En els anys que van culminar en la Setmana Tràgica, va haver-hi diversos actes de violència per part dels anarquistes i obrers que van prendre el camí de la militància violenta. El 25 de maig de 1910, en un esforç per interrompre les celebracions que marcaven el primer centenari de la Revolució de Maig, un anarquista va donar una bomba a un nen perquè la plantés endins d'una catedral de Buenos Aires, però la bomba va explotar abans d'hora i el menor va morir i un altre va perdre els dos braços. El 28 de juny 1910 una altra bomba va explotar dins del Teatre Colón i 20 civils van resultar ferits, i com a conseqüència el Senat i la Cambra de Diputats van aprovar un projecte de llei que imposava la pena de mort per a aquells anarquistes responsables de morts. El 9 de juliol 1916, un anarquista va intentar assassinar a trets el president Victorino de la Plaza. L'atemptat va tenir lloc mentre el president argentí atenia a la capital argentina una desfilada militar durant les celebracions que marcaven el primer centenari de la independència argentina. El 9 de febrer de 1918, es van produir violentes vagues en algunes de les principals ciutats de l'Argentina; per la qual cosa tropes de l'exèrcit van ser enviades a les zones de disturbis després que centenars d'anarquistes sabotegessin les vies de ferrocarrils i cremessin carros carregats de blat. Els militants simpatitzants de la Revolució russa fins i tot editaven i repartien un diari entre els soldats que rebien instrucció militar obligatòria.