Arabien antisemitismin katsotaan lisääntyneen 1900-luvulta alkaen. Syitä on tarjottu useita. Ensimmäisessä maailmansodassa Osmanien valtakunta hajosi, ja sen Lähi-idän alueet joutuivat Britannian ja Englannin valvontaan, mikä horjutti muslimiväestöjen identiteettiä. Euroopasta saatiin muslimimaiden antisemitismiin uusia sävyjä, kuten natsien edustama rasismi. Natsi-Saksan ja arabimaiden välisten suhteiden tärkeä ulottuvuus olikin juuri juutalaisvastaisuus. 1930- ja 1940-luvuilla useat arabimaailman juutalaisyhteisöt kärsivät pogromeista. Juutalaisten muutto Palestiinaan ja Israelin valtion perustaminen vuonna 1948 nostivat juutalaisten ja arabien konfliktin uudelle tasolle ja olivat polttoainetta arabinationalismin nousulle. Israelin itsenäisyyssota vuonna 1948, palestiinalaisten maastamuutto, Israelin valtion perustaminen ja Israelin voitot vuosina sodissa 1956 ja 1967 olivat vakava nöyryytys Israelin vastustajille - lähinnä Egyptille, Syyrialle ja Irakille. Islaminuskon merkityksen kasvu ja poliittisen islamin nousu 1980-luvulla ja sen jälkeen vahvistivat myös juutalaisvihaa. 1980-luvulle tultaessa arabimaailmassa julkaistun antisemitistisen kirjallisuuden määrä ja laatu osoittivat, että juutalaisvastaisuudesta oli tullut arabimaailmassa huomattavasti yleisempää kuin vielä 1800-luvun lopulla. Eräänä osoituksena siitä oli, että 1970-luvun puoliväliin mennessä suurin osa juutalaisista oli muuttanut arabi- ja muslimimaista ensisijaisesti Israeliin, Ranskaan ja Yhdysvaltoihin.