V rokoch 1227 – 1229 pokračovala kráľovská armáda pod vedením Humberta z Beaujeu v križiackej výprave proti albigéncom začatej Ľudovítovým otcom. Sám kráľ sa ťaženia nezúčastnil a nie je známe do akej miery sa podieľal na konci križiackej výpravy. Výprava bola skončená parížskou zmluvou podpísanou 12. apríla 1229. Toulouskému grófovi Raimondovi VII. sa síce podarilo udržať väčšinu svojich území, ale jeho dcéra a jediná dedička Jana sa mala vydať za jedného z Ľudovítových bratov a priniesť mu venom Toulouse a toulouský kraj. Ak by Raimond nemal ďalších potomkov, mala Jana zdediť i ostatné jeho panstvá. Keby sa Jana sa svojim manželom nedočkala potomkov, malo sa celé jej panstvo stať súčasťou francúzskej koruny. Ľudovít zmluvou získal severnú časť albigénskeho kraja vrátane mesta Albi. Získal tiež do zástavy sedem hradov vrátane citadely v Toulouse. V septembri 1229 uzavrel Ľudovít zmluvu i s ďalším vzbúrencom z južného Francúzska Raimundom II. Trencavelom. Na jej základe získal Ľudovít Carcassonne s okolím. Francúzske korunné územie tak prvý raz dosiahlo až ku Stredozemnému moru a Ľudovít tu neskôr založil prístav Aigues-Mortes.