A principis de la dècada del 1860, la popularitat de Màikov va augmentar: sovint actuava en públic i publicava les seves obres a les principals revistes russes. A mitjan dècada de 1860 va tornar a derivar cap al camp conservador i es va quedar allà per la resta de la seva vida. Va condemnar els joves radicals i va expressar la seva solidaritat amb els comentaris nacionalistes de Mikhaïl Katkov sobre la insurrecció polonesa i la política nacional russa en general. En poemes com "Camps", "Polià" (que utilitzava la metàfora de Gógol sobre Rússia com una troika, però també expressava horror davant el capitalisme emergent), "El bladar", "Niva", i "La imatge", "Kartinka", elogiava les reformes de 1861, fet que provocà agudes crítiques de Saltikov-Sxedrín i Nikolai Dobroliúbov. En adoptar la doctrina del pótxvennitxestvo, Màikov es va apropar a Apol·lon Grigóriev, Nikolai Stràkhov i Fiódor Dostoievski; la seva amistat amb aquest últim es va perllongar durant molt de temps.