Ifjú korában a szabadságért lelkesedett és Lamennais katolikus forradalmi lapjának (L’Avenir, 1830) volt a munkatársa, majd megalapította a Correspondant című lapot. Az 1848. februári forradalommal kibékülve, beválasztatta magát az alkotmányos nemzetgyűlésbe. Kezdetben a mérsékelt köztársaságiakhoz csatlakozott, de csakhamar a reakció pártjára állt. Az államcsíny után egy ideig III. Napóleont támogatta, aztán ellenzéki lett, de 1857-ben kimaradt a választásokból. ezóta kizárólag irodalommal foglalkozott, bár kevesebb sikerrel, mint a politikával, ahol szónoki tehetségével nagy sikereket ért el. A Francia Akadémia 1851-ben rendes, a Magyar Tudományos Akadémia pedig 1858-ban kültagjává választotta.