Křesťanští sociálové, kteří měli své hlasy na venkově jisté, se v kampani zaměřili na velká města, a to především na levicovou Vídeň. Konzervativci prezentovali dosavadního kancléře Ignaze Seipele jako osvědčeného a schopného vůdce. Seipelovi se podařilo 4. října 1922 uzavřít tzv. "Ženevský protokol". Rakouská vláda se v něm oficiálně vzdala možnosti sloučení s Německem a výměnou dostala od Velké Británie, Francie, Itálie a Československa výraznou finanční injekci, a to po dobu 20 let. Další část kampaně se opírala do výstavby sociálního bydlení ve Vídni, které strana viděla jako neúčinné a finančně zbytečně náročné.