Com que els Estats Units proveïen la major part de la mà d'obra i els fons econòmics, els punts de vista de Roosevelt van prevaldre, i ja des del 1942 es van començar a esbossar els plans per a realitzar una invasió a través del Canal. Però Churchill aconseguí persuadir-lo per a realitzar les invasions del Marroc francès i d'Algèria (Operació Torxa) al novembre de 1942, de Sicília (Operació Husky) al juliol de 1943 i d'Itàlia (Operació Allau) al setembre de 1943. Tot plegat va fer que la invasió de França quedés ajornada fins al 1944. Després del desastre d'Anzio, la invasió d'Itàlia va embossar-se, fent que es desplomessin les expectatives de Churchill i fent que no li quedessin arguments per oposar-se a la invasió pel canal (Operació Overlord), que finalment tingué lloc al juny de 1944. Mentre que la major part de França era ràpidament alliberada, els aliats van ser aturats al desembre pels alemanys al bosc de les Ardenes, fent que la Victòria sobre Alemanya no arribés fins al maig de 1945, a temps perquè la Unió Soviètica hagués ocupat tota l'Europa Oriental i Central fins al riu Elba, enmig d'Alemanya