Коли Пеле було 12 років у команді, з'явився перший дорослий «менеджер». Друг Дондінью, продавець у місцевому торговому домі Зе Лейте купив хлопчакам перші справжні бутси, ставши одночасно тренером і спонсором. Команду вирішили назвати "«Амерікінья»" («маленька Америка» португальською) і вона взяла участь в юніорському кубку міста Бауру, названого «Кубок Ніколя Авелоні» на честь мера. «Амерікінья» виграла фінал, а Пеле став найкращим бомбардиром турніру. За рік Зе Лейте переїхав до Сан-Паулу. Колектив втратив опікуна, тренера і трьох гравців — синів Зе Лейте, що грали за команду. Того ж часу "BAC" вирішив створити при клубі молодіжну секцію. 13-річного Пеле відразу ж прийняли туди. Тренувати юнаків приїхав сам Вальдемар ді Бріту — нападник національної збірної Бразилії на чемпіонаті світу 1934 року. Новий наставник здивував хлопців методами тренувань, які, проте, приносили плоди. Наприклад, прив'язував м'яч на певній висоті і говорив бити його головою спочатку підскочивши лише на лівій нозі, потім на правій і тільки потім на обидвох. Пеле був найнижчим у команді, тому мусив стрибати найвище (у дорослій кар'єрі він прославиться своєю чудовою грою в повітрі). Юнацьке «Бакінью» двічі поспіль виграло «Кубок Ніколя Авелоні». За два роки Вальдемар ді Бріту повернувся до Сантосу. Дещо пізніше до Бауру приїхав тренер відомого клубу «Банґу» з Ріо-де-Жанейро. Донья Селесте не відпустила сина до іншого міста.