Az 1950-es évek elején rendezett portkocsiversenyek koronázatlan királya volt. 1955-ben mutatkozott be a Formula–1-ben, az argentin nagydíjon, ahol egy Lanciát vezetett. A következő futamon, Monacóban már második lett. Csapattársa, Alberto Ascari halála után ő lett a Lancia frontembere. Még háromszor végzett pontszerző helyen, így az összetettben harmadik lett. 1956-ban a Lancia-Ferrari csapattal folytatta. A francia nagydíjon második lett, az összetettben pedig hatodik.