בשנת 1894 פרצה מלחמת סין-יפן הראשונה. במהלך המלחמה, אף על פי שקיסר גואנג סו היה סמכות השליט הריבוני של אימפריית צ'ינג, לעיתים קרובות התעלמו ממנו גורמים רשמיים ובמקום זאת שלחו את אנדרטאותיהם לצה שי לאישוריה. בסופו של דבר נוצרו שתי קבוצות של תזכירי מועצה גדולה, האחת עבור הקיסר והשנייה עבור הצעותיה של הקיסרית, נוהג שנמשך עד שהדבר לא היה נחוץ יותר עקב האירועים בסתיו 1898 (רפורמת מאה הימים). בעקבות התבוסה של האימפריה של צ'ינג והסכמת הכפייה על פי תנאי אמנת שמונוסקי, קיסר גואנג סו הביע את רצונו להתנער מההסכם. הקיסר וממשלת צ'ינג התמודדו עם השפלה נוספת בסוף 1897, כאשר האימפריה הגרמנית השתמשה ברציחות של שני כמרים במחוז שנדונג כתירוץ לכיבוש מפרץ ג'יאוז'ואו, מה שגרם ל"מרוץ אחר ויתורים" מצד מעצמות זרות אחרות.