La Marina Imperial havia perdut la possibilitat d'influir sobre el curs dels esdeveniments. Va aconseguir, gràcies a un important esforç industrial, reconstituir una flota de portaavions, però els pilots experimentats havien desaparegut. Actuant a ple rendiment a la Batalla del Mar de les Filipines, va tornar a patir pèrdues catastròfiques, amb 3 portaavions enfonsats i 395 avions abatuts. El conjunt de la Marina Imperial va fer un darrer esforç a la Batalla del golf de Leyte, però sense èxit, perdent 4 portaavions més, a més de 3 cuirassats i 10 creuers. Aquesta batalla va veure també, per primera vegada, l'aparició de tàctiques desesperades amb l'ús d'atacs suïcides: els Kamikazes. Aquests kamikazes eren la darrera temptativa dels militars japonesos per lluitar contra una desfeta inevitable. L'ús d'aquestes mesures desesperades va intensificar-se a mesura que la guerra s'apropava al seu final, implicant a més dels avions grans navilis, com els grans cuirassats Yamato i Musashi, que havien d'enfrontar-se de manera suïcida contra naus americanes. En aquells moments la flota japonesa es mostrà incapaç de lluitar a la manera clàssica: anava molt escassa de combustible, després de la reconquesta de les Filipines havia quedat dividida en dos, era eficaçment atacada per l'aviació aliada als seus propis ports i, quan aconseguia sortir al mar, era fustigada sense descans pels submarins americans. Els dos bombardeigs americans i la invasió soviètica de Manxúria li van evitar haver de combatre per protegir el seu propi territori.