Inden værket var fuldført "lød Generalmarchen over hele Danmarks Land", og Ræder, der i 1847 var blevet major ved 10. bataljon, rykkede i spidsen for sine nordslesvigere i felten og førte dem med hæder i hele Treårskrigen. 20. april 1848 sprængte han i det ublodige "slag ved Platenhørn" den ejderstedske landstorm, og 3 dage efter blev han som såret båret bort fra valpladsen ved Slesvig by. I juni overtog han atter sin bataljon, og i december blev han oberstløjtnant. I 1849 deltog han i forsvaret af Dybbøl og Als; særlig 13. april udmærkede hans bataljon sig ved erobringen af de sachsiske kanoner. I krigens sidste felttog kæmpede Ræder både ved Isted og ved Mysunde, hvorefter han udnævntes til oberst. Efter krigen vendte han tilbage til København, hvor han fuldførte sit krigshistoriske hovedværk. Han døde 18. juli 1853 af kolera i epidemien dette år.