Темишвар је пао под Отоманску власт 30. јула 1552. године и остао наредне 164 године. Привилегована заједница муслимана дошла је да се придружи већ постојећим заједницама у граду - румунским, српским и мађарским, организованим по црквама. Школство у Темишвару се састојало од седам школа за децу и вишег муслиманског образовног система. Карловачким миром 1699. Отоманска империја је задржала северно од Дунава само Банат са Темишваром, да би и то изгубила 1716. године битком код Петроварадина. Ова се ратовања завршавају Пожаревачким миром 1718. године. Предак фамилије Чокић из Ковача је Хасан Исламовић Чока који је био мудерис (професор) у Темишвару, одакле је дошао у село Ковачи код Живиница почетком XVIII века. Хасан се убрзо оженио са супругом из суседних Башиговаца, саградио кућу и засновао многобројну породицу. Када би га питали колико има деце кратко би одговарао ЧОК (што на турском значи много), по чему је добио надимак Чока. Према легенди Чокина супруга је имала два брата који се изненада разболеше и један на самрти повери сестри где је закопан ћуп злата. Када је сахранила брата, са мужем Чоком је ископала злато. Пошто је у то време земља била јефтина, с мало злата су купили скоро сву земљу у Ковачима и околини, а своју децу су слали у Турску на школовање. Хасан-ефендијин син је Сулејман, његов син Осман-баша Чока, а његов син Мула Мехмед је царским Бератом постављен за мутевелију вакуфа обновљене медресе у горњој Тузли. Његов син Ахмед Ферхад такође царским Бератом је постављен за мудериса обновљене медресе у горњој Тузли. Мустафа Чокић, тзв Мујо је трећи син Мула Мехмеда Чокића по коме су његови потомци добили презиме Мујић. Топлица је било врело са кратким током до ушћа у Спречу. На реци Топлици је била најпознатија воденица звана Чокићка, власништво Чокића из Ковача.