На 18 септември 1944 г. българската армия преминава в оперативно подчинение на командващия Трети украински фронт маршал Фьодор Толбухин. Пред българската армия, вече като част от силите на съветския Трети украински фронт, е поставена задачата да осигури левия фланг на Червената армия, т.е. да разгроми противниковите сили в остатъчна Сърбия и Вардарска Македония – с цел да прекъсне пътя за отстъпление на Група армии „Е“ от силите на Вермахта, дислоцирани в Гърция. От 8 до 14 октомври 1944 г. българските войски провеждат настъпателната Нишка операция, като част от Белградската операция, навлизайки в отново на територията която са заемали в периода от 1942 г. до август 1944 г. БА побеждава обединените сили на 7-а СС доброволческа планинска дивизия Принц Ойген и на руския охранителен корпус, след което овладява Ниш. По време на настъплението, Югославската народна освободителна армия има указание да се отнася към българите като към окупационни сили, т.е. да ги провокира. По този начин, под политическия натиск на Тито, след повторното освобождение на Вардарска Македония и Поморавието, Втора и Четвърта български армии са принудени да се изтеглят повторно в старите предели на Царство България, като само Първа българска армия е оставена в разпореждане на командването на Трети украински фронт на територията на остатъчна Сърбия – за по-нататъшно участие във войната. Първа българска армия преминава през Белград, придвижвайки се на позиции на север към Унгария – на река Драва.