Aknarahón született, ahol atyja kincstári főerdész volt; itt és Felsővisón élte gyermekéveit; középiskolai tanulmányait Máramarosszigeten a piaristák alatt kezdte meg és a szatmári főgimnáziumban 1859-ben végezte. 1859-1861-ben mint papnövendék a budapesti egyetem hittani és bölcseleti karának rendes hallgatója volt; 1862-ben a szatmári papnevelőben végezte tanulmányait, majd a püspöki iroda iktatójaként kezdte meg működését. 1862. április 12-én nevezte ki az akkori helytartótanács a szatmári gimnázium helyettes tanárává. 1866. június 1-jén a csehországi csatatérre ment tábori lelkésznek és végig szolgálta a hadjáratot a königgrätzi csatáig. Majd a sebesültekkel Budapestre tért vissza és az Üllői úti kaszárnya járványkórházában alkalmazták. 1866-67-ben a munkácsi algimnáziumnak hitoktatója, 1867. októbertől helyettes tanára lett. 1870. szeptemberben az akkor felállított temesvári főreáliskolához, decemberben a szatmári királyi katolikus főgimnáziumhoz nevezték ki helyettes tanárnak. 1873. november 20-án, a tanári vizsga letétele után, nyert rendes tanári alkalmazást a történelmi és földrajzi szakra. 1876-ban az egyházi rendből kilépett és a lőcsei, 1878. július 31-én a dévai állami főreáliskolához neveztetett ki. 1888. április 12-én a tanári kar Kun 25 éves tanári jubileumát ünnepelte. Az ő közreműködésével sikerült a dévai reáliskolai kirándulásokat meghonosítani; az 1897-iki országos tornaversenyre is ő vezette a dévai tanuló ifjakat. A Hunyad megyei történelmi és régészeti társulatnak 1880. május 13-án történt megalakulásától fogva titkára volt.