Venäläistutkijoiden tekemät yleiset tutkimukset ilmahyökkäysten vaikutuksista eri rintamayhteenotoissa olivat antaneet syyn suhtautua Osasto Kuhlmeyn väitteisiin etenkin panssarivaunujen tuhoamisista hyvinkin kriittisesti. Nämä kriittiset tutkimukset, koottuna sekä itä- että länsirintamalta, ovat osoittaneet, että maataisteluosastojen esittämät luvut tuhotuista vihollisen panssarivaunumääristä ovat vahvasti liioiteltuja. On esitetty kriittinen arvio, että vain 2 % itärintaman panssarivaunujen tuhoutumisista aiheutui ilmahyökkäyksistä. Lentäjien väitteiden ja todellisuudessa ilmahyökkäyksissä tuhottujen panssarivaunujen määrän välillä näyttää olleen valtava kuilu. Niinpä Luftwaffe onnistui Kurskissa 1943 tuhoamaan vain 40–100 vihollispanssaria 27 000 sotalennolla ja puna-armeijan 1. panssariarmeijan tappioista vain 1,6 % johtui Luftwaffen ilmaiskuista. Osasto Kuhlmey suoritti Kannaksella vain 1/10 Luftwaffen Kurskin hyökkäyksen lentomääristä (2 690). Myös Saksan oma tiedusteluorganisaatio Fremde Heere Ost kyseenalaisti Luftwaffen lentäjien väitteitä heidän tuhoamistaan panssarivaunuista. Suurtaistelujen jaksolta kesä-heinäkuulta 1944 Fremde Heere Ost arvioi Luftwaffen tuhonneen koko itärintamalla vajaalla 600 maataistelukoneella tai syöksypommittajalla (ja yli 400 pommikoneella) vain 230 neuvostopanssaria. Ruotsalainen sotahistorioitsija Niklas Zetterling pitää tätäkin lukemaa melko varmasti liian suurena. Näin Osasto Kuhlmeyn väitteet "vähintään 200" panssarien tuhoamisesta ovat hyvin epäilyttäviä.