L'augment dels vaixells d'escorta va produir-se tant com a resultat dels programes de construcció naval estatunidencs com de l'alliberament dels escortes que havien participat en els desembarcaments al nord d'Àfrica al novembre i desembre de 1942. En particular, es dissenyaren destructors d'escorta, similars a les "fragates" britàniques, que eren molt més econòmics de construir que els destructors, a més del fet que eren més fiables que les corbetes. Això comportà que no només hi havia prou nombre d'escortes per protegir els combois amb tota seguretat, sinó que també es podien formar grups de cacera (sovint centrats als voltants dels portaavions d'escorta) per atacar els U-boots de manera més agressiva.