Když se po porážce Rakouského císařství Pruskem v bitvě u Hradce Králové začaly obrysy rakousko-uherského vyrovnání konkretizovat, očekávali čeští a jiní federalističtí politici, že tato ústavní dohoda bude předložena ke schválení zemským sněmům, což se nakonec nestalo. Český zemský sněm i Moravský zemský sněm získaly ve volbách v lednu 1867 federalistickou většinu. Většina na Českém zemském sněmu přijala prohlášení, ve kterém se odmítla podílet na "nezákonném shromáždění nějaké západní polovice říše". Vláda na to reagovala brzkým rozpuštěním sněmů a vypsáním nových zemských voleb v březnu 1867. V nich díky nátlaku na zejména šlechtické představitele nabyly oba sněmy centralistickou většinu, která už neodmítala obeslání užší Říšské rady a souhlasila s projektem rakousko-uherského vyrovnání. V květnu 1867 byla opět svolána Říšská rada (nyní již jen jako užší Říšská rada, tedy bez Uherska), která vyrovnání schválila. Koncem roku 1867 pak Říšská rada odsouhlasila komplex ústavních zákonů (tzv. prosincová ústava), které definovaly Předlitavsko jako více centralizovaný, liberální stát.