Na konci ledna 1933 byl Hitler jmenován německým kancléřem a okamžitě požádal prezidenta Hindenburga o vypsaní nových voleb. Volební kampaň se nesla v duchu politického teroru vedeného proti komunistů a sociální demokratům. Dne 27. února 1933 vyhořela budova Říšského sněmu, z čehož byli obviněni komunisté. Nacisté celou událost využili jako záminku k pozatýkání vůdců Komunistické strany, a tak ve vězení skončilo přes 4 tisíce jejích členů včetně vůdce strany Ernsta Thälmanna. V březnových volbách vyhráli s přehledem nacisté 43,9 %, ale nezískali většinu ve sněmu. Hitler složil vládu s nacionalisty z DNVP a měl pro vládnutí pohodlnou většinu 340 poslanců z 566. Mandáty komunistických poslanců byly po březnových volbách anulovány. Pro schválení zmocňovacího zákona, a tedy k přístupu k neomezené moci v Německu, potřeboval Hitler 2/3 všech hlasů. Jako klíčová se ukázala dohoda nacistů s katolickým Centrem, které slíbilo podpořit návrh výměnou za schválení Říšského konkordátu. Hlasování o zmocňovacím zákoně proběhlo 23. března 1933 a bylo schváleno 444 ku 94. Proti se postavili pouze poslanci sociální demokracie.