Ибрахимов успон почиње његовим познанством са будућим султаном Сулејманом који је као престолонаследник управљао Манисом. Према легенди, док је шетао улицама Манисе, Сулејман је запазио младог роба који је свирао виолину и узео га у своју службу. Тако је Ибрахим прво обављао функцију главног соколара на двору у Маниси, а по смрти султана Селима Ибрахим полази са Сулејманом у Истанбул. Ту је 1523. Ибрахим постављен на високи положај управника двора и надзорника султанових одаја (тур. хас ода баша). Истакао се приликом освајања Београда 1521. и заузимања Родоса 1522/3. После ових победа, године 1523. султан Сулејман одлучује да „пензионише“ старог Пири Мехмед-пашу, на место великог везира поставља Ибрахима и даје му звање беглербега Румелије. Исте године Ибрахим се жени Хатиџе-султанијом, сестром султана Сулејмана, чиме је учврстио свој положај у држави и на двору. Пред велики поход на Беч Сулејман је именовао Ибрахима за врховног команданта турске војске (сераскера).