През Деволюционната война Луи ХІV завладява земи на Испания в Нидерландия и Франш-Конте, но е принуден да ги върне. Успешна е Холандската война (1672 – 1678), в която Франш-Конте повторно минава във френски ръце и този път завинаги. След нея Луи извършва завоевания в мирно време, наречени Политика на присъединенията. Става въпрос за големи територии, които Франция не би могла да задържи. В последвалата Деветгодишна война (1688 – 1697) срещу френския крал се съюзяват толкова много държави, че новата коалиция е наречена Велик съюз. Дори и в такъв състав той не успява да се наложи и в крайна сметка французите спечелват нова важна територия – Елзас с град Страсбург. Една от причините Луи ХІV да се откаже от част от завоеванията си е изострянето на въпроса за испанското наследство. Кралят се нуждае от съюзници против намерението на австрийските Хабсбурги да го заграбят цялото. Такъв съюзник става английският крал Уилям ІІІ, който също иска някакъв вид подялба. Когато умира испанският крал Карлос ІІ (1700), и престолът е завещан на внука на френския крал Филип д'Анжу, Луи пренебрегва договора с англичаните и изпраща внука си в Мадрид. Така започва Войната за испанското наследство – тежка, почти трагична за Франция, в която херцог Марлборо и принц Евгений Савойски неведнъж разбиват френските войски. Само смелостта и таланта на маршал Вилар спасяват страната от унизителен мир.