Vzhodna fronta je bila eno izmed šestih glavnih bojišč druge svetovne vojne. Boji na tej fronti so potekali v današnji Rusiji, Ukrajini, Belorusiji, Poljski, Litvi, Latviji, Estoniji, Finski, Češkoslovaški, Nemčiji, Avstriji, Romuniji, Bolgariji, Madžarski, Moldaviji in nekdanji Jugoslaviji. Do odprtja fronte je prišlo 22. junija 1941 z napadom nacistične Nemčija na Sovjetsko zvezo (SZ), čeprav je do prvih bojev prišlo že septembra 1939 ko sta Nemčija in SZ napadli Poljsko in baltske države. Nemški napad, leta 1941, je SZ ujel popolnoma nepripravljeno na vojno, to je nemški vojski omogočilo, da je prodrla globoko na rusko ozemlje in bila oktobra že pred vrati Moskve. Napad na Sovjetsko zvezo je za nemško vojsko pomenil ogromen tehnično logistični problem, s trajanjem vojne pa se je ta problem skupaj z ostalimi težavami (vreme, teren, ...) in napakami v poveljstvu še povečeval tako, da se je leta 1943 rdeča armada že opomogla in prešla v ofenzivo. Preobrat v vojni so predstavljale bitke za Stalingrad, Leningrad in serija tankovskih bitk pri Kursku. Med letoma 1943 in 1944 je rdeča armada na vzhodni fronti izvedla serijo ofenziv, ki pa se jim od bojev utrujena in razbita nemška vojska ni morala več učinkovito upreti. Jeseni leta 1944 je bila rdeča armada že na Madžarskem in Češkoslovaškem. V začetku leta 1945 pa že v vzhodni Prusiji. Aprila je padel Dunaj, Berlin pa je postal obkoljeno mesto in je kapituliral 2. maja 1945. Boji na vzhodni fronti in Evropi so se uradno končali 8. maja 1945 z nemškim podpisom brezpogojne kapitulacije.