Na venkově měla největší slovo jedna z umírněných socialistických stran, tzv. Eseři, které bolševici zlikvidovali. V průběhu občanské války však vázlo zásobování měst a bolševici se proto uchýlili k násilnému rekvírování potravin, čímž si rolníky v mnoha oblastech rychle znepřátelili. V letech 1918 až 1923 vypuklo několik živelných rolnických povstání, hlavně v Simbirsku a samarské gubernii. S několika z nich si bolševická moc nedokázala poradit resp. porazila je pouze za cenu těžkých ztrát na obou stranách. Proto bolševici jako ústupek rolníkům, ještě pod Leninovým vedením, uklidnili vzrůstající nespokojenost obyvatelstva, především na venkově, tím, že v rámci tzv. válečného komunismu povolili omezené soukromé vlastnictví. V roce 1921, kdy se již hospodářství fakticky zhroutilo a v Kronštadtu vypukla vzpoura námořníků, strana vyhlásila Novou ekonomickou politiku, tolerující alespoň maloobchod. Továrny však zůstaly v rukou státu. To bylo podle části bolševického vedení třeba, aby se země postupně stabilizovala v oblasti výroby potravin a také postupně přešla k industrializaci, což mělo trvat nejméně 20 let. Na přelomu 20. a 30. let Stalin období NEPu ukončil.