У випадках Корейської та В'єтнамської війн, основні сторони конфлікту (тобто Північна і Південна Кореї та Північний і Південний В'єтнами відповідно) вважали себе єдиними легітимними урядами єдиної країни, тому вони не визнавали одна одну і не підтримували дипломатичні стосунки із жодною з держав, які визнали іншу сторону. Така ситуація зробила неможливим призначення держави-покровительки, оскільки вона б повинна була мати дипломатичні відносини з обома сторонами конфлікту. Ця колізія була ліквідована в Першому додатковому протоколі до Женевських конвенцій, який дозволив надавати мандати на покровительство Міжнародному комітету Червоного Хреста, який би став посередником між стороною конфлікту та третьою державою, а у випадку відсутності можливості такого посередництва, сам би виконував усі функції держави-покровительки.