Composta principalment per escandinaus durant els primers 150 anys, la guàrdia va començar a veure's augmentada per angles i saxons després de la invasió d'Anglaterra pels normands. En aquell temps, un gran nombre d'anglosaxons i danesos havien emigrat a l'Imperi Romà d'Orient per la Mediterrània. Una font registra més de cinc mil nòrdics, que haurien arribat en 235 naus. Els que no entraven al servei de l'imperi solien assentar-se al mar Negre, però els que ho aconseguien eren tan vitals per als varegs que des d'aleshores se'ls anomenava comunament "Englinbarrangoi" ("anglovaregs"). De fet, tenien tal capacitat que van ser capaços de lluitar contra els normands comandats per Robert Guiscard a Sicília i al sud d'Itàlia, que ja havia intentat sense èxit envair els Balcans. Van jugar així un paper clau durant la conquesta normanda de la Itàlia meridional.