Vuoden 1848 vallankumous muodostui vedenjakajaksi, joka käänsi Fredrik Augustin politiikan taantumukselliseksi. Hän suhtautui aluksi myönteissti Frankfurtin kansalliskouksen pyrkimykseen yhdistää Saksa, mutta ei hyväksynyt kansalliskouksen laatiman liberaalin Saksan perustuslain sisältöä. Hänen kieltäytymisensä vahvistamasta kyseistä perustuslakia Saksissa johti toukokuussa 1849 Dresdenin kansannousuun, joka saatiin kukistettua vasta Preussin lähettämien apujoukkojen avulla. Fredrik August oli Dresdenin kumousyrityksen jälkeisinä vuosina yhä enemmän syrjässä valtakuntansa hallitusasioista. Vuodesta 1849 Saksin politiikkaa ohjasi vanhoillinen pääministeri Friedrich Ferdinand von Beust. Beust oli Preussin vastustaja ja teki Saksista siksi Itävallan liittolaisen.