Hänen isänsä oli Macliver-niminen skottilainen puuseppä. Hän pääsi vuonna 1807 ylipäällikön, Yorkin ja Albanyn herttua Fredrikin avulla armeijaan, ja hänen sukunimekseen kirjattiin hänen äitinsä tyttönimi Campbell. Hänestä tuli jo 15-vuotiaana vänrikki, mutta alhaisen taustansa vuoksi hän yleni aluksi melko hitaasti. Campbell osallistui vuoden 1812 sotaan Yhdysvaltoja vastaan, Espanjan sotaretkeen, Guyanassa vuonna 1823 puhjenneen Demerara-kapinan kukistamiseen sekä ensimmäiseen oopiumisotaan Kiinassa vuonna 1842. Vuoteen 1843 mennessä hän yleni everstiksi. Vuosina 1846–1853 Campbell palveli Intiassa ja palkintona kunnotautumisestaan toisessa sikhisodassa (1848–1849) hänet lyötiin 1849 ritariksi. Hän jätti palveluksen vuonna 1853, mutta hänet kutsuttiin takaisin jo seuraavana vuonna Krimin sodan puhjettua ja nimitettiin kenraalimajuriksi ylennettynä ylämaalaisen prikaatin komentajaksi. Hän ja hänen prikaatinsa olivat keskeisessä roolissa varsinkin Alman, Balaklavan ja Inkermanin taisteluissa. Balaklavassa 25. lokakuuta 1854 Campbellin komentamat ylämaalaiset torjuivat venäläisen ratsuväen hyökkäyksen muodostamalla kuuluisan ”ohuen punaisen viivan”.