Vojenská vláda nakoniec v roku 1972 ohlásila zvolanie demokratických volieb na marec 1973, no súčasne v nich neumožnila kandidovať bývalému prezidentovi Perónovi, ktorý bol od svojho zosadenia stále v exile. Už znova zjednotená Radikálna občianska únia vybrala za kandidáta na prezidenta opäť Balbína. Ten však opäť skončil druhý, keď ho porazil Perónista Héctor José Cámpora. O krátky čas sa do krajiny triumfálne vrátil Perón a presadil konanie nových prezidentských volieb, ktoré sa uskutočnili v septembri 1973. Balbín opäť kandidoval a znova skončil na druhom mieste, voľby jednoznačne vyhral Perón. Balbín sa v tomto období s Perónom, ktorý ho v 50. rokoch nechal opakovane uväzniť, zmieril v záujme zachovania demokratickej vlády. V roku 1974 prezident Perón zomrel v úrade, ešte pred smrťou vyjadril želanie, že práve Balbín ho nahradí vo funkcii prezidenta, čo sa však nakoniec nestalo. Prezidentkou sa stala viceprezidentka María Estela Martínezová Perónová, ktorej slabú vládu o dva roky neskôr ukončil ďalší vojenský prevrat. Vojenská vláda začala s tzv. špinavou vojnou, v ktorej bolo zavraždených tisíce disidentov. Tento raz však Balbín vojenskú vládu nekritizoval, za čo si sám vyslúžil kritiku. Balbín svoju nečinnosť ospravedlňoval snahou zachrániť pred armádnymi komandami mladých členov radikálnej strany. V roku 1980 sa už Balbínov zdravotný stav začal zhoršovať, zomrel 9. septembra 1981 v La Plate a jeho pohreb sa zmenil na demonštráciu proti vojenskej vláde.