Током свог председништва, Уфуе-Боањи је одржавао чврсте везе с Француском, подржавајући тако политику знану као "Франкафрик", а посебну подршку имао је од Жака Фокара, главног саветника за Африку у кабинетима председника де Гола и Жоржа Помпидуа. Иако се борио против колонијализма, Уфуе-Боањи је касније учествовао у свргавању својих колега у суседним земљама. Тако је био уплетен у рушењу Квамеа Нкруме у Гани 1966. и Матјеа Керекуа у Бенину 1977, а био је оптужен и за учешће у пучу којим је срушен Томас Санкара с власти у Буркини Фасо 1987. године. Уфуе-Боањи је такође, што је исто било атипично за деколонизовану Африку, одржавао чврсту антикомунистичку политику тако да је 1969. године раскинуо односе са Совјетским Савезом, које је тек успоставио 1967, те их је поново успоставио тек у фебруару 1986. године. Одбијао је да призна Народну Републику Кину све до 1983, те је подржавао антикомунистичку УНИТА-у, која је имала подршку САД, током грађанског рата у Анголи.