Sodan jälkeen Britannia näki Kyproksen edelleen strategisena alueena, erityisesti Suezin kriisin aikana 1956. Hajota ja hallitse -politiikkaa käyttäen Britannia piti yllä myös Turkin toiveita, koska saaren liittäminen Kreikkaan olisi merkinnyt brittitukikohtien vähentämistä. Turkin pyrkimykset saaren jakamiseksi voimistuivat. Vuonna 1955 alkanut kreikkalaisväestön itsenäisyyskamppailu loppui 1959. Britannia, Kreikka, Turkki, sekä Kyproksen kreikkalaisten ja turkkilaisten edustajat solmivat Zürichin-Lontoon sopimuksen, jolla taattiin Kyproksen itsenäisyys. Vuonna 1956 Seychelleille pakkosiirretty arkkipiispa Makarios palasi saarelle 1959 ja äänestettiin presidentiksi.