Vuonna 1800 Marmont oli Pohjois-Italiassa reserviarmeijan tykistöpäällikkönä ja tärkeässä roolissa Marengon taistelussa. Napoleon nimitti hänet Italian-armeijan tykistön päälliköksi ja ylensi hänet divisioonakenraaliksi. Sodan päätyttyä Marmont oli muun muassa tykistön ylitarkastajana ja varuskunnan komentajana Hollannissa. Vuoden 1805 sotaretkellä Itävaltaa vastaan Marmont komensi Grande Arméen II armeijakuntaa. Hän osallistui muun muassa Ulmin seudulla käytyihin taisteluihin, ja eteni sen jälkeen Steiermarkiin sekä Italian Friuliin. Heinäkuussa 1806 Napoleon nimitti Marmontin Dalmatian kuvernööriksi ja siellä olevien ranskalaisten joukkojen komentajaksi, missä tehtävässä hän oli seuraavat kolme vuotta. Marmont pakotti syyskuussa 1806 venäläisen amiraali Dmitri Senjavinin luopumaan Ragusan satamakaupungin piirityksestä, mistä hyvästä hän sai vuonna 1808 Ragusen herttuan arvon. Kuvernöörikautenaan hän myös rakennutti uusia tieyhteyksiä ja uudenaikaisti paikallista hallintoa.