Han hørte til en familie, der i flere slægtled havde tjent i Hæren og tidligere skrev sig "Falckenberg". Han var født i Viborg, hvor faderen, Georg Frederik Krogh von Falkenberg, dengang var kaptajn ved 2. jyske Infanteriregiment (død i København 1851 som oberst), medens moderen hed Anna Sophie f. Pahl. I 1829 blev han landkadet og i 1836 sekondløjtnant ved det Oldenborgske Infanteriregiment i Rendsborg. Ved udnævnelsen til premierløjtnant i 1842 kom han til 5. Jægerkorps i Kiel; da oprøret udbrød 1848, forblev han sin konge tro, arresteredes, men slap løs på borgernes forbøn og undkom til København, hvor kong Frederik VII tog meget nådigt imod ham. 28. maj om morgenen blev han ansat ved 3. Jægerkorps, hvormed han samme dag deltog i kampen ved Nybøl og senere i kampen ved Dybbøl, hvorefter han erholdt Dannebrogordenens Ridderkors ved tropperevuen på Lerbæk Mark. I 1849 kom han til 1. Forstærkningsjægerkorps som kompagnikommandør og deltog i træfningerne i Sundeved samt i slaget ved Fredericia. Under dette havde Falkenberg ved sin resolutte optræden en væsentlig del i, at ca. 650 oprørere blev taget til fange samt et halvbatteri erobret. Kort efter udnævntes han til kaptajn, men måtte samtidig indlægge sig på sygehuset. 13. oktober 1849 blev han dog ægteviet til Cathrine Eleonore Marie Christine Nyebølle, datter af fabrikejer Johan Gerhardt Georg Nyebølle. I 1850 blev han chef for soldatesken på linjeskibet "Skjold"; hermed besatte han Egernførde, som han forsvarede mod oprørerne 12. september. Han blev dernæst kommandant i byen og gjorde derfra flere strejftog. I begyndelsen af 1851 kom han tilbage til 1. Forstærkningsjægerkorps, stod en kort tid ved 4. Bataljon og kom så i 1852 til 10. Bataljon, hvorfra han i 1861 blev forsat til 6. Bataljon i Slesvig by.