Guvernul rhodesian, format în mare parte din membrii comunității minoritare albe, s-a revoltat într-o perioadă în care guvernul Marii Britanii promova o politică de decolonizare intitulată „Vântul Schimbării”. De asemenea, aceștia erau indignați de faptul că unele colonii africane din nordul continentului își primeau independența, deși nu aveau experiența autoguvernării, iar Rhodesiei îi era refuzată în baza noii legi „fără independență înainte de adoptarea principiului majorității”. Majoritatea albilor rhodesieni considerau că după patru decenii de autoguvernare și-au câștigat dreptul la independență, iar decizia guvernului britanic de a nu acorda acest statut a fost interpretată ca trădare. Această stare de fapt și reticența guvernului de a transfera puterea în mâinile rhodesienilor de culoare de frica tensiunilor rasiale și de repetarea situație din Congo a creat o situație care să justifice declarația unilaterală.