1849 októberétől az itáliai 2. hadsereg vezérkari főnöke lett, 1852-ben altábornaggyá léptették elő. 1857-től ő volt a galíciai IV. hadtest parancsnoka. Az 1859-es észak-itáliai hadjáratban a VIII. hadtest parancsnokaként vett részt, csapatteste képezte a császári erők jobbszárnyát. A súlyos vereséggel végződő, június 24-ei solferinói csatában ő volt az egyetlen olyan császári tábornok, aki valamilyen részleges sikert el tudott érni. A front északi szakaszán a szárd–piemonti elit csapatok ellen vívott San Martinó-i csata során Benedek csapatai szilárdan helytálltak, fedezve a franciáktól megvert császári főerő biztonságos visszavonulását. Itt tanúsított hősiességéért megkapta a Katonai Mária Terézia-rend "(MMThO)" parancsnoki keresztjét.