Неколико дана након добијања вести о бомбардовању Београда и нападу Сила осовине на Југославију, априла 1941. напустио је Крупањ и пошао ка Ужицу, а потом прешао Дрину код Вишеграда, покушавајући да нађе зборно место своје јединице. Услед брзог слома Југословенске војске и потом њене капитулације, није успео да пронађе своју ратну јединицу, па се заједно са другим разочараним добровољцима вратио кући. Недуго потом, 13. априла 1941. немачке јединице су ушле у Крупањ, а група предратних политичара и полицијских чиновника — Циглер, Росић и Недељковић отворено се ставила у службу окупатора. Заједно са црквењаком Сретеном Миловановићем Бабом, првих дана окупације, успео је да у спомен-цркви сакрије неколико пушака и један пиштољ, који су заостали иза Југословенске војске. Знајући Владу као опозиционара и бунтовника, Недељковић и Циглер су га оптужили код Немаца, који су га крајем маја 1941. ухапсили и затворили у подрум болнице. У међувремену, црквењак Баба је успео да сакривене пушке изнесе из цркве и пребаци на сигурније место, па је Влада након три недеље саслушавања и малтретирања, био пуштен средином јуна 1941. године.