Tota la seva vida, Lluís de Nevers va ser un estranger per als flamencs. Per això hi ha diverses raons: el seu pare, comte de Nevers, mai no havia estat comte de Flandes; el nou comte, elevat al Louvre mai no havia residit abans en el seu futur domini: va preferir d'altra banda viure encara alguns anys al Nivernès, on la noció de feudalitat corresponia millor a la percepció que en tenia, que la que va trobar al seu adveniment a Flandes, on les llibertats de les ciutats eren primordials per als artesans i la classe mitjana. Príncep abans de tot francès, fidel per ideal cavalleresc al seu senyor feudal natural, va refusar obstinadament l'aliança anglesa, tanmateix vital a la indústria tèxtil flamenca, el que no van poder admetre els flamencs, que havien combatut i fins i tot batut a les elits feudals tant flamenques, brabançons com franceses en un passat recent a la Batalla de Kortrijk, 1302). Mentre que tots els seus predecessors havien estat propers als interessos econòmics del comtat, Lluís de Nevers se'n va dissociar per vanitat o incomprensió.