Skáldatal antas å være påbegynt i Snorre Sturlasson tid, kanskje av Snorre selv, men har trolig blitt fullført av en av hans nevøer Sturla Tordsson eller Olav Tordsson. Det viktigste grunnlaget for denne antagelsen er at Skáldatal bare har blitt bevart i manuskriptene til Snorres egne verk, i den såkalte Codex Upsaliensis fra tidlig på 1300-tallet med betegnelsen DG 11 som er en av de viktigste versjonene av Den yngre Edda og hovedmanuskriptet til Snorres Heimskringla fra 1250-tallet. Dette dokumentet ble ødelagt i Københavns brann i 1728, men manuskriptet var blitt kopiert av professor Árni Magnússon, og er nå i et manuskript merket AM761 4to. I denne versjonen av Skáldatal er det også satt inn poetiske vers som fullstendig mangler i Uppsalamanuskriptet. En vitenskapelig utgave av Skáldatal er publisert i det tredje bindet av "Edda Snorra Sturlusonar", utgitt av Arnamagnæanska Legatet i København i 1887.