La monarquia merovíngia va ser la que més eficaçment va completar el procés, encara que la discussió del seu dret va poder ser empresa eficaçment per Carles Martell, un alt dignatari de la cort que governava en la pràctica i que va sostenir, amb suport del Papa, el seu millor dret al tron mitjançant la "legitimitat d'exercici", provada en la defensa del regne franc amb el seu triomf enfront dels musulmans a la batalla de Poitiers. Els carolingis van aconseguir teixir una dinastia al , però el Sacre Imperi va romandre com una institució electiva, en què es van anar succeint diverses dinasties al llarg de l'edat mitjana i l'edat moderna (Otonians, Hohenstaufen, Habsburg), sense que fos descartable la irrupció de la candidatura un candidat extern (Alfons X el Savi, Francesc I de França, que no obstant no van aconseguir l'elecció). A França, els Capets van aconseguir mantenir la successió masculina ininterrompuda fins a la crisi que va suscitar la Guerra dels Cent Anys, en un moment en què els pretendents a la corona no invocaven un millor dret per carisma o dots personals, sinó un millor dret dinàstic.