La revolució de 1848 fou un gran cop per a ell, ja que es va adonar que significaria la ruïna final de la monarquia constitucional, en la seva opinió el sistema polític que més s'adeia a França. No obstant, va prendre el seu seient en l'Assemblea Nacional republicana i en la Convenció de 1848 i, com a membre de la secció coneguda com els "Burgraves", va lluitar contra el socialisme i contra el qual va preveure com una futura reacció autocràtica. Va compartir amb els seus col·legues la indignació pel cop del 2 de desembre de 1851 i va quedar per la resta de la seva vida com un dels enemics més aferrissats del Segon Imperi, encara que va declarar, amb aquell enginy càustic pel qual era famós, que l'imperi era el govern que les classes més pobres desitjaven i les riques mereixien.