Сесія виступила з гострою критикою держав Антанти за їх підтримку анексіоністських зазіхань Польщі щодо території України та російських «єдино-неділимих» кіл у їх намаганнях відбудувати «тюрму народів». Тим самим Антанта, на думку сесії, виразно засвідчила, що «реалізація українським народом своїх прав на незалежне життя для союзників небажана». Українська Далекосхідня Крайова Рада також гостро засудила й окупаційну по відношенні до України політику радянської Москви, оптимістично сконстатувавши, що український народ прокинувся. Але ця сесія була останньою; після неї почались поступові репресії з обмеження української автономії, єдиним фактором, що вберігав Українську Далекосхідну Республіку від повного винищенння, були японські війська, які тримали нейтралітет між українцями і росіянами.