I sine to perioder som utenriksminister førte Malmesbury en forsiktig, konservativ politikk. Hans vennskap med den senere Napoleon III medvirket til at Storbritannia raskt aksepterte Napoleons beslutning om å utrope seg selv til keiser i 1852. Men dette forhindret ham ikke fra å føre en ganske østerriksk-vennlig politikk under krisen som ledet til den østerriksk-sardinske krig i 1859. Malmesbury var særlig bekymret over oppførselen til Camillo di Cavour, og at et lite land som Piemonte var i stand til å true den europeiske freden.