U textu se kritika dohadovala, zda jeho nešvary jdou na vrub upravovatele nebo francouzské předlohy. „Text obsahuje několik komických situací zato ale celou legii odporných slovních vtipů.“ ("Fremden-Blatt") Musela však uznat, že v něm „hrubé prostředky skutečně nezřídka dosáhnou svého účelu: vyvolat burácivý smích“. Hudba byla vesměs považována za málo povedenou. Recenzent listu "Blatter für Musik, Theater und Kunst" se domníval, že „patří téměř k nejnepatrnějším a nejbezvýznamnějším, jaké kdy Offenbach napsal. Postrádá jak svěžest, tak důvtip inspirace.“ I pochvalná recenze deníku "Die Presse" uvádí, že „Hudba je lehká a melodická, ale bezvýznamná a povrchní.“ Už původní verze "Slečny v loterii" nesklidila ve Vídni pochvalu a i nově přidaná čísla někteří recenzenti označili za „bezcenná“, za „taneční rytmy a odrhovačky“, přestože obsahovala „pikantní hudbu“ a musela být při premiéře opakována. Recenzentí srovnávali "Krasojezdkyni" nepříznivě nejen s osvědčenými staršími Offenbachovými díly, ale například i se "Signorem Fagottem", který měl mnohem skromnější vídeňskou premiéru o čtyři dny dříve. Zvláštní pochvalu si získala „polská romance“, ale také zvláštní pokárání týdeníku "Jörgel Briefe": „je dosti netaktní nyní [tj. po porážce Lednového povstání] na scéně karikovat Poláky“.