Rozkaz byl vydán v období probíhajících těžkých bojů na západě SSSR po sérii těžkých porážek, které vedly k zajetí několika stovek tisíc sovětských vojáků. Kromě nařízení v něm Stalin rozebíral chování důstojníků, jednak těch, kteří po obklíčení svých jednotek vedli úspěšný boj s nepřítelem a probili se k vlastním jednotkám, jakož i případy zbabělosti a neschopnosti důstojníků, kteří opustili své jednotky a vzdali se nepříteli bez boje. V textu Stalin zmínil zbabělost generálů Kačalovova, Ponedelina a Kirillova, která však nebyla založena na pravdě. Kačalov, velitel 28. armády, padl při ústupových bojích. Ponedelin i Kirillov kryli ústup jiných jednotek a se ctí plnili rozkazy. Jejich zajetí bylo nezvratným důsledkem kritické vojenské situace. Nazývat jejich jednání zbabělostí proto nebylo vůbec objektivní. Sovětské velení předpokládalo, že se Kačalov vzdal. Jeho žena byla zatčena a poslána do tábora nucených prací. I přesto, že jeho tělo bylo identifikováno v roce 1944, nebyl zproštěn obvinění až do roku 1956. Rozkaz se zabýval i zbabělostí a neschopností důstojníků, která vede ke zbytečným ústupům nebo dezorganizaci jednotek. Účinnost rozkazu nebyla zpočátku příliš velká, v průběhu měsíce nacisté obklíčili a zajali několik set tisíc sovětských vojáků v bitvě o Kyjevský kotel. Jejich nejvyšší velitelé se nevzdali, ale padli v boji nebo při pokusech o probití se k vlastním jednotkám.