Видання Емського указу 1876 року унеможливлював та уніфіковував жанровість, публікації документів та художніх творів українських видань відповідно до російських правописних норм. «Киевская старина» перебувала під цензурою, адже видання безцензурних приватних часописів дозволялось лише в Москві та Санкт-Петербурзі. Сприяв цьому таємний радник Михайло Юзефович, який наполіг на тому, щоб «Киевская старина» стала підцензурним виданням. Через це кожне видання номера потребувало схвалення київського цензора. На першому етапі цензор добився заборони вживання літери «і», замінюючи її на «и». Редакція відмовилась від публікацій українських документів, пам'яток літератури та фольклору, адже заборонялось цитування оригіналів. 1887 року російські цензори намагалися викорінити будь-яке українське слово з видання. Була заборона на видання окремих відбитків видання. Заборонялась передплата та реклама галицьких часописів. Російська цензура до «Киевской старины» ставилась прискіпливіше, аніж на інші видання імперії.