L'1 de gener del 104 aC va iniciar el seu segon consolat i va entrar a Roma en triomf (amb Jugurta com a presoner), aclamat per la gent com a l'únic home que podria derrotar els bàrbars. Mentrestant els cimbres en lloc de dirigir-se a la península Itàlica van passar a Hispània i van assolar la província un parell d'anys. Mari va començar l'entrenament de tropes per fer front a l'amenaça. El 103 aC fou altre cop cònsol, però com que els bàrbars no es presentaven a Roma i el perill continuava, això va fer possible la seva reelecció trencant les normes establertes sobre la durada de les candidatures, i es va poder imposar com a cònsol pel 102 aC sobre el popular tribú de la plebs Luci Apuleu Saturní. Aquell any finalment els bàrbars es van dirigir cap a Roma; els cimbres que retornaven d'Hispània es van unir als teutons. Mari els va esperar a la confluència entre els rius Roine i (Isèra). Els cimbres van traspassar els Alps i els teutons i ambrons van marxar contra Mari. Els dos exèrcits es van trobar a Aquae Sextiae i Mari va obtenir una completa victòria. La matança fou immensa i els guerrers teutònics van quedar exterminats, ja que els qui van sobreviure es van suïcidar. Els cimbres mentrestant havien continuat penetrant cap a la península Itàlia i els soldats del seu col·lega Quint Lutaci Catul es van retirar esparverats; la vall del riu Po va quedar exposada als saquejos dels bàrbars. Mari, que havia estat reelegit cònsol "in absentia" pel 101 aC, fou cridat urgentment a Roma. El triomf que el senat li va concedir fou rebutjat fins que pogués expulsar els cimbres; Mari es va unir a les forces de Catul i finalment es van trobar amb els cimbres a Vercelli (als "Raudii Campi") on es va lliurar batalla el 30 de juny del 101 aC i altre cop Mari va obtenir un èxit complet; els cimbres van córrer la mateixa sort que els teutons.