Després de les massacres de setembre (2 setembre de 1792), diverses esglésies van ser transformades en temples de la raó, sobretot l'església Saint-Paul Saint-Louis a Le Marais. El "culte" es va manifestar el 1793 i 1794 (any II i III) per seguicis carnavalescos, despullaments d'esglésies, cerimònies iconoclastes, cerimònies als màrtirs, etc. El culte a la raó es va començar a desenvolupar a les províncies, particularment a Lió i al Centre - Vall del Loira, on era organitzat per representants en missió sovint parents de l'hebertisme. El moviment es va radicalitzar en arribar a París amb la festa de la Llibertat a la catedral Notre-Dame, el 10 de novembre de 1793, organitzada per Pierre-Gaspard Chaumette. El "culte" era celebrat per una bellesa anomenada "dea de la Raó". Joseph Fouché (a Nièvre i a la costa d'Or) i Pierre-Gaspard Chaumette (a París) van ser entre els instigadors d'aquests esdeveniments amb els hebertistes. Les esglésies van ser tancades el 24 de novembre de 1793, i el culte catòlic va ser prohibit. Les regions més afectades van ser Borgonya i els departaments de l'actual regió Centre - Vall del Loira, la conca parisenca, la regió lionesa, el nord, i el nord del Llenguadoc. L'est, el gran-oest, Aquitània (excepte Olt i Garona) van restar-ne al marge.