Amb les relacions millorades amb Itàlia, Hitler procedí amb l"Anschluß", l'annexió d'Àustria el 1938. Alemanya posteriorment reclamà els Sudets, una província de Txecoslovàquia majorment habitada per alemanys. Mussolini, gelós que Hitler incrementés cada cop més la seva importància, volgué assegurar-se que Itàlia no seria una part menor en l'aliança i envaí i annexionà Albània el 1939. Mussolini cregué que no tenia res més a fer, llevat d'ajudar Alemanya a evitar l'aïllament. Amb l'annexió d'Àustria per Alemanya el 1938, el règim feixista començà a amoïnar-se pel sud del Tirol, també habitat majorment per alemanys, els quals potser voldrien unir-se a la gran Alemanya. Els feixistes també s'amoïnaven per si Itàlia hauria de seguir les polítiques antisemites nazis per guanyar-se el favor d'aquells nazis que tenien sentiments barrejats cap als italians com a aliats. El 1938, Mussolini pressionà els companys feixistes perquè recolzessin les polítiques antisemítiques, però no va ser ben vist, car n'hi havia que eren jueus, i l'antisemitisme com a tal no era un concepte polític actiu a Itàlia com succeïa a Alemanya. No obstant això, Mussolini llançà una legislació antisemítica encara que el seu mateix gendre i preeminent feixista, el comte Galeazzo Ciano personalment condemnava aquestes lleis. Com a contrapartida, el 1939, els feixistes van demanar a Hitler que el seu govern acceptés els plans italians respecte al sud del Tirol, segons els quals els alemanys que hi residien haurien o bé d'abandonar Itàlia o bé ser italianitzats. Hitler acceptà i l'amenaça dels alemanys del sud del Tirol va neutralitzar-se.