Quan Rafael de Riego realitza la proclama que comença el Trienni Liberal, Zumalacárregui es trobava a Valladolid. Va recolzar el pronunciament i va prendre part de la Junta Revolucionària. Després del triomf dels liberals, va marxar a Madrid i va tornar a la vida pública, sent nomenat a l'abril magistrat de l'Audiència de Madrid, i posteriorment membre del Tribunal Suprem. En les disputes internes que van tenir els liberals durant el Trienni Liberal, Zumalacárregui es va alinear amb els liberals moderats. Cal dir que era integrant de la Maçoneria, societat secreta en la qual estaven integrats els membres d'aquest grup. Malgrat els vaivens que es van produir per les lluites internes entre els liberals Zumalacárregui es va mantenir en aquests càrrecs fins a 1823 quan es va produir la invasió dels Cent Mil Fills de Sant Lluís. Va acompanyar al govern en la seva fugida cap al sud fins a arribar a Cadis, on van ser assetjats per les tropes invasores. Finalment es va rendir als francesos a l'octubre de 1823 i fou dels liberals que no van fugir a l'estranger sinó va romandre al país.