Marraskuussa 1789 Desmoulins alkoi julkaista poliittista sanomalehteä "Les Révolutions de France et de Brabant" (”Ranskan ja Brabantin vallankumoukset”), jossa hän suomi demokraattisten uudistusten jarruttajia. Hän muun muassa tuomitsi taidokkaasti ehdotuksen tuloihin sidotusta äänioikeudesta huomauttumalla, että se olisi jättänyt niin Rousseaun kuin Jeesuksen ilman äänioikeutta. Desmoulins oli alkuaan ollut maltillisen vallankumousjohtaja Mirabeaun seuraaja, mutta Mirabeaun kuoltua keväällä 1791 hän siirtyi radikaalimman vallankumouksellisen Georges Dantonin kannattajaksi ja pysyi tämän läheisenä tukijana lopun uransa ajan. Kuningas Ludvig XVI:n epäonnistuneen pakoyrityksen jälkeen Desmoulins alkoi kesäkuusta 1791 alkaen vaatia äänekkäästi kuninkaan viraltapanoa ja Ranskan muuttamista tasavallaksi. Tasavaltalaisten mielenosoituksesta seuranneen Marskentän verilöylyn jälkeen viranomaiset lakkauttivat Desmoulinsin lehden heinäkuussa 1791. Lisäksi perustuslakia säätävä kansalliskokous määräsi 22. heinäkuuta 1791 hänet vangittavaksi kiihotuksesta, mutta hän onnistui piilottelemaan, kunnes hänet armahdettiin saman vuoden syyskuussa.