Ve středověké Francii dlouho existovala jen čtyři světská vévodství (Bretaň, Normandie, Burgundsko a Akvitánie) a tři duchovní (Remeš, Laon a Langres). Vévodství vzniklá v pozdním středověku (Anjou, Berry aj.) měla sloužit k zabezpečení princů královské krve. První šlechtická vévodství, ne vždy spojená s titulem paira začala vznikat od roku 1498. Tehdy byla zřizována vévodství udílená nelegitimním potomkům Kapetovců, příbuzným okolních panujících dynastií z řad tzv. zahraničních knížat i řadovým šlechticům. V porovnání se starými středověkými vévodstvími byla však nově zřízená vévodství mnohem menší a navíc vévoda již nebyl lenním pánem nad níže postavenou šlechtou, např. hrabaty. Za starého režimu vzniklo okolo 40 nebo 50 vévodství. Vévody jmenoval i Napoleon I., nejčastěji z řad svých generálů, kdy mnozí z nich dostali predikát podle své vítězné bitvy, tzv. titul vítězství (př. vévoda z Valmy). Vévodskými tituly odměňoval své věrné i restaurační režim a Druhé císařství až do roku 1864. Po celou francouzskou historii byl vévoda nejvyšším řádným šlechtickým titulem v zemi. Dodnes žije ve Francii ještě řada dědiců vévodského titulu. Z doby Starého režimu odvozuje svůj titul 26 rodů, z nichž většina dodnes žije ve Francii, přežilo i šest vévodských rodů napoleonských. Vévodský titul ve Francii byl udělován vždy jen primogeniturně, často ale měla jedna osoba či jeden rod vévodských titulů více. Za Starého režimu se vévoda oslovoval "Monseigneur" či "Monsieur le Duc" nebo neoficiálně „Vaše Milosti“ ("Vôtre Grace"), v 19. století se ujalo oslovení Excelence ("Vôtre Excellence").