След период на патово положение в Южна Палестина от април до октомври 1917 г., генерал Едмънд Алънби превзема Беер Шева. До 8 ноември османците претърпяват поредица от поражения. С това, те преминават в отстъпление. В хода на следващите военни действия, Османската територия губи значителни територии след битките за хребета Мугхар (10 – 14 ноември) и Йерусалим (17 ноември – 30 декември). Тежките загуби на Западния фронт през март 1918 г. по време на германското Пролетно настъпление принуждават Великобритания да изпрати подкрепления от Египетския експедиционен корпус. Напредъкът на Антантата временно спира, като Алънби продължава офанзивата през септември с битката при Мегидо. Успешните пехотни битки при Тулкарм и Табсор създават пролуки във фронтовата линия на Османската империя, което позволява на Пустинния конен корпус да обгради пехотинците, сражаващи се при Юдейските планини, и да се сражава в битките при Назарет и Самах, превземайки Афула, Дженин и Тиберия. Египетският експедиционен корпус унищожава три османски армии по време на битките при Шарон, Наблус и моста Джиср ед Дамие, пленявайки хиляди войници и голям брой оборудване. Дамаск и Алепо са превзети в последвалата гонитба, преди Османската империя да приеме условията на Мудроското примирие на 30 октомври 1918 г., слагайки край на Синайско-Палестинската кампания. Установени са Британски мандат в Палестина и Френски мандат в Сирия и Ливан, които да администрират новопридобитите територии.