Italian GP:ssä Räikkönen ajoi uransa 18:nnen paalupaikan F1-historian kaikkien aikojen nopeimmalla kierroksella, jonka keskituntinopeus oli 263,587 kilometriä tunnissa, mikä rikkoi Juan Pablo Montoyan vuoden 2004 ennätyksen 262,242 kilometriä tunnissa. Räikkönen ajoi samalla uuden Monzan radan virallisen kierrosennätyksen 1.19,119, mikä rikkoi Montoyan aiemmin nimissään olleen ennätyksen 1.19,525. Kilpailussa Räikkönen sijoittui toiseksi Lewis Hamiltonin ohitettua hänet kahdeksan kierrosta ennen maalia. Samalla Räikkönen ajoi uransa sadannen palkintosijan. Singaporen GP:ssä Räikkönen oli viides. Venäjän GP:ssä Räikkönen sijoittui neljänneksi ajaen uransa 200 pistesijan. Yhdysvaltain GP:ssä Räikkönen ajoi uransa 21. voiton ohittaen Mika Häkkisen eniten voittoja ajaneena suomalaiskuljettajana. Voitto oli Räikköselle ensimmäinen sitten Australian GP:n 2013 ja ensimmäinen Ferrarilla sitten Belgian GP:n 2009. Räikkönen rikkoi myös Riccardo Patresen ennätyksen pisin aika kahden voiton välillä ajamalla 113 kilpailua ilman voittoa. Räikkönen rikkoi myös Michael Schumacherin ennätyksen pisin aika ensimmäisen ja viimeisen voiton välillä 15 vuotta ja 212 päivää. Räikkösestä tuli myös ainoa kuljettaja, joka on onnistunut ajamaan voiton V10-, V8- ja V6-moottorilla eri aikakausina. Meksikon GP:ssä Räikkönen nousi kolmanneksi 10 kierrosta ennen loppua Ricciardon moottoririkon myötä. Samalla Räikkönen ajoi seitsemännen kolmossijansa kaudella sivuten Mark Webberin ennätystä kauden aikana ajetuista kolmossijoista. Räikkönen myös ohitti Fernando Alonson uralla pisteille ajettujen kilpailujen lukumäärässä.