După ultima împărțire a Poloniei, cele mai multe regiuni constituente ale Marelui Ducat al Lituaniei au fost anexate de către Imperiul Rus. Guvernul imperial a urmărit continuu o politică de rusificare a teritoriilor nou dobândite, care a crescut în intensitate după eșecul Insurecției din ianuarie 1864. Politicile de rusificare și discriminare a populației băștinașe locali au inclus restricții și interdicții directe privind utilizarea limbilor poloneză, lituaniană și ucraineană (vedeți de exemplu circulara Valuev). Aceste măsuri au avut însă efecte limitate asupra efortului de polonizare depus de conducerea patriotică poloneză a regiunea educațională din Vilnius. Un efort similar a fost urmărit în timpul mișcării de renașterea națională lituaniană din secolul al XIX-lea, care a încercat să se distanțeze atât de influențele poloneze, cât și de cele rusești.