Заједно са супругом Јелком, медицинском сестром 10. јула 1942. године одлази у Банијски партизански одред у Суњи код Сиска и као лекар, све до краја рата, брине о рањеницима и болесницима. Учествује у изградњи тајне болнице на Петровој гори капацитета 120 кревета, која конспиративно ради скоро пуне две године. Извесно време био је и управник те болнице. У време IV и V непријатељске офанзиве са 7. банијском дивизијом прелази Неретву и Сутјеску, обољева од пегавог тифуса негујући тифусаре, враћа се на терен Хрватске и крајем 1943. године постаје начелник санитета Главног штаба Хрватске. На тој дужности остаје све до краја рата.