Desgraciadament, molts dels convidats no varen poder jugar. En Grimm estava exiliat a Aleppo després de la seva participació en la Revolució hongaresa de 1848. Löwenthal havia també participat en la fallida revolució, però havia anat a Amèrica, on hi havia muntat negocis, els quals va deixar per tal d'anar a Londres a jugar. Saint-Amant no estava disponible perquè havia estat enviat pel govern francès a Califòrnia com a diplomàtic, després de la seva independència de Mèxic durant la febre de l'or de Califòrnia. Von der Lasa i Petrov tampoc no estaven disponibles. Jaenisch i Xúmov no podrien arribar a temps per jugar. Jaenisch va arribar tard a Londres, i va jugar un matx post-torneig contra Staunton que aquest darrer guanyà (+7 −2 =1). Buckle tampoc no va poder jugar, i com que era considerat el segon millor jugador entre els britànics, fou el més fort britànic absent del torneig. Les disputes amb el "London Chess Club" varen impedir que hi participés en Daniel Harrwitz, i també van afeblir la parrilla de possibles substituts, ja que George Walker, George Perigal, i George Webb Medley podrien haver enfortit el quadre si no fos pel boicot. Anderssen era reticent a acceptar la invitació, ja que no podia afrontar els costos del viatge. Llavors, Staunton va oferir-li de pagar les despeses del viatge de la seva pròpia butxaca si calgués, en cas que Anderssen no obtingués premi en el torneig, i Anderssen va acceptar aquesta generosa oferta.