Els inicis de la Invasió de Kuwait, el qual seria el primer contacte armat el 1991 en el marc de la Guerra del Golf Pèrsic, la força militar iraquiana s'estimava en una quantitat d'un milió d'homes. Just després de l'inici de la Guerra del Golf, els homes allistats es van agrupar en 47 divisions d'infanteria més nou divisions de mitjans cuirassats i altres mitjans mecanitzats, agrupats en set cossos. Això li donava un total de prop de 56 divisions en l'exèrcit, i el total de les forces terrestres arribava a les 68 divisions, quan les dotze divisions de la Guàrdia Republicana eren incloses. A la premsa i els mitjans occidentals s'afirmava que la quantitat de membres de l'exèrcit no superava els 545.000 homes, (en alguns mitjans es citaven fins a 600.000 homes). Avui en dia els experts no es posen d'acord en quina és la quantitat exacta de tropes, i creuen que les descripcions tant quantitatives com qualitatives de l'Exèrcit de l'Iraq en aquell moment van ser exagerades, ja que s'hi van incloure tant elements recentment reclutats com a les unitats temporals i les auxiliars. Molts dels reclutats dins de l'Exèrcit Iraquià eren al seu torn reclutes molt joves, a part dels escassos recursos i del bàsic entrenament impartit als reclutes, mai es va establir realment una veritable força eficaç de combat, donada la precarietat dels recursos disponibles. Saddam Hussein mai va confiar en l'exèrcit arran de les experiències dels seus predecessors; tot i que la seva força principal, i amb la qual es va mantenir en el poder, a part de la Guàrdia Republicana Iraquiana; era l'Exèrcit Popular Iraquià.