У романі є також посилання на політичні репресії в тогочасній Росії та придушення Польської революції 1863 року. Оповідь в романі ведеться від першої особи, Віри Заревич, молодої дружини та мати, проте вона загрожувала поваленням царського режиму й була відправлена на заслання до Сибіру. Вона втікає на північ до Арктики, де її байдарку проносить над великим водоспадом до Мізори. Вона проводить там п'ятнадцять років, вивчаючи розвиток місцевої культури; наприкінці того часу вона прагне повернутися до чоловіка та дитини й навчати власне суспільство те, чому вона навчилася.