На основу привилегија гарантованих од српских владара из династије Немањића, Дубровачка република је основала своју колонију у 13. и 14. веку. Најстарији помен Јањева је из 1303. године када барски надбискуп Марин Петров Жаретић описује село у оквиру католичке жупе. Сматра се да су најстарији насељеници били Срби, Албанци и Саксонци (немачки рудари Саси), а након доласка Дубровчана постало је стално насеље. Досељеници из Дубровника су били најразноврснијих социјалних слојева: знаменити људи, трговци, рудари, обућари... Тумачење имена села је двојако, по првом име села долази од места Јањина на полуострву Пељешцу који је био у склопу Дубровачке републике, а по другом од речи за дрво тополу-јања. Падом Новог Брда и доласком Турака 1455. године развија се као типично оријентално насеље. Међутим и за време Османске власти Дубровчани су сачували велике привилегије у насељу, и поред тога долази до стагнације у развоју насеља. Према барском надбискупу Марину III Бицију у Јањеву је 1610. године живело 200 православних, 180 исламских и 120 католичких домова. Након Хабзбуршко-турског рата 1683—1699. године и ратовања на стране “братске“ хришћанске војске, и услед пораза аустријске војске, а плашећи се турске одмазде, католичко становништво заједно са Србима и делом Албанаца напушта ово подручје у Великој сеоби Срба. После одласка католичког становништва по изворима из 1722. године у Јањеву је било је свега 10 католичких домова са око 80 чланова. Одласком старог католичког становништва досељава се ново хрватско становништво из дубровачких колонија Ново Брдо и Кратово у Македонији, као и становништво из Босне и јужне Хрватске. Овим је делимично ублажен демографски губитак хрватског становништва с' краја 17. века.