Августа 1792, велика аустријско-пруска војска под командом војводе од Брунсвика прешла је границу и започела марш на Париз са намером да обнови пуну моћ Луја XVI. Неколико револуционарних војски је с лакоћом поражено од стране професионалних аустријских, хесијанских, Брунсвикових и пруских трупа. Непосредна последица тога био је устанак од 10. августа 1792, заузимање палате Туилери и пад монархије. Узастопне револуционарне снаге нису успевале да зауставе Брунсвиков напредак и већ средином септембра се чинило да ће Париз пасти под монархистима. Национални конвент је наредио да се преостале војне снаге споје под командом Димурјеа и Франсое Келермана. У бици код Валмија, 20. септембра 1792. године, Револуционарна армија је поразила Брунсвикову авангарду, узрокујући повлачењ офанзивне војске до границе. Велики део заслуге за победу мора ићи француској артиљерији, која је нашироко сматрана најбољом у Европи, захваљујући техничким побољшањима Жан-Батиста Грибовала.