Fruit del conservadorisme tsarista va anar creixent l'oposició popular, quelcom que culminà la Revolució de 1905, on una manifestació pacífica a favor de reformes democràtiques i socials, localitzada davant el palau d'Hivern, la seu dels tsars a Petrograd, va finalitzar amb una dura repressió per part de l'exèrcit, que causà vora de 300 morts (Diumenge Sagnant). Davant del descontentament popular, el tsar Nicolau II va promoure tímides democràtiques (convocatòria de la Duma o assemblea legislativa), juntament amb la reforma agrària del ministre Stolypin, que pretenia capitalitzar l'agricultura, tot suprimint el MIR i liberalitzant la compravenda de les propietats agràries, amb una doble finalitat: guanyar més adeptes del sistema tsarista creant una nova classe social de pagesos propietaris ("kulaks") i frenar així la lluita dels pagesos per la terra (una causa fortament reprimida pel tsar). El resultat fou l'orientació de l'agricultura cap al mercat, deixant enrere l'agricultura de subsistència.