Po rozpade Rímskej ríše kresťanské umenie nezaniklo ale ďalej stavalo na antickej tradícii. Kým v Byzantskej ríši sa umenie od vlády cisára Justiniána I. vyvíjalo samostatným byzantským štýlom, na Západe prešlo do tzv. predrománskeho umenia. Významnými prúdmi boli napr. ostrogótska Milánska škola, či vizigótska škola. Na severe to zase bolo umenie karolínskej renesancie a obdobie otonskej renesancie. Od 10. storočia sa európske umenie (a najmä kresťanské) vyvíjalo pod taktovkou románskeho štýlu. Ťažkopádnosť románskeho umenia a monumentalitu nahradila v 12. storočí ľahká gotika, ktorá bola založená na ozdobnosti a štíhlosti. Typické sú pre ňu lomené oblúky, klenuté rebrá a vertikalizmus. Bežné boli rozety, fiály a chrliče. Gotika následne v Európe trvala až do príchodu renesančného umenia a v niektorých oblastiach (napr. Stredná Európa) doznievala až do 16. storočia