Після початку німецької окупації міста родина знову повернулася до Старої Карані. 8 вересня 1943 року радянські війська повернулися до села. Наступного дгя батько, брат Георгій і сам 17-річний Анастас були мобілізовані до Червоної армії. Через два тижні необучених новобранців у домашньому одязі і взутті кинули на прорив німецької оборони на річці Молочна під Мелітополем. З роти, в яку потрапив Анастас, що складалася з близько 150 бійців, після бою в живих лишилися лише він та ще троє. Після цього йому довелося форсувати ще Дніпро, Південний Буг, Дністер, Віслу та Одер, звільняв Правобережну Україну, Молдову, брав участь в боях за Сандомирський плацдарм. Служив розвідником 117-го гвардійського артполку 118-ї мотострілецької дивізії. Бойовий шлях для Анастаса Кічика закінчився 23 березня 1945 року на території Німеччини, коли від вибуху міни він отримав 6 осколкових поранень, 2 осколки так і залишились у грудях.