Наприклад, на 7 000 квадратних метрах кладовища Невинних, що функціонувало з XI століття, ховали парафіян з 19 церков. В 1418 році Чорна смерть або епідемія бубонної чуми додала ще близько 50 000 трупів. В 1572 році кладовище вмістило тисячі жертв Варфоломіївської ночі. Оскільки до середини XVIII століття кладовище стало місцем поховання двох мільйонів тіл, шар поховання йшов в глибину іноді на 10 метрів, рівень землі піднімався більше ніж на два метри. В одній могилі на різних рівнях могло знаходитися до 1500 останків різного періоду. Кладовище стало розсадником інфекції, воно випускало сморід, від якого, як казали, скисає молоко і вино. Проте священики виступали проти закриття міських кладовищ. Але, незважаючи на опір представників церков, в 1763 році парламентом Парижа був виданий указ про заборону поховань всередині фортечних мурів міста.