Pred vzponom Aten je Šparta, mesto z militaristično kulturo, veljala za vodjo Grkov in uveljavila hegemonijo. Leta 499 pr. n. št. so Atene poslale vojsko za pomoč jonskim Grkom v Mali Aziji, ki so se uprli perzijskemu imperiju (glej jonski upor). To je izzvalo dva perzijska vdora v Grčijo, ki sta ju ubranila Miltiad in Temistokles (glej grško-perzijske vojne). Leta 490 so Atenci, ki jih je vodil Miltiad, preprečili prvi vdor Perzijcev, ki ga je vodil kralj Darej I., v bitki pri Maratonu. Leta 480 so se Perzijci vrnili z novim vladarjem Kserksom I. Helenska zveza, ki jo je vodil špartanski kralj Leonidas, je pripeljala 7000 moških, da bi zadržali ozek prehod pri Termopilah proti 100.000 do 250.000 perzijskim vojakom. Vsi Grki z Leonidom in še 300 drugimi špartanskimi elitnimi vojaki so bili ubiti. Istočasno so Atenci dobili neodločen pomorski boj pri rtu Artemiziju. Vse to ni bilo dovolj, da bi preprečili perzijsko napredovanje skozi Beocijo, kjer so v Tebah postavili svoje oporišče in vstopili v južno Grčijo. To je prisililo Atence, da evakuirajo Atene, ki so jih Perzijci zasedli. Nato so Atenci in njihovi zavezniki, ki jih je vodil Temistokles v bitki pri Salamini, premagali perzijsko mornarico na morju. Špartanska hegemonija je prešla na Atene in te so vojno pripeljali do Male Azije. Te zmage so omogočile, da se je večina Egejskega morja in številnih drugih delov Grčije združila v Delski zvezi, v kateri so prevladovale Atene.