От германска гледна точка поведението на Максимилиан Йозеф в областта на външната политика се смята за не чак толкова достойно. За разлика от все по-засилващото се чувство за принадлежност към една германска нация, което след началото на Наполеоновите войни обхваща разединените германски земи, Максимилиан Йозеф до последно остава верен на легитимистките принципи за изключителните му династични права върху властта над Бавария, независимостта на която той се стреми да съхрани в условията на раздиращите Европа революционни войни. До 1813 г. Максимилиан Йозеф е един от най-верните външнополитически съюзници на Наполеон Бонапарт, тъй като най-голяма опасност херцогът вижда в лицето на Австрийската империя, чиито претенции за първенство в немскоезичния свят застрашават независимостта на Бавария, доказателство за което е застрашителното за баварците поведение на Австрия преди и по време на войната за баварското наследство, тридесет години по-рано. Съюзът между Бавария и Наполеонова Франция е скрепен с династичен брак между една от дъщерите на баварския херцог Августа-Амалия и доведения син на Наполеон – Йожен дьо Боарне. Наградата за поведението си Максимилиан Йозеф получава при подписването на договора от Пресбург, според който той получава кралска титла и важни териториални придобивки в Швабия и Франкония, чрез които партикулираните владения на баварския крал са интегрирани в една цялост.