Začátkem války byl, zejména k výcviku nasazován i improvizovaný stíhač tanků M6 (37mm protitankové dělo M3 na neobrněném užitkovém voze Dodge WC-55), a v bojových akcích v Alžírsku a Tunisku polopásový M3 GMC (75mm dělo M1897A5 na polopásovém obrněném transportéru M3). Za první skutečné vozidlo kategorie "tank destroyer" je tak považováno až M10 GMC, jež ale bylo urychleně vyvinuto jako dříve dostupná alternativa ve vývoji zpožděného M18 GMC (za použití osvědčeného podvozku tanku M4 Sherman), a zůstává stále spíše nouzovou konstrukcí, nesplňující zcela technické představy Tank Destroyer Command.Specialisovaný stíhač tanků M18 GMC sice tyto podmínky splňoval, ale v době bojů po vylodění v Normandii jeho dělo ráže 76 mm již plně nevyhovovalo pro boj s tanky Panther a Tiger ausf. B, které se v té době začaly objevovat na bojišti ve větších počtech, a dalším typem stíhače tanků, který americká armáda zavedla do výzbroje během druhé světové války se tak stal M36 GMC, v zásadě modifikovaný "M10A1" přezbrojený 90mm kanonem M3 v upravené věži.