Відомо, що великий литовський князь Олександр у 1497 р. дав грамоту київському Микільському монастиреві. За часів Київської Русі на південний захід від стольного граду на березі літописної Желані розташовувалося селище Добрий дуб. Очевидно, в середині XIII століття його знищили монгольські полчища. Татарське нашестя й спустошення Києва та околиць 1416 і 1482 років стерли ще й назву річки Желані, яка відтоді залишилася тільки в найменуванні сусіднього поселення. Натомість сам потічок 1497 р. стає відомим уже як Борщівка, обабіч якого розкинулися бортні та орні угіддя. Одна з таких «порожніх нив» у північно-східній та східній частинах звалася Огроновщиною, бо раніше належала єврею Огроновичу. З історичних джерел відомо, що він не залишив по собі нащадків. Отож великий князь литовський Олександр у своїй грамоті до київського воєводи Дмитра Путятича наказав надати ті простори ченцям Микільсько-Пустинного монастиря, і саме на них (у районі сучасних вулиць Жолудєва, Симиренка та проспекту Корольова) потім з'явилося поселення Микільська Борщагівка.