България привлича погледите и на Антантата, и на Централните сили, със стратегическото си положение на Балканите и защото има силна армия. Ако тя се включи на страната на Централните сили, Сърбия ще бъде окончателно разгромена. Това може да повлияе на невключилите се все още Гърция и Румъния. Така ще се осъществи връзка по суша с Османската империя. Ако България застане на страната на Антантата, тя ще прекъсне връзката на Германия и Австро-Унгария с Османската империя, ще има възможност да овладее проливите и така ще се осигури връзката с Русия по море. Така австро-германският блок ще може да бъде разгромен по-лесно. Ето защо Антантата силно иска да привлече България на своя страна. През пролетта на 1915 след началото на Галиполската операция членът на английския кабинет и министър на финансите Лойд Джордж се среща на два пъти с Панчо Хаджимишев, български пълномощен министър в Лондон. Той обещава на България присъединяване на част от Южна Добруджа, Източна Тракия до линията Мидия-Енос и безспорната зона в Македония и твърди, че с подобни възгледи в английското правителство са Аскуит и Чърчил. В същото време външният министър Едуард Грей е доста по-въздържан и официална нота от името на Антантата е връчена на българското правителство едва на 29 май 1915 г. Предложенията в нея за териториални придобивки след евентуална победа обаче са оценени като недостатъчни, несигурни и дошли в лош момент. Те не са съгласувани нито с Гърция, нито със Сърбия, които остро протестират, а българското правителство отлага отговора на нотата и моли за разяснения. На 14 септември 1915 Антантата връчва повторно предложение, но то почти не се отличава от първото, но вече е много късно. На 9 септември правителството и цар Фердинанд са обявили мобилизация и макар че в манифеста се казва, че тя не е насочена към никой от съседите на България, всички се досещат, че българската армия се отправя на запад.