Південно-східна частина Чувашії, включаючи Батиревський район, де нині розташовується село, була населена з глибокої давнини. Археолог і історик В. Д. Димитрієв вважав, що землеробська культура в цьому регіоні зародилася значно раніше, ніж у північних районах Чувашії. Це підтверджується і численними археологічними дослідженнями, з якими можна ознайомитися в працях В. Ф. Каховського. У IX-XIII століттях ця місцевість входила до складу основної території Булгарської держави. За часів монголо-татарського завоювання Волзької Булгарії населення стало активно переміщатися в більш спокійні Північні лісові райони. Але масовим це явище стало лише в кінці XIV століття, після походів Булат-Тимура і Тамерлана на південні частини колишньої Булгарії, поєднуваних з набігами руських князів. Це підтверджується і археологічними даними, що свідчать про те, що намогильні пам'ятники і сліди городищ і селищ хронологічно не переходять за XIV століття. В.Д. Димитрієв припускає, що навіть після втечі звідси селян, ці землі навіть в період запустіння використовувалися для ріллі "наїздом" (ця практика оглянута Письмовими книгами Свиязького повіту 1565-1567 років). Але вже до періоду правління Івана Грозного, до складу Російського царства увійшло безлюдне, "Дике поле".