На своєму четвертому чемпіонаті Південної Америки 1946 року, який був для аргентинців домашнім, Саломон знову провів усі матчі (цього разу їх було п'ять) і здобув свій третій титул континентального чемпіона, однак отримав важку травму, яка фактично завершила його ігрову кар'єру. Інцидент відбувся в останньому матчі турніру, в якому по суті вирішувалася доля золотих нагород, адже лідерам турнірної таблиці аргентинцям протистояла збірна Бразилії, яка у випадку перемоги обходила господарів турніру. На тридцятій хвилині гри за рахунку 0:0 нападник бразильців Жаїр у боротьбі за м'яч стрибнув у ноги Саломону, зламавши йому великогомілкову і малогомілкову кістки. Епізод спричинив штовханину між гравцями обох команд, а також масове вибігання на поле аргентинських уболівальників, які переповнили стадіон «Монументаль». Команди під захистом поліції були виведені до роздягалень, а коли порядок на стадіоні було поновлено, повернулися на поле і дограли матч, перемогу в якому завдяки дублю Норберто Мендеса святкували аргентинці. Інцидент мав негативні наслідки не лише для здоров'я і кар'єри Саломона, але й для аргентино-бразильських відносин. Зокрема футбольні збірні цих країн протягом наступного десятиріччя не провели між собою жодної гри, у тому числі почергово відмовляючись від участі у чемпіонатах Південної Америки протягом другої половини 1940-х і першої половини 1950-х років.