Aj napriek otvorenej fašistickej ideológii a antikomunizmu, zachoval počas vojny relatívnu neutralitu, nikdy neuzavrel otvorené spojenectvo s fašistickým Nemeckom a na východný front odišla iba dobrovoľnícka Modrá divízia. Po skončení 2. svetovej vojny sa u niektorých predstaviteľov protihitlerovskej koalície objavila myšlienka vojensky odstrániť aj frankistický režim. Podporoval to hlavne Sovietsky zväz. USA a Veľká Británia to odmietli a priklonili sa k politickej izolácii Španielska. Zo Španielska odišli zahraniční diplomati, krajine bolo odmietnuté členstvo v OSN, bolo odmietnuté členstvo v NATO a začalo ekonomické embargo. Spojencami Španielska v tomto období ostali Vatikán, Portugalsko, Argentína. Dôležitá bola hlavne ekonomická podpora Argentíny, kde vtedy vládol Juan Domingo Perón, juhoamerický štát poskytol hlavne významnú potravinovú pomoc. Spojenectvo potvrdila návšteva manželky argentínskeho prezidenta - Eva Perónová navštívila Španielsko v roku 1947. Zmena postoja voči Španielsku prišla s udalosťami studenej vojny - vznik komunistických štátov v strednej a východnej Európe, prevzatie moci komunistami v Číne, kórejská vojna. Západ pod vedením USA pragmaticky ponúkol Španielsku spojenectvo, roku 1953 bol uzavretý medzi USA a Španielskom Madridský pakt a roku 1959 prezident Eisenhower Španielsko navštívil. V rokoch 1959 až 1973 dosiahlo tiež Španielsko pod Francovou vládou výrazný ekonomický rozkvet (tzv. El Milagro económico español).