Samohybný moždíř Karl (Gerät 040) měl kalibr 60 cm / L8, 45 (později přestavěný na ráži 54 cm / L13 – Gerät 041) a měl být použit během západního tažení proti pevnostem Maginotovy linie, později byly nasazeny proti Brestské pevnosti a při bojích o Sevastopol a nakonec během varšavského povstání. Používal dva typy protibetonových granátů o hmotnosti 1,7 tuny, s náplní 280 kg trhaviny a s dostřelem 4,2–6,6 km a s hmotností 2,18 tuny, náplní 384 kg trhaviny a dostřelem 2,8–4,3 km, a trhavý granát s hmotností 1250 kg a náplní 460 kg trhaviny a dostřelem 4,2–6,6km. Pracovní náplň byla proměnlivá 32–36 kg střelného prachu a počáteční rychlost střel byla 190–290 m.s−1. Protibetonové granáty dokázaly prorazit 2,5 m tlustý železobeton nebo 35 cm tlustý ocelový pancíř. Gerät 041 kalibru 54 cm měl delší hlaveň a vystřeloval snadněji granáty na vzdálenost až 10 400 m. Bylo vyrobeno šest vozidel se zbraní ráže 60 cm a jedno se zbraní 54 cm, každé vážilo více než 120 tun. Jedno (jediné?) zachované vozidlo se nachází v ruském tankovém muzeu Kubinka u Moskvy.