Magyarország a harmincas évek végén egyre jobban közeledett Németországhoz, és ennek jegyében az Antikomintern paktumhoz, különösen azután, hogy ahhoz Olaszország is csatlakozott. A Szovjetunió erősen tartott az ellene irányuló szövetségi rendszer megszilárdulásától, és szerette volna, ha Magyarország attól távol marad. Litvinov szovjet külügyminiszter 1939 január elején jegyzékben figyelmeztette magyar partnerét, hogy a magyar csatlakozást a paktumhoz a Szovjetunió a maga ellen irányuló lépésnek tekintené. Amikor erre ténylegesen sor került, Moszkva felfüggesztette a diplomáciai kapcsolatokat Magyarországgal, a követségeket egymás fővárosaiban bezárták, de a diplomáciai kapcsolatok formális megszakítására nem került sor. Csáky István külügyminiszter a hazatérő Jungerth-Arnóthy követnek kifejtette, hogy a Szovjetunióval legalább tíz évig nem lesz diplomáciai kapcsolata Magyarországnak. A háború előtti taktikai külpolitikai mozgások jegyében azonban Németország és a Szovjetunió kapcsolataiban enyhülés következett be, és Csáky már májusban vissza akarta küldeni Moszkvába Jungerth-Arnóthyt a kapcsolatok újrafelvétele lehetőségeinek kipuhatolására. A Molotov–Ribbentrop-paktum értelmében aztán a szovjet hadsereg bevonult az addig Lengyelországhoz tartozó Nyugat-Ukrajnába, Magyarország pedig még 1938 őszén az első bécsi döntés értelmében visszakapta Kárpátalját, így a két ország 1939. szeptember 21-én közvetlenül határos lett egymással. 1939. szeptember 23-án magyar kérésre a diplomáciai kapcsolatokat is helyreállították. Magyarország új moszkvai követe Kristóffy József lett.