Po roce 1989 vedl oddělení dějin tzv. normalizace nově založeného Ústavu pro soudobé dějiny Akademie věd České republiky, přednášel na filozofických fakultách v Praze a Brně a absolvoval též stáže v zahraničí. Kromě toho vydal řadu publikací k období let 1969–1989, mezi nimi rozsáhlou knihu "Sto studentských revolucí", obsahující rozhovory s účastníky listopadového převratu. I v penzi nadále zůstával členem redakční rady "Soudobých dějin" a redakčního okruhu "Českého časopisu historického".