Az 1848–1849-es szabadságharc során két csatára is sor került Abdánál. Ezek egyikében, 1849. június 8-án a magyar honvédség Abdánál és Újfalunál állította meg a császáriak addigi előrenyomulását Győr felé. Néhány héttel később, 1849. június 28-án a Poeltenberg Ernő hadtestéhez tartozó, Kossuth Sándor vezetése alatt álló honvédzászlóalj előőrsei, a Kompoty József ezredes és Sámbék József százados parancsnokolta Újházi-vadászszázadok és a Faváry József tüzér százados irányította üteg négy ágyúval védelmezte az abdai átkelőt az akkor már az abdai templom elől ágyúzó IV. osztrák hadtesttől. Az osztrák ulánusok nyomására azonban a hídfőt csak mintegy fél órán át voltak képesek tartani, visszaszorultak a hídon a Rábca jobb partjára. A csatában – amelyet I. Ferenc József a helyszínen követett végig – a honvédek vesztesége 33 halott, 77 sebesült és 273 eltűnt katona volt. Ezt követően a császári II. hadtest egyik dandárja tartotta megszállva Abdát és a rábcai átkelőt. Az 1886–1893. évi folyószabályozás során, a mederásásnál 1887-ben egy hevenyészett Rábca-parti tömegsírra leltek a kubikosok, amelyből tizenöt honvéd földi maradványai kerültek elő. A hősök tetemeit a régi falu emlékét őrző kápolna elé helyezték át, 1887 májusában pedig obeliszket emeltek hamvaik fölé.