На разсъмване на 17 октомври 2-ра рота на 220-и сапьорен батальон на Вермахта, състояща се от 250 войници под командването на лейтенантите Вендлер и Шрайнер, тръгва с камиони от Ставрос и обгражда от три страни Долно и Горно Крушево. Почти всички жители на двете села са арестувани. Жителите не бягат, тъй като дотогава няма прецедент на масови разстрели от страна на германските окупационни власти. Напротив след разгрома на Драмското въстание в края на септември, значителен брой гръцко население бяга от българските репресии в германската окупационна зона на запад от Струма. Германските войници събират мъжкото население от 16 до 60 години. Жените и децата са събрани в училищата, а след като мъжете са отведени им е позволено да вземат със себе си каквото могат да носят и да отидат в селата Кастри и Кучос. В 9 часа след сигнал с ракета започва избиването на мъжкото население. В Горно Крушево оцеляват 17 души над 60 години, сред които местният свещеник, учител и ловец, а в Долно Крушево - 10. Те са използвани за погребване на убитите. Всички здания, освен църквите са изгорени. Убитите са между 207 и 230 души.