לאחר מלחמת העולם השנייה, דמותה של אן שירלי הפכה פופולרית עוד יותר בפולין. בכנס סופרים בשנת 1946, מריה קן, סופרת פופולרית של ספרים לצעירים, דיברה בעד ספריה של מונטגומרי בטענה כי צעירים זקוקים לספרות "שתחזיר לצעירים חיים ושמחה לאחר אותן שנים איומות שאיבדו כל כך הרבה חיים צעירים, ונטלו את הנוער והשמחה מאלה ששרדו." המו"ל מייקל ארקט הורשה לפרסם את שלושת ספרי אן הראשונים של מונטגומרי, כולם הפכו לרבי מכר מיידיים. במאמר שכתב המשורר יז'י ויסומירסקי בכתב העת Tydzieri משנת 1948 ביקש להסביר מדוע ספרי אן היו כה פופולריים בפולין. ויסומירסקי התווכח עם פולין בהריסות, אנשים זקוקים לדמות כמו אן שנשארה אופטימית ועליזה. ויסומירסקי טען עוד כי מאז ההתקוממות האחרונה נגד השלטון הרוסי בשנים 1863–1864, היו בפולנים שני אידיאלים מנוגדים - הפוזיטיביסטי המדגיש את המעשיות והריאליזם שקראו להפיק את המיטב בעולם כפי שהוא עם דגש על פיתוח כלכלי. לעומת הרומנטי עם דגש על גבורה רומנטית, חזיונות חולמניים של עולם טוב יותר, וחוסר נכונות להתפשר לא משנה כמה המצב נואש. מבין שני המנהיגים הפולנים החשובים ביותר בתחילת המאה ה-20, רומן דמובסקי גילם את האידיאל הפוזיטיביסטי ואילו יריבו הגדול יוזף פילסודסקי גילם את האידיאל הרומנטי. ויסומירסקי טען כי הפולנים אוהבים את ספרי אן מכיוון שרוב האנשים החיים באי הנסיך אדוארד בספרים מייצגים את האידיאל הפוזיטיביסטי ואילו אן מייצגת את האידיאל הרומנטי שמגיע לאתגר את האורתודוקסיה הפוזיטיביסטית הרווחת. ויסומירסקי כי מונטגומרי השיגה בספריה סינתזה של "רומנטיקה מעשית", אשר ייצגה את היחס הדרוש ביותר בפולין המודרנית, ומכאן הפופולריות של ספריה בפולין.