Након завршетка рата, Кипар поново постаје поприште борби међународних размера: становништво грчке националности захтевало је присаједињење Грчкој; турско становништво је тражило поделу острва, а за Британију је задржавање острва представљало један од основних елемената стратегијске оријентације. На плебисциту 1950. године 96% становништва Кипра изјаснило се за присаједињење Кипра Грчкој. Турски део становништва оградио се од пружања отпора колонијалној политици Британије што доводи до све већег јаза становништва на националној и верској основи. Стварањем Центро пакта, а нарочито након Суецке кризе, Кипар за Британију постаје "истурена стражарска кула" с које је покушавала да контролише петролејске изворе на Средњем истоку. Због тога су захтеви Грка наилазили на одлучан отпор.