Візантійці та союзні ним араби-християни протистояли появі ісламу в Аравії та його експансії на північ. Проте оборона регіону була значно ослаблена внаслідок зниження впливу Гассанідів упродовж 582—584 років. Перші арабські мусульманські сили прибули до Хаврану в квітні 634, а вже в травні того року вони завоювали Босру. В 636 році після рішучої перемоги в битві при Ярмуці ввесь Хавран потрапив під владу мусульман. Династія Омейядів взяла під свій контроль ісламський халіфат, перенісши столицю з Медини до Дамаску. Після смерті омейядського халіфа Муавії II в державі почався хаос правонаступництва. Арабські племінні союзники Омейядів у Сирії скликали збори в хавранському місті Ель-Джабія, де наступним халіфом був обраний Марван І на противагу до вихідця з Мекки Абдаллаха ібн аз Зубайра. Після скидання ОмейядівАббасидами в 750 році, арабські племена Хаврану підняли повстання, що було придушене генералом Аббасидів Абдаллахом Ібн Алі.