Az 1919 májusára mintegy 150 000 fősre növekedett Vörös Hadsereg már jelentősebb erőt képviselt, de nem olyan erőt, amely egyszerre többfrontos harcra képes. A déli demarkációs vonalon gyakorlatilag nyugalom honolt, mivel a szerb és francia csapatok nem léptek fel támadólag a Magyar Tanácsköztársaság ellen. A román haderő, elérve a Tisza vonalát, nem indított újabb támadást, így a Vörös Hadsereg a gyengébb, de a támadást folytató cseh-szlovák erők ellen léphetett fel a siker reményében. A szomszédos államok előrenyomulásának megakadályozására az újonnan alakult Vörös Hadsereg 1919 májusában Stromfeld Aurél vezetésével északi hadjáratba kezdett a cseh légiókkal szemben, elvágva őket a román hadosztályaktól. A Stromfeld által kidolgozott haditervnek megfelelően a nevükben vörös csapatok 1919 májusában sikeresen foglalták vissza az olasz tábornokok és tisztek vezette cseh-szlovák erőktől az elfoglalt területek jelentős részét, "felszabadítva" így a magyarlakta Felvidék nagy részét.