Русија је у периоду владавине Николаја претежно аграрна земља. Индустријализација тече успорено, али тековине индустријске револуције ипак продиру у Русију 1830-их година. У овом периоду напредује руска трговина; унутрашња и спољашња. Главни предмет размене су аграрни производи (житарице и сточарски производи). Број становника убрзано расте. Половином века он је достигао 68 милиона. Најбрже расте сеоско становништво што доводи до аграрне пренасељености чак и у огромној Русији. Буржоазија је, насупрот племству, у успону. Битну улогу у друштву игра и интелигенција. Међутим, далеко најмногољуднији део становништва је сељаштво. Цар је покушавао да ублажи њихово незадовољство, али да истовремено и не окрњи интересе већ угроженог племства. Зато реформе од 1825. до 1855. године нису довеле до неких резултата. Нешто блажи Николај је био у земљама где је племство било претежно пољске националности (Украјина, Литванија, Белорусија). Између 1801. и 1861. године руска статистика забележила је преко 2000 мањих и већих сељачких побуна. Око 1150 их је било само у последњих десет година овог периода. Мање покрете гушила је полиција или саме спахије, док је веће феудалне побуне гушила војска. Године 1834. долази до првог штрајка радника; они се понављају 1842. и 1849. године. Под утицајем Јулске револуције у Француској, у Пољској је 1830. године дошло до избијања устанка након чијег гушења је цар укинуо пољски устав и распустио Сејм.