Крајем 1944. совјетске снаге су се жестоко бориле да заузму Мађарску у Будимпештанској офанзиви, али нису успеле да је заузму, што је постало толико осетљива тема за Стаљина да је одбио да дозволи својим заповедницима да говоре о томе. Немци су поражени у наредној бици за Будимпешту фебруара 1945. године, када су преостали Мађари потписали примирје са Совјетским Савезом. Победа у Будимпешти дозволила је Црвеној армији да започне Бечку офанзиву у априлу 1945. На североистоку је заузимање Белорусије и западне Украјине омогућило Совјетима да покрену велику Висло-одерску офанзиву, где су немачки обавештајци погрешно претпоставили да ће Совјети имати 3 према 1 бројчану предност, а она је заправо износила 5 према 1 (преко 2 милиона припадника Црвене армије напало је 450.000 немачких бранилаца), чији је успешан врхунац резултирао напредовањем Црвене армије од реке Висле у Пољској до реке Одре у источној Немачкој.