Carnot fulgte 1816 faderen i landflygtighed og tilbragte 7 år i Magdeburg. Han sluttede sig tidlig til Saint-Simonisterne og var medarbejder af partiets blade, men skilte sig 1831 fra Enfantin, da denne ville grundlægge en religiøs sekt og fremsatte læresætninger om kvindernes stilling i samfundet og om "kødets frigørelse", der i Carnots øjne stod som en "organisation af ægteskabsbrud". Han tog personlig del i Julirevolutionen, men hengav sig ellers til litterære arbejder (oversatte blandt andet Wilhelm Müllers "Griechenlieder" 1828) og virkede for skolevæsenets udvikling. 1839-48 var han medlem af Deputeretkamret og hørte her til den udprægede opposition. Efter Februarrevolutionen blev han undervisningsminister indtil 5. juli 1848. Han havde store planer til folkeskolens forbedring ved indførelse af skoletvang og ubetalt undervisning.