Рат се, међутим, наставио и наредних година. Нимфејски споразум је показао да ни Латини и Никејци нису у стању уништити свог противника. Још једна од одредби споразума тицала се Давида Комнина, дотада Хенриковог вазала, који је нападао територије Никеје. Латински цар морао се одрећи пружања помоћи пафлагонијском владару. Теодор је тако крајем 1214. године добио одрешене руке да анектира све земље западно од Синопе. Никеја је добила излаз на Црно море. Теодор је такође остао слободан да настави рат против Селџука. Никеја је консолидовала своју источну границу у наредним година,а. Непријатељства између Никејског и Латинског царства избила су поново након смрти Теодора Ласкариса. Власт у Никеји преузео је Јован III Дука Ватац, против кога су устала Теодорова браћа, Алексије и Исак. Ласкариси су затражили и добили помоћ латинског цара. Ватац, међутим, односи победу у бици код Поиманенона, након чега заузима латинске територије у Малој Азији, гарантоване Нимфејским споразумом.