Раніше малонаселений регіон, велика кількість етнічних українських переселенців вперше потрапила на землю, яка зараз є Харківською областю, під час повстання Хмельницького 1648–57. Ці переселенці втікали від боїв між українськими козаками та Речі Посполитої біля Дніпра . Територія, в якій вони оселилися, отримала назву " Слобідська Україна " ( , "Слобідська Україна"). Протягом наступних століть, багато хвиль імміграції до Слобідської України принесли як етнічних українців, так і етнічних росіян. До 19 століття в цьому районі оселилися лише невеликі кількості росіян. Вони прагнули жити в містах, тоді як в сільській місцевості переважали етнічні українці. В регіоні був автономний козацький уряд, поки його не було скасовано Катериною Великою в 1765 році. До 1832 р. Міський і сільський поділ міцно закріпився: 50 % купців були етнічними росіянами, а також 45 % власників фабрики. У відповідності з цим зростаючою русифікацією назву Слобідська Україна було замінено Харківською губернаторством у 1835 році. Етнічні росіяни в Харкові, де переважає сільське господарство, ніколи не були такими численними, як на промисловому Донбасі, і регіон завжди зберігав чітку українську культуру. Про це свідчить Імператорський перепис 1897 р., В якому рідна мова 80,6 % населення Харківської губернації зафіксована як українська, тоді як російська мова зафіксована як рідна мова лише 17,7 % населення.