Междувременно начело на Османската империя застава младият и амбициозен Сюлейман I. Година по-късно, с помощта на османците, Каир ад Дин, наричан от европейците Барбароса става господар на Алжир. Барбароса бързо разбира, че се нуждае от съюзник за да се справи с католическата контраофанзива и приемa протегнатата ръка на османския султан. Сюлейман от своя страна добре знаел, че ако към своята флота прибави и тази на берберските пирати, морската мощ на Османската империя ще съперничи с тази на целия католически лагер. Барбароса бива обявен за паша на Алжир, а по-късно и за капудан паша на османската флота. Този съюз съвсем не обезкуражава Карл V, който повежда своите предимно испански войски на юг и дори успява за известно време да завладее Тунис и част от алжирското крайбрежие. Сблъсъците между мюсюлмани и католици продължават непрекъснато до Войната на Свещената лига (1683 – 1699), която отслабва османската мощ и империята преминава в отбрана.