Кроз цео 14. век француски су краљеви настојали да прошире свој утицај на читаво своје краљевство на штету територијалних имања племства. Наишли су на велик отпор при покушају заплене имања енглеских краљева у јужној Француској, што је изазвало почетак Стогодишњег рата, који је трајао до 1453. године. У раним фазама рата енглеска је страна под водством Едварда -{III}- (вл. 1327–1377) и његовог сина Едварда, Црног Принца (умро 1376.), бележила низ великих успеха победом у бици код Кресија и код Поатјеа, освајањем града Калеа и контролом великог дела француске територије. Неред који је настао на територији под француском контролом у првим је годинама рата готово уништио Француско краљевство. Почетком 15. века Француска још једном долази до руба пропасти, али у касним 1420-им војни успеси Јованке Орлеанке (умрла 1431.) доносе коначну победу француских краљева над Енглезима и освајање енглеских поседа у јужној Француској 1453. године. Цена у људским животима била је врло висока, француско становништво на крају рата било је бројно преполовљено у односу на почетак рата. Ипак, рат је имао позитиван учинак на енглески национални идентитет, пошто је допринео спајању разних локалних идентитета у енглески национални идеал. Рат с Французима припомогао је и формирању националне културе у Енглеској, која се одвојила од француске културе. Пре избијања рата француска је култура имала доминантан утицај у Енглеској. Рана фаза Стогодишњег рата обилежена је доминацијом енглеских стрелаца дугим луком, и појавом топа на бојном пољу код Кресија 1346. године.