Dumouriez’n isä oli armeijan sotakomissaari. Dumouriez liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1758 ja kunnostautui tuolloin menneillään olleessa seitsenvuotisessa sodassa. Hän palveli muun muassa kenraali Armentièresin adjutanttina ja upseerina marsalkka de Broglien esikunnassa, haavoittui useita kertoja ja jäi välillä preussilaisten sotavangiksi. Osallistuttuaan vuoden 1769 Korsikan-sotaretkeen hän yleni everstiksi. Dumouriez oli salaisilla diplomaattisilla komennuksilla Espanjassa 1767, Puolassa 1770–1772 ja Ruotsissa 1773. Ulkoministeri Choiseul lähetti hänet Puolaan komentamaan salaista ranskalaista apujoukkoa, joka tuki Barin konfederaatiota Venäjää vastaan, mutta Choiseulin seuraaja herttua Aiguillon kutsui hänet takaisin kotimaahan. Ruotsiin Dumouriez oli puolestaan puuhaamassa sotaministeri Monteynardin tuella mutta Aiguillonin tietämättä ensin ranskalaista ja sitten saksalaista sotalaivastoa uuden kuningas Kustaa III:n tueksi. Hankkeen paljastuttua Aiguillonille tämä vangitutti Dumouriez’n Hampurissa elokuussa 1773. Dumouriez oli tammikuuhun 1774 asti vankina Pariisin Bastiljissa ja sen jälkeen kolme kuukautta Caenin linnassa ennen vapautumistaan.