V roce 1863 vznikly první sokolské spolky v Polsku, Chorvatsku, Srbsku a Slovinsku (Lublaň 1863 „Južni Sokol“, Lvov 1867, Záhřeb 1874, Bělehrad 1891, Poznaň 1893), v roce 1866 v Rakousku (Vídeň 1867) a o rok později ve Švýcarsku, od roku 1870 zakládali čeští cvičenci Sokoly v Rusku (Tbilisi 1898), rok 1879 odstartoval zakládání Sokola v Bulharsku (Sofie 1879), 1889 v Německu, 1891 ve Francii (Paříž), 1896 v Uhersku, 1903 v Anglii, 1908 v Argentině a 1910 v Dánsku. Poslední Sokol před první světovou válkou byl založen v roce 1911 v Kanadě. Polský Sokol se ale od panslavistické myšlenky distancoval (Listopadové povstání a Lednové povstání) a šel vlastní cestou. Z tohoto důvodu se také haličtí sokolové odmítli účastnit prvního všeslovanském sletu v roce 1907 a společně s rusko-polskými a slezskými Sokoly zaměřili pozornost na polské tělovýchovné setkání ke 40. výročí haličského Sokola 29. – 30. června 1907 ve Lvově. V roce 1908 se za starosty ČOS JUDr. Josefa Scheinera čeští sokolové připojili ke „Svazu slovanského sokolstva“ a v roce 1910 sdružil „Svaz ruského sokolstva“ spolky v Oděse, Moskvě a Tbilisi. Na 1. sjezdu ruských