I årene 1772-95 foretog Rusland, Østrig og Preussen tre delinger af Polen, hvilket indebar, at unionen, som Hviderusland havde været en del af i flere hundrede år, blev opløst. Hviderusland blev i 1795 en del af Rusland. Den nævnte særegne kirke blev delvis tolereret frem til zar Nikolai 1. i 1839 tvang kirken, som da var kirke for af hviderusserne, til at konvertere til den ortodokse lære. Desuden var det vigtigt for zaren at erstatte «Hviderusland» med det identitetsløse navn «Nordvestre territorium» ("Severo-Zapadanyj Kraj"). Dette var starten på en mere altomfattende russificering af hviderusserne. Indtil 1861 var Hviderusland i store træk et område bestående af bønder og landejere. Bønderne havde frihed, men det var i store træk alt, de havde. Bønderne forblev fattige, landløse, under hård beskatning, med krav om at bruge russisk og med en militærtjeneste, som varede i 25 år. Mange så hellere nostalgisk tilbage på tiden under polsk styre, og Kastus Kalinowski prøvede at vække en idé om dette blandt folk med udgivelsen "Bøndernes Sandhed". Kalinowski prøvede at inspirere til et oprør i tilslutning til et polsk oprør mod russerne i 1863. Oprøret mislykkedes, og Polen blev i sin helhed besat af Rusland. Kalinowski blev senere hængt i Vilnius, og regnes i dag som fader til hviderussiske nationalisme.