Jósika kuului vanhaan erdélyläiseen magnaattisukuun, jossa säilytettiin aikaisemman kansallisen itsenäisyyden muistoja. Hän palveli 1811–1818 keisarillisessa armeijassa upseerina ja kunnostautui Italian ja Ranskan sotaretkillä 1815. Sen jälkeen hän vetäytyi maatilalleen, jossa keskittyi kirjallisiin ja maataloudellisiin toimiin. Hän osallistui vuodesta 1832 alkaen poliittiseenkin elämään ja siirtyi 1840 Budapestiin. Hän oli vapaussodan (1848–1849) aikana jyrkimmän suunnan edustajia ja pakeni (kuolemaan tuomittuna) Világosin antautumisen jälkeen ulkomaille, jonne hän jäi asumaan loppuiäkseen (ensin Brysseliin, sitten Dresdeniin).