Споменик палим борцима Босанске Крајине спада у дио опуса Антуна Аугустинчића који настаје за вријеме и након Другог свјетског рата и којег карактерише социјалистички реализам. Прихватање овог умјетничког правца везан је за ратни дио Аугустинчићеве биографије. Наиме, Аугустинчић је и прије рата имао лијеву политичку оријентацију, а доласком рата у југословенске крајеве овај скулптор јесени 1943. године одлази у партизане, и готово истодобно улази у врх комунистичке партије. Након нешто више од пола године бива послат у Москву, што је био и вријеменски период када је прихватио иконографију соцреализма. Јер, осим одређених дипломатских дужности, главни разлог одласка Аугустинчића у Москву је била припрема вајара за скулпторске задатке који су тек предстојали — у самом средишту соцреалистичке умјетности. Но Аугустинчић као већ формирани умјетник и као припадник струје у вајарству која означава кулминацију реализма започетог 70-их година 19. вијека, мало је тога могао да научи од тадашњих водећих совјетских вајара као Вучетић, Меркуров или Федјаков. Стога, како истиче историчарка умјетности Љиљана Колешник: