Narodil se v rodině Josefa Votruby a Marie, rozené Nedvědové. V září 1896 začal studovat na Kadetní škole pro zeměbranu ve Vídni, následovalo studium na Škole válečné. Při něm došlo k zahájení první světové války. Votruba jí začal na ruské frontě, později bojoval v Istrii a na Piavě. Po konci první světové války vojenskou kariéru na nějaký čas přerušil a nastoupil na místo československého zplnomocněnce ve Vídni. Úřednické místo mu však nevyhovovalo a tak se již na jaře 1919 zúčastnil vojenského střetu s Maďary na Slovensku. V armádě zůstal a kariérně stoupal. 1. ledna 1937 byl povýšen do hodnosti armádního generála. V období všeobecné mobilizace v roce 1938 byl pověřen velením III. armády "Štefánik" zodpovídající za obranu Slovenska a Podkarpatské Rusi, kterou tvořilo sedm divizí. Jeho štáb sídlil v Kremnici. Po Mnichovu velel od října 1938 krátký čas IV. armádě na jižní Moravě, ale kvůli razantně se zhoršující cukrovce byl nucen zažádat o převedení do výslužby. Oficiálně penzionován byl 1. ledna 1939. V té době žil v Bratislavě, odkud se po vzniku Slovenského státu přestěhoval do Čech. Kvůli postupující cukrovce přišel o obě nohy. Jeho manželka, původem Němka, zažádala v roce 1942 o německou státní příslušnost. Tento fakt byl po skončení druhé světové války předmětem vyšetřování, které prokázalo fakt, že tak učinila kvůli lepšímu přístupu k potravinovým lístkům pro nemocného manžela a nikoliv z důvodu sympatií k nacistům. Poté byl k 1. květnu 1946 opět přeložen do výslužby v původní hodnosti s odpovídajícím důchodem. Po komunistickém převratu byl v roce 1950 degradován na vojína, byl mu odňat důchod a byl nucen se vystěhovat z Prahy. Zemřel 7. října 1959.