מאמצים לרכוש או לבנות אניות מחופות שריון נוספות לא צלחו על אף מאמציו הכבירים של בולוק. רכישתן לא הייתה צעד שנשקל אי פעם ברצינות, שכן לצי המלכותי לא היה אכפת למסור את כל אחת מספינותיו למדינה זרה. נחתמו חוזים עם מספנות פרטיות הן בבריטניה והן בצרפת לבניית אילי ניגוח על פי מפרטים של הקונפדרציה, אך לא ניתן היה להסוות את ייעודם האמיתי. לפיכך, בשל העובדה שאספקתם הפרה את חוקי הנייטרליות, יידעו נציגי האיחוד את הממשלות המקומיות על דבר קיומם. לזמן מה בחרה ממשלת בריטניה לעצום עין על המתרחש, אך ניצחונות האיחוד בגטיסברג ובויקסבורג גרמו להם לשקול מחדש את עמדתם. ב-5 בספטמבר 1863 שיגר שגריר ארצות הברית, צ'ארלס פרנסיס אדמס מסר לשר החוץ, לורד ג'ון ראסל, ובו יידע אותו שהראשונה מבין האניות מחופות השריון עומדת לעזוב את המספנה בבריטניה וש"יהיה זה מיותר מבחינתי לציין בפני כבוד הלורד שמשמעות הדבר הוא מלחמה". הספינה לא הורשתה להפליג ובהמשך נתפשה על ידי הצי המלכותי. כאשר הסכימה ממשלת צרפת במפורש ללכת בעקבות מדיניותה של בריטניה בנוגע לצפון אמריקה, בוטלו כל החוזים.