En la dècada de 1850, dos nous teatres van tractar de trencar el monopoli de la música teatral a la capital que exercien el Théâtre de l'Opéra i el Théâtre de l'Opéra-Comique: el primer va ser el Théâtre Lyrique -obert de 1851 a 1870, i en el qual el 1863 Berlioz va veure l'única part de "Les Troyens" que es va interpretar en la seva vida- i al que es va unir el 1855, el Théâtre des Bouffes-Parisiens. Berlioz no era l'únic descontent amb la vida operística de París cap a mitjan , ja que Jacques Offenbach (1819-80) també trobava que l’"opéra-comique" francesa contemporània ja no oferia cap espai per a la comèdia. Offenbach, alemany nascut a Colònia (Alemanya), es va traslladar amb la seva família a París als 14 anys, i després de ser admès al Conservatori, va haver de deixar-lo per necessitats econòmiques, i entrà com a cel·lista a l'orquestra de l'òpera còmica -va arribar a ser un gran virtuós, que va donar concerts amb Anton Rubinstein, Franz Liszt, Felix Mendelssohn i Friedrich von Flotow- i el 1850 va arribar a ser director del Théâtre Français. En ocasió de l'Exposició Universal de París (1855), va obtenir la llicència per programar breus peces en un únic acte, conegudes com a "musiquettes", amb dos o tres cantants, arrendant un petit teatre existent en la rue Monsigny, al que es va anomena Théâtre des Bouffes-Parisiens. Es va inaugurar el 5 de juliol de 1855, sota la direcció d'Offenbach, amb la seva "bouffonerie musicale" "Les deux aveugles", una peça que seria la primera de moltes, totes plenes de farsa i sàtira.