Все це змушує султана Селім III (1789—1807) розпочати справжні реформи ("«нізам-і джедіт»"). У 1793 р. створює перші підрозділи регулярної армії, в столиці будуються нові казарми, розширюються військові школи, відновлюється робота типографій. Невдоволені нововведеннями яничари у 1807 році усувають монарха-реформатора і садять на престол свого маріонетку. Натомість прихильники реформ збирають власне військо і з його допомогою приводять до влади Махмуда II, який продовжує справу Селіма. Щоправда йому доводиться одночасно боротися із Грецькою революцією, на боці якої — громадська думка усієї Європи, і замінювати чиновників-фанаріотів лояльнішими османами. Після чергового заколоту яничарів, султан остаточно ліквідуває яничарський корпус. Змовників, які сподіваються на допомогу Російській імперії під час війни 1828—1829 рр., теж викривають. Але в боротьбі з Мухамедом Алі Махмуд II зазнає поразки. Рятує монарха цар Микола I. Вперше на Босфорі з'являється російська військова ескадра — за іронією долі на запрошення самого султана.