V roce 1688 bojoval pod velením kurfiřta Maxmiliána II. Bavorského u Bělehradu, kde se svou jízdou přinutil Turky opustit první zákopy. Je zmiňován zejména v souvislosti s bitvách u Patačiny na srbské Moravě a u Niše. Za chrabrost v posledně zmíněné bitvě byl Pálffy císařem oceněn „Nejvyšším děkovným dopisem“, načež byl v roce 1690 povýšen na generálmajora a téhož roku se vyznamenal i u Bělehradu a v roce 1691 poblíž Slankamenu a v další bitvě o Petrovaradína. Poté v rychlém sledu následovala další Pálffyho povýšení: