Импулсивен и смел войник, Ней става въплъщение на войнишкия добродетел „да водиш от фронта“. Когато бил на кон става неустрашим, а и е бил отличен фехтовач. Началниците му нямало как да не забележат неговия талант. Повишенията не закъсняват: назначен е за лейтенант след битката при Валми (20 септември 1792) и е произведен в чин на следващия месец. Той служи под началството на Дюмурие в Северната армия и участва в битката при Жемап (6 ноември 1792). Ней е адютант на генерал Колан (октомври 1792 – юли 1793) и е повишен в капитан на 12 април 1794 г. През юни 1794 г. той се прехвърля в Самбър е Мьоз (Sambre-et-Meuse) и е ранен в рамото при обсадата на Майнц (есента на 1795). Заради своите способности и храброст на бойното поле, Директорията настоява, против желанието на Ней, той да приеме чин бригаден генерал на 15 август 1796 г. Той се бие и печели в битката при Кирхберг на 19 април 1797, но е пленен от австрийците при Гисен на следващия ден. След две седмици е пуснат на свобода след като е разменен с австрийския генерал Хок.