У липні 1941 року був призваний до лав Червоної Армії, ставши бійцем розвідувального батальйону Приморської армії Південного фронту. Брав участь в обороні Одеси, отримав поранення у ногу і був захоплений у полон румунськими військами. Ув'язнений у таборі військовополонених, що знаходився у селищі Індепеденца (Румунія), звідки у квітні 1944 року здійснив втечу. З 15 квітня 1944 року — боєць 22-ї танкової бригади 6-ї гвардійської танкової армії, в складі якої брав участь у бойових діях на 2-му та 3-му Українських фронтах (Молдова, Румунія, Угорщина, Австрія, Чехословаччина, зокрема, у Яссько-Кишинівській, Будапештській, Празькій та Віденській військових операціях). У серпні 1945 року воював у складі 18-ї гвардійської танкової армії на Забайкальському фронті. 6 грудня 1945 року був демобілізований з лав Радянської Армії. Нагороджений трьома орденами — орденом Слави ІІІ ступеня, Вітчизняної війни ІІ ступеня, За мужність ІІІ ступеня та 17-ма медалями