Ізабе́ла I (; — ) — королева Кастилії (1474—1504), Арагону (з 1479) і Гранади (з 1492). Одна з найвидатніших державних діячів Іспанії та Європи часів відродження. Представниця Трастамарського дому. Народилася в Мадрігалі, Кастилія. Донька кастильського короля Хуана II й португальської інфанти Ізабели. Зайняла кастильський престол після смерті зведеного брата Енріке IV. Одружилася із арагонським королем Фернандо II (1469). Утворила династичну унію Кастилії та Арагону, що стала основою сучасної Іспанії (1475). Перемогла у війні за кастильську спадщину проти Хуани та Португалії (1475—1479). Ліквідувала Гранадський емірат, чим завершила Реконкісту (1492). Вигнала євреїв з країни (1492). Підтримала експедицію Колумба, який відкрив Новий світ (1492—1493). Разом із чоловіком отримала від папи Олександра IV титул католицької правительки Іспанії (1496). Померла в Медіні-дель-Кампо, Кастилія. Похована у Гранадському соборі. У Католицькій церкві титулується слугою Божою (з 1974). Національна героїня Іспанії. Прізвисько — Католи́чка ().