Aquestes esperances aviat es van mostar de manera discontínua, especialment després del 1812, quan frisosament els lituans donaren la benvinguda a l'exèrcit francès de Napoleó Bonaparte com a llibertador, i molts d'ells se li uniren en la seva ofensiva contra Rússia. Després de la derrota de l'exèrcit francès i la seva consegüent retirada, els tsar Alexandre decidí de mantenir oberta la Universitat de Vílnius i el poeta Adam Mickiewicz pogué rebre la seva educació allà. La part sud-oest de Lituània inclosa en Prussia el 1795 i el breu Gran Ducat de Varsòvia el 1807 es convertiren en una part del Tsarat de Polònia (controlat pels russos) el 1815, mentre que la resta de Lituània continuà sent administrada com a província russa.