Након разарајућег Готскога рата под Лангобардима су успостављени писани закони, који су били узор за сличне уставе у другим јужним градовима. Сарацени су 852. године освојили Бари. Од 885. године је седиште Византијског катапана. Лонгобардско племство се побунило (1009—1011) против Византије. Побуна је угушена у бици код Кане 1018. године. Током побуне Нормани су први пут стекли упориште у томе подручју. Архиепископ Барија се 1025. године обратио Риму и град добио је статус провинције. Нормани под Робертом Гвискаром су 1071. године зузели Бари (Опсада Барија). Мајо од Барија је био велики адмирал норманске Сицилије. Црква светога Николе основана је 1087. године како би примила мошти овог свеца, које су под сумњивим околностима донесене из Мире у Ликији. Мошти светога Николе привлачиле су у Бари велики број ходочасника, што је ојачало градску привреду и положај града. Петар Пустињак је 1095. године проповедао Први крсташки рат у Барију. Папа Урбан II је 1098. године сазвао црквени сабор у Барију (познат као Баријски сабор или концил) са циљем потчињавања грчког православног свештенства у јужним областима Италије и њиховог укључивања у догматски и административни поредак Католичке цркве. Том приликом, разматране су и разлике у учењима о исхођењу Светог духа, укључујући и питање о уметању израза Филиокве у Симбол вере. Иако се две стране нису могле сложити, сабор је означио почетак организованог рада на потискивању грчког православља из јужне Италије.