На връщане към Одрин османските войници са имали възможността да разглеждат по-подробно околностите. Те забелязват планинската местност, близка до главния път, оградена с върбови дървета, реки и извори, където днеска има чешми. След пристигането си в Одрин разказват с възхищение за красивата природа на местността. Турски селяни от одринските села решават да видят описаната местност, тъй като те изработвали и продавали дикани от върба. Пристигнали са в местността и започнали да произвеждат дикани и да ги продадат в Одрин. След години няколко семейства решили да се настанят там и да изработват продуктите, а другите няколко семейства да влизат в ролята на търговци и да продължават да ги продават в града. Така се създава селището със статут мезра (османско село с малобройно население) и с годините постепенно се укрепва и расте около днешната джамия. Нарекли го „Düvenkaya“ (от düven – диканя, а kaya – скала). С времето започнало да се произнася „Дуган Кая“, което е било официалното име на селото до 1934 година, когато по решение на правителството след деветнадесетомайския преврат е заменено с българското "Соколец".