Jacques Offenbach otevřel v červenci vlastní divadlo Théâtre des Bouffes-Parisiens. Jeho repertoár byl divadelní licencí omezen na jednoaktové hry s původní hudbou a s nejvýše třemi, později čtyřmi jednajícími postavami. Tyto podmínky "Pepito" splňoval, ale Offenbach měl připraven jiný repertoár z vlastního i cizího pera, který měl úspěch, a mohl "Pepita" držet nějakou dobu v záloze. Nutnost nasadit toto dílo nastala koncem února roku 1856, kdy jeden z nejpopulárnjších herců-spoluzakladatelů Bouffes-Parisiens Jean Berthelier přijal prestižní nabídku angažmá v Théâtre Impérial de l'Opéra-Comique a některá oblíbená díla, v nichž hrál hlavní roli – například "Dva slepci" a "Ba-ta-clan" – musela být alespoň dočasně stažena z repertoáru. Mezeru do uvedení zbrusu nového díla, jímž byl "Tromb-al-ca-zar aneb Dramatičtí zločinci", mělo zaplnit nastudování "Pepita". Soubor Bouffes-Parisiens ho nastudoval a poprvé představil na soukromém večírku u nevlastního bratra a úzkého spolupracovníka císaře Napoleona III. (a současně Offenbachova mocného příznivce) hraběte de Mornyho dne 29. února 1856. Morny slavnost uspořádal pro hosty Pařížského kongresu, který měl ukončit krymskou válku, a vedle "Pepita" se hrál i "Ba-ta-clan". 10. března 1856 se pak "Pepito" hrál prvně pro veřejnost v Théâtre des Bouffes-Parisiens. V roli Vertiga exceloval Étienne Pradeau, zato Petit-Delamarre (vl. jm. Jean-Baptiste Petit) jako Miguel a Emma Hesmezová jako Manuelita nepřesvědčili.