V storočí po smrti Osmana I. sa osmanská vláda začala rozširovať nad východné Stredomorie a Balkán. Osmanov syn Orhan dobyl mesto Bursa v roku 1326 a spravil z neho nové hlavné mesto osmanského štátu. Pád Bursy znamenal stratu byzantskej kontroly nad severozápadnou Anatóliou. Dôležité mesto Solún bolo dobyté Benátčanmi v roku 1387. Víťazstvo Osmanov v Kosove v roku 1389 skutočne znamenalo koniec srbskej moci v regióne a pripravilo tak cestu pre osmanskú expanziu do Európy. Bitka pri Nikopolise v roku 1396, všeobecne považovaná za poslednú rozsiahlu stredovekú križiacku výpravu, nezastavila postup víťazných osmanských Turkov. S rozšírením tureckého panstva na Balkáne sa stalo strategické dobytie Konštantínopolu hlavným cieľom Osmanov. Ríša ovládla takmer všetky bývalé byzantské krajiny obklopujúce mesto, avšak Byzantíncom sa dočasne uľavilo, keď Timur v roku 1402 vpadol do Anatólie v bitke pri Ankare. Ako zajatca si vzal sultána Bayezida I. Zajatie Bayezida I. uvrhlo Turkov do neporiadku. Štát upadol do občianskej vojny, ktorá trvala od roku 1402 do roku 1413, pretože Bayezidovi synovia bojovali o nástupníctvo. Vojna skončila, keď sa Mehmed I. stal sultánom a obnovil osmanskú moc, čím ukončil Interregnum.