A franciák hosszú időn át nem igazodtak a katonai taktika változásához, pedig 1302 júliusa, a Courtrai-nál a flamand gyalogosoktól elszenvedett vereség bizonyította, hogy nem csak lovasságra van szükség. Később ők is növelték gyalogosaik számát, és egyre gyakrabban indultak csatába gyalog a lovasok is. II. János 1356-ban, a Poitiers-i csatában adta ki a franciák számára addig merőben szokatlan parancsot lovagjainak a gyalogos harcra. Ezt a király skót parancsnoka, William Douglas javasolta, arra hivatkozva, hogy a lovak védtelenek az angol íjászokkal szemben, és ha lovasaikat levetik, azok a nehéz páncélban nem tudnak ismét felállni. Párhuzamosan ezzel a gyalogosokat és íjászokat egyre gyakrabban ültették lóhátra a csatákon kívül, hogy megnöveljék mozgékonyságukat, különösen a fosztogató akciók során.