Az új rezsim legfőbb sikerei külpolitikai és hadászati jellegűek voltak: a hódításokat megtartva békét kötöttek Poroszországgal és Spanyolországgal, Hollandiában pedig vazallus bábállamot (Batáviai Köztársaság, holland: "Bataafse Republiek") hozott létre. Ezek a sikerek azonban nem a hiteltelen politikusok, hanem a hadsereget vezető tábornokok népszerűségét növelték. 1796-ban egy különösen tehetséges tábornokra, Napoléon Bonaparte-ra bízták a Habsburgokkal szemben álló itáliai hadsereget, és ő a következő évben teljes győzelmet aratott: elfoglalta Itáliát, és ezzel az első koalíció felbomlott. Az állam az itáliai hadjárat (1796–1797) hódításaiból erőt merített, az Itáliából elrabolt kincsekkel valamelyest stabilizálta az államkincstárat, de Franciaországba hurcolta VI. Piusz pápát is. A győzelem ugyanakkor nem a párizsi politikusoknak, hanem Napoléon Bonaparte-nak szerzett dicsőséget. A rezsim szerencséjére ő a következő évben Egyiptom meghódításának a kalandjába vágott bele. A vállalkozás teljes kudarcnak bizonyult, Napóleon a katonáit hátrahagyva menekült vissza Franciaországba, de az ország még így is benne látta azt a hiteles politikust, aki ténylegesen stabilizálni tudja az államot.