החוק קבע, אף על פי שהשטח הוא צפוני מקו הרוחב 30–36 (פשרת מיזורי), בשתי הטריטוריות יהיה "ריבונות העם", והם יחליטו האם לאסור או להתיר את העבדות בשטחיהם. על נברסקה לא היה ויכוח-זה היה שטח צפוני שכלל לא ראוי לחקלאות (וממילא, לעבדות), ולכן תומכי העבדות ויתרו מראש על המדינה הזאת. בקנזס, לעומת זאת, השטח היה ראוי. לכן, נפתח מרוץ בין התומכים בעבדות לבין המתנגדים. שני המחנות הזרימו תומכים רבים למדינה כדי להכריע בבחירות, אבל עוד לפני שהן התקיימו, שני המחנות הקימו ממשלות משלהן והציגום לפני הממשל הפדרלי בוושינגטון, והאחרון התקשה להכריע מי יהיה הממשל של המדינה. בינתיים, עם כל האנשים והציוד שזרמו למדינה, הגיע גם נשק רב, ובמהרה, הוא גם הופעל בין שני הצדדים, ולפחות 200 אנשים נהרגו בהתנגשויות. הממשל הפדרלי נאלץ לשלוח כוחות צבא רבים כדי להרגיע את המהומות. לזכר אירועים אלו כונתה קנזס "קנזס המדממת".