Лидерите на Нацистка Германия първоначално са озарени от идеята и през 1938 година Хитлер подкрепя предложението. През май 1940 г. Хайнрих Химлер, в размисли върху отношението на народите на изток към еврейския въпрос, заявява: Планът Мадагаскар не слизал официално от дневния ред на Третия Райх. Върху него разсъждават и други известни нацистки идеолози като Юлиус Щрайхер, Херман Гьоринг, Алфред Розенберг и Йоахим фон Рибентроп, като до 1940 г. процесът на планиране по него стига напреднал стадий. В Компиенското примрие от 25 юни 1940 г., Франц Радемахер включва като едно от условията за мир с Франция задължението, че Франция приема колонията Мадагаскар като дестинация за евреите от Европа. Оглавявания от Мартин Лутер отдел в РСХА от своя страна разработва и предлага меморандум, който определя механизма за еврейската евакуация от Европа. Радемахер е уверен в успеха на начинанието по транспортиране на евреите до Мадагаскар, които същевременно трябва да бъдат лишени от гражданство. След като евреите бъдат транспортирани в Мадагаскар, теоретизира по-нататък Радемахер, При получаване на меморандума на 3 юни, Лутер първо го обсъжда с външния министър Рибентроп. До 18 юни Хитлер и Рибентроп го обсъждат с Мусолини, препращайки го и към Виши. На 20 юни Хитлер директно го възлага за реализация на гросадмирал Ерих Редер.