Kreikan itsenäisyyssota alkoi vallankumouksesta vuonna 1821. Kreikan itsenäisyyskamppailuun otti osaa monia kyproksenkreikkalaisia vapaaehtoisia ja myös Kyproksella esiintyi liikehdintää. Konstantínos Kanáris, myöhempi Kreikan pääministeri, vieraili 19. kesäkuuta ja 1. heinäkuuta 1828 välisenä aikana Kyproksella. Kyproksen turkkilainen kuvernööri Küçük Mehemed pelkäsi kapinaa Kyproksella ja pyrki vakuuttamaan sulttaanin kyproksenkreikkalaisten kapinahalukkuudesta. Lopulta Kreikan konfliktin kansainvälistyminen ja kärjistyminen sai sulttaanin antamaan määräyksen 486 mustalla listalla olleen kyproksenkreikkalaisen ”ennaltaehkäisevästä” teloittamisesta heinäkuussa 1821. Kyproksen arkkipiispa, hänen arkkidiakoninsa ja kolme piispaa menettivät päänsä. Roomaan Kyproksen väkivaltaisuuksia paenneet korkea-arvoiset kyproksenkreikkalaiset kirkonmiehet ja henkilöt antoivat 6. joulukuuta 1828 julistuksen, jossa ilmoittivat ”yhdessä muiden kreikkalaisten veljien kanssa” kannattavansa itsenäisyyden myöntämistä Kyprokselle. Allekirjoittajat olivat Spyridon Tremithouslainen, eksarkki Ioannikos (myöh. Kyproksen arkkipiispa 1840–1847), arkkimandriitta Theofilos, Aliniotissan neuvonantaja ja komissaari Hadjilouis, entinen vanhin Yiannakis Monohir, Kythrean varainhoitaja Hadji Petros, Kristodoulos Ktorides Larnakasta, Konstantinos Georghiades Nikosiasta, David Andreades Limassolista ja prikaatikenraali Michalis Makrydiakis.