Са херцеговачким партизанским одредом прешао је у јуну 1942. у Босну, а затим, 10. августа 1942, када је формирана 10. херцеговачка НОУ бригада, ушао у њен састав. Вршио је дужности десетара, командира вода и чете, да би на крају постао командант 5. батаљона 10. бригаде. У КПЈ је примљен почетком августа 1942. године. Истакао се у борбама за Купрес (11-14. августа 1942), око Посушја и Имотског, у борбама против четника код Прозора, око Турбета и Жепча у Босни. Учествовао је у борбама на Неретви и на Сутјесци. Прешавши са својим батаљоном Неретву, марта 1943, са својим борцима убацио се у позадину четника и нанео им губитке, што довело до њиховог повлачења са обале Неретве. У марту и априлу исте године учествовао је у борбама за ослобођење Невесиња, Гацка и Љубиња, а у ноћи 4/5. априла, на челу свог батаљона, продро у Столац и водио жестоке борбе са италијанско-четничким снагама. У бици на Сутјесци, успешно је одолевао нападима јединица немачке 7. СС дивизије на Крвавим брдима на Маглићу.