Totuși, deoarece grenzerii nu erau atât de buni în rolul de infanterie de linie precum regimentele obișnuite, comandanții austrieci nu i-au privit niciodată cu mult respect și, ca urmare a unei răscoale în 1800, numărul lor a fost redus de la 57 000 la numai 13 000. În ciuda acestor lucruri, grenzerii s-au comportat mai bine în luptă față de majoritatea celorlaltor trupe austriece, în special la Marengo și Austerlitz, câștigând astfel respectul francezilor. Napoleon avea o părere bună despre ei și îi considera ca fiind singurii războinici adevărați din întreaga armată austriacă. Nu a avut nicio ezitare în a folosi grenzerii după înfrângerea Austriei în Războiul celei de-a Cincea Coaliții din 1809. Tratatul de la Schönbrunn a obligat Austria să cedeze teritorii din Granița Militară, iar regimentele de grenzeri 1, 2, 3, 4, 10 și 11 au intrat în serviciul francezilor. Acestea au luptat pentru Napoleon până la înfrângerea sa din 1814.