Ozbrojené vrtulníky vznikly jako samostatná kategorie v polovině 50. let během války v Alžírsku, kdy Francouzi nasadili proti povstaleckým jednotkám vrtulníky Sud-Ouest Djinn a Bell OH-13, provizorně vyzbrojené neřízenými raketami. Američané využili francouzských zkušeností při vyzbrojování vlastních vrtulníků, které vyústilo v úspěšné nasazení bitevních vrtulníků Bell AH-1 Cobra a víceúčelových ozbrojených strojů Bell UH-1 Iroquois s neřízenými raketami a kulomety M60 během války ve Vietnamu. Sovětský svaz přišel s ozbrojenou verzí vrtulníků Mil Mi-4 (Mi-4AV), které byly mimo jiné nasazeny ve službách Kuby proti invazi v zátoce Sviní. Bojové zkušenosti z Vietnamu ukázaly, že nejefektivnější pokrytí spektra úkolů zajistí kombinace transportních, průzkumných, ozbrojených a bitevních vrtulníků. Postupně tak došlo ke vzniku dvou typů ozbrojených vrtulníků – lehkých pozorovacích, používaných k průzkumu bojiště, a útočných, určených k boji s nepřátelskou pěchotou i obrněnou technikou. Spojené státy zavedly do výzbroje naváděcí a lehce ozbrojené helikoptéry Bell OH-58 Kiowa, které byly posléze dovybaveny protitankovými řízenými střelami BGM-71 TOW. Dalším vývojem došlo ke vzniku víceúčelových vrtulníků, které kombinují vlastnosti průzkumných, ozbrojených i transportních strojů. Jednalo se především o evropské typy MBB Bo 105, AgustaWestland AW109, Aérospatiale Gazelle a Westland Lynx. Sovětský svaz po neúspěšném pokusu vyzbrojit vrtulníky Mil Mi-2 zavedl (kromě „čistokrevných“ bitevních vrtulníků Mil Mi-24) také vyzbrojené varianty Mil Mi-8, největší a nejsilnější ozbrojené vrtulníky, které v současnosti představují asi 40 procent světové flotily ozbrojených vrtulníků. Dalšími v pořadí je typová řada MD 500 Defender a OH-58 Kiowa.