Рођен је у Београду од оца Леона Х. Лебла, рударски инжењер, и мајке Ане, рођ. Робичек. Четири разреда основне школе и први разред гимназије похађао је у Алексинцу. Осталих седам разреда гимназије завршио је у Трећој реалној мушкој гимназији у Београду, где је матурирао 1940. Започео је студије технике на Техничком факултету у Београду, које је прекинуо због рата. Преживео је бомбардовање Београда. Са лажним документима, напустио је Београд 25. октобра 1941. и отишао за Сплит. У Сплиту је био до августа 1942, када је био откривен и са групом Јевреја послат за Дубровник. Након саслушања, на којем је тврдио да је старокатолик, био је пуштен. Отишао je у Сплит, где је поново ухапшен и затворен. Током септембра и октобра 1942, био је у конфинацији у Новом Винодолу, а од новембра у логору у Краљевици. Ту је остао до јуна 1943, када је пребачен на Раб, у логор за цивилне ратне интернирце, где се налазио до септембра. Након пада Италије, био је борац у Петом јеврејском батаљону Рапске партизанске бригаде, затим у Другој бригади Седме банијске дивизије. Током рата, био је шеф канцеларије Треће бригаде Седме банијске дивизије, помоћник шефа Одсека за организацију бригаде и члан бригадног комитета СКОЈ-а. Два пута је лакше рањен. Из рата је изашао у чину заставника, а касније је напредовао до чина капетана. Демобилисан је крајем 1945.