Дві третини босняків Санджака походить з різних регіонів Чорногорії, які вони покинули, після того, як Османська імперія в 1687 році втратила Которську затоку. Тенденція продовжувалась в Старій Чорногорії і після 1711 року через вбивства навернених до ісламу осіб («istraga poturica»). Ще один фактор, який посприяв міграції босняків у Санджак зі Старої Чорногорії — це еміграція православного населення Санджака до Сербії та Габсбурзької монархії (Воєводини) двома окремими хвилями, спочатку близько 1687 р., а згодом у 1740 р., залишивши, при цьому, регіон знелюдненим. У 1878 році тільки 20 босняцьких сімей залишилися в Нікшичі, а в таких містах, як Колашин, Спуж, Грахово вже не було жодної особи даної етнічної групи. У 1912 році Чорногорська армія примусово перевела близько 12 000 босняків та албанців у християнство в районах Південного Санджака та Метохії після того як захопила ці землі у турків під час Балканських війн. Практично всі новонавернені, за винятком кількох сімей, знову прийняли іслам у 1913 році, коли під тиском міжнародної громадськості було оголошено, що їм дають свободу сповідувати віру, яку вони оберуть. Останній великий міжетнічний інцидент стався в 1924 році під час різанини в селах Шаховичі та Павино-Полє (нинішній муніципалітет Бієло-Полє в Санджаку), коли чорногорські селяни вбили сотні босняків через вбивство іншими місцевого чорногорського героя.