До устанка 1863. године није дошло у Русији, већ у Пољској, а он се проширио и на Литванију и Белорусију. Последњи устанак у Пољској, Новембарски устанак, угушио је Иван Паскјевич 1831. године. Пољска је након 1849. године подељена између Русије, Аустрије и Пруске. Док су у пруским и аустријским деловима Пољаци ослобођени кметске зависност, у Пољском краљевству (под влашћу Русије) настављено је обеземљавање ситних поседника. Развој индустрије, саобраћаја и трговине касни у руским деловима Пољске. Шљахта је након 1830. године лишена својих важнијих привилегија. Крајем 1850-их година у Пољској попуштају царске стеге. То доприноси оживљавању националног покрета. У Варшави су 1860. године одржане јавне манифестације. Цар је одбио захтеве пољских патриота; на манифестацијама је дошло до пуцњаве у којој је било и мртвих. Национални покрет се дели на „беле“ (умереније) и „црвене (радикалне). Црвени су се определили за устанак.