Acțiunea nuvelei se petrece în zilele de panică trăite de bucureșteni în timpul bombardamentelor aeriene anglo-americane din perioada aprilie-august 1944. În primăvara anului 1944 avioanele militare ale Aliaților au bombardat intens zonele petroliere ale României, care furnizau combustibil armatei germane. Raidurile aeriene anglo-americane vizau adesea și capitala României, unde se aflau numeroase obiective militare, producând numeroase pierderi în rândul populației civile. În această nuvelă Eliade evocă un spațiu postapocaliptic și sugerează încă de la început distrugerile cauzate de bombardamentele aeriene ale aliaților: „"Un camion supraîncărcat trecu prin fața cârciumii făcând să-i tremure singura fereastră care mai avea geam."” Scriitorul nu s-a aflat la București în timpul acelor bombardamente, dar a fost, în schimb, martorul bombardării capitalei britanice de către Luftwaffe în anul 1940, pe când lucra ca atașat cultural pe lângă Legația României de la Londra. Senzațiile claustrofobe și presimțirea morții de către Elisaveta în adăpostul antiaerian sunt asemănătoare cu cele trăite de autor.