1793-ban, a vízelvezetés nehézségei miatt felhagyták az Anastasia, a Jacob Phillip és a Lobkowitz bányákat. 1817-ben, I. Ferenc látogatása alkalmával lakói vásárjogot kértek tőle. Az uralkodó azonban csak 1834-ben adott ki szabadalmat heti és kétéves vásár megtartására (július 11-én és szeptember 20-án), ez az irat is elfeledve pihent 1856-ig, csak akkor fedezték fel és tették át a gyakorlatba. 1828-ban felnőtt férfilakosságából jogállás szerint 522 volt házas zsellér, 43 kézműves, 30 házatlan zsellér és 10 szolga. Egy részvénytársaság 1847-ben, Ciril Marquard mérnök irányításával elkezdte egy vasöntöde építését a Néra partján, a mai erdészet helyén, de az 1848–49-es polgárháború miatt a vállalkozás félbemaradt. 1848-ban Axente Bojincát, a királyi tábla ifjú jegyzőjét választotta képviselőjének a pesti országgyűlésbe. Augusztus 28-án hajnalban Asbóth Lajos őrnagy itt verte szét az Újmoldovát felégető szerb felkelők táborát. A Bem seregében szolgáló Wass Pál honvédszázados 1849-ben így írt a településről: „Szászka peniglen egy hosszan kinyúlt nagy helység és csudálatos módra fekszik igen hosszas, magos, de szoros két hegyek között. Itten több rézbányák vagynak, és rézolvasztó nagy kemencék mindig munkában.”