В управлението си Зоя Карбонопсина се ползвала с подкрепата на бюрократичните среди и влиятелния Лъв Фока, който бил неин фаворит. Първата стъпка на императрица Зоя била да отхвърли постигнатите договорки между Византия и българския владетел. Зоя отказала да признае царското достойнство на Симеон I и разтрогнала годежа между дъщеря му и Константин VII. Тези действия на императрицата подновили войната между Византия и България, която се развила неблагоприятно за ромеите, които воювали срещу арабите в Южна Италия и на източните си граници. През 915 г. войските на Зоя прекратили арабската инвазия в Армения, а две години по-късно между Византия и арабите било подписано примирие, което развързало ръцете на императрица Зоя за окончателна разправа с българите, които междувременно успели да проникнат дълбоко във византийска Тракия и завладели Адрианопол. Зоя започнала приготовление за грандиозен поход срещу българите, като планирала да привличе за съюзници и печенегите, които византийската флота трябвало да прехвърли в Северна България. Симеон I обаче успял да предотврати сключването на съюз между Византия и печенегите и на 20 август 917 нанесъл съкрушителен разгром на византийските войски в битката при река Ахелой. Зоя опитала да привлече на своя страна сърбите и маджарите, но и този път плановете ѝ претърпели провал. Окуражени от безсилието, в което изпаданала Византия, арабите подновили своите нападения срещу византийските територии в Мала Азия и Сицилия. Унизителният договор с арабите, сключен в Сицилия, за да предотврати избухването на недоволство в Южна Италия, не допринесъл с нищо за укрепването на позициите на Зоя и нейните приближени.