Перша велика книга Ганни Арендт "«Витоки тоталітаризму»" (1951), досліджувала коріння комунізму та нацизму, містила три нариси: «Антисемітизм», «Імперіалізм» та «Тоталітаризм». Арендт стверджує, що тоталітаризм був «новою формою правління», яка «суттєво відрізняється від інших відомих нам форм політичного гноблення, таких як деспотія, тиранія та диктатура» тим, що застосовувала терор для підкорення масового населення, а не просто політичних супротивників. Критика включала інтерпретацію, що ці два рухи зображуються як однаково тиранічні. Арендт також стверджувала, що єврейськість не була головним чинником Голокосту, а лише зручною заміною, оскільки нацизм застосовував терор і послідовність, а не просто викорінення євреїв. Арендт пояснила тиранію, використовуючи вислів Канта «Радикальне зло», за яким їх жертви стали «Зайвими людьми». У пізніших виданнях вона розширила текст, включивши свої праці «Ідеологія та терор: нова форма правління» та про Угорську революцію, але потім опублікувала останню працю окремо.