המתיחות הפוליטית באירלנד נמשכה, וג'ורג' הביע בפני ראש הממשלה לויד ג'ורג' את מחאתו לנוכח פעולות תגמול והרג בחסות הממשלה. בשלהי 1922 חולקה אירלנד והוקמה מדינת אירלנד החופשית, ולויד ג'ורג' כבר לא היה ראש הממשלה. בין 1922 ל-1929 אירעו חילופים רבים בממשלה, כאשר ב-1924 מינה ג'ורג' את ראש הממשלה הראשון מטעם הלייבור, רמזי מקדונלד, אך ממשלת המיעוט שהוקמה על ידו שרדה במשך פחות משנה. במהלך השביתה הכללית ב-1926 ייעץ ג'ורג' לממשלתו של סטנלי בולדווין לא לבצע פעולה שתלהיט את הרוחות, ופעל באופן חריג למעמדו כשהביע דעה חיובית על השובתים, קרא להם "מהפכנים", ואף אמר "נסו לחיות עם המשכורות שלהם לפני שתשפטו אותם". ב-1926 אירח ג'ורג' בלונדון את ועידת האימפריה, בה הכירה הצהרת בלפור מ-1926 בגדילת הדומיניונים הבריטיים והפיכתם לקהילות עצמאיות עם ממשל עצמי בתוך האימפריה הבריטית, שוות מעמד, ובכך שבשום מצב לא תהיה אחת מהן כפופה לשנייה. ב-1931 קבע חוק וסטמינסטר את מעמדו של ג'ורג' כ"סמל ההתאגדות החופשית של חברי חבר העמים והמדינות הבריטי". החוק קבע גם כי "כל שינוי בחוק הנוגע לירושת הכתר הבריטי או התארים והסמלים המלכותיים" יהיה זקוק להסכמת הפרלמנטים של הדומיניונים ולהסכמת הפרלמנט היושב בווסטמינסטר, שאינו יכול לקבוע חוקים עבור הדומיניונים אלא בהסכמה.