Szekér Pál és Orbáncsics Katalin polgári szülők fia. Tizenhat éves korában ferences szerzetes lett Keszthelyen. 1775. szeptember 24-én pappá szentelték. Nagyszombatban (1776), Pesten (1777), majd Szombathelyen (1778) tanított. Írói munkássága miatt – ellenségei szerint tiszteletlenül írt a római szentszékről – 1794-ben átlépett a ciszterci szerzetesek közé, ahol 1795-ben örök fogadalmat tett. További üldöztetések elől jelentkezett tábori lelkészi szolgálatra. A Splényi gyalogezredhez került beosztásba, és velük járta be Magyarországot, Erdélyt, Ausztriát és Itáliát. Részt vett a marengói csatában, ahol három tábornokot mentett meg, és súlyos sebesülést szerzett. A Radstadti és Lunéville-i béke után 1801-ben hazatért, előbb Kolozsvárra, majd Pestre. 1806-1808 között Pesten munkáinak kiadásával, megírásával foglalkozott.