Велику улогу одиграли су и у Другом светском рату, како у свету, тако и у Југославији. Курир-илегалац (пратизански или партијски курир) био је у периоду Другог светског рата у редовима партизанског покрета посебна врста везе преко које се до средине 1943. године, када Народноослободилачка војска постаје боље опремљена захваљујући помоћи Савезника, скоро искључиво командовало у редовима Народноослободилачке војске и Партизанских одреда Југославије. Курири су били веза између свих постојећих тела у оквиру партизанског покрета. Због заначаја порука које су преносили, за курире су бирани или они за које је непријатељ тешко могао поверовати да им се поверавају задаци од изузетног значаја, као што су деца или изузетно вични и способни појединци који су по правилу морали бити веома лојални Партији и Покрету. Курир се морао снаћи у свакој ситуацији, како на слободној тако и на окупираној територији. У циљу преношења поруке која је могла бити писмена или усмена курири су користили сва расположива превозна средства, крећући се врло често пешке по забаченим и недоступним крајевима. Предаји поруке претходила је провера система лозинки на тзв. „јавкама” односно пунктовима. Обављање курирског позива било је једно од најтежих задужења у редовима партизанске војске, јер је и ако позадинско, било скопчано са константним излагањем ризику од хапшења, мучења и смрти. Због тога је курирски позив, како за време тако и после рата често апострофиран као онај који се доводи у везу са највећим опасностима. Сећање, како на страдале, тако и на преживеле курире имало је после 1945. посебно место у разним свечаним и пригодним приликама када су евоциране успомене на борбу и страдања из времена Другог светског рата.