Po Červencové revoluci v roce 1830 byl Stendhal jmenován konzulem v Terstu, ale protože rakouská vláda odmítla přijmout policejně stíhaného cizince, byl přeložen do Papežského státu. V Itálii strávil Stendhal víceméně zbytek života a zde také napsal další velké romány: "Lucien Leuwen" (1832–1835) a autobiografické dílo "Život Henri Brularda" ("Vie de Henri Brulard", 1836). Posledním z trojice velkých románů byla "Kartouza parmská" ("La Chartreuse de Parme", 1839) a nedokončený román "Lamiela" (1840).