"Rolf krakes saga" i dess "nuvarande" form är inte mycket äldre än "Bjarkarímur" och påtagligt förvanskad. Sagan var dock från början en del av den stora "Sköldungasagan" som gick förlorad i Köpenhamns brand år 1728. En latinsk summering av denna saga, skriven av Arngrímur Jónsson, finns dock kvar. Som Finnur Jónsson var den förste att påvisa överensstämmer "Bjarkarímur" betydligt bättre med "Sköldungasagan" enligt Arngrímur än med "Rolf krakes saga", och förklarar också på ett trovärdigare sätt sköldungarnas och ynglingarnas släktrelationer och inbördes strider. Slutsatsen blir att det måste vara den nu förlorade "Sköldungasagan" som har varit rimadiktarens källa. Därmed kan rimorna också på flera punkter komplettera Arngrímur, vars version av "Sköldungasagan" har många uteslutningar. Det gäller exempelvis sveakungen Adils söner, varom sjätte riman handlar, samt svearnas gamla kungaklenod Sveagris ("Svíagríss"), som Arngrímur nästan helt förbigår, men som har omtalats i "Sköldungasagan" och som sjunde riman låter oss följa genom flera led till dess att den hamnar i drottning Yrsas händer. I sista riman omtalas slaget på Vänerns is och kung Rolf förbereder i rimans sista bevarade strof (VIII:28) sin färd till Uppsala. Men här avbryts berättelsen och slutet saknas.