L'Argentina, que havia començat a organitzar-se independentment el 1810, va travessar els seus primers 70 anys de vida sumida en contínues guerres civils; el període conservador, que va durar fins al 1916, va presenciar un accelerat creixement econòmic, recolzat en un model agroexportador. La reforma electoral que va permetre la participació de les majories, va portar al govern el 1916 a Hipòlit Yrigoyen (de la Unió Cívica Radical, UCR) que va prendre mesures de democratització econòmica i social, mentre els sindicats i l'oposició integrada per socialistes, conservadors i radicals antipersonalistas, denunciava les massacres obreres, l'acció de grups parapolicials i les seves pràctiques autoritàries, qualificant al govern de dictadura, al punt que Yrigoyen va ser enderrocat el 1930, en el primer dels cops d'estat cívic-militar que castigarien el país durant mig segle. Els anys de la restauració conservadora que van seguir es van identificar amb el frau electoral, la dependència del capital britànic i la corrupció, al punt que van passar a la història amb el nom de la «Dècada Infame».