Після перших поразок поляків під час повстання Хмельницького в битвах під Жовтих Водах та під Корсунем відбувся зріст кількості легкої кінноти в польській армії. У 1651-1652 роках інтенсивними кроками сформували тринадцять нових волоських хоругов у двох дунайських князівствах. Після битви під Батогом їх кількість зросла до близько 1500 внаслідок проблем з повторним швидким набором і зміцненням суплементових військ Польської Корони . Під час шведського потопу, північної війни та московсько-польської війни 1654-1667 рр. внаслідок військової переваги сил супротивників часто застосовувалась тактика бий і тікай, в якій легкі загони волоської та татарської кінноти відігравали головну роль. Вони спустошували диверсійними атаками райони в тилу ворога, відрізали лінії постачання запасів, знищували табори противника і зненацька атакували окремі частини основних армій. Цю тактику успішно використав Стефан Чарнецький . У 1658 р. загальна кількість "татар" та "волохів, які" служили в польській армії, становила 4800, у тому числі 19 волоських та 24 татарських хоругов, приблизно по 120 коней в кожній .