Ге́рцогство Курля́ндії і Семига́лії () — у 1561—1795 роках держава у Східній Європі. Розташовувалася на березі Балтійського моря, в західній частині сучасної Латвії — на території історичних областей Курляндія і Семигалія. Столиця — місто Мітава (сучасна Єлгава). Постала внаслідок московської агресії в Лівонії (1558—1583). Створена на території Тевтонського ордену в Лівонії, ландмейстер якого прийняв титул герцога й став васалом польського короля. Очолювалася герцогами із німецьких династій Кеттлерів (1562–1737) і Біронів (1737–1795). Управлялася шляхтою німецького походження. Перебувала у васальній залежності від монархів Речі Посполитої. Державний устрій визначався «Привілеєм Готтгарда» (1570—1617) і «Формулою правління» (1617—1795). Була населена німцями, латишами, поляками і євреями. Більшість мешканців сповідували лютеранство, меншість — католицизм. Серед мов домінували німецька і латиська. Найбільшого розквіту досягла за правління герцогів Якова Кеттлера та Ернста-Йоганна фон Бірона. У 1637—1690 роках мала невеликі колонії в Америці, на Карибах, та Західній Африці. Перебувала в унії із самоврядним Пільтенським повітом. Сильно постраждала від шведських навал у часи Північної (1658—1660) і Великої Північної воєн (1701—1710). Внаслідок шведської загрози зблизилася із Росією. Під час поділів Речі Посполитої (1793—1795) стала ареною боротьби між Російською імперією та Пруссією. Анексована Росією (1795) і перетворена на Курляндське намісництво, що згодом стало Курляндською губернією (1796). Наприкінці Першої світової війни, балтійські німці намагалися відновити герцогство за допомоги Німецької імперії (1918).