Kallion hallituksen toimikautta sävyttivät vakavat sisäpoliittiset levottomuudet toisaalta Lapuanliikkeen, toisaalta kommunistien alkuunpanemina. Vapaussotasukupolven kiihkeimmät edustajat olivat kokeneet syvän pettymyksen itsenäisen Suomen muodostuessa ”vääränlaiseksi”. Jo elokuun alussa 1929 Komintern oli määrännyt kaikki Euroopan kommunistit suuriin katumielenosoituksiin, jotka kuitenkin estettiin Suomessa poliisivoimin. Marraskuussa 1929 kommunistinen nuorisoliitto järjesti haastejuhlat Lapualla täysin tietoisena siitä, että se edusti kaikkea sitä, minkä pitäjän vallitseva mielipide jyrkästi tuomitsi. ”Valkoiset” tunsivat saaneensa haasteen taisteluun ja hajottivat kommunistien kokouksen. Viikkoa myöhemmin Lapualla pidettiin "Ilkka"-lehden päätoimittajan Artturi Leinosen ja maanviljelijä Vihtori Kosolan – molemmat maalaisliittolaisia – aloitteesta suuri kansalaiskokous, jossa hyväksyttiin kaikkien kommunististen järjestöjen ehdotonta ja lopullista kieltämistä vaativat ponsiehdotukset. Kokouksessa muodostettu lähetystö kävi presidentti Lauri Kr. Relanderin ja pääministeri Kyösti Kallion puheilla, ja vielä ennen joulua eduskunta hyväksyi hallituksen esityksen yhdistyslain muuttamiseksi siten, että oikeuden päätöksellä lakkautetun yhdistyksen toimintaa jatkamaan perustettu yhdistys voitiin lakkauttaa ilman eri päätöstä. Tämän jälkeen kommunistisia yhdistyksiä lakkautettiin toinen toisensa jälkeen. Sen sijaan esitys painovapauslain muuttamiseksi hylättiin.