В началото на 1942 г. италианската военна ситуация вече е безнадеждна. След загубата при Ел Аламейн в края на 1942 г., силите на Оста трябва да се изтеглят и в началото на 1943 г. са окончателно победени. Италия страда от големи неуспехи и на Източния фронт. Съюзническото настъпление в Сицилия довежда войната до вратите на държавата. Италианският домашен фронт също е в лоша форма, докато съюзническите бомбардировки вземат своите жертви. Заводите в Италия са доведени до застой, тъй като суровините като въглища и нефт спират. Освен това има хроничен недостиг на храна и каквато храна е налична се продава на почти конфискационни цени. Някогашната повсеместна пропагандна машина на Мусолини губи ефекта си върху хората. Голям брой италианци се обръщат към Радио Ватикана или Радио Лондон за по-точно отразяване на новините. Недоволството достига връх през март 1943 г. с вълна от трудови стачки в промишления север – първите мащабни стачки от 1925 г. Пак през март някои от големите заводи в Милано и Торино спират производството си, за да осигурят евакуационни надбавки за семействата на работниците. Немското присъствие в Италия също рязко обръща общественото мнение срещу Мусолини. Например, когато Съюзниците нахлуват в Сицилия, по-голямата част от населението ги приветства като освободители.