Третият кръстоносен поход не постига основната си цел – възвръщането на Йерусалим, но е успешен в останалите аспекти, защото християните в Леванта отново си стъпват на краката. Повечето от завоюваното от Саладин след битката при Хатин е върнато. Преди да замине, Ричард се съгласява да подкрепи Конрад Монфератски като крал на Йерусалим вместо Ги дьо Лузинян, който е изгубил доверието на бароните. Почти веднага обаче Конрад е убит от асасини и тази скоропостижна смърт създава скандален слух, че именно Ричард е поръчал кървавата разплата. Изабел се жени за Анри, граф на Шампан и става кралица на Йерусалим, а Ги дьо Лузинян получава Кипър. Може да се смята, че мюсюлманите получават дипломатическа победа с приемането на един договор, според който кръстоносците приемат да са само мирни посетители на Йерусалим. Много от рицарите действително се покланят на Божи гроб, получили гарантиран достъп от Саладин, но самият Ричард отказва, след като не е успял да изпълни клетвата си. Походът увеличава кръстоносната страст в Европа, но и стимулира реакцията на мюсюлманските княжества, като поляризирането между двете религиозни доминации расте още повече. Неуспехът на похода довежда до скорошни планове за провеждането на следващ кръстоносен поход.