Det självständiga Libyen var först en federation av de tre historiska regionerna Tripolitanien, Cyrenaika och Fezzan. Federalismen avskaffades 1963 och landet blev en enhetsstat. Vid självständigheten var Libyen mycket fattigt och underutvecklat, men det ekonomiska läget ändrades dramatiskt när man 1959 hittade petroleum, som sedan blev basen för landets ekonomi. Under 1960-talet växte missnöjet med att oljerikedomarna inte kom alla libyer till del, samt att regeringen förde en försiktig utrikespolitik och samarbetade med USA och Storbritannien. Ett dramatiskt skifte skedde i september 1969, då en grupp unga officerare tog makten i en militärkupp, störtade monarkin och utropade republik. Den nya republiken kom att tillhöra de mest radikala krafterna i Arabvärlden, och den faktiske ledaren Muammar al-Gaddafi blev en framträdande förespråkare för panarabism och motstånd mot Israel. Även inrikespolitiskt skedde stora förändringar, då landet omformades till en socialistisk republik grundad på Gaddafis egenutvecklade ideologi. Landet har i flera decennier präglats av Gaddafis politik och personlighet. Gaddafis aktivistiska utrikespolitik, som inbegrep stöd till olika väpnade rörelser världen över, ledde till konfrontation med andra länder, i synnerhet med USA. Efter att länge ha varit diplomatiskt isolerat började Libyen närma sig västvärlden i början av 2000-talet. Den arabiska våren 2011 fick för Libyens del högst dramatiska konsekvenser, med ett inbördeskrig som ledde till störtandet av Muammar Gaddafis regim.