Vuonna 1809 Marmontin Dalmatiassa komentamista joukoista muodostettiin XI armeijakunta, jonka hän johti Napoleonin uudelle sotaretkelle Itävaltaa vastaan. Marmont osallistui kesäkuussa 1809 Grazin taisteluun ja 6. heinäkuuta Ranskan pääarmeijan mukana Wagramin taisteluun. Wagramin voiton jälkeen hän ajoi takaa perääntyviä itävaltalaisia ja löi nämä uudelleen Znaimin taistelussa 11. heinäkuuta, mistä hyvästä Napoleon ylensi hänet marsalkaksi. Lokakuussa 1809 Marmont nimitettiin Illyrian provinssien kenraalikuvernööriksi ja hän palasi Balkanille kahdeksi vuodeksi. Huhtikuussa 1811 Marmont lähetettiin armeijakunnan komentajaksi Portugaliin, ja jo seuraavassa kuussa hän korvasi marsalkka André Massénan Portugalin-armeijan ylipäällikkönä. Massénan kärsimien tappioiden vuoksi Marmont joutui aluksi jatkamaan perääntymistä Espanjan puolella, kunnes sai tilanteen käännettyä ja vapautettua Badajozin piirityksestä. Maaliskuussa 1812 hän hyökkäsi Portugaliin, mutta jo huhtikuussa britit pakottivat hänetkin perääntymään. Lopulta Wellingtonin herttuan joukot löivät hänen armeijansa 22. heinäkuuta 1812 Salamancan taistelussa, missä Marmont itse haavoittui vaikeasti.