Први кораци ка изградњи административних структура обласне самоуправе на подручју Косова и Метохије начињени су током Другог светког рата, у раздобљу од 1941. до 1945. године. Због великих тешкоћа у организовању народноослободилачких одбора у срезовима на овом подручју, каснило се и са организовањем обласног НОО тако да је ЦК КПЈ у октобру 1943. године указао на потребу за неодложним предузимањем додатних напора у циљу бољег организовања нове народне власти на косовско-метохијском подручју. Поменути проблеми су дошли до пуног изражаја непосредно након Другог заседања АВНОЈ-а крајем новембра 1943. године, када се знатан део албанских активиста НОП-а са овог подручја почео изјашњавати за прикључење Албанији. Сепаратистичке тенденције су довеле до сазивања Бујанске конференције која се отворено изјаснила за прикључење читавог Косова и Метохије суседној Албанији. Пошто су биле супротне одлукама АВНОЈ-а, одлуке Бујанске конференције су почетком 1944. године одбачене од стране руководства КПЈ и НОП Југославије. Крајем 1944. године, у склопу Косовске операције, јединице НОВЈ су ослободиле целокупно подручје Косова и Метохије, након чега се приступило успостављању нове народне власти на среском и обласном нивоу. Коначна одлука о административном статусу ових области донета је почетком пролећа 1945. године, када се Обласни НОО Косова и Метохије изјаснио за стварање посебне аутономне области у саставу Србије. Ову одлуку је 7. априла 1945. године прихватила Антифашистичка скупштина народног ослобођења Србије, којој су се у име Обласног НОО Косова и Метохије обратили Душан Мугоша и Мехмед Хоџа. Том приликом усвојен је и закључак о сазивању прве обласне скупштине за Косово и Метохију.