Després d'uns pocs anys la seva carrera militar es va reactivar i al 1805 ja era major-general. Va participar en les campanyes de 1806-1807 a Prússia Oriental contra França i el 1810 a Turquia. Va acompanyar al seu pare Eugeni Frederic, comandant de la Reserva Prussiana, el 1806. Es va unir al personal del general rus Bennigsen. El 1812, era comandant de divisió (4a divisió de l'II Cos) a les ordres de Barclay de Tolly. Durant la invasió francesa de Rússia va lluitar en les batalles de Borodino i Krasnoi. Durant la Guerra de la Sisena Coalició va lluitar en cinc de les batalles principals. A la batalla de Lutzen, el cos d'exèrcit d'Eugeni es va veure fortament atrapat i va patir moltes baixes amb la recaptura de poblacions preses pels francesos. A la batalla de Bautzen, els homes d'Eugeni, actuant com a rereguarda russa, van frenar l'avanç francès amb la defensa de posicions sobre els turons i per darrere d'una petita vila. El lent avanç dels francesos va enfurismar al mateix Napoleó, qui va prendre personalment el control sobre el comandament de l'avanç de l'avantguarda, malgrat que no va aconseguir millorar la situació. A la batalla de Dresden, les forces d'Eugeni, sobrepassades numèricament, van contenir a les forces del general francès Vandamme durant un dia abans de retirar-se. A la batalla de Kulm, Eugeni va patir més de 3.000 baixes en la seva victoriosa revenja sobre Vandamme. A la batalla de Leipzig, la major part de l'artilleria d'Eugeni va ser destruïda pels francesos. Malgrat això, i tot i les pèrdues a Kulm només unes setmanes abans, la infanteria d'Eugeni es mantingué de forma heròica i tenaç. Dos terços de les seves tropes i tots els comandants del seu regiment van patir baixes.