У пролеће 1942, као командир вода у комбинованој партизанској чети, био је тешко рањен у борби с црногорским четницима. Борци су га, као тешког рањеника, пренели кући, где је и остао на лечењу после повлачења партизанских јединица из Херцеговине, јуна 1942. године. Четници су га убрзо заробили, саслушавали и мучили, тражећи од њега да изда своје другове у илегалности. Пошто им Жарко није ништа рекао, предали су га Италијанима. У италијанском затвору је остао док му ране нису зарасле, а онда је успео да побегне. После тога, живео је у илегалности, све док се, после битке на Сутјесци, у Херцеговину није вратила Десета херцеговачка бригада. Тада је Жарко у свом селу формирао вод и с њим се прикључио бригади. Постао је борац Четвртог батаљона Десете бригаде.