Политичка каријера Љубодрага Ђурића нагло је прекинута после његовог излагања на Шестом конгресу КПЈ, у Загребу, новембра 1952. године. Иако је на Конгрес дошао у својству делегата и члана ЦК КП Србије, те није планирао да се јави за реч, а уз то му је Тито саопштио одлуку да ће га предложити за чланство у ЦК КП Југославије, четвртог дана Конгреса је ипак иступио. Он је у свом излагању изнео критику на рачун руководећих људи у Партији, споменуо занемаривање нижих партијских кадрова, отворивши питање морала и „"пољуљаних етичких принципа"“, алудирајући и на свој лични сукоб са Петром Стамболићем. Своје излагање Ђурић није успео да заврши, већ је уклоњен са говорнице и одмах одведен у затвор загребачке УДБЕ, где је задржан 20 дана, а затим је пребачен у београдску „Главњачу“, где је провео још 22 дана. По сопственом признању, последњи је затвореник који је изашао из „Главњаче“, јер је убрзо потом срушена.