16 червня 1800 року повернувся на службу. 2 травня 1801 року зарахований у Архангелогородський мушкетерський полк підполковником. 4 січня 1805 року призначений командиром Катеринославського гренадерського полку. У полковники проведений 23 квітня 1806 року. Брав участь у війні з французами 1806—1807 років. Поранений під Гейльсбергом картеччю в праве стегно. 1 лютого 1808 року призначений шефом Олонецького мушкетерського полку з яким відправлений у Молдавію і брав участь у бойових діях з турками в 1809—1811 роках. За облогу і взяття фортеці Брегово в Сербії проведений 29 грудня 1810 року в генерал-майори і призначений командиром 2-ї бригади 22-ї піхотної дивізії. За відзнаку у битві під Рущуком в 1811 році нагороджений золотою шпагою з алмазами. У 1812 році знаходився в резервному корпусі генерал-лейтенанта І. В. Сабанєєва і бився з поляками і французами під селищами Пружани, Горностаевичі, біля міста Волковиська. У 1813 році в загоні генерал-лейтенанта Е. Ф. Сен-Прі брав участь в облозі Глогау, потім при взятті Франкфурта-на-Одері, при занятті Берліна і в боях під Люценом і Бауценом. З 11 червня 1813 року командував 22-ю піхотною дивізією і бився на ріці Кацбах, потім під Лоба і Галле. У 1814 році брав участь у боях під селищами Мері і Сезан, при облозі і взятті Суассона, потім у битві під Лаона і при взятті Парижа. Після війни продовжував командувати 22-ю піхотною дивізією.