Den 20 november lämnade diktatorn "Wolfsschanze" för sista gången för att bege sig till Führerbunkern i Berlin. Den 16 januari 1945 anlände Hitler till Berlin och inrättade sitt högkvarter i rikskansliet på Wilhelmstrasse. Den 16 december beordrade Hitler Ardenneroffensiven, den sista offensiven på västfronten som trots några inledande framgångar snabbt kom av sig. Generalstabschefen Guderian hade varnat Hitler att anfallet var meningslöst men "Führern" hade insisterat att det skulle genomföras ändå. Genom anfallet i väst blottades östfronten där den röda armén började sin offensiv den 12 januari 1945. Sebastian Haffner menar att Hitlers kalkyl kan ha varit att just försvaga östfronten för att underlätta en sovjetisk offensiv som möjligtvis skulle leda till att de västallierade i ett sådant läge skulle vilja förhandla med Tyskland. Mer troligt är enligt Haffner dock att Hitler hade börjat vända sig mot det tyska folket som inte delade Hitlers vilja att fortsätta till det totala nederlaget utan som istället hoppades på att kriget skulle ta slut så snabbt och skonsamt som möjligt, helst i ett scenario där Tyskland ockuperades av västmakterna istället för Sovjetunionen. Att tyska folket inte var beredd att fortsätta kriget till det bittra slutet får ett visst stöd i Götz Alys forskning som har tittat på indikatorer så som namnen på nyfödda barn och dödsannonsernas utformning som visar att stödet för nationalsocialismen hade sjunkit kontinuerligt fram till 1944. Genom att försvaga östfronten ville Hitler på det sättet hämnas mot tyskarna som inte längre tänkte som diktatorn.