Веће количине изотопа 137-{Cs}- су доспеле у околину путем надземних нуклеарних проби, након чернобиљске катастрофе те после катастрофе у јапанској нуклеарној централи Фукушима. Код свих надземних проба атомског оружја, испуштена радиоактивност изотопа 137-{Cs}- износила је 948 бекерела. Укупна количина 137-{Cs}-, која се ослободила након чернобиљске несреће имала је активност од око 85 -{Bq}-. На то треба додати активност од око 47 -{Bq}- коју је емитовао изотоп 134-{Cs}- и 36×1015 -{Bq}- путем изотопа 136-{Cs}-. Путем радиоактивних падавина, многа подручја широм Европе су загађена радиоактивним цезијумом. Изотоп 137-{Cs}- се нарочито накупља у гљивама које могу разграђивати лигнин те тако имају лакши приступ калијуму од биљака и на тај начин и до хемикалија које су сличне цезијуму. То се посебно односи на гљиве -{"Xerocomus badius"}- (познату као "костањевка") и -{"Boletus erythropus"}- које су познате као "сакупљачи цезијума", док например сродна врста камењара -{"Boletus edulis"}- показује доста слабу активност прикупљања цезијума. Узрок високе загађености цезијумо за обе наведене врсте гљива је због пигмента њиховог клобука (Бадион А и Норбадион А), који могу комплексирати цезијум. У гљиви камењари нема ових деривата пулвинске киселине. Угрожене су и дивље животиње које једу гљиве. Тачан обим загађења цезијумом зависи од доспеле количине путем падавина и способности земљишта да веже цезијум и омогућавајући тако биљкама да дођу до њега.