Conform doctorului Ioan Cantacuzino, un prim focar de tifos cu 5 cazuri în cadrul aceleiași familii dintr-un sat dobrogean, posibil aflat în relație cu trupele ruse din zonă sau cu afluxul de bulgari veniți pe ascuns de peste graniță, a fost pus în evidență încă de la începutul campaniei din 1916. Conform opiniei lui Cantacuzino (contrazisă ulterior), aceasta ar fi fost singurul semnalat până în momentul în care, retragerea armatei române s-a transformat într-un dezastru. Cu toate acestea însă, odată cu evacuarea militară a capului de pod de la Silistra, au fost retrași și ostaticii bulgari și turci. Membrii populației turco-bulgare au continuat să fie evacuați ca suspecți, din Dobrogea, printre aceștia un raport din 8/21 septembrie 1916 către Marele Cartier General din partea Comitetului Central Sanitar, menționând 5 suspecți de tifos aflați în cazarma unui regiment de artilerie călăreață. De asemena, la începutul lunii septembrie 1916 au fost semnalate cazuri de tifos la Galați printre răniții ruși și sârbi.