На Віденському конгресі 9 червня 1815 року було вирішено надати Люксембургу статус Великого герцогства на правах  особистої унії з королівством Нідерландів. Під час Бельгійської революції 1830 року і проголошення Бельгією незалежності від Нідерландів, Люксембург став на бік Бельгії. 1839 року Люксембург було  розділено: західні валлонські регіони відійшли до Бельгії, а решта території залишилася під владою Нідерландів. Герцогству було надано право самоврядування. Впродовж 1842—1919 років Люксембург перебував у митному союзі з Німеччиною. У 1866—1867 рр. стався конфлікт поміж Францією та Пруссією в 1866—1867 роках, викликаний питанням про статус Люксембурзького герцогства. На правах особистого спадку воно належало королю Нідерландів Віллему I з Оранської династії. Одночасно з цим до червня 1866 року Люксембург нарівні з Лімбургом входив до Німецького союзу (аж до початку австро-прусської війни 17 червня 1866 роки) і значився федеральної фортецею з прусським гарнізоном. За Празьким миром 1866 Австрія втратила Шлезвіґ і Гольштейн, передала Італії Венеціанську область. В результаті Австро-прусської війни Австрію було усунуто від загальнонімецьких справ. Замість ліквідованого Німецького союзу Пруссія створила Північнонімецький союз під своєю зверхністю.