Összességében nézve a százéves háború egy örökösödési háború volt a Valois-ak és a Plantagenetek közt. VI. Fülöp uralkodása idején kedvezően indultak a franciák érdekérvényesítéseik. Az új király végre meghódoltatta Flandriát, és amikor Eduárd a franciák szövetségesét, Skóciát támadta meg, elkobozta Guyenne-t is. Franciaország a hatalma csúcsán volt és senki sem hitte, hogy az angol uralkodó a trónigényét komolyan képes lesz érvényesíteni. Eduárd kezdeti taktikája az volt, hogy szövetkezik Flandriával és a Német-római Császárság fejedelmeivel, de ez költséges és eredménytelen vállalkozás volt. Aztán amikor 1346-ban kitört a breton örökösödési háború, noha a franciák és az angolok közt fegyverszünet volt érvényben, mindketten felléptek a saját jelöltjük érdekében. Eduárd a háborút arra használta ki, hogy csapataival lerohanja Franciaországot és felégesse a földeket. A franciákkal a crécyi csatában csaptak össze, ahol hatalmas meglepetésre győzelmet arattak felettük. A megalázó és demoralizáló vereség ellenére a franciáknak mindössze Calais kikötőjéről kellett lemondaniuk.