Midt i april blev han kommandør for 6. brigade, en stilling, som han næppe fuldt ud var voksen. Han var en tapper og energisk soldat, men nervøs og febrilsk, var altid bange for at komme for sent og satte stedse sine reserver alt for tidlig ind. I slaget ved Fredericia kæmpede hans brigade glimrende i de Mezas avantgarde, men man mærkede ikke stort til Ræders føring; han blev dog udnævnt til oberst umiddelbart efter slaget.