Během Sametové revoluce patřil k důležitým postavám Občanského fóra a v prvních týdnech revoluce se na rozdíl od skupiny okolo Slavomíra Klabana neorientoval na urychlenou výstavbu samostatné sociálně demokratické strany. Místo toho si udržoval vazby na exilovou sociální demokracii a na domácí politické scéně prosazoval aktivitu v rámci Občanského fóra. Do parlamentu nicméně v lednu 1990 nastoupil již za ČSSD. Koncem března 1990 se zúčastnil obnovovacího sjezdu ČSSD v Praze-Břevnově, kde kandidoval na předsedu. Dostal ovšem jen 39 % hlasů delegátů a předsednickou funkci získal Jiří Horák. Po tomto neúspěchu se přimkl k Občanskému fóru, v němž založil Klub sociálních demokratů Občanského fóra, za který získal mandát ve Federálním shromáždění ve volbách roku 1990 a stal se předsedou Sněmovny lidu Federálního shromáždění. Vedení ČSSD jej ovšem po volbách obvinilo z poškozování strany (ČSSD ve volbách nezískala parlamentní zastoupení) a byl z Československé sociální demokracie formálně vyloučen. V květnu 1991 (v souvislosti s rozvolňováním Občanského fóra) přetvořil Klub sociálních demokratů Občanského fóra do Asociace sociálních demokratů. Později během volebního období je uváděn i jako člen klubu Občanského hnutí a nakonec jako nezařazený poslanec. Před volbami v roce 1992 navíc inicioval vytvoření hnutí Demokraté 92, které bojovalo za udržení společného československého státu, ale ve volbách výrazněji neuspělo. Asociace sociálních demokratů Rudolfa Battěka měla až do roku 1993 i podporu exilového křídla sociální demokracie. Teprve na sjezdu ČSSD toho roku v Hradci Králové byla sociálně demokratická emigrační platforma přijata do strany.