És una de les obres més programàtiques de Xostakóvitx. S'hi retrata l'esdevingut en el Diumenge Sagnant del 9 de gener de 1905, en què les tropes del tsar Nicolau II van rebre a trets una munió d'uns deu mil treballadors que es dirigien al Palau d'Hivern de Sant Petersburg amb les seves famílies, cantant himnes i portant icones religioses i retrats del tsar, a qui buscaven presentar-li una petició a causa de les injustícies socials causades per la incipient industrialització de Rússia. Però Xostakóvitx també criticava amb ella de manera oculta al seu govern per un succés similar esdevingut a Budapest l'octubre de 1956. El plantejament programàtic és tan acusat que obliga Xostakóvitx a titular cada moviment amb la part de la història que es representa, fet que apropa aquesta simfonia al poema simfònic.