Štěpán se hned po nástupu dostal do konfliktu s uherským královstvím, které za právoplatného župana považovalo Vukana. Vukan se spojil s aristokracií, která nepřála Štěpánově probyzantské politice a naopak by se ráda opírala o Řím. Roku 1202 byl Štěpán Vukanem sesazen za pomoci vojska uherského krále Imricha I. (1196–1204), který se na oplátku od té doby tituloval mj. jako "král Srbska". Krátce poté proběhla Čtvrtá křížová výprava, která připravila Vukana o podporu papeže Innocence III. (1198–1216), a roku 1203 vtrhl Štěpán s bulharským vojskem do Rašky a svrhl Vukana, kterému na přímluvu bratra Rastka, který mezitím přijal mnišské jméno Sáva, zůstala pouze Zeta (Černá Hora). 13. dubna 1204 byla křižáky dobyta Konstantinopol a Štěpán využil jednak pádu Konstantinopole, stejně jako zavraždění bulharského krále Kalojana († 1207), ve svůj prospěch. Proti Štěpánovi se tehdy začala utvářet koalice Latinů (křižáků), kteří se usadili v Konstantinopoli, a Uher. Možná také proto si Štěpán přivolal z Athosu na pomoc bratra Sávu, který se stal Štěpánovým pomocníkem. Roku 1216 se Štěpán zmocnil Vukanova území – Zety. V této době zaútočil na Srbsko latinský císař Jindřich Flanderský (1206–1216) a k tažení se chystal i uherský král Ondřej II. (1205–1235), se kterým Štěpán podle Sávova návodu začal vyjednávat. Nakonec oba panovníci uzavřeli mír a Jindřich přerušil tažení. Ondřej zakrátko zemřel (ještě r. 1216). Štěpán se poté rozhodl ještě více posílit své pozice sňatkem s vnučkou slavného benátského dóžete Enrica Dandola Annou (byzantská princezna Eudokia byla již někdy na přelomu 12. a 13. století zapuzena). Roku 1217 Štěpán obrátil v politice vůči Římu a ten záhy získal náboženský primát v Srbsku a to i přesto, že Sáva, županův hlavní rádce, proti latinizaci země protestoval, avšak prozatím bylo jeho úsilí marné, a tak odešel opět na Svatou horu Athoskou.