Мадам де Поліньяк користувалася значним впливом не тільки на королеву, але й на увесь двір. У 1782 році її чоловік отримав титул герцога, а саму Йоланду було призначено на почесну посаду гувернантки королівських дітей. Під час революційних подій 1789 року через свою екстравагантність та марнотратство потрапила до списку ворогів революції. Зображення герцогині де Поліньяк часто з'являлося у порнографічних карикатурах на Марію-Антуанету того часу присвячених розпусті, яка ніби царювала у Версалі завдяки оточенню королеви. Коли з'явилася загроза захоплення Версалю повсталими жінками Парижу, була одною з перших, хто залишив Францію. Решту життя провела у вигнанні, разом з іншими емігрантами-аристократами. Герцогиня де Поліньяк померла у 1793 році від раку. Епітафія на могилі герцогині у Відні, однак стверджує, що вона померла від горя після смерті її найближчої подруги королеви Марії-Антуанети. Син герцогині де Поліньяк, Жуль де Поліньяк після реставрації Бурбонів був прем'єр-міністром Франції, що у кінцевому результаті стало однією з причин Липневої революції.