Оскільки існуючі до 1861 норми земельних наділів реформою занижувалися, то поміщики широко використовували надане їм право на відрізки. На півдні України, де в дореформений період кріпосні часто не мали постійного наділу, а користувалися землею «при необхідності», «в міру сили кожного» або «за вказівкою поміщика», відрізки нерідко досягали 50-70% селянських земель, на Лівобережжі в багатьох місцях вони перевищували 40% дореформених наділів. У цих районах Південно-Західного краю відрізки на 4% перевищували аналогічні по чорноземних в порівнянні з іншими територіальними одиницями Російської імперії. Тільки кріпаком південно-західного краю, щоб відвернути їх від польського повстання 1863-1864, повернуто втрачені ними після інвентарних правил 1847-1848 18% землі в вигляді непридатних для обробітку «прирізок». Використовуючи малоземелля селян, поміщики здавали їм відрізки в оренду за відпрацювання. Протягом півстоліття селянство наполегливо домагалося повернення відрізків. Тільки після проведення столипінської аграрної реформи питання з відрізками було знято.