До осені 1944 р. Східний фронт майже дійшов до цієї території. Більша частина Сербії була звільнена від німців під час Белградського наступу, проведеного Червоною армією, югославськими партизанами та болгарськими силами. З початком Белградського наступу Червоної армії та партизанів адміністрація була евакуйована із Сербії до Відня в жовтні 1944 р. Маріонеткові уряди, створені німцями, були не більше ніж допоміжними органами німецької окупаційної влади, які стежили за частиною адміністрації території та розділяли провину за жорстоке правління німців. Вони не мали міжнародного становища, навіть у межах Осі. Їх повноваження, досить обмежені з самого початку, з часом ще більше зменшувались, що було неприємно і важко особливо для Недича. Незважаючи на амбіції уряду Недіча створити незалежну державу, область залишалася підпорядкованою німецьким військовим владам до кінця свого існування. Реальна влада покладалася на військових командирів адміністрації, які контролювали як німецькі збройні сили, так і сербські колабораціоністські сили. У 1941 році військовий командувач адміністрації Франц Беме відповів на партизанські напади на німецькі сили, проводячи німецьку політику щодо партизанів, згідно з якою за кожного вбитого німця буде вбито 100 людей, а за кожного пораненого німця - 50 людей. Першим набором репресій були вбивства вермахту в Крагуеваці та Кралево. Після цього вони виявились контрпродуктивними для німецьких збройних сил, оскільки зіпсували будь-яку можливість залучення значної кількості сербів для підтримки колабораціоністського режиму Недіча. Крім того, було виявлено, що в Кралево серед жертв була сербська робоча група, яка будувала літаки для військ Осі. Побоїща призвели до того, що Недич закликав припинити самовільний розстріл сербів, Бьоме погодився і наказав зупинити страти до подальшого повідомлення.