Краља Ђорђа I наследио је његов син, краљ Константин I, који се истакао и као војсковођа током Другог балканског рата 1913, те се за његове владавине Грчка територијално проширила. Школовао се у Немачкој, оженио је кћер немачког цара Фридриха III, принцезу Софију. Он је био наклоњен Немачкој, за разлику од председника владе Елефтериоса Венизелоса, који је отворено био на страни Уједињеног Краљевства и Антанте. Тај германофилски утисак краљ је додатно појачао чинивши све како би Грчка остала неутрална у Првом светском рату. Силе Антанте подржавале су пак председника владе Елефтериоса Венизелоса, што је довело до раздобља познатог као национални раскол, у којем су деловале две паралелне владе, једна у Атини и друга у Солуну. На крају се и Грчка придружила снагама Антанте, те је краљ Константин I био присиљен да абдикује у корист свога сина Александра I 1917. године. По завршетку Првог светског рата, Грчка је била награђена за своје учествовање у рату, добивши територије у Малој Азији (код Смирне). Краљ Александар I умро је 1920. године, пошто га је угризао његов сопствени кућни љубимац, мајмун. Након тога, на престо се вратио његов отац. Након катастрофе и пораза у Грчко-турском рату 1919—1922, краљ Константин I био је поновно свргнут након војног удара 1922. од стране генерала Пластираса, те је отишао у прогонство на Сицилију, где је напослетку умро.