Завоювання Вірменії арабами VII століття не змінило загальної тенденції щодо інтеграції вірменського панства в адміністративні структури імперії. На відвойованих у X–XI століттях землях утворювалися феми, командні посади в яких надавалися не тільки вірменським вихідцям з внутрішніх провінцій, а й місцевим уродженцям. У своїй діяльності Візантія спиралася не тільки на близьких за вірою вірмен-халкедонітів, але і на тих, які зберегли вірність вірменській церкви.