Vuosien 1676–1681 aikana hallinnon päähuomio kohdistui Dneprin alueen ongelmiin. Žuravnossa allekirjoitettu sopimus Puolan kanssa oli avannut osmaneille mahdollisuuden kilpailla alueista Ukrainassa, mutta Venäjän-Turkin sota käynnistyi huonosti. Osmanien strategia oli pitkälle puolustusluonteista ja pyrki säilyttämään ne alueet, jotka Puolan kanssa tehdyssä rauhansopimuksessa oli saavutettu. Hetmanni Petro Dorošenkon loikkaaminen Venäjän puolelle johti vuoden 1677 sotaretken epäonnistumiseen. Toisen sotaretken aikana osmanien armeija saavutti joitakin voittoja; se valtasi Tšigirinissä olleen kasakkalinnoituksen sekä pystytti omia linnoituksia Dneprin ja Bugin varrelle. Silti toinen sotaretki jäi pääsääntöisesti tuloksettomaksi kuten myös kolmas, vuoden 1680 sotaretki, jonka jälkeen osmanit solmivat rauhan Venäjän kanssa 1681.