Fiatalon részt vett az 1848–1849-es szabadságharcban, amiért a világosi fegyverletételt követően elítélték. Az 1850-es években, a Bach-korszakban az osztrák titkosrendőrség ügynökeként, informátoraként kereste kenyerét. 1861 áprilisában nevezték ki Pest város rendőrfőkapitányává, majd Budapest létrejöttét követően, 1873-tól 1885-ig továbbra is ő irányította az immár egyesített főváros rendvédelmi feladatait. 1873-tól 1885-ig tagja volt Budapest főváros törvényhatósági bizottságának is, emellett 1881-től az Országos Magyar Vadászati Védegylet igazgatóságában is tevékenykedett. Aktív vezetőként volt ismert, több rendőri akciót, így például az 1871-es párizsi kommün mellett kiálló munkástüntetés elleni rendőri fellépést is személyesen ő vezette. Ugyanakkor több ízben indítottak ellene fegyelmi eljárást, nemegyszer ideiglenesen felfüggesztették a városi tanáccsal és a (fő)polgármesterrel szembeni engedetlenség, a városi szabályrendeletek megszegése miatt. A fővárosi közvélemény előtt kicsapongásai és gazdasági panamái is hírhedtté tették. Emellett az államrendészeti feladatokat tekintette az általa irányított rendőri testület fő hivatásának, rendőr-főkapitánysága alatt a főváros általános közbiztonsági helyzete leromlott, s ez végül a budapesti rendőrség államosításához vezetett.