A partir dels successos del 2 de maig de 1808 el poble espanyol es va aixecar en armes contra els invasors francesos. Aquests pensaven que, vist el comportament dels seus governants, no seria difícil vèncer al poble. Després del revés que van sofrir els francesos a la Batalla de Bailèn, el mateix Napoleó Bonaparte va intervenir en persona per dirigir la guerra. Mentrestant, el Regiment va partir de Cartagena passant per València i Madrid amb direcció a Saragossa per auxiliar al general José de Palafox en el primer setge que va sofrir la ciutat, i van aconseguir vèncer les tropes franceses comandades pel general Jean-Antoine Verdier. El Regiment va expulsar de les trinxeres als francesos, que van abandonar el setge el 25 d'agost. Poc després Napoleó es va presentar amb cent mil soldats i va vèncer les tropes espanyoles, entre elles el Regiment Voluntaris de Castella, que en aquest moment estava sota el comandament del mariscal de camp Felipe Augusto de Saint-Marcq. En aquesta derrota, que va tenir lloc a Tudela el 1808, el Regiment va sofrir un duríssim revés en ser-li arrabassada pels francesos la Bandera Coronela del Regiment, que va ser portada com a trofeu al Museu dels Invàlids de París. El 1809 se li va encomanar al regiment la defensa de Tejares, prop de Saragossa, on va defensar cases i convents, com el de Sant Agustín, amb tal bravesa que, malgrat haver estat vençut, fet presoner per les tropes franceses comandades pel general Jean Lannes i posteriorment deportat a França, va adquirir per primera vegada l'àlies de «L'Heroi» que figura en el seu escut. Aquest «motiu», com es diu en la vida militar als sobrenoms més adequats de les unitats per les seves accions de guerra, li va ser concedit al regiment per la Junta Suprema Central, situada a Cadis, com a premi a la seva actuació en el Segon Setge de Saragossa. Aquestes dades les va referir el capità d'infanteria Antonio Gil Álvaro el 1893.