Ranskan vallankumouksen puhjettua Luckner esiintyi sen kannattajana. Kuninkaan pakorityksen jälkeen kesällä 1791 hän vannoi uskollisuuttaan kansalliskokoukselle. Hänet nimitettiin joulukuussa 1791 Reinin-armeijan komentajaksi ja ylennettiin samalla Ranskan marsalkaksi. Sodan puhjettua Luckner siirrettiin toukokuussa 1792 pohjoisen armeijan komentajaksi. Hän käynnisti hyökkäyksen Itävallan Alankomaihin ja valtasi Meninin sekä Courtrain, mutta joutui pian perääntymään takaisin kohti Lilleä. Luckner jakoi tämän jälkeen Reinin puolustuksen kenraali La Fayetten kanssa, ja hän tuki kesällä 1792 myös La Fayetten poliittisia manööverejä Ranskan perustuslaillisen monarkian puolustamiseksi. Kun La Fayette pakeni yllättäen maasta elokuun alussa, myös Lucknerin ylle lankesi epäilyksen varjo, mutta hänet määrättiin siitä huolimatta muodostamaan uutta reserviarmeijaa Chalôns-sur-Marneen. Jo muutaman kuukauden kuluttua tyytymätön kansalliskonventti korvasi hänet eversti Choderlos de Laclos’lla. Luckner saapui Pariisiin ja puolusti toimintaansa kansalliskonventin kuulemisessa. Sen jälkeen hän vetäytyi palveluksesta ja asettui Metziin.