L'occidentalització intel·lectual que havia estat fomentada al per un estat rus paternalista i autocràtic, ara havia d'incloure l'oposició a l'autocràcia amb demandes per al desenvolupament d'un govern representatiu, l'abolició de la servitud i, en alguns casos, la idea d'un enderrocament revolucionari del govern. Els oficials eren interessats particularment en veure que Alexandre havia concedit a Polònia una constitució mentre que Rússia no en tenia cap. Diverses organitzacions clandestines es preparaven per a una revolta quan Alexandre va morir inesperadament de tifus el 1825. Després de la seva mort, havia confusió sobre qui el succeiria perquè com que no havia tingut fills mascles, el següent en la línia, el seu germà Constantí Pàvlovitx havia renunciat al seu dret al tron. Un grup d'oficials que tenien al seu càrrec prop de 3.000 homes van rebutjar jurar la lleialtat al nou tsar, el germà d'Alexandre, Nicolau I de Rússia i van proclamar la seva lleialtat a la idea d'una constitució russa. Com que aquests esdeveniments van ocórrer al desembre de 1825 van batejar els rebels amb el nom de "desembristes". Nicolau va superar fàcilment la revolta, i els desembristes que seguien estant vius van ser arrestats. Molts van ser exiliats a Sibèria.