1824-ben a "Globe" munkatársa és később tulajdonosa volt. A képviselőházban 1831-től a doktrinérekkel szavazott és lelke volt ama koalíciónak, mely 1839-ben a Mathieu Molé kormányát megbuktatta és amelynek programjául Duvergier de Hauranne-nak "Des principes du gouvernement représentatif et de leur application" (Párizs, 1838) című műve tekinthető. Ekkor aztán elpártolt a doktrinérektől és mint a "Constitutionnel" és a "Siècle" munkatársa a bal középhez csatlakozott. Ekkor írta a "De la réforme parlementaire de la réforme électorale" (Párizs, 1847) röpirata nagy vitákat váltott ki a parlamentben, de reform javaslatait végül nem fogadták el. A februári forradalom után a jobb oldalon foglalt helyet és mint az alkotmányozó bizottság tagja, e párt akartának értelmében működött. Az 1849. évi választások alkalmával megbukott, 1850 december havában azonban megint bekerült a törvényhozó gyűlésbe. Az 1851. december 2-ai államcsíny alkalmával őt is börtönbe vetették, 1852-ben pedig száműzték. Ekkor Torinóba ment, ahol történelmi tanulmányokkal foglalkozott; de még ugyanabban az esztendőben visszatérhetett Párizsba, ahol azonban a politikával többé nem törődött. A Francia Akadémia 1870-ben választotta meg tagjának. Főműve "Histoire du gouvernement parlementaire de la France" (Párizs, 1857-73, 10 kötet). Számos értekezést írt a "Revue des Deux mondes"-ba és más folyóiratokba. Ifjúkori művei közül néhány vaudeville említendő: "Un jaloux comme il y en a peu; Un mariage á Gretna-Green" stb.