Известно влияние върху образованието оказват проникналите от Гърция възрожденски идеи. Създават се елино-гречески училища и елино-български училища. Прокарваното чрез тях гръцкото влияние среща съпротива у възраждащия се български народ, който създава свои чисто български светски училища. Първото новобългарско светско училище е Габровското взаимно училище (1835). По негов пример се откриват много взаимни училища (мъжки и девически). Новите просветни тенденции на епохата намират място в съставения от Петър Берон първи български светски учебник „Буквар с различни поучения, събрани от Петра х. Беровича за българските училища", наречен „Рибен буквар" (1824). През 30-те и 40-те години на 19 век се създава богата учебна и педагогическа книжнина. Българското възрожденско училище се развива под силно руско влияние – учебниците се съставят по образец на руски учебници, учителите са главно руски възпитаници. След Кримската война (1853 – 1856) образованието и педагогическата мисъл в България навлизат в нов етап на развитие – наред с руското влияние прониква и "западно влияние", откриват се първите девически класни училища, преминава се към класно-урочната организация на обучение, прилага се "звучната метода", откриват се първите професионални училища и неделни училища. До началото на 70-те години на 19 век броят на училищата достига 1600, 3 гимназии и други. Важна роля за създаване на единно ръководство на училищата играят учителските събори, организирани от българските общини. В училищата проникват и се разпространяват революционно-освободителни идеи, много учители участват активно в национално-освободителната борба. Характерно за образованието през периода на османското владичество е, че народът сам се грижи за откриване, управление и издръжка на своите училища, води борба срещу посегателствата върху тях.