Pocházel z židovské rodiny z Pardubic, byl synem koželuha Moisese Krause (1782–1868), předáka židovské obce na pardubickém panství. Po gymnáziu absolvoval práva na Karlově univerzitě a po studiích konvertoval na katolickou víru, což mu umožnilo kariéru ve státní správě. Začínal jako praktikant u vojenského vrchního soudu ve Vídni (1846–1850), v hodnosti nadporučíka byl v roce 1850 přeložen do Mantovy, kde jako vojenský soudce vedl procesy proti účastníkům italské války za nezávislost. Za zásluhy obdržel v roce 1853 Řád Františka Josefa. V roce 1857 se vrátil do Vídně a působil u četnictva jako inspektor, ještě předtím získal v Itálii Řád železné koruny III. třídy (1856) a na základě toho obdržel rytířský stav (1858). V roce 1859 byl od četnictva převelen zpět k armádě a postupoval v hodnostech (major 1862, podplukovník 1865). V letech 1862–1864 byl pobočníkem ministra války hraběte Degenfelda. Zúčastnil se prusko-rakouské války v roce 1866 a na podzim téhož roku byl povýšen na plukovníka, jeho působení v armádě se ale odehrávalo především ve vojenské justici a administraci. Od roku 1874 byl zástupcem přednosty vojenské kanceláře císaře Františka Josefa I. a v roce 1877 dosáhl hodnosti generálmajora.