У травні 1944 року радянська влада провела масштабну депортацію кримських татар з півострова, а вже в червні 1944 року — також вірмен, греків та болгар; німців було виселено ще в серпні-вересні 1941 року. Таким чином у 1944 році в спустошеному Криму залишилося 406 443 жителі, з них 87 657 українців (21,57 %). У Крим замість депортованих згодом почали заселяти українців (зокрема, виселені з українських земель, які відійшли до складу Польщі) і росіян. За планом Державного Комітету Оборони СРСР від 12 серпня 1944 року до Куйбишевського району Криму було переселено з Української РСР 3 023 родини (10 379 осіб), проте через брак місць для поселення 700 родин невеликими групами були розселені в інших районах Криму. Втім, кількість переселених українців могла насправді бути вищою, оскільки за планом на півострів було переселено багато жителів з Кубані, Ставропілля та Вороніжчини, на яких проживала значна частка етнічного українського населення попри те, що адміністративно ці краї були включені до РСФРР. Значна кількість переселенців через складні умови життя протягом наступних декількох років повернулася з Криму додому.