Az ókori ikonográf és régészeti adatok, illetve a belső-ázsiai történeti anyag és a néprajzi analógiák áttekintése alapján nem valószínű, hogy a dunántúli, hátsó szélcsatorna-nyílású hosszú furulyát a honfoglaló magyarság keletről hozta volna magával. Az adatok összességében arra engednek következtetni, hogy a honfoglaló magyarság körében a kaukázusi és belső-ázsiai perem-, illetve a kelet-európai és dél-szibériai nyelv- és ajakrésfurulya-típusok lehettek elterjedve, amely furulyatípusokat csak a 17–18. században kezdték el kiszorítani a Balkánt és a Kárpátokat érintő makedoromán/vlach vándorok által elterjedő magrésfurulya-típusok.