Kokko oli vuosina 1921–1922 samalla seudulla puna-armeijan tiedusteluosaston johtajana. Hän osallistui Pietarissa niin sanottujen Kuusisen klubin murhien selvittelyyn, kuului Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) sotilasjärjestöön ja johti jonkin aikaa puolueen vakoilua Suomeen. SKP:n sisäisissä kiistoissa Kokko kuului äkkijyrkkänä tunnetun Eino Rahjan tukijoihin ja oli suomalaisten punapakolaisten keskuudessa pelättykin mies. Kokko opiskeli Pietarissa Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa, mutta hänet erotettiin vuonna 1923 juopottelun takia. Vuosina 1921–1924 hän oli ajoittain myös turvallisuuspoliisi Tšekan ja sen seuraajan GPU:n palveluksessa. Vuonna 1924 hän johti Uhtuan miliisin rikososastoa. Vuonna 1926 Kokko liittyi Neuvostoliiton kauppalaivastoon. Hänen on oletettu vakoilleen GPU:lle muun muassa Norjassa ja Danzigissa. 1930-luvulla hän asui Petroskoissa ja työskenteli suomenkielisessä Kustannusliike Kirjassa. Kokon Suomen sisällissotaa käsittelevät muistelmat julkaistiin vuonna 1935 Suomen Vallankumouksen Tutkijakunnan aikakauskirjassa "Proletaarisen vallankumouksen rintamilta". Muistelmakäsikirjoitusta jouduttiin ennen julkaisua sensuroimaan runsaasti, sillä sitä pidettiin ”puoluevastaisena” muun muassa O. W. Kuusiseen kohdistuneen arvostelun vuoksi. Kokko myös paisuttelee muistelmissaan mahtipontisesti punakaartin yksittäisiä voittoja.