Az Északi-tenger térségében ritkán, de előfordulnak cunamik. A "Storegga-lejtők" Norvég-tenger alatti csuszamlásai a Kr. e. 8150 és Kr. e. 6000 között számos cunamit keltettek, melyek hullámainak magassága elérhette a 20 métert is és főként a mai Skóciát és a Feröer-szigeteket sújtotta. Az egyik első feljegyzett földrengés a térségben 1580-ban volt a Doveri-szorosban és 5,6-5,9 erejűre teszik a Richter-skálán. Nagy pusztítást vitt végbe Calais-ban és lehetségesnek tartják, hogy kisebb árhullámot is okozott, de erre még nem találtak bizonyítékot. Az 1755-ös lisszaboni földrengés keltette hullámok Hollandiáig is elértek, de addigra az erejük már alábbhagyott és nem okoztak pusztítást. Az Egyesült Királyságban mért legerősebb, Richter-skála szerinti 6,1-es erősségű dogger-padi földrengés volt 1931-ben. Kisebb cunamit okozott mely a partszakasz egyes területeit elöntötte.