Den nordiske santalmission går tilbage til 1867, da danskeren Hans Peter Børresen og nordmanden Lars Olsen Skrefsrud, der var trådt ud af det Gossner’ske Missionsselskab i forbindelse med den dansk-tyske krig i 1864, på samme tid begyndte et missionsarbejde blandt santalerne i Santal Parganas. I begyndelsen arbejdede de sammen med en baptistisk missionær Edward Johnson og de modtog i denne periode regelmæssige bidrag fra det engelske baptistiske missionsselskab. Til trods for dette hjælp, betød dette dog ikke, at de anså sig selv som værende i dette selskabs tjeneste eller på anden måde bundne af dettes virksomhed, hvilket de blandt andet markerede ved, at de i 1868 vedtog, at missionens officielle navn skulle være "The Indian Home Mission to the Santhals", idet de med navnet "Indisk Hjemmemission" tilkendegav deres ønske om, at missionen i sidste ende skulle finansieres ved bidrag fra kristne i Indien. Denne finansiering måtte ske ved almisser, og i de første år lykkedes det da også for Børresen at indsamle de fornødne midler under sine "tiggerrejser" til de store byer i Nordindien.