עם פרוץ מלחמת האזרחים הפינית, התפטר לינדר מהצבא השוודי, ועבר לשרת בכוחות ה"לבנים" הפינים שלחמו נגד ה"אדומים" הקומוניסטים. הוא נהנה מאמונו האישי של מפקד הלבנים קארל גוסטף אמיל מנרהיים, הועלה לדרגת קולונל בצבא פינלנד, וקיבל פיקוד על כוח מיוחד שכונה "Satakunnan ryhmä". הכוח התבלט במיוחד בקרב טמפרה. ב-29 באפריל 1918 מונה לינדר למפקד כוח שכונה "Savon ryhmä". הוא שירת תקופת מסוימת כמפקד בחיל המילואים הפיני, אולם לאחר מכן חזר לצבא השוודי, שם קיבל תפקיד שולי בלבד, בין היתר בשל הסכסוך שהיה אז בין פינלנד לשוודיה בשאלת השליטה באולנד. הוא פרסם שני ספרי זיכרונות על המלחמה בפינלנד, "Muistelmia Suomen vapaussodasta" ("זיכרונות ממלחמת שחרור פינלנד) ו-"Kuudentoista vuoden takaa" ("לפני שישה עשר שנים"). לינדר פעל לקידום היחסים בין פינלנד לשוודיה, ואף עמד החל מ-1920 ועד מותו בראש "אגודת הידידות שוודיה-פינלנד" (Samfundet Sverige-Finlandin").