S'ha organitzat una infiltració israeliana d'incursions de represàlia per unitats militars com els atacs a Qibya i Nahhalin. La frustració d'Israel amb l'ONU i els altres partits van portar a la seva retirada de l'ISMAC el 1951 i de la HKJIMAC el 1954. El funcionament del MAC Israel-Líban es va mantenir sense problemes a causa de l'actitud més relaxada de les patrulles israelianes cap als repatriats i infiltrats. Les disputes amb Egipte, que va prohibir a Israel navegar pel canal de Suez i bloquejà el golf d'Aqaba, pertanyien a l'al-Auja DMZ. Pel 1955 Israel va deixar d'assistir al MAC egipci i va intensificar les incursions a la Franja de Gaza i al Sinaí, a les quals Egipte va respondre patrocinant les incursions dels fedaïns (autosacrificats) palestins. La invasió a tota escala de 1956 per les forces britàniques, franceses i israelianes va seguir a la decisió d'Egipte el 26 de juliol de 1956 de nacionalitzar el Canal de Suez després de la retirada d'una oferta de Gran Bretanya i els Estats Units per finançar la construcció de la resclosa d'Assuan. La invasió va demostrar la irrellevància de la UNTSO en el procés.