Conferința Mondială a Dezarmării a fost susținută de Societatea Națiunilor la Geneva în 1932, la care au participat 60 de state. La începutul conferinței, a fost propus un moratoriu de un an asupra extinderii armamentelor iar apoi prelungit cu câteva luni. Comisia de Dezarmare obținuse, inițial, acordul Franței, Italiei, Japoniei și a Marii Britanii de a-și reduce flotele marine. Pactul Kellogg-Briand emis de comisie în 1928, nu reușise să scoată războiul în afara legii. În cele din urmă, Comisia eșuase să oprească reconstruirea militară a Germaniei, Italiei și a Japoniei în anii 1930. În timpul evenimentelor importante care au dus la izbucnirea celui de-al Doilea Război Mondial, Societatea a fost în mare parte tăcută, precum remilitarizarea Renaniei, ocuparea regiunii Sudetenland precum și "Anschlussul" Austriei, fiind interzise prin Tratatul de la Versailles. Chiar și membrii Societății s-au reînarmat. În 1933, Japonia s-a retras pur și simplu din cadrul Societății, preferând să-și prezinte decizia, urmată de Germania, în același an (folosind ca pretext eșecul Conferinței de Dezarmare Mondială de a ajunge la un acord de egalitate asupra armelor dintre Franța și Germania) și Italia în 1937. Ultimul act semnificativ al Societății a fost expulzarea Uniunii Sovietice, în decembrie 1939, după ce a invadat Finlanda.