Opevnění vzniklo na začátku nebo ještě před první fází třicetileté války, tzv. stavovským povstáním. Na počátku války totiž Zlatá stezka, stejně jako cesta z Fürholzu na Český Krumlov pod Třístoličníkem, sloužila k zásobování císařské armády. Během války se o Volarské šance strhlo několik bojů. První boje se odehrály v zimě na přelomu let 1618 a 1619, kdy stavovská armáda vytlačila císařskou za hranici. V lednu 1619 je Karel Bonaventura Buquoy získal zpět. Dne 18. května je císařští opět ztratili, ale po několika dnech bojů se jim je podařilo získat zpátky. V průběhu tzv. zimní ofenzivy je nechal v prosinci stavovský vojevůdce Petr Arnošt II. Mansfeld obléhat, ale dobýt se mu je nepodařilo a musel se stáhnout k Prachaticích a posléze až k Písku. Díky tomuto úspěchu, ale i díky ovládání dalších šumavských šancí, měla císařská armáda během hlavní ofenzivy v roce 1620 volný průchod horskými soutěskami Šumavy. V létě 1620 šance oblehla stavovská armáda pod velením Mansfelda, Jindřicha Matyáše Thurna a Frencka. Boje začaly 27. července a po dvou dnech se císařská armáda vzdala. Vallonská posádka na tzv. akord mohla odtáhnout a císařští tak ztratili spojení z Podunají do Čech po Zlaté stezce. Stavové však po nějaké době sami šance vyklidili a umožnili tak nepříteli získat zpět kontrolu nad touto cestou a podniknout hlavní útok zakončený bitvou na Bílé hoře. Po skončení první fáze třicetileté války ztratilo opevnění na významu.