Айронсайд командував 99-ю бригадою лише півроку; у вересні 1918 року його відрядили до союзних експедиційних сил, що боролися з більшовиками на півночі Росії. З 17 листопада 1918 року він командувач, а з 4 березня до 14 листопада 1919 року — головнокомандувач військами Антанти в Архангельську. Протягом більше року він постійно їздив по Північній Росії, забезпечуючи керівництво розсіяними міжнародними силами Антанти, що протистояли комуністам. Загалом чисельність військ під його командуванням була не дуже значною — не більше 15 000 осіб, з яких до 6 000 британців, до 5 000 американців (Американські експедиційні сили на Півночі Росії та 85-та піхотна дивізія), майже 4 000 французів, близько 2000 італійців, були також китайський батальйон, нечисленні польський і сербський контингенти, Карельський легіон (Карельський полк) (чисельністю до 4000 осіб, сформований з числа місцевого карельського населення), і фінський Мурманський легіон (чисельністю до 1500 осіб, сформований з числа «червоних» фінів, які залишили Фінляндію після поразки у фінській громадянській війні). Спираючись на всебічну підтримку союзних військ, була сформована Північна армія генерала Міллера Є. К. Також було сформовано кілька змішаних британсько-російських підрозділів. Однак Червоній армії вдалося врешті-решт переломити ситуацію в Громадянській війні на свою користь і наприкінці 1919 року Айронсайд був змушений залишити Білу армію без підтримки.