Veliti niso imeli svojih enot, ampak so bili v poljubnem številu priključeni k vsakemu maniplu hastatov, princepsov in triarijev. Bili so tipični vojaki za zaklanjanje, preganjanje nasprotnikovih spopadnikov in metanje kopij, s katerimi so pred bitko nadlegovali nasprotnikove prednje vrste. Ko se je bitka začela, so se umaknili na krili in omogočili napad težje oboroženih hastatov. Če je imel nasprotnik bojne slone, na primer v bitki pri Zami, ali bojne vozove, so se z njimi običajno spopadli veliti, ker so bili bolj mobilni in s kopji bolj učinkoviti od težje oborožene pehote. V zgodnjih rimskih legijah je bilo približno tisoč velitov. V Marijevih reformah rimske vojske so velite razpustili in jih vključili v druge enote.