La Campanya de Noruega mostrà diversos problemes en la principal arma dels submarins: el torpede magnètic. Si bé els estrets fiords no donaven gaire espai als submarins per maniobrar, la gran concentració de naus de guerra britàniques, transports i naus de subministraments va oferir grans oportunitats als submarins per atacar. Una vegada i una altra, els capitans dels submarins disparaven contra els objectius britànics només per veure com el vaixell seguia navegant mentre que els torpedes explotaven prematurament o no ho feien. Ni un sol vaixell britànic va resultar enfonsat després de més de vint atacs, la qual cosa començà a minar la moral alemanya. Però el director de l'oficina de desenvolupament de torpedes seguí afirmant que es tractava d'errors de la tripulació, fins que a l'inici de 1942 es demostrà que eren problemes magnètics donada l'alta latitud i una merma lenta de l'aire pressuritzat al regulador de profunditat del torpede. Eventualment, la "Kriegmsarine" copià alguns torpedes britànics, que eren molt més fiables.