První vojenskou výpravu proti Gurkhům Britové vyslali již roku 1767. Gurkhové se ubránili a v následujících letech Brity přinutili se stáhnout i z okupovaných příhraničních nížin. Na další střet s Brity Nepál již nepřipravoval král, ale regent (regenti po smrti Prithví Nárájana Šáha v roce 1777 vládli až do roku 1845), především pak nejprozíravější z nich Bhímsén Thápa, který britský útok předvídal (krom toho, že zemi v mnoha směrech modernizoval). Tento útok přišel v roce 1814, po několika incidentech v Butaulu. Východoindická společnost zaútočila s velkou početní převahou, přesto byla poražena. Při dalším tažení o rok později však Britové změnili taktiku a přinutili již Bhímséna Thápu k ústupkům – v mírové smlouvě ze Sánaulí (1815) odevzdal Britům Sikkim na západě a příhraniční nížiny na jihu. V Káthmándú se rovněž usídlil britský rezident, jenž měl napříště plnit, de facto, funkci nepálského ministra zahraničí. Byla to porážka, ale nakonec vítězná – gurkhské vojenské umění Brity natolik ohromilo, že se nadějí na vojenské ovládnutí Nepálu navždy zřekli a napříště v něm chtěli mít spíše přátelsky naladěný nárazníkový pás. Aby to však bylo možné, bylo potřeba sesadit Bhímséna Thápu, což se Britům podařilo roku 1837.