Z větší části stíhačů "Joko kú" (56 ze 108 strojů v červnu 1944) a "27. kókú sentai" ( ~ letecká flotila) byla zformována takzvaná "Hačiman butai" ( ~ jednotka Hačiman), která byla po bitvě ve Filipínském moři přesunuta na Iwodžimu. Vyčleněné jednotce velel "šósa" ( ~ korvetní kapitán) Tadaši Nakadžima. Pod jeho velením přeletělo 22. června na Iwodžimu prvních 27 A6M z "Joko kú". Ty se 24. června, spolu s dalšími stíhači "Hačiman butai" (části "Kókútai 252" a "301"), postavily nájezdu americké "Task Force 58" na Iwodžimu. Piloti "Joko kú" si při vlastní ztrátě devíti A6M nárokovali jedenáct sestřelených letounů protivníka a dalších šest pravděpodobných sestřelů. Mezi skórujícími piloty byli "hikó heisóčó" ( ~ praporčík) Kanejoši Mutó, který si nárokoval čtyři sestřely, a jednooký "hikó heisóčó" Saburó Sakai se dvěma nárokovanými sestřely. Odpoledne téhož dne podnikli Japonci pokus o protiúder na americké letadlové lodě, kterého se zúčastnili i stíhači "Joko kú". Bombardéry s doprovodem 23 A6M byly u Farallon de Pajaros napadeny Hellcaty, které sestřelily deset A6M a sedm bombardérů. Jednalo se pravděpodobně o stíhače z USS "Hornet" a USS "Bataan".