Ve vězení v Poltavě se dozvěděl, že je odsouzený podle paragrafu 81 za „nedovolené překročení hranic“ na tři roky do lágru ve Vorkutě. Zde zpočátku pracoval v uhelném dole, ale později díky svému výtvarnému nadání začal pracovat jako kreslič propagačních plakátů. Vězněm byl až do roku 1942, kdy byli občané Československa amnestováni. Dne 9. prosince 1942 byl v Buzuluku zapsán do 1. československého polního praporu, se kterým se jako příslušník kulometné roty zúčastnil bitvy u Sokolova. Tam byl při záchraně raněného spolubojovníka zraněný do kolena, prošel několika vojenskými nemocnicemi. Kulka mu byla nakonec vyoperována a vrátil se k brigádě, absolvoval poddůstojnickou školu. V Jefremově byl proviantním skladníkem ve 2. samostatné paradesantní brigádě, poté v Přemyšlu ubytovatelem brigády, dostal se do Krosna. S parabrigádou přeletěl na podzim 1944 na Slovensko na pomoc Slovenskému národnímu povstání. Po porážce povstání během ústupu upadl do německého zajetí. Při přesunu zajatců utekl a ukrýval se v lesích u partyzánů, v domě v Bratislavě a v nemocnici v Ružomberku, kde zažil přechod fronty. Domů do Plzně se vrátil jako válečný invalida.