També ha tractat els Judicis de Salem a "Jo, Tituba, la bruixa negra de Salem" (1986) i la construcció al segle XX del Canal de Panamà i la seva influència a la creixent classe mitjana centreamericana a "La vie scélerate" (1987). Les seves novel·les es centren en les relacions entre els pobles africans i la diàspora, especialment al Carib. Ha pres una distància considerable de la majoria dels interessos dels moviments literaris del Carib, com la negritud, i ha abordat sovint temes amb una forta mirada feminista. Activista tant a la feina com en la seva vida personal, Condé ha admès: "no podria escriure qualsevol cosa... tret que tingui una importància política segura". Les seves obres posteriors van prendre un gir autobiogràfic, com a "Memòries de La meva Infantesa" i "Victoire", una biografia de la seva àvia. "Qui va tallar la gola de Celanire" té també rastres de la seva besàvia paterna.