Сутрадан 14. септембра, у раним јутарњим часовима почела је страховита топовска канонада. Наредног дана, по завршетку артиљеријске припреме, почео је напад српских и француских дивизија. 122. дивизија је постигла успех у рејону Доброг поља, међутим 17. колонијална је задржана од стране Бугара на правцу Облој и на Боровој чуки. Са друге стране, Шумадијска дивизија је продором са стране потпуно овладала рејоном Ветерника. Непријатељске снаге су ужурбано повлачене на нове положаје, које су у кратком року изгубили. Поводом тог историјског успеха регент Александар је упутио честитке трупама и командантима армија. Прослеђујући његову честитку, Мишић је такође честитао свима, међутим генералу Бојовићу је ставио примедбу да Коњичка дивизија, која је била под командом Прве армије, није у најбољој мери искоришћена. Бојовић није хтео да прихвати критику и опаском је сигнализовао Мишићу да је он као коњички официр бољи познавалац овог рода војске, те да му се у рад не треба мешати. Пробој Солунског фронта је извршен за пет дана. У том снажном продирању било је критичних тренутака. Због заостајања савезничких трупа, бокови српске војске су били угрожени. Главнокомандујући савезничких снага на фронту генерал Франше д' Епере је упозорио српску Врховну команду да фронт у рејону Битоља још није пробијен, те да све зависи од српске војске и њеног успеха. По пријему ове депеше, престолонаследник Александар је забринуто упитао војводу Мишића шта да се ради. Поучен великим ратним искуством, Мишић му је одговорио: