Ираклије је однео коначну победу над Персијанцима 628. године и 630. године је свечано вратио Истински крст у Јерусалим. Био је то врхунац цареве владавине, али је, из непознатих разлога, лик царице Мартине уклоњен са новца управо 629. године. Можда је у питању био уступак јавном мњењу пре него што је управо популарни Ираклије Константин обавио 632. проглашење малог Ираклионе за цезара. Међутим, за Ираклија, али и само Царство убрзо је дошло до новог, овога пута тежег и одлучнијег преокрета, пошто су након битке на Јармуку у јесен 636. године муслимански Арапи одузели Византији њене провинције на Истоку (Сирију, Јерменију, Месопотамију и Египат). Ираклије је нагло остарио и почео и психички да побољева и 638. се најзад вратио у Цариград. Истовремено, његов најстарији син Ираклије Константин је почео да показује све озбиљније симптоме туберкулозе. Можда управо због тога, последњих година Ираклијеве владе убрзан је процес промоције Мартинине деце: Ираклиона је проглашен за августа у јулу 638. године, а истом приликом је његов брат Давид проглашен за цезара. Ираклије је и две своје ћерке Августину и Мартину Млађу прогласио за августе.