Quatre anys després i amb els mateixos actors es va repetir en part la història de la primera batalla en les Ardenes, però aquesta vegada, encara que en l'inici va ser molt semblant, el resultat va ser completament diferent. Després del desembarcament de Normandia, i les primeres batalles en el continent europeu en el seu Front Occidental, els Aliats estaven duent a terme un avanç espectacular. Les ànsies d'accelerar-lo encara més, i escurçar la invasió pels Països Baixos per part dels anglesos, va fer que aquests sofrissin una derrota a Bèlgica, l'Operació Market Garden, i com a conseqüència la guerra es va estabilitzar, cosa que va permetre a Alemanya un descans que aprofitaria per a rearmar-se i rellevar soldats, principalment baixes d'infanteria. Ningú en el costat aliat comptava llavors amb una contraofensiva alemanya, però Hitler va idear un ambiciós pla que, una vegada més, faria servir les Ardenes de pas de tropes cap a França. L'objectiu no era altre que la presa d'Anvers, per a isolar així l'exèrcit anglès i forçar una negociació que hauria permès una treva en el Front Occidental per a concentrar tot el poder militar en el Front Oriental, on els russos avançaven vertiginosament. La batalla de les Ardenes va ser inicialment un gran èxit alemany, però després les tropes alemanyes, a causa sobretot de la falta de combustible per als tancs i la superioritat aèria aliada, es van aturar a menys de 100 quilòmetres de l'objectiu, Anvers. Aquesta seria l'última gran ofensiva llançada pels alemanys en el Front Occidental.