מרלבורו הגשים את תוכניתו באמצעות שילוב של הונאה אסטרטגית וניהול מוצלח. לאחר שצעדו לאורך 400 קילומטרים מארצות השפלה, החלו כוחות הברית להילחם מול הפרנקו-בוואריים באזור הדנובה. ההיתקלות הגדולה הראשונה אירעה ב-2 ביולי 1704, כאשר מרלבורו והנסיך לודוויג מבאדן הסתערו על שלנברג (Schellenberg). ב-13 באוגוסט הנחיל מרלבורו, ביחד עם המפקד האימפריאלי הנסיך אויגן מסבויה, תבוסה ניצחת בקרב בלנהיים לכוחותיהם של מרשל טאלאר והנסיך הבוחר של בוואריה. המערכה נחשבת לאחת המרשימות ביותר בתקופה שקדמה לנפוליאון, וידועה בזכות התכנון האסטרטגי שלה והשפעתה על המלחמה, שהתבטאה ביציאת בוואריה מהמערכה ושיבוש תוכניותיו של לואי הארבעה עשר לניצחון מוקדם. מרלבורו התבלט כאחד החיילים הטובים ביותר באותה תקופה לאחר נפילת לנדאו שעל הריין וטריר וטרארבאך שעל המוזל, וגם יריביו הטורים נאלצו להכיר בהצלחתו הרבה.