1830 júliusában ismét kiírták a pályázatot a Római-díjra, a téma ezúttal "Szardanapál utolsó éjszakája" volt (Jean François Gail verse). Amíg Berlioz a Conservatoire-ban írta a kottákat, Párizs utcáin kitört a forradalom, melynek eredményeképpen végül Lajos Fülöp, a „polgárkirály” került a trónra, és a kedélyek elcsitultak. Párizs egy időre megnyugodott, így augusztus 21-én sor kerülhetett a díjkiosztóra. Berlioz kantátája végre megnyerte a tanári kar tetszését és elnyerte a nagydíjat. A kantáta bemutatóját nagy várakozás előzte meg, különösen azért, mert az előző napi főpróbán kiderült, hogy a szerző egy vadonatúj zenekari fináléval egészítette ki a partitúrát. Ezt már korábban megírta ugyan, de nem merte a bírálóbizottság elé vinni, mert félt, hogy túl merésznek tartják majd, és így csökken az esélye megnyerni a nagydíjat. Az előadás a Théâtre Italienben zajlott le, de nem hozta meg a várva várt sikert, ugyanis pontosan az utólag beillesztett finálé, az úgynevezett "tűzjelenet" előadása okozott gondot a zenekarnak. A bemutató kudarcát kárpótolta a december 5-én, a Conservatoire-ban rendezett hangverseny. A közönség kedvezően fogadta az itt bemutatott "Fantasztikus szimfóniát" is, különösen a "Menet a vesztőhelyre" című tétel váltott ki meleg ovációt. A sajtóban kedvező nyilatkozatok jelentek meg ugyan, de többen éles kifogásokkal éltek. A szerző maga is temérdek hibát talált a műben, később még sokáig nagy gonddal dolgozott partitúráján, amíg az ma ismert alakját elnyerte. Tekintélyét, hírét azonban már a bemutató megalapozta; az akadémikusok, élükön Cherubinivel, hiába próbáltak ellene tenni, Berlioz egy csapásra a korabeli francia zene vezető egyénisége lett.