И заиста Милорад Ћириловић као резервни официр српске војске активно је учествовао у оба балканска и Првом светском рату. Својом храброшћу и витешким држањем истакао се у више борби и других акција. Посебно је био запажен у борби на Гучеву, где је у силном налету са својим војницима освајао читаве низове аустроугарских ровова. Према казивању његових сабораца, добро су га запамтили и Турци и Бугари у претходним балканским ратовима. Према војницима био је као родитељ – пун разумевања, нежан и пажљив. Сву своју плату делио је са њима. За њега се говорило да је витез без страха и мане, узоран и вредан радник, оличење честитости и родољубља, несебичан и племенит, настојао јед да увек буде у првим борбеним редовима са својим војницима. Због свега тога брзо је стекао подршку и поверење својих сабораца, који су настојали да га у свакој прилици следе. Као што је некад предњачио у настојању да спречи задржавање непријатеља у Србији, тако је и на Кајмакчалану предњачио у жељи да их што пре протера из наше земље. Чета којом је командовао прва је изашла на врх Кајмакчалана, висок 2.522 метра. И тек што је резервни капетан I класе Милорад Ћириловић са својим војницима, после дужег времена, стао на тло слободне српске земље.