У римском царству познавали су сводове, и захваљујући сводовима могуће је било да граде мостове од камена. Римски инжењери су били највећи градитељи мостова у античком свету. У близини великих градова били су изграђени акведукти, неки од којих постоје до данашњих дана. Лучни мостови и акведукти које су Римљани градили су могли да одрже у уловима у који би уништили грађевине са ранијим дизајнерским решењима. Један пример је Алкантарски мост, изграђен преко реке Тахо, у Шпанији. Римљани су користили цемент, чиме су умањене варијације јачине природног камена. Јеан тип цемента, звани позолана, састојао се од воде, креча, песка, и вулканског камена. После пада Римског царства грађевинари су надовезали на римске традиције градње. Романски мостови су управо произлазили из начина градње римских узора. Наступање готике и снажних царстава је унапредио градњу мостова и мостови су грађени са већим луковима. Са појавом ренесансе је дошло до већих промена, стубови су постали лакши, а мостови су бивали шири.