Malgrat aquestes victòries, va ser dues vegades candidat al consolat sense èxit fins que finalment va exercir aquesta magistratura l'any 143 aC amb Appi Claudi Pulcre i va rebre la província de la Hispània Citerior on el 142 aC va fer la Guerra de Numància contra els celtibers fins al 141 aC en què el va succeir Quint Pompeu Aule. En aquesta campanya va intentar sense èxit prendre Numància, però va subjugar totes les altres tribus dels arevacs. Es mencionen diverses anècdotes d'aquesta campanya: la severitat amb que mantenia la disciplina, la humanitat que va mostrar en una ocasió cap a l'enemic (una rara virtut en els generals romans) i la prudència i habilitat amb què va dur a terme la guerra, van ser particularment celebrades per Valeri Màxim i Frontí. Però finalment va intentar deixar l'exèrcit sense capacitat operativa per tal que el seu successor, al que envejava i odiava trobés dificultats per a aconseguir la glòria.