За спогадами Проханова, в травні 1919 року, коли Петроград перебував у стані червоного терору та військового комунізму, його дружина і сини виїхали у Тифліс, де жили батьки дружини, а умови були кращими. Сам Проханов залишився у Петербурзі, щоб продовжувати служіння у ВСЄХ. Через хворобу старшого сина Ярослава та перекриття дороги військовими, подорож сім'ї затягнулася й 30 липня 1919 року дружина Проханова померла у Володикавказі від азіатської холери, так й не досягнувши Тифлісу. Сини деякий час жили з родиною брата батька Василя, потім — з батьками дружини. Як повідомляє Проханов у своїй автобіографії, в 1921 році його сини повернулися у Петроград й включилися у християнське служіння. У 1926 році молодший син Всеволод трагічно загинув в результаті необережного поводження зі зброєю.