Vrchlický se snažil vytvořit epiku české vesnice, českého sedláka. Některé básně odkazují k antickým a mytologickým motivům ("Etruská ballada", "Sen Tamerlánův"), většina z nich se však týká českého venkova, zejména v raném novověku. Jejich námětem je především náboženský a sociální útlak poddaných šlechtou a katolickou církví v pobělohorském období, případně následné revolty poddaných proti utlačovatelům. Mnohé z nich přímo zpracovávají příběhy lidových hrdinů této doby (např. Jan Sladký Kozina, Matyáš Ulický a jiní), případně výrazných představitelů útlaku (např. hrabě Breda). Při jejich zpracování však autor vycházel spíše z pověstí než z historických pramenů, po historické stránce jsou básně málo přesné, autor si historické události upravoval a interpretoval často dost svérázně. Někdy doslova převrací role zločince a oběti, což platí o vraždě Ludvíka Loreckého ze Lkouše a jeho dvou synů psychopatickým vrahem Petrem Dulíkem. Vrah dětí je zde pojat jako hrdinný mstitel útlaku poddaných, nešťastný Lorecký a jeho malé děti představují "zlou" vrchnost, jíž je třeba zničit.