Když Přemysl Otakar II. 26. srpna 1278 padl v proslulé bitvě na Moravském poli, v níž válčil s Rudolfem Habsburským, jeho manželka Kunhuta Uherská se ze strachu před římskoněmeckým králem obrátila právě na Přemyslova synovce Otu V. Dlouhého, aby se v Českém království stal poručníkem nezletilého dědice trůnu Václava II. Ota její prosby vyslyšel – s vojskem o 400 těžkooděncích se vypravil do Čech, kde obsadil řadu měst a hradů. Kunhuta svého kroku ale vzápětí začala litovat, protože místo dříve českému králi oddaného spojence do Čech přijížděl mocichtivý hegemon, jehož politika královnu zaskočila. Ota své poručnictví totiž chtěl využít především k tomu, aby z osiřelého království vysál do své pokladnice co nejvíce financí. Již koncem září došlo mezi Otou a královnou k závažné roztržce, v jejímž důsledku Kunhuta požádala o pomoc dalšího bývalého přívržence svého chotě Jindřich IV. Proba, vratislavského vévodu, který si brousil zuby na Kladsko, nacházející se na pomezí Čech a Dolního Slezska. Vzápětí královna ale opět změnila své stanovisko a navázala diplomatická jednání se samotným Rudolfem Habsburským, jenž se mezitím zmocnil Moravy. Zdálo se, že Rudolf ovládne i Čechy, v čemž mu ale zabránil Ota V. Braniborský tentokrát posílený o podporu české šlechty i patriciátu. Protože vojenský střet nebyl v zájmu ani jednoho z táborů, všechny strany přistoupily na rozhodčí jednání. Rudolfa v tomto jednání zastupoval hrabě Menhard II. Tyrolský a purkrabí Fridrich III. Norimberský, Otovy zájmy hájil Ota IV. se Šípem a olomoucký biskup Bruno ze Schauenburku. Rozhodčím verdiktem arbitři správu Čech včetně poručnictví nad Václavem II. na pět let přenechali Otovi Dlouhému, Moravu opět na pět let přiřkli zase straně habsburské. Jindřich Probus měl na doživotí získat Kladsko a Kunhuta důchody z rozličných českých a opavských statků.