Během polsko-sovětské války se na vyšších postech v Polsku diskutovalo o osudu zemí Litvy a Běloruska. Ve hře byly dvě koncepce: federalistická a anexetistická. Podle Józefa Piłsudského mělo být centrum Poláků v těchto zemích ve Vilně, zatímco Minsk měl sloužit jako kulturní centrum Bělorusů. Hlava státu volala po ústupku v otázce běloruské kultury, ale nepřijala žádné opatření k iniciativě vzniku běloruské státnosti. Již během války nižší vrstvy běloruské společnosti odráželo znovuzrození polské politiky vůči těmto zemím. Při prvním plánu byly předloženy protiklady náboženské, národní i kulturní.