Elemi iskoláit szülővárosában végezte el, majd 1839 és 1842 között jogot hallgatott a Debreceni Református Kollégiumban. Ezt követően rövid ideig Késmárkon dolgozott ügyvédként, majd az 1843–1844. évi pozsonyi országgyűlésen Csongrád vármegye követeként részt vevő Klauzál Gábor mellett volt kirendelt jurátus. Sikeresen letette ügyvédi vizsgáját, ám rövid idő múltán a jogászi pályát a hivatalnoki karrierre cserélte fel. 1845-ben Csongrád vármegye tiszteletbeli aljegyzőjévé nevezték ki, a konzervatívok 1846. évi előretörését követően azonban visszavonult a közélettől és birtokán gazdálkodott. Az 1848–1849-es szabadságharc alatt szülővárosa, Hódmezővásárhely szolgabírája volt. A nemzeti küzdelem leverését követően ismét visszavonult a közélettől, és a passzív ellenállás híveként kizárólag birtokán gazdálkodott. 1860-ban Csongrád vármegye főjegyzőjévé választották, egyúttal Hódmezővásárhely követeként, a Felirati Párt híveként részt vett az 1861-es országgyűlésen. 1867-től Csongrád vármegye alispáni hivatalát töltötte be, 1871-től a hódmezővásárhelyi református egyházközség világi főgondnoka is volt. Az 1881–1884. évi országgyűlés munkájában – a Szabadelvű Párt színeiben – ismét Hódmezővásárhely képviselőjeként vett részt.