Радар КВ Mk 13 видавав справжню дальність до цілі і показував падіння снарядів навколо цілі, щоб артилерійський офіцер міг коригувати наведення по дальності і спалахах від снарядів у датчику дальності. Він також міг автоматично слідкувати за ціллю. Завдяки радару, система керування вогнем могла відстежувати цілі і вести по них вогонь на великій дистанції і з високою точністю протягом дня, ночі або за складної погоди. Яскравим прикладом цього стала атака у листопаді 1942, коли лінкор «Вашингтон» атакував лінійний крейсер японського імператорського флоту "Кірішима" на дистанції 18 500 ярдів (16 900 м) уночі. Атакована "Кірішима" була охоплена вогнем і миттєво покинута екіпажем. Цей радар дав велику перевагу Сполученим Штатам у Другій Світовій війні, тому що японці не спромоглися зробити радари або автоматичну систему керування вогнем на рівні американської і залишалися у невигідному становищі. Також можна прочитати статтю Битва у затоці Лейте (25 жовтня 1944) під час висадки десанту у затоці Лейте.