Акелаитис је завршио само четворогодишњу средњу школу и радио је као тутор племићке деце у разним властелинствима у Пољској и Литванији. Научио је неколико језика и почео да објављује чланке у пољској штампи. Написао је радове о литванском језику, књижевности, фолклору, митологији, историји. Његов омиљени предмет истраживања била је лингвистика, али као и многи самоуки лингвисти развио је ненаучне етимологије и теорије. Многа његова дела остала су недовршена или необјављена. Генерално је подржавао ускрснуће бивше Пољско-литванске заједнице и пољско-литвански идентитет. Написао је текстове који су намењени обичном пуку на литванском, али његови чланци и студије за интелигенцију писани су на пољском, јер се у то време сматрао језиком културе. Сарађивао је са Симонасом Даукантасом и Мотиејусом Валанчијусом на плановима за успостављање првог периодичног часописа "Пакелеивингас" на литванском језику, али није успео да обезбеди владине дозволе. Уз новчану помоћ неколико племића, објавио је 1860. пет књижица на литванском језику. Акелаитис се придружио антицарском отпору који је довео до устанка 1863. - организовао је антивладине демонстрације и писао текстове против владе. Побегао је из руске полиције у Париз где је радио у пољској библиотеци у Паризу. По избијању устанка, вратио се у Литванију и постао помоћник комесара пољске националне владе у Аугустову. Када је постало јасно да устанак неће успети, Акелаитис је по други пут побегао у Париз где је живео до своје смрти. Упркос сиромаштву, наставио је да буде активан у пољском и литванском културном животу. Објављивао је чланке у разним пољским и литванским часописима, укључујући пољски „Wiek" где је имао редовну колумну. Његово највеће објављено дело, литванска граматика на пољском, објављено је постхумно 1890.