Pocházel z anglického rodu dlouhodobě usazeného v Irsku, byl synem bohatého velkostatkáře Stephena Rice, který vlastnil majetek v hrabství Munster. Studoval v Cambridge a poté působil jako právník, s podporou svého tchána hraběte z Limericku vstoupil do politiky, v letech 1820-1839 byl členem Dolní sněmovny za stranu whigů (za město Limerick neúspěšně kandidoval do parlamentu již v roce 1818). Brzy se zařadil k předním liberálním řečníkům a stal se uznávaným odborníkem na problematiku Irska a ekonomické záležitosti. Krátce byl státním podsekretářem vnitra (1827-1828), v Greyově vládě byl státním podtajemníkem na ministerstvu financí (1830-1834). Krátce před demisí Greyovy vlády byl v létě 1834 ministrem války a kolonií, od roku 1834 byl též členem britské a irské Tajné rady. V Melbournově vládě byl lordem kancléřem pokladu (ministr financí; 1835-1839), v této funkci se musel potýkat s řadou problémů a kritici mu vyčítali, že se příliš věnuje detailům, ale chybí mu schopnost širšího pohledu. Když v srpnu 1839 rezignoval, stal se terčem kritiků celé vlády. V letech 1835 a 1839 neúspěšně kandidoval na post předsedy Dolní sněmovny, nakonec byl v roce 1839 povýšen na barona a přešel do Sněmovny lordů. V Horní sněmovně se nadále zúčastňoval debat k finanční a irské politice. V době hladomoru v Irsku ve 40. letech 19. století investoval značné částky do rekultivace zemědělství, čímž se dostal do finančních problémů. Mimo politické funkce byl kurátorem Národní galerie (1835-1839), členem Královské společnosti (1841) a prezidentem Statistické společnosti (1845-1847). V rodném Limericku byl již za svého života velmi populární, byl mu zde postaven monumentální pomník.