На 1 февруари 1824 г. хаджи Димитраки се сдружава с чорбаджи Андрей и практикува абаджийския занаят. Напредва като състоятелен абаджия, многократно първомайстор на абаджийския и терзийския еснаф, и деен член на шуменската община. След смъртта на хаджи Стоян х.Ганушев хаджи Димитраки става неин председател до 1849 г., след което е наследен от Жеко Хадживасилев. Като член на общината, Хаджи Димитраки обладава правото да подписва и съхранява документи, свързани с управлението на града. В неговия архив са запазени данни относно такса-владичина в грошове и натура, дарения за градежа на нова църква, „Законник“ от 1835 г., регламентиращ провеждането на годежи и венчавки в Шумен, договор за учителстване от 1847 г. със Сава Филаретов, пълномощно за д-р Вичо Панов да представи исканията на българите за независима българска екзархия. От 1841 г. Хаджи Димитраки поема ръководството на училищното настоятелство и остава епитроп и негов член поне до 1864. През 1849 г. в Шумен пристига голяма група емигранти – унгарци и поляци, начело с политическия водач Лайош Кошут. Унгарският революционер е настанен в дома на хаджи Димитраки Хаджипанев, който днес е едноименна къща музей.