Under Stalins regeringstid i Sovjetunionen var kommunistiska partier i den tredje internationalen objekt för starka påtryckningar från Sovjetunionen att följa den av Stalin etablerade marxistiska "ortodoxin". Det fanns enligt Stalin endast en form av sann marxism: sovjetisk marxism. Denna tes som i praktiken kom att anammas av i stort sett alla kommunistiska partier. Under 1970-talet hade dock "institutionaliserad marxism" blivit ett pluralitisk, vilket innefattade ett visst avsteg från en global marxistisk ortodoxi. Enligt Peter Worsley hade den marxistiska ortodoxin under 70-talet istället blivit ett lokalt fenomen, med enskilda ortodoxier för varje kommunistiskt parti. Trots detta hade Marxism-leninismen enligt André Tosel en viss global hegemoni fram till Sovjetunionens upplösning 1991. Efter 1991 försvann denna hegemoni, vilket enligt Tosel skapade utrymme för utvecklingen av vad Tosel kallar "1000 marxismer".