El crac econòmic de 1929 va desestabilitzar la República de Weimar i l'últim govern elegit va caure el març de 1930. Una seqüència de cancellers designats pel president Paul von Hindenburg governats per decrets llei segons l'article 48 de la Constitució de Weimar. El 30 de gener de 1933, Adolf Hitler es va convertir en canceller després d'acordar un acord amb l'anterior canceller, Franz von Papen. Segons l'historiador Nikolaus Wachsmann, els nazis no tenien cap pla per als camps de concentració abans de prendre el poder. El sistema de camps de concentració va sorgir els mesos següents a causa del desig de suprimir desenes de milers d'opositors nazis a Alemanya. L'incendi del Reichstag el febrer de 1933 va ser el pretext per a les detencions massives; el Decret de l'Incendi del Reichstag va eliminar el dret a la llibertat personal recollit a la Constitució de Weimar. El primer campament va ser Nohra, establert a Nohra, Turíngia, el 3 de març de 1933 a una escola. Les detencions van augmentar després de les eleccions del 5 de març i el primer camp de concentració nazi es va inaugurar el 22 de març, a Dachau. En una circular que Himmler, director de la policia de Baviera, va fer arribar a tots els caps de policia, hi anunciava l'obertura del camp amb l'objectiu d'aconseguir "la pacificació nacional i segons el desig de la població". Malgrat aquesta publicitat, el cap de la policia auxiliar de Munic, Johann-Erasmus Freiherr von Malsen-Ponickau, ja va avisar els guardes de les SS que van arribar a Dachau després de la seva obertura sobre quin era el seu veritable objectiu: