Първите бели, които споменават племето са Луис и Кларк през 1805 г. Те записват името им като „Куспеларс (Coospel-lars)“ и пишат, че племето наброява около 1600 души. Дейвид Томпсън е първият търговец, който посещава района. Той построява два търговски поста в долината на Кларкс Форк, а през 1809 г. построява Калиспел Хаус на източния бряг на езерото Панд Орей и Салиш Хаус близо до Томпсън Фолс в Монтана. Малко след търговците пристигат мисионерите. През 1844 г. е построена първата римокатолическа мисия на река Панд Орей в земите на долните калиспел. През 1854 г. е построена и мисията Сейнт Игнасиус в долината на река Флатхед и горните калиспел и по-голямата част от долните калиспел се преместват близо до нея. Католическите мисионери не само покръстват по-голямата част от племето, но и въвеждат земеделието, което измества постепенно традиционното сезонно събиране на храни. На 16 юни 1855 г. горните калиспел, кутенаите и флатхед подписват договор с губернатора на територията Вашингтон Айзък Стивънс. С договора се отнема от племената общо 12 806 000 акра земя и се създава резерватът Флатхед в Мишън Вали в Монтана. През 1887 г. правителството заповядва на долните калиспел да напуснат земите си и да се преместят в резервата Флатхед. По това време долните калиспел са разделени на две основни групи. Едната група отива в резервата, но другата отказва и настоява за свой резерват в собствената им страна. През 1914 г. правителството отстъпва и създава резервата Калиспел (4629 акра) за тях на река Панд Орей. Днес горните калиспел и по-голямата част от долните калиспел живеят в резервата Флатхед. Малцина други живеят в резервата Колвил. Останалите живеят в резервата Калиспел.