Karl var søn af kong Johan den Gode og dennes dronning, Bonne af Luxemburg, og forholdene under hans mindre dygtige far gav ham allerede som kronprins lejlighed til at gribe bestemmende ind i rigets styrelse. Da Johan var fanget i Slaget ved Poitiers 1356, overtog Karl regeringen og sammenkaldte oktober samme år stænderforsamlingen til Paris for at få den til at bevilge de nødvendige penge. Borgerstanden tog imidlertid selv ledelsen med Paris’ borgmester, Étienne Marcel, i spidsen, og den unge Dauphin kom i en meget vanskelig stilling. Han søgte at klare sig ved at udsætte forsamlingen; men da den mødtes igen i foråret 1357, måtte han optage borgernes førere i det kongelige råd og finde sig i »den store ordonnance«, der meget stærkt indskrænkede kongens magt.