Aleksanteri I:n aikana syntyivät ensimmäiset vallankumoukselliset liikkeet. Ranskasta palaavat upseerit toivat mukanaan ideat ihmisoikeuksista, edustuksellisesta hallituksesta ja demokratiasta. Itsevaltaisuuden vastustus ja vaatimukset maaorjuuden ja itsevaltiuden lopettamisesta alkoivat lisääntyä. Kummastus siitä, että Kongressi-Puolalle oli sallittu lakiasäätävä parlamentti, mutta Venäjällä oli itsevaltius ilman perustuslakeja, herätti tyytymättömyyttä. Useat ryhmät olivat valmistautumassa kapinaan, mutta keisari Aleksanteri yllättäen kuoli vuonna 1825. Valtaistuimelle nousi hänen toinen veljensä Nikolai I. Upseeriryhmä, jolla oli komennossaan 3000 miehen joukot kieltäytyi tunnustamasta uutta hallitsijaa ja vaativat sen sijaan perustuslakia. Dekabristikapinaksi kutsutussa kapinassa dekabristit vaativat Aleksanterin veljen Konstantinin ympärille muodostettavaa perustuslaillista monarkiaa. Konstantinin kieltäydyttyä kruunusta armeija murskasi kapinan. Sen johtajat teloitettiin ja loput karkotettiin Siperiaan.