בזכות המוסכמה שהמצליפים לא נושאים נאומים בפרלמנט, עלה בידו של הית' להתחמק מהסתבכות במחלוקת בנוגע למשבר סואץ. עם הכרזת ההתפטרות של אידן, הגיש הית' דוח על חוות דעותיהם של חברי הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית בנוגע ליורשו האפשרי של אידן. בדוח זה זכה הרולד מקמילן להעדפה וכך הובטחה לו בחירתו כראש הממשלה בינואר 1957. מאוחר יותר, לאחר הניצחון בבחירות 1959, מינה מקמילן את הית' לתפקיד שר העבודה וחבר הקבינט. כמצליף הראשי נכח הית' בישיבות הקבינט, אך רשמית הוא לא היה חבר בו.