Владавина финансијске аристократије наишла је на отпор париског пролетаријата и ситне буржоазије: париски радници устајали су у заштиту својих права 1832, 1834. и 1839, али без успеха. У Паризу је од краја 1843. до почетка 1845. живео Карл Маркс. Ту се у јесен 1844. први пут састао са Фридрихом Енгелсом, и почело је стварање нове идеологије - комунизма. Здружени париски пролетаријат и буржоазија однели су победу у фебруарској револуцији 1848, првој буржоаско-демократској револуцији, у којој се пролетаријат афирмисао као нова друштвена снага. Парижани су се 22. фебруара дигли на оружје: дошло је до сукоба са жандармеријом и војском, барикаде су никле по читавом граду. а батаљони Националне гарде почели су да прелазе на страну устаника. Луј Филип је сутрадан приморан да прихвати оставку владе, 24. фебруара да абдицира, а 25. фебруара проглашена је република и прокламоване демократске слободе. Париз се у име француског народа још једном обрачунао са омраженим режимом; још једном је победа Парижана одјекнула широм Европе, нарочито у Немачкој (Мартовска револуција), Аустроугарској (Бечка револуција, Мађарска револуција) и Италији (Италијански ратови за уједињење). Међутим, буржоазија је и овога пута искористила париску радничку класу, те долази до јунског устанка париских радника (23-26. јуна 1848) у којем учествује око 45.000 људи. Био је то први пут у историји грађански рат између пролетаријата и буржоазије. Париски пролетаријат, изолован од осталих маса, претрпео је пораз, а последице су биле веома сурове - масакрирано је око 3.000 радника.