Царска војска разбила је Турке код Светог Готхарда 1664. године, али Леополд није искористио ту победу, већ је са Турцима склопио неповољни мир у Вашвару. Хрватска и Угарска нису признале тај договор који је доносио и одредбу да Турци могу задржати све што су до почетка рата освојили. Истовремено су све више јачале централистичке тежње Хабзбурговаца на штету хрватског и мађарског племства. Побуну која је избила исте године предводи бан Никола VII Зрински у Хрватској, а палатин Ференц Веселењи у Угарској. Завереници траже помоћ од Француске, Пољске, па чак и Турске. Међутим, упркос обећањима, аустријски непријатељи им нису помогли. Није дошло до склапања договора са Лујем XIV. Никола Зрински погинуо је у лову 1664. године. Његово место преузима његов млађи брат Петар. Зрински шаљу Фрању Буковичког на преговоре са Французима и Венецијом 1664. године. Они су завршени неуспехом. Петар је, са својим шураком Фран Крстом Франкопаном, наставио борбу коју је отпочео његов брат Никола. Повезао се са главним мађарским вођама. Међутим, савез се распада до 1667. године због различитих идеја и начина вођења завере. Преговори са Француском нису успели, те је Буковички наговорио Зринског да се преговара са Османским царством. Преговори су вођени у Солуну и на Кандији са самим султаном Мехмедом IV (1669). Бечки двор је спроводио централизам, не марећи за права хрватског народа и обавезе преузете Pactom Conventom из 1102. године. Долази до издаје унутар редова завереника. Устанак није успео. Леополд је довео 1670. године хрватске великаше у Беч под изговором помирења, али је тамо наредио да се затворе. Зрински и Франкопан осуђени су на смрт због увреде краља и издаје земље. Одсечене су им десна рука и глава. Јосип Војновић неуспешно је покушао подићи устанак у Лици како би се осветио за смрт Зринског и Франкопана.