Amb els esdeveniments de març de 1964, es va iniciar l'últim període en el qual l'exèrcit va regir les destinacions del País. Entre 1964 i 1974, l'anomenada "línia dura" de l'Exèrcit va extingir a poc a poc les garanties democràtiques, a més de prohibir eleccions per a càrrecs executius estaduais, nacional, i en municipis importants. En l'auge de l'anomenada Guerra Freda, amb l'oposició formal anul·lada, militants d'esquerra van recórrer a l'escamot. El període de major repressió política va ocórrer durant el període Médici, conegut com a "anys de chumbo", en el qual l'oposició armada va ser derrotada. El descontentamento de part de la població causat pel desgaste natural d'anys de poder ditatorial, sumat a la primera Crisi del petroli del 1973, es va reflectir en la derrota del partit de l'exèrcit en les grans cabdals, i principals estats, en les eleccions per al Senat del Brasil en 1974. La crisi de credibilitat generada pels assassinats del periodista Vladimir Herzog i del sindicalista Manuel Fidel Fill, entre altres, en una època en què l'oposició armada ja es trobava hi ha molt eliminada; més la pressió per Democràcia exercida pel president americà Jimmy Carter, van donar a la "ala moderada" de l'exèrcit, liderada pels generals Geisel i Golbery, més força per a vèncer la resistència de l'ala dura en relació a un procés d'obertura, encara que lent i gradual.