Године 1848. и 1849. су биле период побуна и нереда у Европи. Побуне су имале различите карактере у зависности од држава и ситуација, али заједничке ствари су биле жеља за већом самосталношћу, праћене либерализмом и против-буржујском оријентацијом. За разлику од тадашње Пруске или Француске, где су револуције углавном биле оријентисане ка борби против неравноправности између класа, или борбама за републиканским уређењем, у Хабзбуршкој монархији, оне су имале више национални и социјални карактер. Хабзбуршка монархија, односно Аустријанци, су под својом контролом држали многобројне народе. Због тога, подстакнути побунама широм Европе, у Хабзбуршкој монархији избија низ националних устанака у коме су тражене веће или потпуне аутономије у односу на саму аустријску управу. Такве су револуција у Мађарској и Галицији 1848. године, а оне су укључивале велики број народа у Хабзбуршкој монархији попут Мађара, Срба, Чеха, Румуна, Хрвата и других.