Borgtårn eller "kjernetårn" er en form for befestet tårn bygd innenfor festninger i løpet av middelalderen. Et borgtårn er et sentralt tårn innenfor en borg som ofte er den mest beskyttede delen av borgen. I kjernetårnet var det matlagre, våpenrom, vannbrønner og andre kritiske funksjoner for en borg, men også boligkvarter for borgherren og hans familie. De første borgtårn ble gjort i tømmer og utgjorde en hovedbestanddel av festningsverk av typen "motte-and-bailey" som oppsto i Normandie og Anjou i løpet av 900-tallet. Denne typen innførte normannerne i England som et resultat av den normanniske erobringen i 1066, og deretter til Wales i andre halvdel av 1000-tallet, og til Irland på 1170-tallet. Anglo-normanniske og franske herskere begynte å bygge borgtårn av stein i løpet av 900- og 1000-tallet; disse omfattet normanniske borgtårn, enten runde eller kvadratiske form, og med sirkulært tak på toppen. Borgtårn hadde like mye politisk som militær betydning og kunne ta opp til et tiår å bygge ferdig.