Осамдесетих година, Албанци на Косову су тражили да Социјалистичка Аутономна Покрајина Косово добије статус конститутивне републике са правом самопоредељења до отцепљења, почевши са немирима 1981. године. Етничке тензије између косовских Албанаца и Срба трајале су током читаве деценије, што је довело до раста противљења политичких вођа Срба високој аутономији покрајина и неефикасном систему консензуса на федералном нивоу, који су виђени као препреке остваривању интереса Срба и Југословена да живе у јединственој држави. У таквим околностима као политички вођа у Србији појавио се Слободан Милошевић 1987. године. Милошевић на челу Савез комуниста Србије је са присталицама републичког јединства у Србији преузео контролу у аутономним покрајинама Косово и Војводина, а Милошевићеви партијски истомишљеници Савеза комуниста Црне Горе узели власт и у Црној Гори 1989. године. Јачање Милошевића у Србији и присталица јаке средишње власти у Југославији у Црној Гори, изазвало је снажно противљење политичких вођа у Словенији и Хрватској, који су се залагали за демократизацију, али и разградњу Југославије у времену промена Револуцијама 1989. у средњој и источној Европи.