Les obres de Guilhem Fabre inclouen "On mais vei, plus trop sordejor" (216.1), un sirventes sobre la decadència moral i política de l'època, i "Pos dels majors princeps auzem conten" (216.2), una cançó de croada. En la primera composició, Guilhem fa una crítica de la política i la religió d'aquell moment per ser massa mundanes, i les relaciona amb el trist estat en què es trobava la situació a Terra Santa en aquell període. En la segona, inspirada en la pietat, culpa les guerres dins del cristianisme, segons ell responsables del fracàs de les croades, i en particular les ordes mendicants. És universalment acceptat que aquesta cançó va ser escrita després de la pèrdua de Jerusalem el 1244. Alguns estudiosos la situen als anys 1245–1258 (C. Fabre) o 1254–1269 (Carl Appel, Sergio Vatteroni). Durant el pontificat del papa Climent IV (1264–1268), quan es van intensificar les guerres entre els Güelfs i gibel·lins, Guilhem Fabre va revelar les seves simpaties gibel·lines, cobrint al papa d'acusacions i subratllant el fet que el mateix papa no havia dirigit mai una croada. A causa d'aquesta referència al papa, és possible que aquesta cançó no hagués estat escrita durant l'interregne papal de 1268–1271. L'estudiós Amos Parducci suggereix que va ser composta durant la guerra dels vespres sicilians, no més tard del 1284-1285.