Около 967 г. Варда Фока е назначен за дук на областта Халдия и предводител на византийските войски срещу арабите на арменския фронт. Две години по-късно унищожава основната арабска база в Армения – Манцикерт. Дворцовият преврат в края на 969 г. спира военната му кариера. За да предотврати бунтове на привържениците на убития Никифор II Фока, узурпаторът Йоан I Цимисхий отнема командването и титлите на Варда и го затваря. Варда обаче успява да избяга от затвора и през 970 г. вдига бунт в Кападокия, възползвайки се от изтеглянето на имперските войски за борба с руските нашественици на Балканите. Но надеждите му за разбунтуване на тракийските провинции не се оправдават, повечето от привържениците му го изоставят и самият той е принуден да се предаде на Цимисхиевия военачалник Варда Склир. Като условие за предаването животът на Варда Фока е пощаден, но е принуден да се замонаши на остров Хиос, където остава осем години.