Пануцос Нотарас брав участь у невдалому повстанні Орлова в 1770 році, а в 1818 році став членом Філікі Етерія, таємного товариства, що готувався до чергового грецького повстання проти Османської імперії. Він вважав початок грецької війни за незалежність у березні 1821 року занадто передчасним і посварився з посланцем Етареї Папафлесасом з цього питання. Проте, після того, як повстання продовжувалося, і після страти його брата Андріка османами в квітні і прибуття Демітріоса Іпсілантіса на Пелопоннес в червні, він вирішив підтримати його. Він був обраний представником на перших Перші Національних зборах в Епідаврі наприкінці 1821 року і брав участь у комітеті з 12 членів, який розробив Грецьку Конституцію 1822 року. У першому виконавчому органі тимчасового уряду, що служив з січня 1822 по квітень 1823 року, він був міністром економіки. З 11 жовтня 1824 року по 6 квітня 1826 року Нотарас займав пост президента законодавчого корпусу, хоча в той час цей орган був значною мірою відсунутий на другий план виконавчою владою. У грецьких громадянських війнах 1824—1825 років він став на бік «урядової» фракції, хоча спочатку симпатизував «військової» фракції навколо Теодороса Колокотроніса. Проте, як голова законодавчих зборів він безуспішно намагався виступити посередником між двома сторонами і закликав уряд проявити поблажливість і помилувати своїх супротивників.