V južnej Európe vytvorila koalícia katolíckych mocností vedená španielskym kráľom Filipom II. spojenectvo s cieľom napadnúť osmanské námorné sily v Stredozemnom mori. Ich víťazstvo nad osmanskou flotilou v bitke pri Lepante (1571) bolo prekvapivou ranou pre obraz osmanskej neporaziteľnosti. Historici však dnes zdôrazňujú symbolický a nie striktne vojenský význam bitky, pretože do šiestich mesiacov od porážky bola postavená nová osmanská flotila s 250 plachtami vrátane ôsmich moderných galérií, pričom lodenice v Istanbule predviedli novú loď každý deň vo výške stavby. V rozhovoroch s benátskym ministrom osmanský veľkovezír poznamenal: „Pri dobytí Cypru od vás sme vám odrezali jednu z paží; pri porážke našej flotily ste si iba oholili bradu.“ Osmanské námorné zotavenie presvedčilo Benátky, aby v roku 1573 podpísali mierovú zmluvu, a Osmani boli schopní rozšíriť a upevniť svoje postavenie v severnej Afrike. Čo sa však nedalo nahradiť, boli skúsení námorní dôstojníci a námorníci. Bitka pri Lepante bola pre osmanské námorníctvo oveľa škodlivejšia v tom, že zabila skúsenú pracovnú silu ako straty lodí, ktoré boli rýchlo nahradené.