В староанглийския, приблизително допреди Нормандското нашествие през 1066 г., е имало дателен падеж; обаче английската падежна система постепенно се разпада по време на средноанглийския период, когато местоименията във винителен и дателен падеж се сливат. В съвременния английски има няколко остатъка от форми в дателен падеж, като например в думата "methinks", означаваща „струва ми се“, където "me" е старата дателна форма на личното местоимение, а "thinks" е със старо значение „изглежда“ (в староанглийски глаголът "thenken" е означавал „мисля“, а "thinken" „изглеждам“, „струва ми се“). Местоимението "whom" също е остатък от дателен падеж, произлиза от староанглийската дателна форма "hwām" на местоимението "hwā" (кой), която се е смесила с винителната форма "hwone". По подобен начин "him" е остатък от староанглийската дателна форма "him", но замества и винителната "hine", "her" – от дателната форма "hire" и винителната "hīe" и т.н.