Тільки частина лордів-засідателів були професіоналами, решта отримували пости як члени урядової партії в обмін на політичну підтримку. Тому від них не очікували більшої участі, ніж підписувати папери, що проходили через їхні кабінети (все офіційне діловодство велось у 3-х примірниках). Так, за міністерства лорда Норта, за часів Американської війни за незалежність, тільки два з семи членів комітету були моряками. За подібної бюрократії тим більше важливими були енергійні голови та секретарі, які знають справу, які часто вели всю поточну роботу. Наприклад, голова Військово-морського комітету з 1778 до 1780 року Чарльз Мідлтон, до часу Трафальгара сам став Першим лордом.