6 жовтня 1908 Франц-Йосиф оприлюднив указ про приєднання Боснії і Герцеговини до своїх володінь. Більшість чеських політиків розцінювали боснійський кризу як доконаний факт. Лідер младочехів К. Крамарж намагався переконати слов'янських депутатів рейхсрату в необхідності «беззастережно проголосувати за анексію». Для прикриття порушення міжнародного права він запропонував надати населенню Боснії та Герцеговини свободу, ліберальну конституцію і тим самим отримати моральне виправдання анексії. Мова ж Клофача в делегаціях1 привернула увагу всієї слов'янської преси і дипломатичного корпусу, акредитованого у Відні. Вона контрастувала з виступами інших делегатів: Клофач категорично відкинув анексію «як акт насильницький, вчинений під впливом Берліна» і запропонував провести плебісцит, щоб дізнатися волю населення Боснії та Герцеговини. Така позиція лідера національних соціалістів призвела до зростання його популярності як в чеських землях, так і за їх межами. Російська ліберальна преса, наприклад, зображала його як «істинного слов'янолюба».