Leta 1399 je Manuel II. po petih letih Bajazidovega obleganja Konstantinopla odšel na Zahod iskat vojaško pomoč. Obrambo mesta je kot regentu prepustil Ivanu VII. Ivan je v brezupnem položaju čakal na čudež, ki se je zgodil v Bajazidovem porazu z mongolskim kanom Timur Lenkom v bitki pri Ankari 20. junija 1402. Porazu je sledila osmanska državljanska vojna, v kateri so rivalski osmanski princi sklepali mir in prijateljstvo z Bizantinskim cesarstvom. Ivan VII. je izkoristil njihovo šibkost in sklenil mirovni sporazum, s katerim je cesarstvo dobilo nazaj večino evropske obale Marmarskega morja in posebne ugodnosti za Solun, kjer je pred osmansko osvojitvijo leta 1387 vladal Manuel II. Po Manuelovi vrnitvi mu je Ivan VII. vrnil oblast in dobil dovoljenje, da se umakne v Solun, kjer je od leta 1403 do svoje smrti leta 1408 vladal kot skoraj neodvisen vladar. Naslavljal se je s "cesar cele Tesalije", obdržal cesarski naslov ("basileus") in za svojega sovladarja imenoval sina Andronika, rojenega okoli leta 1400. Andronik je umrl pred njim okoli leta 1407.