Tizenhét éves korában atyja oldalán mint főhadnagy harcolt a török háborúban, Kalafátnál megsebesült. Kapitány lett a 2. huszár ezredben. 1793-ban a francia háborúban aratott babért s a következő évben Belgiumban harcolt, és egy alkalommal III. György brit király különösen megdicsérte. 1797-ben Stiriában nevezetes számú gyalogságot mentett meg a körülvevő ellenségtől. 1799-ben az olasz hadjáratban, 1800-ban Marengónál harcolt. 1801-ben mint alezredes, majd mint ezredes a szabolcsi fölkelő nemes sereg élére állították. 1808-ban tábornok lett, 1809-ben az olasz hadjáratban tüntette ki magát. 1813-ban már mint altábornagy vezényelt a hanaui csatában. Franciaország megszállásakor a Brienne-i csatában osztályával a balszárnyat támadta és nyomta meg, miért I. Sándor orosz cártól Sz. Anna rendjét nyerte, és a bajor királytól is rendjellel díszíttetett. A háború végével Pesten nyert állomást. 1825-ben a 2. huszár ezred tulajdonosává, 1830-ban valóságos belső titkos tanácsossá, 1831-ben lovassági tábornokká és Ferdinánd főherceg mint a magyarországi seregek főparancsnoka mellé oldalas segéddé neveztetett. 1833-ban Esterházy Miklós herceg halála után korábbi szóbeli ígérete folytán I. Ferenc király harmadnapra a magyar nemes testőr sereg főkapitányává nevezte ki, mely állomásában mint az ország zászlósa valamennyi törvényhatóságtól üdvözöltetett. 1838-ban ülte katonai pályájának félszázados ünnepét.