Píseň se rozšířila po roce 1792 po dobytí Tuilerijí a po sesazení krále Ludvíka XVI. Stala se hymnou ozbrojených sansculotů, nejradikálnější složky městské chudiny, a zařadila se rovnocenně mezi jiné revoluční písně jako je Ah! ça ira nebo Marseillaisa. Zpívala se a tancovala během poprav okolo gilotiny. Originální text se vyznačuje sarkastickým popisem osudu krále a královny Marie Antoinetty, kteří mají v písni posměšné přezdívky "Monsieur Veto" a "Madame Veto" (v narážce na jejich ustavičné využívání práva veta proti rozhodnutím revolučního Zákonodárného shromáždění.