За време своје каријере, неке од Галтунгових изјава и теорија биле су подложне критици. 2007. године чланак Бруса Бауера објављен у магазину Градски журнал и накнадни чланак из фебруара 2009. Барбаре Кеј у часопису Национална објава су критиковали неке од Галтунгових изјава. Оба аутора су критиковала Галтунгово мишљење да је комунистичка Кина била „репресивна у одређеном либералном смислу“. Мао Цедунг је био „бескрајно либералан када је видео из других перспектива да либерална теорија није никад схваћена“ јер је Кина показала да „цела теорија о томе шта је отворено друштво мора бити преписана, такође и теорија о 'демократији'- и требаће много времена пре него што запад буде вољан видети Кину као главног учитеља у таквим предметима.“ Аутори су такође критиковали Галтунгову опозицију мађарском отпору против совјетске инвазије 1956. године, као и његов опис 1974. Александра Солжењицина и Андреја Сахарова као „прогањане елитне личности“. Оба, горе поменута чланка, наводе да је он сугерисао да би уништење Вашингтона била фер казна за амерички арогантан поглед себе као „модела за све друге“. Бауер је додатно тврдио да је Галтунг најбоље описан као „доживотни непријатељ слободе“. Међутим, Галтунг је назвао нападе од 11. септембра „криминалним политичким насиљем“.