A la cultura popular moderna, la representació dels terratrèmols està determinada per la memòria de les grans ciutats devastades, com el gran Terratrèmol de Hanshin de 1995 o San Francisco el 1906. terratrèmols de ficció tendeixen a atacar de sobte i sense previ avís. Per això, les històries sobre els terratrèmols en general comencen amb el desastre i se centren en les seves conseqüències immediates, com a "un passeig curt d'estiu" (1972), "Una arruga a la pell" (1968) o "Terratrèmol a Nova York" (1998). Un exemple notable és la novel·la clàssica de Heinrich von Kleist, "El Terratrèmol a Xile", que descriu la destrucció de Santiago el 1647. La col·lecció d'històries curtes de ficció "Després del Terratrèmol" de Haruki Murakami, que descriu les conseqüències del terratrèmol de Kobe de 1995.