През декември 1919 г., с началото на заледяването, британския флот напуска Финския залив и „Петропавловск“, заедно с присъединилия се към него през късната есен „Севастопол“ престояват в бездействие в Кронщат остатъка на 1919 и цялата 1920 г. Когато, на 1 март 1921 г., започва Кронщатския метеж, двата линкора са въвлечени в него. В хода на метежа замръзналите в леда линкори водят огън както по форта „Краснофлотский“, бившия „Красная Горка“, този път оставащ верен на правителството, така и по градовете Ораниенбаум и Сестрорецк и железопътните гари на брега на залива. Независимо от това, че „Петропавловск“ изстрелва 394 305-мм и 940 120-мм, а „Севастопол“ – 375 305-мм и 875 120-мм снаряда, стрелбата се затруднява от обкръжаващите линкорите кораби и съдове, а също и от отсъствието на разузнаване и коректировка на стрелбата. В резултат, линкорите не успяват нито да подавят артилерията на форта, нито да попречат на докарването на войски с железницата, за сметка на това от площадната стрелба са разрушени жилищни здания и са убити мирни жители. Самите линкори, от 7 март, и до потушаването на въстанието, на 17 март, са подложени на обстрел от фортовете и батареите на полевата артилерия, а също и на бомбардировки по въздуха от самолети „Нюпорт 17“, но без да получат сериозни повреди и продължават да водят огън и по вече щурмуващите Кронщат войски, капитулирайки едва вечерта на 17 март.