Протягом 1921—1922 рр. було здійснено перехід від політики «воєнного комунізму» до нової економічної політики. В цей час було запроваджено помірний прогресивний продподаток, легалізовано приватну торгівлю, підприємництво через оренду тощо. У зв'язку з цим пробудився інтерес людей до праці. В 1919 році селяни села Козачки обрали комісію по розподілу панських земель. В комісію ввійшли: Дідик Дмитро — голова, Стрілець Митрофан — секретар, Рапацький Юзеф. Селяни з великим піднесенням зустріли рішення про розподіл земель. У селі давали по 0,75 га на душу населення. Це була епохальна подія для селян. Але не всі посівні площі були засіяні — у селян не було насіння.. Ця земля передавалася далі по родині, з неї жили — і жили непогано. Земля була в усіх. Не мало значення, займався селянин ремеслом чи ні, але він обов'язково обробляв землю — щоб забезпечити себе їжею. До колективізації абсолютну більшість села становили так звані господарі — вони жили з індивідуального господарства, мали землю, худобу, іноді якесь виробництво на кшталт млин, олійниця, круподерня, просорушка, сушарня, шаповальня, або інше промислове підприємство. Це те, що мала кожна родина. Хтось мав більше, хтось менше, але неп давав можливість заробляти, продаючи надлишки продукції, і люди купували коней, худобу, механізми. В кустарних промислах систематично використовується наймана праця. До ремісників завжди приходили учні, і їх уже називали найманою працею, тому що учень і вчився, і дрова носив тощо.