Після британської окупації Єгипту османські політики розпочали серйозні ініціативи щодо формування нового "вілаєту" навколо Дамаску, який поєднав би райони Маан, Ель-Балка та Єрусалим і служив буфером при потенційному вторгненню Великої Британії до Сирії. Ця спроба не вдалася, хоча за новою пропозицією 1886 року Маан мав бути центром району, до якого входили навколишні населенні пункти. Метою губернатора Османа Нурі-паші в цьому відношенні було створення урядового центру на півдні Трансйорданії задля «уникнення відчуження людей». Султан Абдул-Гамід II затвердив цей план у 1892 році, проте створення нового санджаку було затримано і врешті-решт скасовано після того, як провідний шейх Ель-Карака спромігся домовитися з османськими чиновниками. Ель-Карак вважався більш придатним на роль адміністративного центру району через більшу чисельність населення, близькість до Палестини та налагоджені стосунки між містом та владою Дамаска та Стамбула.