Болидът бе разработен през следващите два сезона като последния използва двигатели Муген-Хонда заменяйки Косуърт. Тимът също така използваха активно окачване, устройство което не са използвали след 1987, но бюджета не бе достатъчно голям за да може да работи. В своята автобиография Алесандро Занарди обясни подробно за устройството. Финансовите проблеми на Лотус продължиха до края на 1994. Лотус 109 не бе готов, преди да се появи по време на ГП на Испания, като Занарди, който трябваше да замести контузения Педро Лами пилотираше стария 107 до ГП на Канада.