A Habsburg birodalom külügyi sikertelenségei a belső feszültségek felerősödését hozták. 1859-ben a Szárd–francia–osztrák háború és 1866-ban a porosz–osztrák–olasz háború (az utolsó harcok Pozsony környékén, Lamacsnál folytak) révén felszabadultak az észak-itáliai városok. Előbbi a Bach-korszak végét eredményezte, utóbbi pedig végül a kiegyezéshez vezetett. Az átmeneti időszakban az ún. Schmerling-provizórium előtt és alatt fogadta el Ferenc József az októberi diplomát (1860) és a februári pátenst (1861), amelyek azonban a magyarok ellenállásán elbukva (lásd az 1861-es országgyűlést) zsákutcának bizonyultak. Deák Ferenc húsvéti cikke után azonban megindulhattak a tárgyalások, melyek az 1866-ban elszenvedett vereséget követően az osztrák-magyar és a magyar–horvát kiegyezéshez vezettek.