Cuvântul „gay” cunoaște o mare răspândire și popularitate în a doua jumătate a secolului al XX-lea, în special după evenimentele de la Stonewall care au dat un nou avânt mișcărilor de emancipare. Etimologia termenului este neclară. John Boswell sugerează că ar fi apărut în context homoerotic încă din secolul al XIII-lea, în poezia trubadurilor provensali. Cert este că acest cuvânt de origine franceză a fost folosit timp de secole cu sensul de „vesel, voios, vioi”. Totuși, în engleza secolului al XIX-lea, „gay” suferă o mutație semantică negativă, care introduce și o nuanță sexuală. „Gay” ajunge să însemne „destrăbălat, libertin”. La începutul secolului al XX-lea, în cercurile homosexualilor britanici, cuvântul devine un fel de parolă secretă, pentru ca astăzi să fie folosit pe scară largă, cu conotații predominant pozitive și, în plus, să fie împrumutat de numeroase alte limbi. În afară de faptul că e scurt și ușor de reținut/pronunțat, cuvântul mai are două avantaje importante. Spre deosebire de „homosexual”, nu face referire explicită la sexualitate, evitând astfel prejudecata curentă conform căreia, pentru persoanele gay, sexualitatea ar fi mai importantă decât pentru restul lumii. Pe de altă parte, gay este numai acea persoană care-și asumă conștient orientarea homosexuală. Astfel, termenul câștigă în precizie, referindu-se la o categorie mai restrânsă de indivizi și punând accentul pe identitate, pe ansamblul personalității, nu pe niște acte sexuale disparate.