Силите на Прусия и Австрия навлизат във Франция на 19 август 1792 и завземат важни позиции. В началото на септември херцогът на Брауншвайг завзема крепостите Вердюн и Лонгви, които пазят пътя за Париж. Кралят на Прусия дава заповед войските да продължат през Шампан и да завземат Париж с цел да освободят крал Луи XVI. В отговор генерал Шарл Франсоа Дюмурие заповядва на войските си да се изтеглят от Валенсиен, където се готвели за завладяване на Белгия, и да пресекат пътя на пруската армия. Към него се присъединява армията, командвана от Келерман. Австро-пруските войници са 100 000, срещу 24 000 френски. Херцогът на Брауншвайг, сигурен в победата си, не търси помощ от другите австро-пруски части. Дюмурие позиционира войските си откъм тила на австро-пруската армия, което спира снабдяването на врага с провизии и улеснява връзката му с Келерман. Битката при Валми на 20 септември 1792 г. завършва с френска победа от голямо психологическо значение, тъй като е първата за революцията. В следващите седмици врагът отстъпва, а революционната армия напредва и преминава границата с лозунга „Мир на колибите! Война на дворците!“. Междувременно Парижката комуна започва мобилизация на всички боеспособни мъже и хиляди доброволци започват да се насочват към бойното поле. В града обаче се разпространяват слухове, че затворените роялисти и контрареволюционери само чакат парижани да заминат за фронта, за да извършат преврат. В отговор на това в продължение на няколко дни – от 2 до 7 септември, въоръжени санкюлоти нападат парижките затвори и избиват около 1500 души в т.нар. „септемврийски кланета“, които се разглеждат като първото проявление на революционен терор. Така изборите за Конвент протичат по време на засилен национализъм и кръвопролития.