След последната бежанска вълна се откроява острата нужда от по-постоянни периодични издания. Сред първите вестници, които дават специфично насочена информация към арменското малцинство са „Иръавунг“ („Право“, 1896 – 1898), „Хайястан“ („Армения“, 1915 – 1925), „Балканян мамул“ („Балкански печат“, 1915 – 1922), „Нор Аршарах“ („Нов свят“, 1922 – 1923), „Лусарцаг“ („Прожектор“, до 1924), „Аракс“ (1926 – 1930), „Азад Хоск“ („Свободно слово“, 1932 – 1944), „Мегху“ („Пчела“, 1933 – 1943). Основната тема е за геноцида – преживените ужаси, издирването на изчезналите, приемането на бежанците и тяхното приобщаване в България.