V březnu 1941 1941 vypukly v Bělehradě rozsáhlé demonstrace v souvislosti s vojenským pučem. Demonstranti nesouhlasili s vládou, která chtěla spojenectví Jugoslávie s fašistickou Itálií a nacistickým Německem. Po výměně vlády k podepsání spojenectví s oběma zeměmi nedošlo a Jugoslávie potvrdila své závazky k Velké Británii. Bez vyhlášení války následně Německo jugoslávské království napadlo, začátek konfliktu představovalo bombardování města v první polovině dubna 1941. Cílem bombardování bylo nejen poškodit město, ale i stavby, které mají značný význam pro srbskou národní identitu. Byla zničena např. i národní knihovna. Protivzdušná obrana na takový úder nebyla připravena. Dne 13. dubna byla jugoslávská metropole obsazena cizími vojsky , podobně jako další klíčová místa v Srbsku. Po podepsání kapitulace (v budově bývalé československé ambasády) a rozdělení tehdejšího království, připadl Zemun a levý břeh řeky Sávy chorvatskému fašistickému státu. Západně od města, na břehu Sávy, byl v areálu bývalého výstaviště zřízen koncentrační tábor, kam byli umisťováni Židé a další odpůrci tehdejšího režimu. Bělehrad byl spravován přímo německou armádou a byla zahájena tvrdá represe jakéhokoliv odporu.