Немачке снаге за све време рата нису признавале побуњеним формацијама у Југославији легални статус зараћене стране са припадајућим правима по женевској конвенцији. Припаднике НОВЈ третирали су као илегалне побуњените, и звали их „бандитима“ у својим документима. Заробљеници су у правилу убијани, или у одређеним случајевима депортовани у концентрационе логоре (Аушвиц, Бухенвалд...). На пример, Прва брдска дивизија известила је након операције Шварц о 498 заробљених, од којих је 411 стрељано на лицу места. Да би смањила ове губитке, НОВЈ је од септембра 1942. успоставила контакте за размену заробљеника. Ове размене заробљеника вршене су повремено до краја рата, на пример приликом заробљавања мајора Штрекера марта 1943, генерала фон Девица септембра 1944, или пуковника Еберлајна јануара 1945.