Пробој Солунског фронта је започео 14. септембра 1918. године артиљеријским баражом из 580 оруђа, највећим икада виђеним на Балкану, у секторима Манастир, Струмица и Црна река. Српска 2. армија, уз подршку две француске дивизије и 1. спске армије, 15. септембра је започела офанзиву у сектору Црне реке и избила у Вардарску долину код места Неготино 21. септембра. Британска Солунска армија и грчки 1. корпус су остварили мање успехе 16. септембра и заузели Беласицу 29. септембра; 1. група дивизија је започела нападе 22. и освојила Прилеп и Скопље 29. септембра. Бугарска је 30. септембра закључила примирје са савезницима што је приморало немачку 11. армију, појачану новим аустроугарским и немачким дивизијама, да се прегрупише у околини Ниша; али 12. октобра, српска 1. армија је ослободила град. Крушевац је ослобођен 17. октобра а Београд 1. новембра 1918. године. Италијански 16. корпус и 3. група дивизија су напредовали ка централној Албанији 2. октобра наишавши на минимални отпор; освојили су Драч 14. октобра, Тирану 15. октобра, Скадар 31. октобра и ослободили Бар 3. новембра. Ту су се сусрели са српском 2. армијом која је ослободила Косово и Црну Гору. Један број француских јединица је окупирао Бугарску и ушао у Румунију почетком новембра, док су друге преко грчког и бугарског дела Тракије избиле на границу са Турском 30. октобра. Тог дана је Османско царство закључило примирје, а то је 4. новембра учинила и Аустроугарска, а за њом и Немачка, 11. новембра 1918. године, чиме је окончан Велики рат.