Tot i això, el "catenaccio" també ha tingut la seva part d'històries d'èxit. El mateix Trapattoni ho va emprar amb èxit per aconseguir un títol de Lliga portuguesa amb el Benfica el 2005. L'entrenador alemany Otto Rehhagel també va utilitzar un enfocament defensiu de la mateixa manera amb Grècia a la Copa d'Europa de la UEFA del 2004, guanyant el torneig sorprenentment malgrat que Grècia fos considerada com a perdedora abans del torneig. Dino Zoff també va servir per al bon ús del "catenaccio" a Itàlia, aconseguint un lloc a la final de la Copa d'Europa de la UEFA del 2000, que Itàlia només va perdre pel gol d'or de la victòria a França. Així mateix, Azeglio Vicini va conduir Itàlia a la semifinal de la Copa del Món de la FIFA del 1990 gràcies a petites victòries en cinc partits defensius de lluita dura en què Itàlia va produir poc però es va arriscar encara menys, sumant només set gols a favor i cap en contra. Itàlia perdria llavors una ajustada semifinal davant l'Argentina, en poques parts a causa d'una estratègia similar de Carlos Bilardo, que després perdria la final davant una Alemanya molt més ofensiva dirigida per Franz Beckenbauer.