Последният бой между ветроходни флотове и едновременно първото сражение с масовата употреба на бомбически оръдия се състои на 30 ноември 1853 г. между Русия и Турция в Синопския залив на Черно море и завършва с победа на руската ескадра. Обаче в последващото развитие на Кримската война руският Черноморски флот, имащ 14 ветроходни линейни кораба, една парна винтова фрегата и 6 остарели колесни параходофрегати, не може да противостои на англо-френската ескадра, в състава на която има няколко винтови линкора (включая „Наполеон“), винтови фрегати и множество спомагателни параходи. Изоставайки в промишлен план, Руската империя няма не само значителен брой готови винтови линейни кораби и фрегати, но и възможност оперативно да започне тяхното строителство, още повече, че до войната основен доставчик на парни кораби и двигатели за руския флот са същите тези англичани. Съюзниците, бързо осъзнавайки стратегическите и тактическите преимущества на парата, ги реализират в пълна степен: ако през 1853 – 1854 съюзните ескадри в Балтика и в Черно море се състоят както от винтови, така и от ветроходни линкори, то в кампанията от 1855 г. ветроходните линкори на англичаните и французите вече почти не участват, а ако да влизат в бой – то като правило на буксир на параходите, по същество в качеството на плаващи батареи.