Během arabských nepokojů v tehdejší mandátní Palestině roku 1929 byla vesnice zničena a opuštěna. Již roku 1930 zde ale bylo obnoveno židovské osídlení díky sponzorskému příspěvku sionistické organizace nazvané Keren Ezra (קרן עזרה) z USA. Přistěhovalo se sem 120 lidí, kteří obývali 44 domů. V průběhu 30. a 40. let 20. století pak pokračoval příliv nových osadníků. Vesnice byla centrem židovské zemědělské kolonizace této oblasti na pomezí pobřežní nížiny a severního okraje pouště Negev. V září 1934 zde také židovská Hagana vyzkoušela poprvé signalizační systém, který umožňoval pomocí světelných signálů předávat zprávy mezi jednotlivými židovskými osadami, od Metuly u libanonských hranic až k vesnici Be'er Tovija. Předání depeše po celé trase zabralo při první zkoušce tři a půl hodiny, po zdokonalení systému jen 15 minut. Podle doporučení Peelovy komise na rozdělení mandátní Palestiny mezi Židy a Araby měla být Be'er Tovija nejjižnější židovskou osadu v navrhovaném židovském teritoriu.