Després d'un seguit de manifestacions contra la presència francesa el juliol de 1942, Tanh va volar al Japó, retornant quan Sihanouk va declarar la independència de Cambodja, el 12 de març de 1945, mentre els japonesos ocupaven el país. Alshores fou nomenat ministre d'afers exteriors. Quan els japonesos es van rendir, l'agost següent, Tanh es va autoanomena primer ministre. Amb la restauració del control francès, l'octubre, va ser arrestat i enviat a l'exili; primer a Saigon i, finalment, a França. Molts dels seus seguidors es van unir als Khmer Issarak per combatre el poder colonial. El 1951, les autoritats van fer tornar a Tanh, que gaudia d'un considerable suport popular; refusant una posició al govern, va teixir aliances amb diversos líders dels Issarak, a més de fundar un nou diari, el "Khmer Kraok", el qual advocava per la revolta contra l'administració francesa, motiu pel qual ràpidament va ser prohibit. El 1952, acompanyat pel seu segon, Ea Sichau (funcionari afrancesat i intel·lectual d'esquerres) i un bon nombre de seguidors, Tanh va desaparèixer a la selva, al voltant de Siem Reap, on començà a organitzar la resistència.