Un testimoni excepcional sobre l'ús de "vexillum" i gonfanons en el període preheràldic és el "Liber Maiolichinus", una epopeia llatina que narra la croada pisanocatalana de l'any 1113-1114 cabdellada per l'arquebisbe de Niça Pere II i el comte de Barcelona Ramon Berenguer III contra Al-jaza’ir al-Sharquiya li-l-Andalus (les Balears musulmanes). En aquesta epopeia llatina, a part de ser el primer document històric en què apareixen els termes "Catalunya" i "català", es documenta la presència massiva de banderes -"vexillum", plural "vexilla"-.&lt;ref name="MENENDEZ-2004/115"&gt;Menéndez Pidal 2004, pàg. 115&lt;/ref&gt; Un altre testimoni documental indirecte de l'emblemàtica de les banderes en el període preheràldic l'ofereix "De captione Almerie et Tortuose", una crònica llatina que narra la croada contra al-Mariyya (l'Almeria musulmana) de l'any 1147, acabdillada per l'emperador Alfons VII (1105-1157) i en la qual participaren Ramon Berenguer IV de Barcelona i Guillem VI de Montpeller. Segons l'heraldista aragonès Faustino Menéndez Pidal de Navascués, els emblemes d'aquests personatges ja es devien veure tant en la croada contra al-Mariyya com també en la gran parada triomfal que preparà l'emperador Alfons VII a Toledo el 1154.