În 1848 s-a mutat la Ploiești, în județul Prahova. Plecarea precipitată spre Țara Românească, alături de Iudita și de fiica lor, Emilia, s-a produs pe fundalul incertitudinii și al frământărilor sociale provocate de Revoluția Maghiară, fiind o consecință a implicării sale politice, care l-a forțat să se refugieze în România de teama represaliilor. Cu toate acestea, în 1856 a fost arestat de armata Austro-Ungariei, la decizia Consulatului Austriac. Antinescu a fost invitat să se prezinte la comandantul garnizoanei austriece din Ploiești, unde i s-a comunicat că a doua zi urma să fie însoțit de o santinelă la București. Aici a avut loc un interogatoriu, în urma căruia i s-a adus acuzația „că eǔ așiǔ fi agitatorul Ploescenilor în contra oștirei și că eǔ așiǔ fi îndemnat și așiǔ fi compus chiar petițiunea Arendașiului”. A făcut 18 zile de arest la București. După interogatoriu, i-a fost interzisă revenirea la Ploiești, așa că a rămas, pentru 6 săptămâni, la București, găzduit de un prieten, care a trebuit să garanteze pentru el. După cele 6 săptămâni de așteptare, a fost invitat la Consulat pentru comunicarea sentinței pronunțate de Guvernul Transilvaniei: „că pe cât timp trupele austriace vorǔ mai sta în Romania, eǔ să fiǔ exilat în Austria sub priveghiăre polițienéscă.” Oficialitățile i-au pus la dispoziție un act de liberă trecere pentru Brașov, unde a fost exilat în casa părintească, sub supravegherea poliției. A obținut ulterior o învoire pentru a merge la Sibiu, în audiență la Guvernatorul Transilvaniei, Principele de Schwanzerberg, unde i s-a eliberat un pașaport de reîntoarcere în România. După 96 de zile, a revenit alături de familia sa, la Ploiești.