Crémieux anslöt sig efter julirevolutionen 1830 till Ludvig Filip och tillhörde 1842-1848 som moderat vänsterman deputeradekammaren. Efter att ha förgäves bevara kronan åt huset Orléans var Crémieux efter februarirevolutionen blev han en kort tid justitieminister, och understödde först Louis Napoleon men trädde inom kort i opposition mot denne. 1869 blev han medlem i lagstiftande församlingen, och var justitieminister i Nationella försvarsregeringen 1870-1871. År 1875 blev han livstidssenator. Som justitieminister banade han väg för en lagstiftning om äktenskapsskillnad (genomförd 1885) och andra reformer. Han var även aktiv i arbetet mot antisemitism och var 1860 en av grundarna av "Alliance israélite universelle", samt föreningens president 1863-66 och 1868-80. Bland hans skrifter märks "Liberté. Plaidoyers et discours politiques" (1869), "Gouvernement de la défense nationale" (2 band, 1871), samt "En 1848. Discours et lettres" (1883).