Da Norge igen gik i krig i 1807, efter Københavns bombardement, var flådens styrke på et lavmål. Kysten havde i realiteten været åben for fransk kaperkrig mod England helt siden Revolutionskrigene. Imidlertid var den norske marine godt forberedt på fremtiden. hele tre flådekommissioner afgav i 1790 anbefalinger om valg af skibe, kystbatterier og opsætning af norske mandskaber. Disse anbefalinger blev taget til følge ved den første krigsvinter da Lorens Henrik Fisker, den danske marines mest erfarne søofficer, efter eget forslag rejste til Norge og organiserede den norske Kystdefension (2. november 1807). Det var i realiteten starten på den selvstændige norske marine, og var hele det grundlag hvorpå den norske marine havde at bygge på i 1814. I de syv år frem til 1814 fortsatte krigen hovedsageligt til søs, mens krigen til lands kun drejede sig om nogle måneder i 1808-09 i Østlandet, dog blev et nyt svensk angreb begrænset til Østfolden i foråret 1814. Imens blokerede britiske skibe Norge igennem flere år, med nød, sult med faldende indbyggertal til følge. Henrik Ibsens episke digt "Terje Vigen" omhandler disse krisetider i norsk historie. Norske skibe blev opbragt og tusindvis af norske søfolk tilbragte årelange ophold i britisk krigsfangenskab hvis de nægtede at indgå i engelsk tjeneste. Af og til kunne skærgårdsbåde med lette kanoner gøre modstand mod overmagten. Lorens Fisker satsede på at bygge kanonbåde i to klasser: Chalupper op til 60-70 fod med et mandskab på 60-70 mand samt en klasse på op til 45 fod med en besætning på 20-25 mand. Frem til 1814 blev der bygget over halvtreds af hver type samtidigt med at kystbatterierne blev udbedret eller nyanlagt.