У међувремену, велики број малих партија и њихова аверзија према склапању савеза оставили су законодавство у хаосу. Од 1993, Јељцинов прекид добрих односа са вођством парламента је довео до Руске уставне кризе септембра и октобра 1993. Криза је достигла врхунац 3. октобра, када је Јељцин одабрао радикално решење како би разрешио расправу са парламентом: позвао је тенкове да оспу паљбу на Бели дом, потукавши тако своје противнике. Како је Јељцин предузео неуставне мере у распуштању парламента, Русија никад није била тако близу озбиљном грађанском сукобу, још од револуције 1917. Јељцин је тада имао пуну слободу да наметне устав, који је одобрен референдумом децембра 1993. Избори у децембру су донели велики добитак комунистима и националистима, одражавајући све веће народно разочарање подстакнуто слабим резултатима неолибералних економских реформи.