El 16 de novembre del 1820 Iturbide va sortir de la capital rumb a les muntanyes de l'actual Estat de Guerrero. Els enfrontaments militars van ser favorables a les forces insurgents de Zapotepec i Tlatlaya. El 10 de gener del 1821 Iturbide va enviar una carta a Guerero oferint-li l'indult i una aliança, però el cabdill va declinar la proposta. Paral·lelament Iturbide va enviar cartes als caps militars de Michoacán i del Bajío, als bisbes de Puebla, Guadalajara i la mitra de Valladolid. El bisbe de Guadalajara, Juan Ruiz de Cabañas va recolzar amb vint-i-cinc mil pesos la campanya. Iturbide va realitzar un nou apropament a Guerrrero, aquest cop amb resultats positius. Es va segellar un pacte de pau mitjançant l'Abraçada d'Acatempan el 10 de febrer del 1821. El 23 de febrer es va proclamar el Pla d'Iguala. Unides les forces militars d'ambdos bàndols, es va formar l'Exèrcit Trigarante. Tot i que sembla que Apodaca participava tàcitament al "Pla de la Profesa", els successos no van ser del tot favorables per a ell. La unió de Iturbide amb Guerrero va ser durament criticada i en conseqüència, Apodaca va haver de declarar a Iturbide fora de la llei. El clergat i la classe aristòcrata de la Nova Espanya que s'oposava a la Constitució de Cadis, va donar suport moral i econòmic al moviment independentista. Al mes de juny, Apodava va ser rellevat del seu lloc, de forma interina per Francisco Novella, doncs s'esperava l'arribada de Juan O'Donojú. Quan el nou Cap Polític Superior de la Nova Espanya va prendre el seu lloc, es va donar compte del fort suport que tenia Iturbide i no va tenir més remei que firmar els Tractats de Córdoba al mes d'agost. L'Exèrcit Trigarante va entrar de forma triomfal a la Ciutat de Mèxic el 27 de setembre del 2821, consolidant així, la consumació de la Independència de Mèxic.