Però aquesta situació era insostenible per als revolucionaris. Manuel Belgrano va ser derrotat a Vilcapugio i Ayohuma pel que va haver de retrocedir fins a la Quiaca. El nord tornava a estar en perill i l'exèrcit peruà iniciava contactes amb el governador de Montevideo capità general Gaspar de Vigodet per coordinar les seves operacions ulteriors. A l'oest Cuyo estava amenaçat, ja que Xile va ser envaït per les tropes de Lima i presa de conflictes interns que el portarien al desastre de Rancagua. Paraguai es mantenia autònom, no s'implicava a la guerra i fins i tot mantenia contactes comercials amb Montevideo. En el front oriental l'amenaça d'una invasió portuguesa estava vigent. Montevideo ja tenia una guarnició que duplicava l'exèrcit que l'assetjava (ja sense esperança de fer-la caure) i José Gervasio Artigas sublevava la campanya oriental promovent la defensa de la Província d'Entre Ríos i la de Corrientes. I per sobretot, a la península Ferran VII tornava al tron, i preparava una gran expedició a curt termini, on el Riu de la Plata era l'objectiu principal i el control de Montevideo era la clau del seu èxit.