Po Brionském plénu se vnitřní spory ukázaly naplno. Pád Rankoviće uvolnil cestu k realizaci Kardeljových myšlenek. Proces relativní liberalizace v jugoslávské společnosti vedl u řady členů k názoru, že strana může ztratit nakonec kontrolu nad fungováním státu a být upozaděna. Tito se pokoušel tyto obavy, které hlásali hlavně byrokraté, neustále vyvracet. Na druhou stranu liberalizační procesy zasáhly i stranu samotnou; na konci 60. let došlo k decentralizaci; delegáti byli nyní odpovědni spíše republikovým a oblastním orgánům, než svazovým. Odstraňování důsledného dohledu Bělehradu bylo interpretováno jako zavádění samosprávy pracujících (tzv. "samoupravljanja") do oblasti politiky. Tento proces však byl během 70. let v souvislosti s invazí do Československa a Chorvatským jarem zmírněn.