7 квітня 1939 р. Італія на чолі з Беніто Муссоліні після тривалого інтересу та всеохоплюючої сфери впливу в міжвоєнний час вторглася в Албанію . Члени італійського фашистського режиму, такі як граф Галеаццо Сіано, переслідували албанський іредентизм з думкою, що це заробляє підтримку італійців серед албанців, а також збігається з італійськими цілями війни на Балканах. Приєднання Італії Косово до Албанії було визнано популярною акцією албанців обох областей, і спочатку косовські албанці підтримували італійські сили Осі. Західна Північна Македонія також була приєднана Віссю Італії до їх протекторату Албанії, створивши Велику Албанію під контролем Італії. Члени землевласницької еліти, ліберальні націоналісти, що виступали проти комунізму з іншими верствами суспільства, прийшли до організації організації « Баллі Комбєтар» та колабораціоністського уряду при італійцях, які всі як націоналісти прагнули зберегти Велику Албанію. Тоді як італійці висловлювали посилене занепокоєння щодо поступки їм повноважень. З часом італійська окупація не любила такі верстви албанського населення, як інтелігенція, студенти, інші професійні класи та жителі міст, що породжувало подальший зароджуваний албанський націоналізм, виховуваний у роки Зогу.