El guanyador del torneig de 1948, Mikhaïl Botvínnik, va acabar tenint una presència constant en els matxs pel campionat durant més de deu anys. La seva longevitat a l'elit escaquística s'explica generalment pel fet que era un treballador incansable. Hom diu que va perfeccionar el joc tractant-lo com a una ciència, i no com a un esport, posant molt més èmfasi en la tècnica que en la tàctica. Aquesta longevitat és encara més impressionant tenint en compte que havia arribat al seu apogeu durant la Segona Guerra Mundial, moment en què es va suspendre l'activitat escaquística internacional, i que fou el primer campió que va ser obligat a jugar contra la totalitat dels pretendents al títol. És també molt remarcable el fet que Botvínnik no era jugador d'escacs professional, sinó un destacat enginyer.