Po Arátově smrti achajský spolek obratně využil oslabení Makedonců Římany ve druhé makedonské válce v roce 197 př. n. l. Pod vedením Filopoiména pak definitivně srazil na kolena již značně oslabenou Spartu, čímž se ujal vlády nad celým Peloponésem. Dominance spolku na poloostrově však netrvala dlouho. Během třetí makedonské války v letech 171 až 168 př. n. l. si Achajové pohrávali s myšlenkou na vytvoření protiřímské aliance s králem Perseem, za což je Římané potrestali odvedením tisíce nejvýznačnějších občanů jako rukojmích do Itálie, čímž si zajistili poslušnost spolku (mezi těmito rukojmími se nacházel rovněž Polybios, řecký historik, jenž ve svém díle popsal rozmach římské republiky). V roce 146 př. n. l. achajský spolek povstal proti římské nadvládě. Římské legie pod velením konzula Lucia Mummia nato přemohly Achaje na Isthmu a srovnaly se zemí nejvýznamnější město spolku – Korint. Achajský spolek byl rozpuštěn a Lucius Mummius obdržel agnomen "Achaicus" („přemožitel Achajů“).