На початку Першої світової війни повітряний компонент британської армії складався з п'яти ескадрилей — однієї ескадрильї аеростатів спостереження і чотирьох ескадрилей літаків. Корпусом командував бригадний генерал сер Девід Гендерсон. 13 вересня 1914 року британська військова авіація була вперше використана для аерофотознімання. Але справжньої ефективності британські пілоти здобули лише тоді, коли забезпечили бездротовий зв'язок у ході боїв біля гряди Обер 9 травня 1915 року. З розвитком техніки та літальних апаратів до 1918 року фотографічні знімки могли бути зроблені вже з висоти близько 15000 футів, над якими працювало понад 3000 фахівців декодування та розшифровки. Протягом усієї війни британські льотчики не використовували парашути, хоча парашут "Calthrop Guardian Angel" зразка 1916 р. був офіційно прийнятий саме після закінчення війни. Водночас, до цього часу парашути використовувались аеростатами вже три роки.