V letech 1912–1914 byl vrchním velitelem ve Středomoří, kde hned na počátku první světové války v srpnu 1914 zcela zklamal při operaci pronásledování dvou německých křižníků. Přestože měl převahu, umožnil německým lodím bezpečný postup do Istanbulu, čímž došlo ke změně v poměru sil ve Středomoří. Turecko v důsledku toho vstoupilo do války po boku centrálních mocností a proti admirálu Troubridgovi byla namířena vlna kritiky. Byl předvolán před válečný soud, který se konal v listopadu 1914 v přístavu Portsmouth (spolu s ním byl souzen i jeho nadřízený admirál Archibald Berkeley Milne). Soud jej sice osvobodil a byl mu umožněn návrat do aktivní služby, ale samostatné velení již neobdržel. V letech 1915–1916 vedl britskou námořní misi v Srbsku, nakonec se stal poradcem srbského korunního prince Alexandra a díky tomu byl povýšen na viceadmirála (1916). Na Balkáně zůstal do konce první světové války, v roce 1919 dosáhl hodnosti admirála a obdržel velkokříž Řádu sv. Michala a sv. Jiří. Po válce byl prezidentem Evropské dunajské komise, v této funkci setrval až do března 1924. Zemřel náhle ve Francii.