Släkten Stuart inkom till Sverige med bröderna, generalkrigskommissarien Hans (Johannes) Stuart (död 1618) samt översten och hovmästaren Anders Stuart den äldre (död 1640). Hans Stuart som efter sin ungdom i Frankrike och Tyskland, tillfångatogs av danskarna i Varberg och hölls som krigsfånge tills staden intogs av svenskarna under Nordiska sjuårskriget. Han fördes av dem till Uppsala, där han fick bördsbrev från kung Jakob VI av Skottland utfärdat 1579 12/10 i Edinburg och vapenbrev med vapenförbättring (hjärtskölden i det nuvarande vapnet) 1585 14/6 på Holyroods slott i Edinburg, som påvisade att han tillhörde ätten Stuart. Han inträdde därefter i svensk tjänst, och blev först ryttmästare i Erik XIV:s sold, sedan kammarjunkare hos hertig Karl av Södermanland, överste för ett regemente som Stuart själv hade värvat i Skottland, och sist generalkvartermästare, general-krigskommissarie och generalmönsterherre. Av huvudmannen fick han tillåtelse att föra ättens vapen - tre silverstjärnor på blått fält - men med tillägget att tre stjärnor skulle föras också på hjälmen. 1582 förlänades han skattehemman i Södermanland, och bytte dessa mot frälsehemmanet Hedenlunda i Vadsbro socken. Johan Stuarts hustru Brita Eriksdotter tillhörde ätten Soop och hennes mor Månesköld af Seglinge. Deras dotter Märta blev stammoder för ätten Didron.