א-שאווה נחשב לתומך של ירדן, ובחזונו האמין כי הפלסטינים יוכלו לשכון תחת מסגרת פוליטית בראשות ההאשמים הירדנים. במשך שנים נחשב כבחיר המצדדים באופציה הירדנית. בהתאם לדעותיו, תמך א-שאווה בתוכנית הפדרציה שפרסם המלך חוסיין ב-1972, במסגרתה הגדה המערבית ורצועת עזה היו נעשות למחוז אוטונומי בשליטה ירדנית. א-שאווה גם ראה את היתרונות הכלכליים שהיו טמונים במסגרת פוליטית זו. אולם, נוכח התנגדות אידאולוגית חריפה ברצועת עזה לריבונות ירדנית על הפלסטינים, נאלץ א-שאווה להצניע את תמיכתו בחוסיין. התנגדות זו לירדן נבעה מתוצאות מלחמת ששת הימים וכן מהאהדה המוגברת לאש"ף, בייחוד לאחר ספטמבר השחור. בגלל מתינותו, הצהיר שמעון פרס ב-1987 שהוא רואה בא-שאווה את המנהיג החשוב ביותר בעזה.