El despietat règim maximalista de Hafizullah Amin va provocar consternació al govern soviètic: Moscou fins i tot va arribar a especular que Amin tenia vincles amb la CIA, i que el seu comportament despietat només formava part d’un pla dirigit a provocar una revolta popular i el derrocant el règim del Partit Democràtic Popular de l'Afganistan (PDPA); més concretament, es temia que les polítiques repressives poguessin conduir a una revolució de caràcter islamista com la de l’Iran mesos anteriors, amb el risc de perdre no només la influència a l'Afganistan, si no també que aquesta revolta s'estengués a les poblacions musulmanes de l'URSS que limitaven amb el país, que se sumaria a la ja complicada guerra sinovietnamita del març del 1979. La caiguda de Taraki i l'establiment del règim d'Amin van provocar una revisió total de l'actitud soviètica sobre la qüestió afganesa, amb el ministre de defensa Dmitry Fëdorovič Ustinov i els líders militars pressionant el secretari Leonid Brezhnev perquè autoritzés una intervenció militar, destinada a destituir Amin i substituir-lo per un govern més mal·leable. La idea era realitzar una intervenció "policial", limitada en el temps, per restablir l'ordre en un país sotmès a la influència soviètica, d'acord amb amb l’anomenada doctrina Brezhnev: la intervenció també tenia com a objectiu millorar la imatge de l’URSS entre els afganesos, eliminant el govern sense compromisos d’Amin per substituir-lo pel més moderat Karmal.