Zámožní hradní páni si zpočátku své pevnosti nechali budovat na základě přejatého románského a později gotického slohu církevních staveb. Působivými svědky těchto hrado-zámků jsou například věhlasné francouzské zámky na řece Loiře, jež sice v průběhu stovek let měnily svou podobu, ovšem jejich původní vzhled byl přenesen, viz manuskript Très Riches Heures vévody z Berry. V zemích dnešního Německa, tzv. Svaté říše římské, vznikají palácové hrady zámeckého střihu, které sloužily zpočátku cestujícím příslušníkům dvora a císaři jako sídlo. Působivým příkladem přechodu od opevněného hradu k zámkovému komplexu je Albrechtsburg v Míšni. V Itálii, především pak v Benátkách a Florencii se začaly objevovat první městské paláce, jako třeba Ca' d'Oro. Ty ještě sice nebyly skutečnými „zámky“ v pravém slova smyslu a často patřily nikoli šlechtickým rodům ale „jenom“ bohatým kupcům, i když rozmach umění, kterého zde bylo dosaženo a spojení pohodlí bydlení a reprezentativnosti brzo začaly sloužit jako vzor světských staveb ostatních epoch.