Po velkých ztrátách, která utrpěla 1. tanková armáda téměř po 3/4 roku těžkých bojů, od července 1943 do dubna 1944, nastalo pár klidnějších týdnů. V červnu toho roku zahájila sovětská vojska velkou operaci Bagration proti Skupině armád Střed, která znamenala de facto její zničení. Na zacelení fronty u Skupiny armád Střed bylo od Skupiny armád Severní Ukrajina včetně 1. tankové armády staženo velké množství jednotek, které zde pak chyběly. Právě na to čekala vojska 1. ukrajinského frontu, která zahájila 13. července 1944 novou ofenzívu s názvem Lvovsko-sandoměřská operace. Sovětská vojska zahnala 1. tankovou armádu až hluboko do Podkarpatské Rusi, kde se podařilo sovětský nápor v karpatských průsmycích zastavit. V polovině srpna byl na velitelském postu Erhard Raus vystřídán Gotthardem Heinricim, kterému záhy v týlu vypuklo Slovenské národní povstání. Přes svízelnou situaci německých vojsk v Karpatech se v září Heinriciho 1. tankové armádě a 1. maďarské armádě podařilo zastavit novou sovětskou Karpatsko-dukelskou operaci, která měla pomoci SNP. Této operace se účastnil na sovětské straně i 1. československý sbor. Následně během podzimu a zimy 1944-1945, bojovala vojska 1. tankové armády obranné boje na území Slovenska. V závěru války došlo ještě k střídání velitelů, když byl „obránce“ Heinrici převelen k Odře (kde měl „spasit“ Berlín před konečným dobytím), nastoupil na velitelský post jeden ze spolupracovníků Guderiana, spoluzakladatel tankové taktiky Walther Nehring, ale než válka skončila, byl ještě v dubnu vystřídán Wilhelmem Hassem. Konec války zastihl zbytky 1. tankové armády v Čechách, kde se ještě nedobrovolně účastnili bojů na Ostravsku a konečné likvidace Skupiny armád Střed, během Pražské operace.