Као председник, није се толико истицао и користио се мање ауторитативном политичком тактиком за разлику од свог претходника Кеконена; истицано је да је уздржавањем од многих председничких повластица тако започео ново поглавље у историји финског парламентаризма. Што се тиче спољних односа првенствено са Совјетским Савезом, ту је задржао Кеконенову линију добросуседских односа све до његова распада 1991. године.