До самого нормандського завоювання гускерли залишалися головною бойовою силою англосаксонської армії. За короля Едуарда гускерли активно використовувалися для гарнізонної служби у ключових областях королівства. Хоча за військовою міццю дружина гускерлів у багато разів переважала національний англосаксонський спротив фірд та військо тенів, через незначну численність гускерлів вона практично ніколи не використовувалась як самостійна бойова одиниця. Більша частина гускерлів загинула під час битви під Гастінгсом 1066 року, а решта емігрували з Англії після приходу до влади Вільгельма I Завойовника. Частина гускерлів перейшла на службу до візантійського імператора й брала участь у війнах з норманами Південної Італії.