El PCF, d'on era membre del comitè central, l'envià en missió a una Algèria convulsa en el marc d'unes revoltes populars que acabarien desembocant anys a venir en la guerra d'Independència Algeriana. Mentrestant, però, i gràcies a les amistats que conservava a l'Aude, fou candidat a les eleccions constituents de juny del 1946 i, novament, a les legislatives de novembre del mateix any. En aquestes darreres, només sortí elegit el primer de la llista de l'Aude, Joseph Cemy, que hagué de dimitir el març del 1947 per raons de salut. El reemplaçà Llante, el segon de la llista, i durant la seva estada a la cambra (fins a les eleccions del 1951) participa en les comissions de justícia i legislació, del sufragi universal, del reglament intern i de les peticions, de la comissió de begudes, i de la d'interior.