«З паперовою квіткою» — безтурботний і наївний Річетто гуляє багатолюдними вулицями Рима. Він чіпляється то до одного перехожого, то до іншого, просить прикурити, запитує у робітників, навіщо ті копають яму, говорить хлопцю, який чекає дівчину, що у нього хороший одеколон, цілує дівчину і обходить машини. А тим часом в кадрах показуються також і інші, чорно-білі стрічки і фотографії: війна, фашизм, Нюрнберзький процес, мертве тіло Че Гевари, відрубані голови та інше. У проміжках з'являються сцени, де життєрадісний Річетто під сучасну музику танцює, бігає і стрибає тими ж вулицями, а в руці у нього величезна паперова квітка яскраво-червоного кольору. У інших сценах він ходить по гамірній вулиці, то під музику Баха, то під звуки сигналів машин, то під звуки чорно-білих військових літаків. Раптом з неба чується звичайний голос, то Бога, то ангела, який намагається достукатися до Річетто. Голос розмірковує про невинність героя і самої людини, про зло, яке може так легко згубити цю невинність. І буде краще, якщо невинність взагалі зникее, ніж стане злом. Лунає вибух. Знову чорно-білий кадр, де хтось помирає під кулями. У останній сцені Річетто лежить на дорозі разом з паперовою квіткою - очевидно, мертвий.