Po Násirově prohlášení, že znárodní Suezský průplav, a po uzavření Tiranské úžiny začala Británie a Francie vypracovávat válečný plán (čtvrtina britského importu procházela právě Suezem), do kterého po jistém váhání zapojily také Izrael. Koncem října 1956 provedla zmobilizovaná izraelská armáda výsadek na Sinajský poloostrov. Když egyptská armáda překročila Suez, poslaly Británie a Francie podle předem připraveného plánu Izraeli a Egyptu nótu, ve které požadovaly stažení vojenských jednotek ze Suezu. Když Násir tento požadavek odmítl, začalo britsko-francouzské letectvo bombardovat egyptské vojenské cíle u Suezu. Sovětský svaz se rozhodl nezasáhnout ve prospěch Egypta, a to na základě dohody se západními mocnostmi, které Sovětům slíbily nezasahovat do záležitosti Maďarského povstání. Když pomoc Egyptu odmítlo také Jordánsko a Sýrie, vydal Násir rozkaz ke stažení jednotek. Britsko-francouzské jednotky pak Suez obsadily, aby je v prosinci 1956 vystřídaly jednotky OSN (UNEF). V lednu 1957 vydalo Valné shromáždění OSN rezoluci, ve které OSN garantovala otevření Tiranské úžiny a požadovala izraelskou evakuaci ze Sinaje. Když se Izrael stáhl, obsadily Sinaj jednotky OSN. Zákaz plavby izraelských plavidel v Suezu nicméně trval dále.