ה-M18 הלקט נכנס לייצור החל מיולי 1943 ושירת בכל זירות הלחימה בהן לחם הצבא האמריקאי בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, אך בעיקר בזירת מערב אירופה. ההלקט היה משחית הטנקים המהיר ביותר שהופעל במהלך המלחמה, אולם תותח ה-76 מ"מ שלו לא הוכיח את עצמו מול השריון של הטנקים ומשחיתי הטנקים הגרמניים הכבדים, כגון הטיגר. במהלך הלחימה הוכיח ההלקט את עצמו כמשחית טנקים מעולה בזכות יכולתו לנוע במהירות לאזורי היתקלות עם כוחות שריון של האויב, לנוע מסביב לטנקים הגרמניים ולפגוע בהם מהאגפים ומהעורף, שם השריון שלהם היה דק יותר, תוך שימוש בטקטיקת "פגע וברח". יכולת זו פיצתה במידה מסוימת על המחסור במיגון ובכוח האש של ההלקט. בסך הכל הושמדו במהלך המלחמה 216 כלים, כאשר צוותי ההלקט טענו שפגעו בלמעלה מ-500 טנקי אויב. יחס אבדות של 1:2.3.