Об'єднувальною обох цих напрямків, домінантою — є інтерес не стільки до персони Парвуса, скільки до верхівки більшовиків, Леніна, та таємних пружин російської влади та Революції. А також нерозуміння вторинності російської «суспільно-політичної думки» та «революційних процесів» відносно європейських першоджерел, представником та провідником котрих був Олександр Парвус.