1847. május 3-án Jaross Vince végezte a kanonoki vizitációt. A surányi templom Motesiczky Páltól Bánkeszin kapott birtokot. Ekkoriban Kardhordó Antal volt a helyi plébános, aki szlovák nemzetébresztő volt. Az 1848–49-es szabadságharcban a surányiak egy része a felkelő hurbanisták oldalára állt, akik a magyar szabadságharc ellen harcoltak. Jeszenák nyitrai ispán fellépésére azonban megszűntek a problémák az itteni hurbanistákkal. 1852. május 23-án maga Scitovszky János végezte a vizitációt. 1854-ben a Peyr-Gerson-Lipmann cég cukorgyárat épített Surányban, amely akkor a legnagyobb cukorgyár volt Európában, termelését 2000-ben bejezte be. A cukorgyárral együtt felépítettek itt egy keskeny nyomtávú vasutat is. Az első szerelvény ezen 1867. december 12-én ment. A vonal a cukorgyártól, Lajosművén (Nový Svet), Tolmácon (Tlmač), Újdögösön (Nový Degeš), Dögösön, Mezőkeszin, Garázdán (Gorazdov) át vezetett Tornócra és Vágsellyére, tartoztak hozzá azonban oldalvonalak is: Tótmegyer, Tardoskedd és Jánosháza (Jánošháza) irányában, illetve Kisjattó, Alsójattó, Felsőjattó irányában. Elsősorban cukorrépát szállított a cukorgyár számára, de a munkásokat is szállította. A vasúton 600 centiméter hosszú és 150 cm széles szerelvények közlekedtek, melyeket gőzmozdony hajtott. A vasutat az 1960-as években szétszedték. Az 1850-es években Surányban 1846, Egyháznagyszegen 512, Nyitramalomszegen 447, Kisváradon 694, a pusztákon: Jattón 120, Lajosművén 215, Kaparáson (Kaparáš) 10, Hegymögöttön (Za horou) 13 lakos élt.