През 1157 година центъра на Ростово-Суздалското княжество бе преместен в град Владимир. Така се образува новото Владимиро-Суздалско княжество. Неговият княз Андрей I Боголюбски, който бил син на Юрий Долгорукий (в превод от руски „Дългоръки“), искал да вземе цялата власт в свои ръце. През 1169 той създал антикиевски алианс и отишъл в поход срещу киевския княз Мстислав II. След като разгромил Мстислав, Андрей Боголюбский приел титлата „Велик княз Владимирски“, и лидиращите позиции сред руските княжества заело Владимирското. Андрей I укрепил властта си и временно усмирил и подчинил другите князе. При него започнал културен възход, били построени много храмове. Но непокорните князе дълго не траяли и го убили. Обаче Владимирското княжество не изгубило влиянието си. Следващият княз станал братът на Андрей – Всеволод. Той продължил делото на брат си. Периодът от 1169 до 1380 в руската историография се нарича Владимирска Рус. След това главенството сред васалните по онова време от монголците руски княжества заема Московското княжество. В периода от 1236 до 1242 руските княжества, Волжко-Камска България и другите държави от Източна Европа са подложени на монголо-татарското нашествие (1237 – 1242 г.), което се съчетава с шведска и немска агресия срещу руските княжества – Невската битка, 1240 г.; битката на Чудското езеро, 1242 г. Оцеляха само Новгородската Република и Северо-Западните княжества, но те по-късно ще бъдат завоювани от Великото Литовско Княжество. И така единствената държава оцеляла от нашествията бе Новгородската Република.