Legalment, l'estat francès hauria de fer ús de les forces armades per protecció interna i externa de les fronteres, exclusivament de les fronteres, de forma que només hauria d'utilitzar la força bruta en cas de coneixement i anticipació d'una amenaça que vingui a desprotegir-ne les fronteres, per prevenció i dissuasió. Tanmateix, la història mateixa del país mostra com la capacitat militar és utilitzada per altres finalitats. Així l'any 2020 s'utilitza políticament durant el confinament derivat de la pandèmia de la COVID-19, seguida de discursos militars del cap d'Estat i poc acordes a una gestió epidèmica. L'ús recurrent de l'estat d'alarma derivat de la Guerra Contra el Terrorisme és il·legal (s. Constitucional francès) però sota els mandats d'Emmanuel Macron i François Hollande no foren respectats. Alhora la capacitat militar ha estat utilitzada en guerres imperials com ara la Guerra del Rift, la Gran Guerra, la Segona Guerra Mundial, la Guerra d'Indoxina, la Guerra d'Algèria o les guerres i ofensives contra el Líban. En aquest sentit, les polítiques imperials de França han derivat en el recurs de la força militar per garantir l'estabilitat de les fronteres com ara la Guerra Contra el Terrorisme, la Guerra d'Afganistan, etc. També ha participat en guerres pel petroli com ara la Guerra del Golf (1a guerra), pels recursos com ara la Guerra al Malí, així com conflictes derivats de projectes nacionalistes seus desastrosos, com la Guerra a Kosovo després de la desintegració de l'URSS i Iugoslàvia. Bona part de les guerres a França són justificades de cara a l'opinió pública interna i externa per una suposada necessitat humanitària i això porta l'estat francès a fer intervencions de "protecció". En aquest cas es corre ben sovint a l'estratègia geopolítica de l'"inventar-se un enemic".