Радови су обустављени 1980. године, а у мају 1984. године, за време градске владе Радоја Стефановића, која је годину и по раније зауставила пројекат београдског метроа, почиње се постављати питање да ли цео пројекат има смисла или је можда боље одустати. Радови су током 1980-их неколико пута поново отпочињани, па заустављани, уз конзервацију градилишта; изградња је настављена почетком 1990-их, а затим поново обустављени са распадом СФРЈ и увођењем санкција УН. Током ових радова постављене су шине и станица је минимално оспособљена и делимично укључена у међумесни саобраћај и систем приградске железнице Беовоз, мада без станичне зграде и пратеће инфраструктуре. У сам систем Беовоза је 7. јула 1995. укључена подземна станица „Вуков споменик“, чиме се систем почео снажније експлоатисати. Годину дана касније, 7. јула 1996, председник Слободан Милошевић уз пратњу председника Владе Мирка Марјановића отвара радове на бетонској плочи—крову станице, где би се налазио и пословни простор. Бетонска плоча је изграђена, али радови бивају поново обустављени новим санкцијама и бомбардовањем СРЈ 1999.