Недуго по изласку из затвора, 1940. године, био је постављен за секретара Окружног комитета СКОЈ-а за Ваљево, а нешто касније и за члана Окружног комитета КПЈ за Ваљево. Априла 1941. године, након напада cила Oсовинe на Југославију, заједно са групом другова је отишао у правцу Ужица, са циљем да као добровољци ступе у Југословенску војску. У војску нису били примљени, а убрзо је уследила и капитулација, па су били заробљени од стране Немаца и затворени у згради Ужичке гимназије. Успели су да пресеку бодљикаву жицу и побегну, а потом и да се врате у Ваљево.