Da hunnerne omkring 370 angreb alanerne og derefter de greutungiske goter nord for Sortehavet, blev det signalet til et voldsomt opbrud blandt stammerne nord for Donau. Store grupper af alaner trak mod sydvest fra området omkring Don, og nogle af dem blev hyret som hjælpetropper af goterne, og deltog sammen med dem i krigen mod romerne 377-382. Efter krigen fik disse alaner, der var værdsatte som ryttere, lov til at bosætte sig i den romerske provins Pannonia Valeria i det nuværende Ungarn. På den måde blev de naboer til vandalerne, og skønt alanerne var iransk-talende, opstod der alligevel tætte kontakter mellem de to folk, måske fordi de begge baserede deres militær på rytteri. De hasdingske vandaler boede på den store ungarske steppe (også kendt som pusztaen) - et udstrakt græsningsområde for heste og kvæg. Dette græsningsområde var imidlertid også blevet opdaget af hunnerne. De først kendte hunner i området kom med Uldin omkring år 400, og selv om der i begyndelsen var tale om forholdsvis små grupper, kunne vandalerne slet ikke matche hunnernes overlegne våbenteknik, der var baseret på ryttere med kompositbuer. Hunnerne var helt afhængige af store græsningsarealer til deres heste og kvæg, og skønt den ungarske steppe var langt mindre end stepperne nord for Sortehavet og videre østpå, så havde den fordelen af at være umiddelbar nabo til de herligheder, der befandt sig på den anden side af grænsen til Romerriget. Heather anslår, at den ungarske steppe kunne ernære omkring 15.000 hunniske krigere og deres familie og dyr.