Westfaliska freden innebar inte en total fred i Europa, utan konflikter fortsatte på olika håll fram till omkring år 1660. Delkonflikten av det trettioåriga kriget mellan Frankrike och Spanien fortsatte fram till 1659 och inom Frankrike utbröt ett uppror mot kardinal Mazarins regering, den så kallade fronden. På de brittiska öarna bröt år 1648 det andra inbördeskriget ut där kungens och parlamentets trupper stod mot varandra. Sedan det engelska parlamentet år 1651 förbjudit handelsfartyg från andra länder att föra in varor till engelska hamnar från andra länder än det egna utbröt krig mellan England och Nederländerna. I Sverige besteg Karl X Gustav tronen år 1654 och han skulle försvara de vunna områdena i Tyskland, men också hantera arvfienderna Danmark och Polen. För att försörja armén måste den hållas i det land där kriget fördes. Att bryta den westfaliska freden övervägdes aldrig, men med Polen rådde endast stillestånd och ett antal olösta tvister kvarstod. I juli 1655 inleddes därför krig med Polen och år 1657 förklarade Danmark krig. Fred skulle slutas först år 1660.