La primera fase de la guerra fou d'avançament clar per part d'Alemanya. Del 2 d'agost al 5 de setembre del primer any de conflicte, l'armada francesa ja arribava a les portes de París i s'havia menjat una part, per no dir tota, del territori belga i luxemburguès. La batalla de Marne permeté aturar l'avançament però l'estat alemany continuà avançant pel nord d'ençà que agafà les costes belgues per envair territori francès. El Regne Unit hagué, en tota aquesta operació, d'enviar-hi la seua divisió naval per tal de donar suport als belgues, que aleshores es trobaren en situació força pessimista quant a la guerra. El territori belga es troba del tot ocupat i l'enemic el fa servir com a rereguarda per a atacar el sòl francès, que es troba ja ocupat de Compiègne a Verdun i Nancy. Tota una línia separa els dos camps rivals, que amb el temps esdevé un punt mort, des d'on es caven trinxeres i la guerra no avança ni retrocedix. La invasió belga porta els partits de dreta i esquerra, així com els sindicats, a deixar les seues diferències de banda per lluitar contra l'ocupant. És la "sagrada unió" que en termes francesos es traduïx per la "unió sagrada". A França hi tingué lloc un fenomen semblant. El Congo Belga s'uní igualment a la guerra com la resta de colònies africanes en mans d'Europa. Els britànics foren els primers a promoure la guerra al continent africà per tal de tallar els proveïments d'Alemanya. Això portà la guerra a Àfrica i per aquest motiu s'acabà qualificant la Gran Guerra de Primera Guerra mundial "a posteriori". El Congo Belga participà, doncs, en els escenaris de violència entre francesos, belgues, britànics i alemanys.