Roku 1967, kdy v květnu zemřel otec Aleše Veselého, byl spolu s dalšími sedmi sochaři pozván na první ročník Sympozia prostorových forem Ostrava. Pobyt v ocelárnách, kde měl k dispozici neomezené množství materiálu a vytvořil zde sedm soch, mu organizátoři sympozia postupně prodlužovali až do roku 1968 a ukončila ho až invaze 21. srpna 1968. Vznikla zde jeho nejslavnější socha Kaddish, kterou vnímal jako svou osobní modlitbu za zemřelého otce. Poté se vrátil do Prahy, kde se mu z prvního manželství (1968) narodila dcera Jana. Roku 1969 se zúčastnil výstavy "Socha a město" v Liberci a za sochu Kaddish (pro výstavu pojmenovaná "Modlitba za zemřelého") obdržel od mezinárodní poroty cenu Matyáše Bernarda Brauna. Jeho triptych "Židle Usurpátor" zakoupila v témže roce do svých sbírek Národní galerie v Praze. Vystavení sochy "Modlitba za zemřelého" vyvolalo nechtěné konotace v době, kdy se upálil Jan Palach. Na počátku tzv. normalizace roku 1970 byl Aleš Veselý zařazen mezi umělce, které režim začal perzekvovat, ztratil možnost vystavovat nebo se ucházet o veřejné zakázky a musel se narychlo postarat o záchranu sochy Kaddish, které hrozilo sešrotování. Další sochy byly provizorně umístěny ve svářečské dílně na okraji Prahy, než se mu podařilo získat zbořený mlýn a oplocený pozemek v obci Středokluky. Během stěhování soch na počátku roku 1971 utrpěl infarkt. V roce 1972 jeho žena z nevysvětlených důvodů spáchala sebevraždu skokem z okna, při kterém vážně zranila i dceru Janu.