Conferința a urmărit punerea în aplicare a tratatelor de pace și pentru medierea diferitelor dispute teritoriale între statele europene. Printre regiunile disputate a căror situații au fost gestionate de conferință s-au numărat Silezia Cieszyn (dintre Polonia și Cehoslovacia), Regiunea Vilnius (dintre Polonia și Lituania), Regiunea Klaipėda (dintre Germania și Lituania) și Incidentul Corfu (dintre Italia și Grecia). Una dintre cele mai importante decizii teritoriale ale Conferinței a fost luată la 15 martie 1923, când au fost recunoscute granițe estice ale Poloniei create în urma războiului polon-sovietic din 1920. Conferința a recunoscut, de asemenea, suveranitatea poloneză asupra regiunii Vilnius și Galiției Răsăritene