Временом се то променило прво се у институту детаљно разрадила тактика заснована на карактеристикама авиона и непријатељских тенкова прецизирала слаба места и утврдила на који начи и којим расположивим наоружањем се могу постићи најповољнији резултати. Пилоти су већ у пилотским школама детаљно упознати са тактиком, увежбали је и на бојном пољу примењивали, четири пилота ових авиона су били троструку хероји Совјетског Савеза, четворица су била двоструки хероји а један пилот једноструку херој. Авион се одликовао великом поузданошћу и жилавошћу. Летео је готово у свим условима који владају у тој великој земљи од сурових зима до жарких лета. Пошто је летео ниско, великом брзином а био добро оклопљен имао је веома мали број непријатеља, на калибре од 5 до 12-{mm}- је био неосетљив а топове великог калибра од 76-{mm}- или чувена „осамдесетосмица“ 88-{mm}-, која је била страх и трепет за савезничке бомбардере, није било могуће применити за обарање овог авиона због краткоће времена од уочавања циља до опаљења. Једини непријатељи су му били укопани аутоматски противавионски топови калибра 37 или 40-{mm}-. Жилавост ових авиона доказује податак да је на једном од њих после борбене мисије избројано преко 600 директних погодака. Ови авиони су допринели великим победама у борби против фашизма у Стаљинградској бици, бици код Курска па све до Берлина. Овај авион је направљен у 36.163 примерака, коришћен је у 6 земаља, најдуже је коришћен у Југославији где су дотрајале дрвене структуре ових авиона 1948 и 1949. године замењене металним (у земунској фабрици Икарус) тако да је век авиона продужен до 1954. године. Да их нису потиснули млазни авиони трајали би вероватно још и дуже. Данас постоје пет музејска примерка ових авиона у Београду, Москви, Варшави, Норвешкој и у Крумову (Бугарска).