Крсташки рат против Турака познат је под називом "Дуга војна". Српски деспот је, уз Јанка Хуњадија, био један од предводника крсташке војске која, крећући се римским Царским друмом, наноси поразе муслиманима код Алекинца и Ниша и продире до Једрена и Софије. Турци су затворили Трајанову капију те је војска кренула на исток, између планине Балкан и Средње Горе, одакле је пут водио ка Пловдиву. Међутим, кланце су по тешкој зими браниле најспособније турске војсковође. Због зиме, несташице хране и јаког отпора, крсташи су одлучили да се врате. Касим-бег је кренуо да их гони, али је поражен код Софије. Турци су поражени јануара 1444. године на Куновици између Пирота и Ниша. Издао их је управник Тесалије, Турахан-бег, кога је потплатио Ђурађ. Крајем јануара крсташи стижу у Београд. Ђурађ је покренуо преговоре са турским султаном који су завршени успешно. Сегединским миром повратио је државу коју је изгубио и то чак и већу него 1439. године; припао јој је и Голубац. На подстицај папског кардинала Јулијана Ћезаринија, угарски краљ одбацио је споразум и наставио је рат са Турцима. Ова друга фаза крсташког рата против Турака позната је као Варнински крсташки рат и завршена је поразом Јанка Хуњадија у бици код Варне новембра 1444. године. Након Дуге војне, Стефан Вукчић Косача вратио је Ђурђу територије које је заузео након пада Смедерева. Двојица владара заједно су ратовала против босанског краља Стефана Томаша. Доњу Зету Млечани су одбили да врате. Сребреница до 1448. године прелази из руку босанског владара у руке српског више пута. Коначно, од 1448. године је у саставу српске државе.