Спочатку вона працювала медсестрою «Червоного Хреста» — у краківських шпиталях для польських військовополонених, щойно звільнених німцями з таборів через голод, епідемію туберкульозу, а відтак масову загибель в'язнів. Серед колишніх вояків польського війська було чимало й українців-галичан. Як твердить Кароліна у власній книзі «Воєнні спомини» (), вони одержували медичну допомогу та моральну підтримку сестер «Червоного Хреста» нарівні з поляками. В тих мемуарах Кароліна також відзначає, що усвідомлення необхідності діалогу і порозуміння між галицькими поляками та українцями було притаманне всій родині Кароля Лянцкоронського. На жаль, страхітливі події українсько-польського протистояння 40-х років похитнули ці переконання.