Argumentant que la revolució no necessitava més que una mera organització parlamentària, sinó que més aviat un partit d'acció que funcionés com un orgue científic de direcció, una avantguarda d'activistes i un orgue central de control, el X Congrés del Partit prohibí les faccions dins del Partit, iniciativa que en origen només havia de ser una mesura temporal després de la commoció provocada per la Rebel·lió de Kronstadt. També s'afirmà que el partit havia de ser un cos d'elit de revolucionaris professionals que dediquessin les seves vides a la causa i a portar a terme les seves decisions amb una disciplina de ferro, avançant per tant cap a posar activistes lleials al partit al capdavant de les institucions polítiques noves i velles, les unitats de l'exèrcit, les fàbriques, hospitals, universitats i proveïdors de menjar. En aquest context, el sistema de la "nomenklatura" evolucionaria fins a convertir-se en una pràctica habitual.