Приема монашество в манастира „Света Анастасия Узорешителница“. Живее в Букурещ, а по-късно три години в Янина при местния самостоятелен управник Али паша Янински. Получава копие на грамота от Синайския манастир, с която, представяйки се за протосингел, събира милостиня в Босна. В 1806 година с фалшива грамота на вселенския патриарх митрополит Калиник Дабробосненски го ръкополага за титулярен кратовски епископ. След като Калиник заминава за Цариград, Дабробосненската епархия се управлява от Венедикт, който се занимава със симония. Арестуван е от босненския везир за връзки с водача на Сръбското въстание (1804 – 1813) Караджордже Петрович, но е освободен с подкуп. Бяга в Славония на австрийска територия и се опитва да накара австрийските власти да съдействат за организиране на въстание в Босна. През септември 1807 година митрополит Стефан Карловацки му предоставя убежище в манастира Бешеново. В началото на 1808 година отива в Белград, където поддържа връзки с руския дипломат Константин Родофиникин и получава руски паспорт. На 17 април отива в австрийския Земун, а по-късно се установява във френска Далмация и търси помощ губернатора Огюст Мармон за организиране на въстание в Босна.