Вук је иза себе оставио тројицу синова: Гргура, Ђурђа и Лазара. Већи део његове државе предат је Стефану Лазаревићу. Турци су задржали Јелеч, Глухавицу и Звечан. У суштини, Лазаревићу су вратили само оне територије којима је раније управљао његов отац. Мали део државе, са седиштем у Вучитрну, остављен је Вуковој удовици Мари са синовима. После пар година Бранковићи су уз помоћ новца које је још Вук оставио у Дубровнику успели да поврате већину територија. Ово их је поред новца коштало и вазалних обавеза према султану. Гргур и Ђурађ учествују у бици код Ангоре на страни турског султана. Након пораза који им је нанео монголски војсковођа Тамерлан, Ђурађ и Стефан Лазаревић се повлаче у Цариград где је Стефан од византијског цара примио титулу деспота. Ђурађ је заробљен због оптужби за сарадњу са Турцима. Успео се ослободити тамнице након чега је побегао султану Сулејману Челебији и отпочео рат против Лазаревића. Грађански рат између Лазаревића и Бранковића окончан је 1412. године измирењем Стефана и Ђурђа. Вук Лазаревић, Лазар Вуковић и Ђурађ Вуковић већ су били мртви.