După independența sa din 1971, în Bangladesh s-au petrecut o serie de lovituri de stat militare, începând cu asasinarea președintelui Sheikh Mujibur Rahman, la 15 august 1975, de către un grup de ofițeri de armată, care l-au instalat pe Khondaker Mostaq Ahmed în funcția de președinte. Regimul lui Khondaker Mostaq a fost înlăturat la 3 noiembrie a aceluiași an de către ofițerii pro-Mujib conduși de generalul de brigadă Khaled Mosharraf și colonelul Shafat Jamil. O contra-lovitură de stat din 7 noiembrie l-a adus la putere pe șeful armatei, generalul maior Ziaur Rahman. În 1977, Ziaur Rahman a preluat funcția de președinte și a predat postul de șef al armatei generalului-locotenent Hussain Muhammad Ershad. Zia a format Partidul Naționalist din Bangladesh (PNB) și a dorit să reintroducă democrația în Bangladesh, dar în 1981 a fost asasinat de un grup de ofițeri ai armatei sub comanda generalului-maior Abul Manzoor. Deși se temea că armata va prelua din nou puterea, șeful armatei Ershad a rămas fidel față de succesorul civil al lui Ziaur Rahman, vicepreședintele Justice Abdus Sattar și a zdrobit tentativa de lovitură de stat condusă de Manzoor. Sattar a devenit candidatul prezidențial al PNB la alegerile din 1982, pe care le-a câștigat.