Настао је недуго након Кубанске револуције, односно у тренутку када се комунистички режим Фидела Кастра почео окретати према Совјетима тражећи не само економску и војну помоћ, него и потпору развоју нове кубанске кинематографије. Тим захтевима је удовољено, те је на Кубу дошао совјетски режисер Михаил Калатозов, који је за потребе снимања добио издашне људске, материјалне и техничке ресурсе, али и изузетну креативну слободу. Она се одразила кроз коришћење специјалног филма, односно специјалних уређаја за брисање капи воде са стакла (позајмљених од совјетске ратне морнарице, у супротном коришћених на перископ подморница). Калатозов је, пак, највише труда уложио у изузетно дуге и спектакуларне филмске вожње, при чему је користио низ иновативних поступака, који су касније проглашени својеврсном претечом данашњег стеадицам.