Po sedmileté válce působil ve vojenské administraci a od roku 1767 byl velitelem dělostřelectva v Rakouském Nizozemí. V hodnosti polního podmaršála (1773) byl od roku 1775 guvernérem ve městě Dernemonde. Během svého působení v Rakouském Nizozemí proslul jako kartograf a nechal vypracovat soubor vojenských a na svou dobu velmi podrobných map (známých pod názvem "Ferraris-Karte", 1777). V roce 1784 byl povýšen do hodnosti polního zbrojmistra a v roce 1789 měl podíl na potlačení povstání proti habsburské nadvládě v Belgii (od prosince 1789 do ledna 1790 zde byl vrchním velitelem). Následně se vyznamenal ještě v několika bitvách během francouzských revolučních válek, v roce 1793 získal komandérský kříž Řádu Marie Terezie, ještě téhož roku byl vyznamenán velkokřížem téhož řádu. V letech 1793–1796 byl viceprezidentem dvorské válečné rady, poté odešel do výslužby. Až v závěrečné fázi své kariéry byl jmenován císařským komořím (1790) a tajným radou (1798). V roce 1808 získal hodnost polního maršála.