Od roku 1955 studoval v Bukurešti práva, roku 1956 se účastnil studentských manifestací na podporu protisovětského povstání v Maďarsku. Roku 1962 absolvoval pedagogický institut. Pracoval jako korektor, později jako lektor v nakladatelství. Roku 1966 byl spolu s L. Dimovem iniciátorem tzv. oneirického směru proklamujícího nezbytnost snu a snění jako inspiračního zdroje pro literaturu. V letech 1970–1971 získal stipendium na studijní pobyt ve Francii udělené filozofem G. Marcelem, znovu se vrátil do Paříže v roce 1972. Roku 1975 byl vyloučen ze Svazu rumunských spisovatelů a zbaven rumunského občanství, což ho dovedlo k definitivní emigraci. Žije v Paříži, dlouhodobě se zabýval šachem a vydal knihu z šachové teorie "La defense Alekhine" (rok 1983, Aljechinova obrana), v letech 1975–1980 řídil publikaci Cahiers de l'Est. Od roku 1990 přispívá do časopisů România literarâ, Apostrof, Contrapunct aj.