Proces rekrutování do jednotek Nachal byl napojen na mládežnické organizace typu Gadna (obdoba skautského hnutí). Již na střední škole se mohla skupina žáků prohlásit za osadnické jádro (takzvaní Gar'in neboli גרעין) a slavnostně vstoupili do jednotek Nachal. Skupina si pak vytyčila nějaký osidlovací cíl (založení nové vesnice nebo posílení stávající vesnice). Nejdříve prošla vojenským a agronomickým školením a pak začala plnit svůj cíl, přičemž velká část z členů Nachal trvale zůstávala obyvateli nově založené osady i po skončení základní vojenské služby. Konečným cílem bylo postupně docílit převod osady typu Nachal na ryze civilní sídlo. Kombinace zemědělského a vojenského výcviku byla nutná, protože nově zakládané osady typu Nachal se před rokem 1967 nacházely často v pohraničních oblastech, s vysokým výskytem infiltrace fedajínů, tedy arabských záškodníků. Podobným bezpečnostním rizikům byli vystaveni osadníci jednotek Nachal i v sídlech zakládaných po roce 1967 na Západním břehu Jordánu a jinde. Členové jednotlivých osadnických skupin Nachal spolu zároveň působili v bojových jednotkách (například paradesantní prapor Nachal Mucnach) a byli nasazeni ve válkách jako Suezská krize v roce 1956 nebo Šestidenní válka v roce 1967, během které se vojáci z Nachal podíleli na dobytí Jeruzalému. V roce 1984 obdržely jednotky Nachal Izraelskou cenu za přínos k státu Izrael.