El 1813, després de la Batalla de Leipzig, s'havia foragitat Napoleó definitivament de l'àrea de parla alemanya. L'experiència de les Guerres Napoleòniques havia popularitzat el nacionalisme, en donar-li una base popular i un enemic simbòlic en forma de França i l'ordre napoleònic. Després de la derrota definitiva de Napoleó i el Congrés de Viena, el continent va trobar un sistema d'equilibri de forces, l'anomenat «sistema Metternich», sota hegemonia vienesa però on cobraven importància creixent els Estats del nord de l'actual Alemanya. El Congrés de Viena va consolidar un model polític reaccionari, amb monarquies absolutes que legitimarien la repressió de moviments revolucionaris. Alhora, la rivalitat entre Prússia i Àustria per l'hegemonia al centre europeu ("Mitteleuropa") va impedir que es pogués concretar la idea nacionalista d'un gran Estat que aglutinés tots els territoris i ciutadans de parla alemanya, mentre que el Regne Unit i Rússia temien l'aparició d'una nova potència unificada que representés un perill per les seves zones d'influència.