Napriek proklamovanej rovnosti občanov počas existencie socialistického Česko-Slovenska (1948 -1989) ovládaného Komunistickou stranou počet obyvateľov hlásiacich sa otvorene k židovstvu (ale aj k ostatným minoritám) klesal. Pokiaľ v roku 1930 bol počet obyvateľov na území Slovenska, ktorí sa hlásili k Židovskej náboženskej obci 136 737 klesol podľa sčítania obyvateľstva v roku 2011 na 1 999. Bol to samozrejme dôsledok najmä holocaustu ale aj povojnovej emigrácie do novovzniknutého Izraela, Spojených štátov amerických, Kanady, Austrálie a ďalších štátov. Je pravdepodobné že sa židia k židovstvu na Slovensku nehlásili (ne deklarovali sa) zámerne, čím sa chránili pred ostrakizmom. Vo východnej Európe sa stali židia „neviditeľnými“. Bol to aj výsledok boja proti svetovému sionizmu aj keď ich práva v samotnej podstate neboli porušované (židia sa vo vtedajšom Československu mohli realizovať – uplatnili sa vo významných pozíciách, zamestnaniach, príslušnosť k židovstvu, už nebola v Československu chápaná na rasovej báze). Dôsledkom však bolo, že k židovskému pôvodu sa u nás nikto nehlásil a doteraz jeho deklarovanie vyvoláva rozpaky alebo je odsudzované. Toto tabu výrazne prelomil Fedor Gál, keď v Štúdio dialóg počas Nežnej revolúcie v roku 1989 nielen verejne deklaroval, že je židovského pôvodu ale aj to, že je narodený v koncentračnom tábore Terezíne.J. Franek hovorí: Horšie je na tom ten občan židovského pôvodu, ktorý o svojom židovstve nechce hovoriť, čo je časté a typické. Ja som dobre deklarovaný Žid a mám to jednoduchšie, ľudia sú ku mne ústretoví. Názorové nezhody mám skôr v intelektuálnom prostredí, najčastejšie pri hodnotení neuralgických bodov slovenskej histórie, Slovenského štátu či Tisa.