На початку липня 1941 року, незабаром після початку операції "Барбаросса" проти Радянського Союзу, розпочався збройний опір як проти німців, так і проти влади Ачімовича. Це було відповіддю на заклики Йосипа Сталіна та Комуністичного Інтернаціоналу до комуністичних організацій по всій окупованій Європі відвести німецькі війська від Східного фронту, а також після засідання Центрального комітету Югославської комуністичної партії в Белграді 4 Липень. Ця нарада вирішила перейти до загального повстання, сформувати партизанські загони бійців та розпочати збройний опір і закликати населення піднятися проти окупантів по всій Югославії. Це також збіглося з відходом останньої німецької сили вторгнення, яка залишилася контролювати перехід до окупації. Від появи плакатів та брошур, що закликають населення здійснити саботаж, він швидко перетворився на спроби та фактичний саботаж німецьких пропагандистських об'єктів, залізничних та телефонних ліній. Перші бої відбулися в селі Біла Церква 7 липня, коли жандарми спробували розігнати мітинг, і двох жандармів було вбито. Наприкінці першого тижня липня Ліст просив Люфтваффе перенести навчальну школу на територію, оскільки оперативні підрозділи були недоступні. Незабаром на станції та патрулі жандармерії напали, а німецькі машини обстріляли. Вперше озброєні групи з’явилися в районі Аранджеловац, на північний захід від Тополи. 10 липня адміністрація Ačimovič була реорганізована з Ranislav Аврамович заміни Kostic в транспортному портфелі, Budimir Цвіяновіч заміни протонного в харчовій і сільськогосподарській галузі, і Velibor Jonic приймаючи по портфелю освіти від Jojić.