Наприкінці червня 1940 р. уряд Румунії піддався на Радянський ультиматум та врешті дозволив Москві зайняти Бессарабію та Північну Буковину, які були включені до Румунії після Першої світової війни та Край Герца. Хоча територіальний збиток був небажаним з її точки зору, уряд Румунії схилявся до цього скоріше, аніж на військовий конфлікт, який міг би виникнути, якщо б Румунія протидіяла радянському наступу, з огляду на те, що Фінляндія щойно відмовилася від територій після війни з Совітами. Проте угорський уряд інтерпретував той факт, що Румунія відмовилася від деяких областей, як нарешті визнання того, що вона більше не наполягає на збереженні на тій території національної території під тиском. Таким чином, радянська окупація Бессарабії та Північної Буковини надихнула Будапешт на ескалацію своїх зусиль для вирішення "питання про Трансільванію". Угорщина сподівалася здобути якомога більшу частину Трансільванії, але румуни не підуть на це й погодяться розглядати лише невелику частину цього регіону. Зрештою, угорсько-румунські переговори повністю розвалилися. Після цього румунський уряд попросив Італію та Німеччину виступити посередниками.