Stejně jako i většina ostatních námořnictev, Regina Marina možnosti letadlových lodí podceňovala, přestože podle Washingtonské konference mohla postavit až dvě o výtlaku 54 000 tun. Její lodě navíc operovaly ve stísněném prostoru Středozemního moře, kde je podporovaly letouny startující z blízkých pozemních základen. Velení námořnictva proto bylo přesvědčeno o nepotřebnosti těchto plavidel a považovalo letecké základny, umístěné na ostrovech jako je Pantelleria, za přírodní letadlové lodi. Leteckou ochranu námořních svazů tedy měla zajišťovat Regia Aeronautica, žádaná o leteckou podporu v každém případě. Výsledkem této spolupráce bylo, že se námořnictvo často ocitalo bez stíhací ochrany, že letouny přiletěly do bojové oblasti pozdě nebo že italské letouny napadly vlastní lodě (jak tomu bylo v bitvě u Punta Stilo).