Erdélyi származású; előbb óboldogfalvai és harói, az 1848-49-es szabadságharc idején brádi lelkész volt; innen a románok elől Aradra menekült, ahol lelkészi állást kapott, melyet 1849 februárjától 1859 novembérig töltött be. Szemtanúja volt az aradi vértanúk kivégzésének; evangélikus lelkész nem lévén, ő nyújtott lelki vigaszt gróf Leiningen-Westerburg Károlynak az utolsó estén, és ő értesítette az özvegyét. 1859-ben Dévára fogadott el meghívást. Itt 1866-ban a vajdahunyadi egyházmegye helyettes esperessé választotta, azonban a rendes esperesi posztot időközben bekövetkezett halála miatt már nem tudta betölteni.