Штурмові загони були дуже добре озброєні. Вони були оснащені великою кількістю автоматів і великокаліберних кулеметів. Кожен солдат Ардіті мав бути озброєний спеціальним карабіном (легка версії стандартної Гвинтівки Каркано), кинджалом і 25 ручними гранатами. Кинджал і гранатами були необхідні для ближнього бою в умовах позиційної (траншейної) війни, і саме вони зробили відомим образ Ардіті з гранатою в руці і кинджалом у зубах, завдяки зусиллями військової пропаганди. Та, насправді, бійці Ардіті міняли свої стандартні карабіни на трофейну зброю або вимінювали на зброю інших солдат. Командування розуміло, що ці солдати беруть участь у найскладніших боях і тому дозволяло їм озброюватися тим, що їм подобається. Кинджали, навпаки, стали для бійців справжнім талісманом, вони не випускали його з рук навіть після смерті. Кинджали зображувалися на всіх емблемах, їх зажди носили напоказ і навіть віталися, Ардіті, один з одним високо піднятими в руці кинджалами. Після битви при П'яве, в якій італійський спецназ зарекомендував себе не тільки як штурмовиків, але й як бойових плавців, серед Ардіті з'явилася нова «фішка» — фотографуватися з кинджалом у зубах. Саме так вони йшли в атаку вбрід через ріку, яка розлилася після дощів. Незважаючи на це, головною зброєю все ще залишалися гранати, бійці вішали їх на себе де тільки можна, адже статут наказував утримувати захоплений плацдарм не менше 24 годин.