V roce 1258 se po obléhání a následném zdevastování Bagdádu, kdy bylo zabito 200 000–1 000 000 obyvatel jeho obyvatel, Iráku zmocnili Mongolové a ten se tak stal součástí ílchanátu. Za jejich vlády země ekonomicky i kulturně upadala. Po rozpadu ílchanátu v roce 1335 se stala součástí džálajirovského sultanátu a o půl století později říše turkického vojevůdce Tamerlána. V 15. století se vlády nad Irákem ujali Turkmeni a na počátku 16. století Safíovci. V roce 1514 porazil osmanský sultán Selim I. safíovského vládce Ismá‘íla I. v bitvě u Čaldiránu, připojil ke své říši severní Irák a jeho syn pak zbytek území. Irák poté fungoval hlavně jako nárazníkový stát mezi zbytkem Osmanské říše a Íránem, osmanská vláda ale zprvu nebyla pevná a v půlce 18. století se k moci v Iráku dostali mamlúci gruzínského původu, kteří podporovali zahraniční obchod a mimo jiné povolili zřízení pobočky britské Východoindické společnosti v Basře. Spojené království od té doby zvyšovalo svůj vliv v Iráku, což bylo klíčové pro události ve 20. století.