Tuhoamisleireillä kuten Treblinkalla ei ollut mitään muuta toimintaa, toisin kuin keskitysleireillä, joiden vangit tekivät orjatyötä. Koko leiri naamioitiin rautatieasemaksi, jotta tulevat uhrit eivät aavistaisi kohtaloaan, ja heitä olisi helpompi käsitellä. ”Asemarakennuksessa” oli näkyvissä juna-aikatauluja, määränpäiden julisteita ja jopa toimimaton ”kello”, jonka viisareita siirrettiin aina saapuvan junan arvioituun tuloaikaan. Puna-armeijan sotakirjeenvaihtaja Vasili Grossman kuvaili leirin toimintaa kirjassaan "A Hell Called Treblinka" ("Helvetti nimeltään Treblinka"), jota käytettiin todisteena Nürnbergin oikeudenkäynneissä.