Charta 77 bola občianska iniciatíva v normalizačnom Česko-Slovensku, nazvaná podľa svojho prvého dokumentu – "Prohlášení Charty 77" z 1. januára 1977. Kritizovala "politickú a štátnu moc" za nedodržiavanie ľudských a občianskych práv, k čomu sa ČSSR zaviazala pri podpise Záverečného aktu Konferencie o bezpečnosti a spolupráci v Európe v Helsinkách v roku 1975. Charta vydala celkovo 598 dokumentov, prevažne upozorňujúcich na porušovanie ľudských práv a náboženských slobôd. Chartu reprezentovali traja hovorcovia, ktorí overovali pravosť zverejnených dokumentov. Trestom za angažovanie bolo prenasledovanie tých, ktorí prehlásenie Charty podpísali, alebo s ňou spolupracovali. Aj z tohto dôvodu sa signatári Charty (chartisti) nazývali aj disidenti. Do roku 1989 podpísalo Chartu asi 1883 signatárov, z ktorých bolo menej ako 50 zo Slovenska. Najznámejší z nich boli Dominik Tatarka a Hana Ponická. Po Nežnej revolúcii medzi najznámejších chartistov zo Slovenska patrili Miroslav Kusý a Miklós Duray.