Dușmănia care a fost construită între disidenți și suporterii revoluționarilor americani și francezi a dispărut în luna iulie a anului 17911. Priestley și alți disidenți au plănuit să aibă o cină comemorativă pentru aniversarea Căderii Bastiliei, o acțiune provocatoare într-o țară în care mulți au dezaprobat Revoluția Franceză și s-au temut că vor trebui să plece în Marea Britanie. În mijlocul fricii de violență, Priestley a fost convins că prietenii săi nu vor participa. Revoluționarii s-au adunat în afara hotelului în timpul banchetului și au atacat participanții după ce au ieșit. Aceștia s-au mutat la bisericile New Meeting și Old Meeting, arzându-le din temelii. Priestley și soția sa au fugit din casa lor; deși fiul lor William și alții au rămas în urmă pentru a proteja proprietatea, mulțimea i-a biruit și a incendiat casa lui Priestley de la Sparkbrook, distrugând laboratorul său valoros și toate bunurile familiei. Casele altor disidenți au fost arse în timpul revoluției ce a durat trei zile. Priestley și-a petrecut câteva zile ascunzându-se cu prietenii săi până când a avut cum să ajungă în siguranță la Londra. Atacurile executate cu grijă ale mulțimii and the farcical trials of only a handful of the „leaders” au convins mulți dintre istoricii contemporani-și mai târziu, și pe cei moderni-că atacurile au fost plănuite și iertate de magistratul local din Birmingham. Când George al III-lea al Regatului Unit a fost, în cele din urmă, forțat să trimită trupele în zonă, el a spus: „Nu pot dar mă simt bine deoarece Priestley este cel ce suferă din cauza doctrinelor și a petrecerii pe care a dat-o, și pentru că lumea i-a văzut în lumina lor adevărată.”