По казивању Јовице Аврамовића, адвоката из Врања после ослобођења од Турака 1878. године Врање је постало највећи град на граници између ондашње Србије и Отоманског царства. У Врање су, по службеној дужности, долазили многи стручни кадрови из Србије. Истовремено, Турци су у Врање слали своје службенике вишег ранга како би се политички односи између двеју држава нормализовали. Тако је Турска акредитовала трговинског конзула са седиштем у Врању. Турски Конзул био је човек високог образовања који је поред дипломатских дужности, волео да се бави спортом - тенисом. У то време, у Врању није било никаквих спортских терена. На свој захтев добија одобрење тадашњих власти да може себи да изгради тениско игралиште на простору садашње Цркве Свете Тројице, што и он чини, те прва лопта „белог спорта“ почиње да лети на том игралишту негде око 1903. године. Долазе затим Балкански ратови и Први светски рат. Да би се рекреирали, Немци и Аустријанци су на месту где je данас дечије игралиште у градском парку изградили себи тениско игралиште по свим прописима.