25 березня 1917 р. зібралися установчі збори українців Ташкента, на яких вперше "залунали щирі, одверті промови на українській мові, уперше проспівано національний гімн "Ще не вмерла Україна. Збори обрали тимчасову раду, якій доручили скласти статут української організації краю. Вона мала називатися «Туркестанська Українська громада в Ташкенті». Від її імені направили вітання Всекраїнському Національному конгресові у Київ, а надалі громада налагодила досить сталий зв'язок з батьківщиною. На травень 1917 р. Туркестанська українська громада об'єднувала 320 дійсних членів, поступово до неї приєднувалися представники інших міст, в яких також мешкали переселенці з України (Самарканда, Ашгабада, Коканда, Намангана, Андижана, Мерва, Бухари, Вєрного, Пішпека).