Quan Letònia va obtenir la seva independència el 1918, Pīpiņa començà la seva participació activa en afers socials i polítics. Fou un dels fundadors del Partit del Centre Democràtic i va ser triada per a formar part del seu Comitè Central, la primera dona triada com a membre del cos central de govern d'un partit. El 1919 fou escollida regidora a l'Ajuntament de Riga i va començar a treballar en temes com el beure en públic i temes al voltant de les dones i els nens. Va ser designada membre de la Comissió de subministraments i va parlar en nombrosos esdeveniments sobre temes de la dona. Al voltant de 1922, es va incorporar a la Lliga Nacional de la Dona de Letònia i aquest mateix any, la Lliga es van unir al Consell Internacional de Dones (CID). In 1925, Pīpiņa es va convertir en presidenta de la Lliga, que organitzava obres de caritat, com la fundació d'una escola bressol, el funcionament d'una biblioteca, l'establiment d'escoles dominicals, i l'organització de cursos educatius de costura per a les dones. L'organització també proporcionava assessorament jurídic gratuït a les dones, la qual cosa Pīpiņa creia que era part de l'objectiu organitzatiu d'unir les dones, educar-les per obrir les generacions futures i ajudar-les a desenvolupar un esperit nacional.