כתוצאה מהקרבות במגנטה ובסולפרינו, השיגו הכוחות הצרפתים והפיימונטים שליטה בלומברדיה ועמדת עליונות על אוסטריה, שמצדה הצליחה להגן על אזור "המבצר המרובע", בו ארבעה מבצרים: בוורונה, בלגנו, בפשיירה ובמנטובה. ביצורים אלו, זוועות קרב סולפרינו, האפשרות של התערבות גרמנית במלחמה, והסיכוי שפיימונטה תצבור כוח רב מדי, הביאו את נפוליאון לחתום על הסכם שלום עם אוסטריה ב-11 ביולי 1859, שסיים את מלחמת העצמאות השנייה של איטליה. קאבור היה נרגז מתנאי ההסכם והגיש את התפטרותו למלך ויטוריו אמנואלה השני, שחתם על ההסכם בשל אי-יכולתה של פיימונטה ללחום באוסטריה לבדה. על אף התפטרותו, חש קאבור ביטחון בכוחו ובכוחה של פיימונטה, בעיקר מכיוון שחלק מסעיפי הסכם השלום, כמו שיקום כוחם של שליטי טוסקנה ומודנה, לא יצאו לפועל. יורשו בתפקיד היה אלפונסו פררו לה מרמורה.