Viimeisen Puolan jaon jälkeen vuonna 1795 Liettuasta tuli osa Venäjän keisarikuntaa. 1800-luvun aikana sekä puolalaiset että liettualaiset yrittivät palauttaa itsenäisyytensä. Liettualaiset ja puolalaiset kapinoivat marraskuun kansannousussa vuonna 1830 ja tammikuun kansannousussa vuonna 1863, mutta ensimmäinen realistinen mahdollisuus irrottautua Venäjästä tapahtui ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuonna 1915 Saksan keisarikunta miehitti Liettuan alueen sen hyökättyä Venäjää vastaan. Vuonna 1917 mahdollisuudet Liettuan, muiden Baltian maiden, Puolan ja Suomen itsenäistymiselle avautuivat, kun Venäjällä tapahtuivat helmikuun- ja lokakuun vallankumoukset. Liettua yritti tehdä Saksan kanssa liiton välttäen kuitenkin mahdollista suoraa liittämistä keisarikuntaan. Saksa hyväksyi ja salli Vilnan konferenssin järjestämisen toivoen, että konferenssi julistaisi Liettuan olevan irrottautunut Venäjästä ja tiivistäisi liittoa Liettuan ja Saksan kanssa. Kuitenkin konferenssi, joka pidettiin 18. - 23. syyskuuta 1917, hyväksyi päätöslauselman, jonka mukaan itsenäinen Liettua olisi perustettava ja suhteet Saksaan riippuisivat siitä tunnustaisiko Saksa itsenäisyyden. 21. syyskuuta konferenssin osanottajat valitsivat 20-jäsenisen Liettuan neuvoston toteuttamaan päätöslauselmaa. Saksalaiset viranomaiset estivät päätöslauselman julkisen julkaisemisen, mutta antoivat neuvostolle luvan jatkaa. Saksalaiset sensuroivat myös neuvoston sanomalehden, "Lietuvos aidasin" ("Liettuan kaiku") estääkseen sitä tavoittamasta laajempaa yleisöä. Vilnan konferenssi päätti myös perustuslakia säätävän kokouksen perustamisesta niin pian kuin mahdollista.