Malgrat que la Segona Guerra Mundial va començar el 1939, la línia de Mareth no va tenir cap ús entre 1939 i 1940, ja que Itàlia va romandre neutral fins a pocs dies abans de l'Armistici del 22 de juny de 1940, després de la qual cosa, la línia va ser desmilitaritzada per una comissió italo-alemanya. Al novembre de 1942, el 8è exèrcit britànic (general Bernard Montgomery) va derrotar el Panzerarmee Afrika a la segona batalla d'El Alamein i el 1r exèrcit britànic va desembarcar a l'Àfrica del Nord francesa en l'Operació Torxa. Les forces de l'Eix van ocupar Tunísia en la campanya de Tunísia, des de novembre de 1942 fins a març de 1943, el Panzerarmee va dur a terme una retirada lluitant a través d'Egipte i Líbia, perseguida pel 8è Exèrcit. Els enginyers de l'Eix van renovar la línia Mareth per a l'ocupació del Panzerarmee i, al març de 1943, ja havien posades més de 100 km de filferro d'arç, 100.000 mines antitancs i 70.000 mines antipersones, els búnquers havien estat reforçats amb formigó i armats amb armes antitancs i antiaèries. Al març de 1943, el 8è exèrcit va arribar a la frontera entre Líbia i Tunísia i es va detenir a Médenine per preparar-se per atacar la línia Mareth. Les forces de l'Eix van canviar-se de nom pel de 1r exèrcit italià (general Giovanni Messe) i van intentar fer un atac, l'operació Capri. L'atac va fracassar i les tropes de l'Eix es van retirar cap a la línia Mareth, a l'espera de l'atac britànic. Els observadors britànics de la línia Mareth va comptar amb l'assistència del general Rime-Bruneau, antic cap d'estat major de la guarnició de Tunísia i del capità Paul Mezan, enginyer de la guarnició de la línia Mareth.