Att det i svenska språket inte finns något specifikt vanligt använt ord för streetfood är en indikation på att företeelsen att köpa mat av gatuförsäljare för konsumtion på gatan inte varit speciellt utbredd under längre tid. Länge var det framförallt varmkorv som fanns till försäljning på gatorna i svenska städer. Den introducerades i Sverige (och Norge, eftersom länderna då var en union) på den Allmänna konst- och industriutställningen i Stockholm sommaren och hösten 1897. När utställningen stängdes hade 1,5 miljoner besökt området på Djurgården där kvinnliga försäljare gick runt och sålde korv med mos för 20 öre. Brödet tillkom först under världsutställningen i St. Louis, USA, 1904. Tidigt infördes restriktioner för försäljning av mat på offentlig plats. Exempelvis bestämdes det 1908 att den då så kallade torgkorgen, det vill säga ytan som användes för matförsäljningen, inte fick stå direkt på marken, vilket fick till följd att försäljare började hänga en korg, eller en låda på magen med rem om halsen. Ordet korvgubbe dyker upp under sent 1920-tal vilket indikerar att försäljningen då fått fäste. Hårda regleringar efter andra världskriget kring gatuförsäljning av mat och utformning av kiosker och vagnar resulterade i framväxten av de så kallade gatuköken, vilka började etablera sig i början av 1960-talet. Försäljning av varmkorv från en låda på magen förbjöds i Sverige 1972.