1917 előtt 300 000 cionista élt Oroszországban, míg a fő zsidó szocialista szervezetnek, a Bundnak 33 000 tagja volt. A bolsevik pártba 1917 előtt mindössze 958 zsidó lépett be, azonban a forradalom után ezrek csatlakoztak. Az első világháború kaotikus évei, a februári és az októberi forradalom, valamint az orosz polgárháború olyan társadalmi átalakulásokat okoztak, amelyek antiszemitizmushoz vezettek. Mintegy 150 000 zsidót öltek meg az 1918 és 1922 közötti pogromokban, közülük 125 000-et Ukrajnában, 25 000-et Fehéroroszországban. A pogromokat többnyire antikommunista erők követték el; néha a Vörös Hadsereg egységei is részt vettek a pogromokban. Anton Gyenyikin Fehér Hadserege az antiszemitizmus bástyája volt, jelszavuk a „Csapjatok le a zsidókra és mentsétek meg Oroszországot!” volt. A bolsevik Vörös Hadsereg, noha egyes katonák antiszemita visszaéléseket követtek el, antiszemitizmus elleni politikát képviselt, és ennek eredményeként elnyerte a zsidó lakosság nagy részének támogatását. Rövid zűrzavaros időszak után a szovjetek elkezdték kivégezni a bűnös egyéneket, sőt feloszlatták azokat a katonai egységeket, amelyek emberei zsidókat támadtak meg. Bár pogromokat ezután is követtek el, főként a Vörös Hadsereg ukrán egységei a Lengyelországból való visszavonulás során (1920), a zsidók általában a Vörös Hadsereget tekintették az egyetlen olyan erőnek, amely képes és hajlandó megvédeni őket. Az orosz polgárháborús pogromok sokkolták a világ zsidóságát, és sok zsidót a Vörös Hadsereg és a szovjet rezsim mellé állítottak, megerősítve a zsidó nép hazájának megteremtése iránti vágyat. 1919 augusztusában a szovjet kormány sok rabbit letartóztatott, zsidó ingatlanokat foglalt le, beleértve a zsinagógákat is, és sok zsidó közösséget feloszlatott. A Kommunista Párt zsidó szekciója „reakciósnak” és „elitistának” bélyegezte a héber nyelv használatát, és betiltották a héber nyelv oktatását. A cionistákat keményen üldözték, a támadások élén zsidó kommunisták álltak.