У квітні—травні 1093 року, через відмову нового київського князя Святополка Ізяславича надати половцями викуп за мир та ув'язнення ним половецьких послів, половці вирушили війною проти Русі й взяли у облогу місто Торчеськ. Святополк разом із кузенами — чернігівським князем Володимиром Мономахом та переяславським князем Ростиславом Всеволодовичем вирішив дати бій нападникам, але 26 травня зазнав поразки на річці Стугна. Після перемоги половці продовжили облягати Торчеськ й перекрили воду торкам, які оборонялися в місті. Захисники вислали посланців до Святополка з проханням допомогти харчами, але той не зміг доставити їх до обложених. Після 9-тижневого стояння під Торчеськом половці розділили свої сили надвоє — одна частина залишилася під містом, а інша рушила до Києва. Святополк спробував спинити їх, але 23 липня був вщент розбитий на річці Желянь. Після звитяги половці знову об'єднали свої сили під Торечськом, мешканці якого 24 липня того ж року здалися нападникам від голоду і спраги. Половці спалили місто, а його мешканців забрали як здобич до своїх кочів'їв у Половецькій землі.