Den slutliga omdragningen av Polens gränser skedde i samband med de allierades möten i Moskva (1942), Teheran (1943), Jalta (1945) och Potsdam (1945) och Polens nya östgräns gick längs med Curzonlinjen som föreslagits av Storbritannien 1920. Områden som hade kommit att tillhöra Ryssland efter de tre polska delningarna 1772, 1793 och 1795 (se Polens sista delning) och fram till slutet av första världskriget, men som erövrades av Polen i det polsk-ryska kriget, kom att även i fortsättningen att tillhöra Sovjetunionen. Dessa områden var huvudsakligen icke-polska etniskt sett (ca 65 % av befolkningen var icke-polacker), med några få undantag som till exempel de forna polska kulturstäderna Wilno/Vilnius (som Polen hade tagit från Litauen under 1920-talet) och Lwów/Lviv i västra Ukraina. Polen tilldelades i gengäld en liten del tidigare tyska områden i väst och förlorade på detta avtal mycket stora landområden till Sovjet och dessa gränser gäller även gentemot det sedan 1990 återförenade Tyskland.