Ney kom i militärtjänst 1788, blev överste 1794, brigadgeneral 1796, divisionsgeneral 1799 och marskalk av Frankrike 1804. Han deltog med utmärkelse under revolutionskrigen bland annat i slaget vid Zürich 1799 och slaget vid Hohenlinden 1800. Han var 1802–1803 fransk minister i Bern. Under kriget mot Österrike och Ryssland visade han sådant mod och företagsamhet, särskilt i slaget vid Elchingen 1805, slaget vid Jena 1806 och slaget vid Friedland 1807 att han blev kallad "den tappraste av de tappra" ("le brave des braves"). Senare deltog han i striderna i Portugal 1808–11 och förde under Napoleons ryska fälttåg 1812 befälet över 3:e arméfördelningen och vann nya framgångar i slaget vid Smolensk och slaget vid Borodino och förde under återtåget befälet över arriärgardet och lyckades med sin djärvhet rädda spillrorna av Napoleons armé från undergång. I 1813 års krig vann han segrarna i slaget vid Lützen och slaget vid Dresden men besegrades i slaget vid Dennewitz av den svenske kronprinsen Jean Baptiste Bernadotte.