Нетрпељивост према Словацима је почела да поприма препознатљиве облике током прве половине 19. века, првенствено међу мађарским националистима, који су сматрали да ће словачки народни препород на челу са Јаном Коларом довести до угрожавања мађарских националних интереса у северним, претежно словачким областима тадашње Угарске. Антисловачко расположење међу мађарским политичким првцима је достигло врхунац током 1848. и 1849. године, у време мађарске револуције, када су власти у Будимпешти на челу са Лајошом Кошутом заузеле изразито непријатељски став према свим немађарским народима у Угарској. Након аустроугарске нагодбе (1867) на целокупном подручју Угарске је започео процес систематске мађаризације, који је у северним областима имао изразито антисловачка обележја. Све до 1918. године, антисловаштво је представљало један од главних чинилаца у политици званичне Будимпеште према северним, претежно словачким областима Угарске.