A stratégiai légi hadműveletek tervezésének és végrehajtásának egyik, a második világháború után kifejlesztett elmélete, amely nagymértékben segítette a stratégiai légi hadműveletek célpontjainak meghatározását, a Warden által felvázolt ötgyűrűs modell, amely az ún. gravitációs pontokra "(centers of gravity)" épül. A rendszer gyűrűit (belülről kifelé haladva) a "vezetés", a "létfontosságú elemek", az "infrastruktúra", a "lakosság" és a "kiállított haderő" alkotják. Az elmélet szerint az optimális stratégiai légi hadműveleteknek az öt gyűrűből annyit kell támadni, amennyit csak lehet, hogy az ellenséges államot megbénítsák (vagyis képtelenné tegyék további hadműveletek végzésére). A gyűrűk fontosságát a helyzetük szemléltette: a legbelül található "vezetés" (politikai és katonai irányítás) esetleges megsemmisítése hamarabb megbénítja az ellenséget, mint pl. a lakosság elleni támadások. A Warden-féle modell, bár számos kritika érte, széles körben felhasználható, erre példa az iszlám terroristák elleni küzdelem: az amerikai műveletek egyszerre irányulnak a vezetés (ld. Oszáma bin Láden halála), a "létfontosságú elemek" (fegyverembargó, az iszlamisták vagyonának lefoglalása), az "infrastruktúra" (kiképzőtáborok, iszlamista weboldalak, búvóhelyek), a "népesség" (az iszlám terroristákat támogató népesség bizalmának megnyerése) és a "haderő" (tényleges harcosok megsemmisítése) ellen, igen gyakran a modern stratégiai légierő elemeinek (cirkálórakéták, műholdak, pilóta nélküli repülőgépek) bevetésével.