Com els anteriors governs, es va veure sacsejat per una gran agitació social i política per una oposició que començava a organitzar-se. El ministeri de governació, liderat per Fraga (autor de la frase «la calle es mía») es va distingir per la seva política de reprimir durament les protestes polítiques i sindicals, com als fets de Vitòria (març de 1976) i als fets de Montejurra (maig de 1976), però quedà desprestigiat després de la massiva fuga de Segòvia (abril de 1976), agreujats pels atemptats d'ETA. la renuència a legalitzar partits i a convocar eleccions provocaren tensions internes, i augmentaren les demandes d'autonomia local, ja que al Consell de Forces Polítiques de Catalunya se li sumarien l'Assemblea Democràtica de Mallorca i el Consello de Forzas Políticas Galegas. Finalment, en un enfrontament personal amb Joan Carles, Arias Navarro va dimitir i forçà la creació d'un nou govern.