Оволодівши Кадик-Койськими висотами, росіяни вже вважали бій закінченим. Однак англійський головнокомандувач лорд Раглан, який перебував зі своїм штабом на Сапун-горі, був дуже незадоволений втратою англійських фортечних гармат, захоплених росіянами на турецьких редутах. Це тим більше було прикро, що при Альмі англійцям вдалося захопити лише дві російські гармати, а тут вони втратили відразу дев'ять. Повернувшись до свого генерал-квартирмейстера, бригадного генерала Річарда Ері, він продиктував фатальний наказ, який наказував графу Лукану йти в атаку. Наказ, яким би він не був, слід виконувати. Лукан попрямував разом зі своїм штабом до Легкої бригади, яку очолював Кардиган. У цей час Легка бригада вже сиділа в сідлах. Ще вранці вона налічувала 661 осіб, а до початку атаки до неї приєдналися ще 12 бійців. За командою Кардигана бригада перейшла в наступ за трьома лініями, розтягнувшись по фронту на одну п'яту ширини долини. Їй належало подолати більше двох з половиною кілометрів. Кавалеристи скоро перейшли з кроку на рись, причому алюр поступово прискорювався. Між першою і другою лініями Легкої бригади утворилася дистанція в 400 метрів, а між другою і третьою — близько 200. Лукан слідував уступом праворуч з Важкою бригадою, також вишикуваною в три лінії.