După înfrângerea Revoluției Maghiare de la 1848, majoritatea reforme adoptate de guvernul revoluționar maghiar au fost revocate, iar Ungaria a trecut sub o administrație militară condusă de generalul Haynau. Kálmán Tisza a emigrat în străinătate, trăind timp de un an și jumătate ca refugiat. Deși contrarevoluția a pus capăt guvernării într-un stil parlamentar al Ungariei, ea nu a distrus semințele plantate de acele reforme. În 1859 și 1860, după ce a observat sprijinul popular maghiar acordat italienilor în timpul Războaielor Austro-Italiene, Austria a început să adopte o serie de reforme politice în Ungaria pentru a evita repetarea evenimentelor de la 1848. În această perioadă Kálmán Tisza a început să obțină funcții politice din ce în ce mai înalte. În 1860 i s-a refuzat numirea în postul de comite al comitatului Bihor, dar în 1861 a fost ales vicepreședinte al Camerei Reprezentanților. A făcut parte din Partidul Rezoluției condus de contele László Teleki, iar după sinuciderea lui Teleki la 7 mai 1861 Tisza a preluat pentru o scurtă perioadă conducerea partidului. Timp de zece ani, începând din 1865, Kálmán Tisza și Kálmán Ghyczy au fost conducătorii organizației Balközép. Tisza a participat, ca membru al Parlamentului, la negocierile cu împăratul Franz Joseph I care au condus la adoptarea compromisului austro-ungar. El s-a opus compromisului negociat de Ferenc Deák și a elaborat un așa-numit program Bihar la 2 aprilie 1868. Compromisul austro-ungar a restaurat „integritatea constituțională a Ungariei”, cu excepția competențelor de apărare și a relațiilor externe.