На следващата година политическите събития го поставят на първо място в легалната съпротива срещу имперската власт. Като практикуващ адвокат защитава мнозина бойци, подложени на полицейската репресия – жертвите на „Кървавата неделя“, която ще го спре, а по-късно, през декември 1905 г., и ще го заточи в Ташкент. Освободен през април 1906 г., през последвалите години той все повече и повече поема защитата на политическите затворници, сред които са и бъдещите му противници от болшевишката фракция на социалдемократическата руска партия3. Съдебните му успехи благоприятстват през 1912 г. влизането му в IV-тата Държавна дума като депутат. В това време той е също така сред най-видните франко-масонски управляващи в Санкт Петербург.