Po prevratu 1918 je bil izvoljen v Narodni svet za slovenske dežele in Istro ter postal predsednik Narodnega sveta v Celovcu. Narodna vlada ga je na svoji prvi seji 1. novembra 1918, imenovala za komisarja za Koroško (po plebiscitu se je pred maščevalnim pogromom Nemcev vrnil v Slovenijo) ter ga poslala v Narodni svet SHS ter v začasno Narodno skupščino v Beograd, kjer je nato v glavnem tudi živel. 1920-1925 je bil glavni urednik dnevnika Slovenec. Leta 1925 je bil na listi SLS izvoljen za poslanca, 2. junija 1936 je bil izvoljen v glavni odbor JRZ in za enega od treh njegovih tajnikov; tajnik glavnega odbora JRZ je bil do 12. januarja 1938. Leta 1936 je bil izvoljen za senatorja, 1941-1945 je prebil v Beogradu, kjer je med nemško okupacijo ustanovil posebno socialno pisarno za podporo v Srbijo izgnanih Slovencev, ki jim je pomagala, da so se lahko vračali domov. Gestapo ga je zaradi tega leta 1942 za več mesecev zaprl in mu ukinil pisarno. Po osvoboditvi oktobra 1944 je nekaj časa župnikoval v Zemunu.