Током борби за превласт над Србијом, које су у 17. и 18. веку водиле Аустрија и Турска, српски народ се окренуо ка Хабзбуршкој монархији као хришћанској, иако католичкој држави. С друге стране, Хабзбуршка монархија се трудила да пропагандом привуче што већи број Срба на своју страну, а велика пажња је посвећена Трстенику као пограничном турском насељу. За време последњег аустро-турског рата, који је познат као Кочина Крајина (1788–1791), седиште српских устаника на челу са Кочом Анђелковићем је било у манастиру Љубостиња, где је и прочитан проглас о дизању народа на устанак против Турака и где су одржавана саветовања побуњених трстеничких кнезова. Након угушења Кочине Крајине, Турци су опустошили побуњени трстенички крај и спалили манастир Љубостињу. У годинама које су уследиле, Трстеничани су узимали учешћа у свим оружаним дејствима против Османлија, али се након Другог српског устанка (1815) подручје Трстеника нашло подељено између новообновљене Српске државе и Османског царства– река Западна Морава је била граница. Подручје општине Трстеник наћи ће се у саставу Српског књажества, тек 1833.