Després de la mort de Turan-Xah, s'esdevingué un període de deu anys d'inestabilitat política a Egipte i Síria, mentre les diverses faccions competien pel poder. El 1254, quan una facció rival, sota el lideratge de Qútuz, va esdevenir més poderosa, la majoria dels bahris fugiren del Caire i entraren al servei dels emirs aiúbides a Síria. Mentrestant, els mongols sota el comandament de Hülegü envaïren l'Orient Mitjà amb força. Saquejaren Bagdad el 1258 i continuaren cap a l'oest, capturant Alep, i Damasc. Qútuz i els bahris acceptaren apartar les seves diferències per fer front a l'amenaça comuna. Es van trobar amb un contingent de mongols a la Batalla d'Ayn Jalut i els derrotaren. Amb l'amenaça mongola temporalment aparcada, es revifaren les rivalitats entre els mamelucs, i Bàybars I, un cap dels bahri, assassinà Qútuz i reclamà el sultanat.