Mot slutet av Yeats liv, och särskilt efter börsraset på Wall Street och den stora depressionen när somliga började ifrågasätta demokratins möjligheter att handskas med finanskriser, verkar Yeats ha återgått till sina aristokratiska sympatier. I första världskrigets eftersvall blev han allt mera skeptisk till att en demokratisk regering kan agera effektivt och välkomnade en politisk nyordning i Europa genom totalitära styrelseskick. Hans förbindelse med Ezra Pound drog honom till Benito Mussolini, som han uttryckte sin beundran för vid flera tillfällen. Han författare tre marscher – som aldrig användes – till den irländska generalen Eoin O'Duffys Blueshirts. När Pablo Neruda 1937 bjöd honom till Madrid svarade han emellertid att han stödde republikanerna mot fascisterna, och de sista åren av sitt liv distanserade han sig från nazismen och fascismen.