Појава сиромашног радничког слоја допринела је ширењу либералних и идеја социјализма. Крајем 19. ека појавили су се различити социјалистички покрети у Русију. Александра II су 1881. убили револуционари, па је владавина његовог сина Александра III (1881—94) је била мање либерална, али и мирнија. Последњи руски цар Николај II (1894—1917), није успео да спречи избијање Руске револуције 1905, којој је повод био неуспешни Руско-јапански рат и инцидент на демонстрацијама познате као Крвава недеља. Побуна је била угушена, али је влада била приморана да изврши многе велике реформе, укључујући гарантовање слободе говора и удруживања, легализацију политичких партија и стварање изборног законодавног тела, Државне думе Руске Империје. Миграције у Сибир су се нагло појачале почетком 20. века, нарочито након Стољипинове аграрне реформе. Између 1906. и 1914. више од 4 милиона насељеника се доселило у ову област.