Després del fracàs de la comuna asturiana d'octubre de 1934, se li va retirar la immunitat parlamentària i fou processada, tot i que abans que s'hi dictés sentència va fugir a França. S'instal·là a París, visità diferents països nòrdics i posteriorment va estar durant gairebé un any a la Unió Soviètica. Va tornar a temps de participar en les eleccions de febrer de 1936 com a candidata del Front Popular. En l'estiu de 1936 va tenir una destacada participació a armar i encoratjar els treballadors per fer front als militars revoltats. Va estar en els fronts d'Extremadura i Toledo. Al novembre de 1936, va participar en la defensa de Madrid i es va distingir així mateix en l'organització de la Unió de Dones Antifeixistes. Es va incorporar al PCE al novembre de 1936, poc després de la formació del govern de Francisco Largo Caballero. Va passar l'última etapa de la guerra a Barcelona i va ser l'única dona diputada present en l'última reunió de les corts republicanes en sòl espanyol, en els subterranis del castell de Figueres, l'1 de febrer de 1939. Creuà la frontera al costat de la seva filla Magda de Paul Nelken durant la retirada de Catalunya, i ambdues van treballar intensament des de Perpinyà en l'assistència als refugiats republicans i els internats en els camps francesos en els primers mesos de l'exili.