V roce 1847 odjel nejprve do Itálie, ale revoluční události roku 1848 ho přivedly do Paříže, kde se sblížil s jejími vedoucími osobnostmi a revolučními radikály. S krajany M.A.Bakuninem, N.I.Sazonovem, I.G.Golovinem a dalšími reprezentovali ve 40. letech minulého století tzv. druhé Rusko v zahraničí. Jako jeden z mála emigrantů byl finančně nezávislý, hostil významné ruské spisovatele, financoval revoluční noviny "La Voix du People," které založil P.J.Proudhom. Gercen získal pověst politického spisovatele. V červnu 1849 mu hrozilo zatčení po účast na protivládní demonstraci, a proto uprchl do Švýcarska. Porážka revoluce a další vývoj v něm vyvolaly rozčarování, které se odrazilo v jeho publicistické tvorbě, v dílech "Z druhého břehu" (1847-50) a "Listy z Francie a Itálie" (1847-51). Rok 1848 znamenal i předěl v Gercenových názorech na budoucnost ruské společnosti. Začal odmítat pro Rusko cestu kapitalistického vývoje, tj. cestu západnictví, a přiklonil se k utopickým projektům ruského socialismu, které pak rozvinuli v šedesátých až osmdesátých letech 19. století ruští narodnici. Jeho majetek v Rusku byl v červenci 1849 zmrazen kvůli jeho revolučním aktivitám v emigraci, ale na přímluvu barona Rothschilda, byl carský zákaz zrušen.