Андрија је као истакнути београдски партијски активиста учествовао у демонстрацијама против приступања Југославије Тројном пакту, 26. и 27. марта 1941, а након војног пуча и пада Владе Цветковић-Мачек радио је на припремама за одбрану земље. Напад Сила осовине на Краљевину Југославију, 6. априла 1941. затекли су га у селу Парцани на Космају, где је био у обиласку партијске организације. На вест о нападу, одмах се вратио у разорени Београд и истог дана са групом од тридесетак другова кренуо ка Ваљеву, како би се пријавили војном округу, који је тамо био премештен. У Лајковцу и Лазаревцу су покушали да ступе у јединицу, али су одбијени, јер команде нису имале наређење у вези пријема добровољаца. Након доласка у Ваљево, 10. априла 1941, одржан је у кући Мише Пантића, члана Окружног комитета КПЈ за Ваљево, састанак коме су између осталог присуствовали — Владимир Дедијер, Мима Јовановић, Ђура Мештеровић, Андрија Хабуш и др. На састанку је извршена анализа ситуације и донета одлука да Дедијер, са једном групом другова, пође у Ужице, како би се евентуално тамо прикључили војсци, а да се Андрија врати у Београд.