Profundament catòlic, es va distingir en moltes ocasions en la lluita contra els hugonots. Va participar en la Massacre del dia de Sant Bartomeu i va animar la monarquia a mantenir-se ferma contra els rebels. La seva hostilitat envers els favorits del rei, i envers els protestants el va portar en diverses ocasions a distanciar-se d'Enric III, però es va negar a unir-se a la Santa Lliga de París. Amb l'arribada d'Enric IV, es va mantenir neutral durant un temps abans d'unir-se al seu partit i lluitar per ell. De fet, inicialment havia encoratjat la candidatura de Carles II de Borbó, Cardenal de Vendôme, al tron de França, però finalment va unir-se al rei, que el va nomenar ambaixador extraordinari a la Santa Seu per negociar una reconciliació amb l'Església. Més tard, va ser enviat a lluitar contra el duc de Parma. Però Lluís va morir als 56 anys pocs dies després de la presa de Cambrai.