Покрети за независност у Магребу почели су у међуратним годинама. Најбоље организован био је покрет у Тунису под вођством Хабиба Бургибе а најслабији у Мароку. Без обзира на то, Тунис и Мароко су готово истовремено добили независност углавном због подршке мароканског султана Мухамеда V националном интересу, с тим што је задржао моћ и углед свог положаја. Француске управе су покушале разне маневре- да пошаљу краља у изгнанство за извесно време и да потраже друге савезнике у мароканском друштву али су покрети на селу продужени и јачали су почетком педесетих година 20. века. Алжирски рат за независност приморао је Француску да 1954. године прекине са губицима у своја два протектората и одобри самоуправу Тунису 1955, а независност 1956, када је Мароко постао независтан под Мухамедом V.