Alfred de Vigny va néixer el 27 de març de 1797 a Loches en una família aristocràtica. El seu pare va ser un veterà de la Guerra dels Set Anys, la seva mare, vint anys menor, era una dona de caràcter fort, inspirada per Jean-Jacques Rousseau, que es va encarregar personalment de l'educació de Vigny en els seus primers anys. Igual que per a totes les famílies nobles de França, la Revolució Francesa va disminuir les seves condicions de vida considerablement. Després de la derrota de Napoleó a Waterloo, va tornar la monarquia a mans de la Casa dels Borbons, sent nomenat rei Lluís XVIII, el germà de Lluís XVI, el 1814; Vigny es va associar a la companyia aristocràtica de "Maison du Roi". Des de sempre atret per la literatura, i versat en història francesa i bíblica, va començar a escriure poesia. Va publicar el seu primer poema el 1820. Més endavant va publicar un poema narratiu titulat "Eloa" el 1824 sobre el tema llavors popular de la redempció de Satanàs, i un recull d'obres el 1826 titulat "Poèmes antiques et modernes". Tres mesos després, va publicar la novel·la històrica "Cinq-Mars". Amb l'èxit d'aquests dos volums, Vigny es va convertir en l'estrella de l'emergent moviment romàntic, encara que d'aquest rol seria aviat desplaçat pel seu amic Victor Hugo. Es va establir a París amb la seva jove núvia britànica, Lydia Bunbury, amb qui es va casar a Pau el 1825.