בשנת 1941, במהלך המלחמה ההלנו-איטלקית, כאשר דרש היטלר דרש לעבור ברחבי ממלכת יוגוסלביה כדי לתקוף את יוון, ניסה פאבלה, נסיך יוגוסלביה להגיע לפשרה עם היטלר בכך שהציע חוזה ידידותי, אך בסופו של דבר, חתם על ההסכם התלת צדדי שיאפשר את המעבר הגרמני. בתמורה הובטחה ליוגוסלביה העיר היוונית סלוניקי. כעבור יומיים הצבא, בסיוע מבריטניה וברית המועצות, הפיל את המשטר, בתמיכתו של העם הסרבי, אם כי ניתן לטעון שהדבר קשור יותר לדעות האנטי-גרמניות של הסרבים ולא לאהבה ליוון. למרות העובדה שהממשלה היוגוסלבית החדשה ניסתה שוב להגיע לפשרה עם היטלר (בהתחשב בכך שהמדינה הייתה מוקפת משלושה צדדים), תוך הבטחה לדבוק בהסכמים קודמים, העם הסרבי התלהב להוקיע את הסכם המשולש וההמונים הסרבים הפגינו ברחובות. בבלגרד נצעקו סיסמאות בהן "מלחמה טובה יותר מהברית". היטלר לא היה מרוצה, ומיד לאחר ההפיכה החליט לפלוש ליוגוסלביה - כיוון שכבר לא בטח בהכרזותיהם - וחילק את השטחים היוגוסלביים של הים האדריאטי, בנאט ומקדוניה בין איטליה, הונגריה ובולגריה, בהתאמה. לאחר נפילת יוגוסלביה, העם הסרבי נענש ברצח עם על ידי תנועת האוסטאשה הקרואטית הפרו-גרמנית.