A magyar forradalom és szabadságharc ügye mellé állt, 1848. június 19-étől nemzetőr alezredesi rendfokozatban részt vett a délvidéki harcokban. December 1-jétől honvéd ezredessé léptették elő, 1849-től az úgynevezett „szegedi hadosztály” parancsnokaként Szeged és Szabadka határában sikerült megállítania az előretörő szerb–osztrák hadtestet. Márciusban tífuszban megbetegedett, de felgyógyulása után ismét szolgálatba állt. Május 12-étől Szegeden hadosztályparancsnok. Július 29-én ismét megbetegedett, ezért szabadságolták. Az aradi várőrséggel együtt, augusztus 17-én tette le a fegyvert és fogságba került.