Sisällissodan jälkeen hän palveli 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jolla on myöhemmin ollut nimet Jääkäripataljoona n:o 2, Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona hän kuului pataljoonan konekiväärikomppaniaan ja 12. syyskuuta 1918 alkaen 3. komppaniaan. Rauhalliseen eloon tyytymättömänä hän erosi armeijasta 22. maaliskuuta 1919 ja liittyi Viron vapaussotaan Panssarijunadivisioonan suomalaisen pataljoonan adjutantiksi ja Panssarijuna 3:n konekivääripäälliköksi. Viron vapaussodassa hän otti osaa Mustjoen, Menzenin (Möniste) ja Rosenhofin (Vana Roosa) taisteluihin. Hän haavoittui Mustjoella 28. huhtikuuta 1919. Viron vapaussodan loputtua ja Viron armeijasta vapauduttuaan hänen mielensä teki edelleen taistelutantereille ja hän liittyi 30. kesäkuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan ja toimi täydennyspataljoonan koulutusupseerina Sortavalassa 23. heinäkuuta 1919 - 23. elokuuta 1919 välisen ajan. Mutta toiminnan miehenä häntä eivät koulutustoimet kiinnostaneet vaan hän liittyi Pohjois-Inkerin vapaajoukkoihin 28. elokuuta 1919 ja hänet sijoitettiin ensin rykmentin adjutantiksi ja 28. syyskuuta 1919 alkaen rykmentin konekivääriupseeriksi ja 18. maaliskuuta 1920 alkaen 1. konekiväärikomppanianpäälliköksi. Vapaajoukoissa hän otti osaa Kirjasalon, Lehtokylän, Sahannotkon, Lukkarinmäen, Lempäälän, Grusinan ja Raasulin aseman taisteluihin. Vapaajoukoista hän erosi 14. kesäkuuta 1920.