Det babylonske eksil varede indtil 536 fvt., da perserkongen Kyros løslod jøderne og lod dem vende hjem, hvor de genopbyggede templet i 515 fvt. I de efterfølgende århundreder fik jødiske hellige skrifter omtrent den form de har i dag, men forfatterne/redaktørerne har også trukket på langt ældre kilder. Herefter overlever hebræisk som helligt sprog, mens jøderne begyndte at tale aramæisk eller græsk til daglig. Samaritanerne var efterkommere efter israelitter og kanaanæere fra nordriget Israel, som overlevede den assyriske besættelse, og disse anså mosebøgerne som deres hellige skrifter. Da jøderne imidlertid ikke anså dem for racerene israelitter, bliver deres religion regnes normalt som en selvstændig religion. I perioden frem til 70 evt. opstod flere divergerende retninger indenfor jødedommen, hvoraf saddukæerne, farisæerne og essenerne synes at have været de væsentligste. Endvidere opstod en række messianske og/eller apokalyptiske bevægelser, hvoraf en udvikler sig til kristendommen. Et oprør mod romerne ender med Jerusalems ødelæggelse og nedbrænding af templet i 70 evt. Med nedbrændingen af templet i 70 evt. ophører jødedommen som offerreligion.