У рејону Крупица и Барица у Санџаку, с Првом пролетерском бригадом, крајем априла и почетком маја, разбила је око 2.300 четника. У Петој непријатељској офанзиви водила је оштре борбе у Санџаку против немачке групе „Лудвигер“ и италијанских снага. После тога, водила је тешке борбе на правцу Жабљак-Дурмитор-Пива-Сутјеска-Зеленгора. Као и цела Трећа ударна дивизија, 13. јуна је доживела драму на Сутјесци. Бригада је имала 282 погинула, а број рањених је био знатно већи, што је чинило више од две трећине њеног састава на почетку офанзиве. Са главном оперативном групом пробио се њен Пети батаљон и мањи делови, а главнина бригаде пробила се у Санџак. У септембру је у саставу Друге пролетерске дивизије водила више борби у Санџаку и Црној Гори: 22. септембра ослободила је Пљевља, 29/30. септембра Бијело Поље, 29. октобра Пријепоље, па Нову Варош, Колашин и Беране. У другој половини октобра деловала је око Нове Вароши и Берана, а у новембру између Сјенице и Пријепоља. После ових борби, водила је борбе код Бродарева, па између Таре и Лима. Од 19. априла до 3. маја 1944. године учествовала је у противудару снага Другог ударног корпуса код Мојковца и више борби на сектору Шаховића и Бијелог Поља. Од маја до прве половине августа водила је више успешних борби око Пљеваља, Пријепоља, Нове Вароши, Прибоја, Златибора, Љубуша и Рудог. У другој половини августа и првој половини септембра водила је борбе у Санџаку и западној Србији. До новембра ослободила је више градова у Санџаку. У новембру и децембру 1944. и јануара 1945. водила је борбе за ослобођење Санџака против снага 21. и 91. немачког армијског корпуса, четника и других непријатељских снага, а у јануару за ослобођење источне Босне. Учествовала је у Сарајевској операцији. После Сарајевске операције, остала је у источној Босни; у мају је учествовала у уништењу главних четничких снага на Зеленгори и Сутјесци.