1945-ben felvette a kapcsolatot az oroszokkal. Kolakovičban ugyanis mély benyomást hagyott az úgynevezett 2. fatimai titok, az a jövendölés, amely Oroszország megtéréséről, lelki újjászületéséről szólt. Meg volt győződve arról, hogy az orosz nép a legvallásosabb nemzetek közé tartozik, s hogy az orosz kommunizmus több évtizedes elnyomása sem tudta kiirtani az emberek lelkéből a hitet. Azt remélte, hogy a háború után a Szovjetunió a demokratizálódás útjára lép. Elhatározta, hogy megpróbálja meggyőzni a legfelső szovjet vezetést arról, hogy ne ellenségnek tekintsék a keresztényeket, hanem szövetségesnek, akikkel együttműködve sokkal könnyebben meg lehet valósítani a Jézusi tanításnak is megfelelő társadalmi egyenlőséget és igazságosságot. Akárcsak a magyar jezsuita páter, Nagy Töhötöm, ő is szerette volna elősegíteni a Vatikán a Szovjet közötti diplomáciai kapcsolatok létrejöttét. Részben e lehetőség felmérése érdekében vállalkozott 1945 májusában, magát partizán orvostisztnek kiadva, egy titkos oroszországi útra; másrészt, hogy megismerje a "földalatti" keresztény közösségek életét. Néhány hónapos hiábavaló próbálkozás után azonban csalódottan kellett visszatérnie Szlovákiába, ahol tovább folytatta lelkipásztori és közösségszervező munkáját.