återknöt den gamla förbindelsen med Sverige, innebar dock framtiden hotande faror. Hattpartiets ryska krig (1741-43) visade hur osäker ställningen var. Fienden gick mildare till väga än under "Stora ofreden", men kejsarinnan Elisabets manifest från 18 mars 1742 talade om Finlands förening med Ryssland som en särskild stat under ryskt beskydd och vittnade om den ryska regeringens avsikter. Även efter att freden i Åbo (1743) blivit ingången, varigenom ett betydande område, med städerna Fredrikshamn, Villmanstrand och Nyslott, avträddes till Ryssland och Kymmene älv blev gränsflod, försökte Elisabet öka sitt inflytande i Finland.