Dette emiratet ble også dannet av tyrkere som hadde fulgt seldsjukkenes ekspansjon. Kanskje hadde de bidratt til borgerkrigen som raste i Østromerriket mellom 1057 og 1081 og fått tildelt land i det østlige Anatolia av en av tronpretendentene. En annen mulighet er at de fikk land mellom 1086 og 1092, da Rum-sultanatet befant seg uten ledelse etter Suleyman bin Kutalmish' død. De samtidige kildene nevner danishmendene første gang i 1095. De var da den viktigste rivalen til Rum-sultanatet. Da seldsjukk-sultanene Kilij Arslan kom for sent til å redde Nikea fra korsfarerne i 1097, var det fordi han lå i forhandlinger med Danishmend Gazi om byen Malatya. De sluttet fred og kjempet sammen i slaget ved Dorylaion 1097, og deretter i kampen mot hjelpekorstogene 1100, men alliansen ble brutt kort etter. I fortsettelsen var de fjernt fra begivenhetene, var sjelden i kamp med korsfarerne (unntatt med fyrstedømmet Antiokia), men angrep seldsjukkene slik at Alexios Komnenos kunne sikre seg deler av Rum-sultanatet og slik at armenerne kunne slå seg ned i Kilikia. Deres viktigste mål forble Malatya, holdt av Gabriel av Malatya og vasall av Grevskapet Edessa. I 1100 fanget de Bohemond av Tarento, fyrste av Antiokia, som var kommet det beleirede Malatya til unnsetning. De gjeninntok byen i 1103. Danishmenidenes emirat varte til 1168, da de ble beseiret av seldsjukkene.