По повратку у Чехословачку, Хубшманова је радила на Чехословачкој Академији Наука на Одељењу за филозофију и социологију до 1974. године. Наставила је анализу и прикупљање информација на Академији, радећи са мултидисциплинарним тимом на развоју етнографске и лингвистичке студије Рома, али и укључивање демографске, историјске и социолошке профиле заједнице. Као лингвиста, Хубшманова је била забринута због губитка ромског језика, јер су заједнице биле присиљене да говоре чешки, мађарски или словачки језик у својим свакодневним интеракцијама, мада је у говору са осталим Ромима преовладавала стална употреба ромског дијалекта. Радови које је објавила група обухватали су прву литературу на ромском језику икад објављену у Чехословачкој. Још један подухват владе присилио је Унију да се распусти 1973. године и обустави објављивање њиховог часописа. Између 1974. и 1975. године, Хубшманова је радила на Педагошком факултету Карловог Универзитета али њено противљење политици асимилације владе према Ромима довело је до њеног отказа. Није имала стално запослење између 1976. и 1982. године, а по потреби је радила у Прашкој школи језика, где су се предавали и хиндски и ромски језик. Добила је стално запослење 1982. године у Прашкој школи где је и радила до 1991. године. У то време, часови које је Хубшманова предавала на ромском језику били су једини формални курсеви који се нуде Ромима на њиховом матерњем језику. Курсеве су такође похађали социјални радници како би олакшали комуникацију са Ромима током свог рада. 1989. године, плишаном револуцијом и падом комунизма, ромској култури је дозвољен развој и Хубшманова је била заговорник очувања ромске баштине и охрабрујући глас ромских заједница.