За бойовим призначенням і озброєнню з 1943 артилерійські дивізії підрозділялися на дивізії прориву ("АДП"), гвардійські мінометні ("гв. мінд"), гарматні ("гад"). До кінця війни збереглося кілька артилерійських дивізій загального призначення. Склад артилерійських дивізій змінювався: у 1942 вона складалася з 8 артилерійських полків, в 1943-45 в артилерійській дивізії прориву було 6-7 артилерійських бригад — до 364 гармат, мінометів і пускових установок реактивної артилерії; "гв. мінд" складалася з 3 гвардійських мінометних бригад і мала 288 пускових установок (1943). Артилерійські дивізії та гвардійські мінометні дивізії вперше були застосовані у контрнаступі під Сталінградом. Гарматна артилерійська дивізія зазвичай включала 4 гарматні артилерійські бригади і призначалася головним чином для боротьби з артилерією противника і ураження важливих цілей, розташованих на великій глибині. З 1943 артилерійські дивізії стали об'єднувати в артилерійські корпуси прориву, але деякі з них залишалися окремими.