Kristkovy asambláže jsou svědectvím o proměnách doby. V 60. letech (například asambláž "Nosící", 1969) přinášejí existenciální tematiku, později ("Odhlučněná esetika luxusna", 1976) kritiku konzumu. V 80. letech zanechal Kristek své stopy v krajině, kde tvořil z materiálů a předmětů, které vyvrhlo moře či přinesla náhoda ("Kristus z ostnatého drátu", 1983, "Mořský kůň", 1986). V roce Sametové revoluce vytvořil z otevřeného okna asambláž s okřídlenou maskou ("Gloria, zrození Homo divinensus intelektes", 1989), v následující dekádě se v jeho díle pod povrchem nachází smetiště ("Na smetišti časů", 1994). S přelomem milénia akcentuje nesoulad mezi možnostmi vědy a úrovní etiky ("V předčasně klonovaném věku jedné planety", 2003). Kristkův dům do sledu autorových asambláží přináší motiv domova, soukromí a vztahu člověka k přírodě v éře zacykleného lidského pachtění.