La Senyoria de Molina fou conquerit el 1129 pel rei aragonès Alfons I d'Aragó el Bataller, que poc abans era rei consort de Castella (estava casat en segones noces amb Urraca, filla d'Alfons VI de Castella). El fill del primer matrimoni d'Urraca, Alfons Raimúndez (després Alfons VII de Castella) fou proclama rei el 16 de novembre de 1118. El matrimoni amb el rei aragonès fou anul·lat i Na Urraca va morir el 8 de març de 1126. El jove rei es va reconciliar amb el padrastre, que després va morir al Setge de Fraga i a qui va succeir el seu germà Ramir II d'Aragó "el Monjo". A la mort d'Alfons VII de Castella, el fill d'Urraca amb l'aragonès (Ferran), va rebre Lleó i Galícia i el fill primogènit del primer matrimoni, Sanç III de Castella. Al morir Sanç el rei de Lleó i Galícia va exigir vassallatge al seu nebot (Alfons VIII de Castella, fill de Sanç III de Castella). El comte Manrique de Lara, que era llavors senyor de Molina i majordom i capità general d'Alfons VIII, es va cuidar de preparar l'homenatge que no es va arribar a portar a terme.