Nevýhodou tohoto samohybného děla byla především malá rychlost střelby (okolo čtyř výstřelů za minutu), protože používalo těžkou a dělenou munici. Další nevýhodou SU 152 byla pomalá akcelerace, která z něj dělala lehký cíl pro letectvo. Neobratnost znamenala lehký cíl pro nepřátelskou pěchotu. Velkou předností však byla účinnost výzbroje, protože zbraň vystřelující mohutné 43kg vysoce výbušné střely dokázala zničit téměř jakýkoliv cíl, i na hranici svého dostřelu. Ačkoliv se vyráběla i protipancéřová munice (AP) , přímý zásah výbušným granátem (HE) dokázal zničit, těžce poškodit nebo vyřadit z boje prakticky jakékoliv obrněné vozidlo, včetně německých Tigerů a Ferdinandů, aniž by vlastně pancíř musel "probít". Kvůli schopnosti ničit i ty nejtěžší tanky nepřítele se po bitvě u Kurska samohybnému dělu SU-152 dostalo přezdívky „Zveroboj“ (zabiják zvířat).