Els paixtus de l'Afganistan van assolir la independència total de la intervenció política britànica durant el regnat d' Amanullah Khan, després de la Tercera guerra angloafganesa. Pels volts de la dècada de 1950, es va començar a fer sentir a Afganistan i al nou estat del Pakistan una crida popular a Paixtunistan. Això va provocar males relacions entre les dues nacions. La monarquia afganesa va acabar quan el president Daoud Khan va arrabassar el control de l'Afganistan al seu cosí Zahir Shah el 1973, la qual cosa va obrir la porta a una guerra de representants pels veïns i la pujada del marxisme. L'abril del 1978, Daoud Khan va ser assassinat juntament amb la seva família. Els comandants mujahidins van començar a ser reclutats al Pakistan per a una guerra de guerrilles contra la República Democràtica de l'Afganistan; el govern marxista també era dominat per khalqistes paixtu. El 1979, la Unió Soviètica va envair el seu veí del sud, l'Afganistan, per derrotar una insurgència creixent. Els mujahideen van ser finançats pels Estats Units, l'Aràbia Saudita, la Xina i d'altres, i incloïen alguns comandants paixtu com ara Gulbuddin Hekmatyar i Jalaluddin Haqqani. Mentrestant, milions de paixtus van fugir de la seva terra natal per viure entre altres diàspores afganeses al Pakistan i l’Iran i, des d’allà, desenes de milers van fer camí cap a l'Amèrica del Nord, la Unió Europea, l’Orient Mitjà, Austràlia i d'altres racons del món.