Створивши перші державні інститути, Польща відразу ж вплуталася в збройні конфлікти із німцями — за Познань та Верхню Сілезію, з чехами — за Тешинську Сілезію, з українцями — за Львів і всю Східну Галичину, з литовцями — за Вільно, з більшовиками — за Білорусь. На початку березня 1919 року поляки почали наступ на Білорусь — зайняли Пінськ, перейшли річку Ясельда, оволоділи Новогрудком, Барановичами, Лідою та Вільно, а в серпні зайняли Мінськ та Бобруйськ. 26 травня 1920 року Червона Армія почала наступ на Україну і в Білорусі, а в липні 1920 року розгортається наступ військ Михайла Тухачевського в Польщі. На думку Леніна, захоплення Польщі мало призвести до встановлення там радянської влади і викликати революцію в Німеччині. Мова йшла про те, «"щоб через труп білої Польщі"» принести на багнетах революцію в Німеччину, а потім і в інші країни Європи, щоб врешті-решт «"напоїти червоних коней із Сени та Марни"». Іншими словами, мова йшла про більшовизацію всієї Європи, що в ситуації загального хаосу після закінчення Першої світової війни виглядало цілком реальним. Командувач Західним фронтом Тухачевський віддав наказ: «"На багнетах ми принесемо трудящому людству щастя і мир. Вперед! На Захід! На Варшаву! На Берлін!"»