На територији савремене Немачке наставља се доминација Светог римског царства, али изборна природа доделе царске круне није омогућавала формирање трајне династије око које би се формирала јака држава. У источној Европи долази до јачања Краљевине Пољске, Мађарске и Чешке. Краљевине Пиринејског полуострва наставиле су да освајају територију на штету тамошњих муслиманских држава. Португалија се током 15. века усредоточила на експанзију прекоморских поседа, док су остала краљевства била подељена потешкоћама око краљевског наследства и других проблема. Након пораза у Стогодишњем рату, у Енглеској је избио дуготрајни грађански рат познат као Рат две руже, који је трајао све до 1490-их година и окончао се проглашењем Хенрика Тудора за краља (вл. 1485–1509. као Хенрик -{VII}-) и консолидисањем његових енглеских поседа победом над Ричардом -{III}- (вл. 1483–1485) у бици код Босворта 1485. године. Скандинавске су земље пролазиле кроз раздобље унификације под Калмарском унијом крајем 14. и почетком 15. века, која је ујединила Норвешку, Данску и Шведску, али поново су се распале након смрти Маргарете -{I}- Данске (вл.1387–1412). Најзначајнија сила на подручју Балтичког мора био је Ханзеатски савез, трговачка конфедерација градова-држава, која је доминирала трговином од западне Европе до Русије. Шкотска се под водством Роберта Бруса (вл. 1306–1329) ослобађа енглеске доминације, а сам Брус добија папино признање своје круне 1328. године.