Zhoršující se situace Židů v Evropě vedla oba sourozence k myšlence na odchod z Maďarska. Chana zvažovala emigraci do Švýcarska či Spojeného království, zatímco její bratr chtěl studovat ve Vídni. Vše ale změnil březen 1938, kdy došlo k anšlusu Rakouska. Mezi maďarskými Židy se šířily obavy a nervozita a v květnu téhož roku byly v Maďarsku přijaty první protižidovské zákony. Ze strachu, aby nebyl povolán do armády, odjel Giora Seneš koncem jara do francouzského Lyonu, aby na tamní univerzitě studoval textilní výrobu. Vývoj událostí v Maďarsku a neustálé antisemitské poznámky Chanu rozčilovaly a zraňovaly. O svých pocitech se však s nikým nechtěla bavit a raději byla sama – dokonce i o Jom kipuru, jednom z nejvýznamnějších židovských svátků, raději zůstala doma a odmítla jít do synagogy. Místo toho si četla o židovských dějinách. Byla fascinována vším, co se dozvěděla, zdaleka nejvíc ji však nadchly spisy budapešťského rodáka Theodora Herzla o návratu Židů do jejich domoviny, země izraelské. Myšlenka sionismu znamenala v jejím životě rozhodující změnu a ze dne na den se z ní stal nový člověk. Všechny její texty byly od té doby ovlivněny touto novou vášní. Tehdy sedmnáctiletá Chana Senešová si do svého deníku o necelý měsíc později poznamenala: