Половином маја 1991, мајор Милан Тепић добио је нову прекоманду у Бјеловар, у касарну „Божидар Аџија”, на дужност начелника Техничке службе 265. моторизоване бригаде ЈНА. Командант ове јединице, био је пуковник Рајко Ковачевић, Тепићев земљак родом из грмечког села Велики Радић, код Босанске Крупе. Они су заједно пратили даљи развој ситуације у Југославији, која је кулминирала 25. јуна 1991. када су истовремено Скупштина Словеније и Сабор Хрватске прогласили независност од СФРЈ. Савезно извршно веће (СИВ) ове одлуке је прогласило нелегалним и донело одлуку да јединице Југословенске народне армије поново успоставе контролу над граничним прелазима, што је довело од оружаних сукоба у Словенији. Ситуација се смирила почетком јула, посредовањем Европске заједнице и потписивањем Брионске декларације, којом је стављен мораторијум од три месеца на проглашење независности Словеније и Хрватске, након чега је донета одлука о повлачењу јединица ЈНА из Словеније. Половином јула у посету бјеловарском гарнизону дошао је генерал-мајор Владимир Трифуновић, командант 32. вараждинског корпуса ЈНА. Приликом разговора са генералом, официри из бјеловарског гарнизона тражили су одобрење да напусте Бјеловар и повуку се према полигону у правцу Дарувара и Грубишиног Поља, како би избегли евентуално окружење у касарни, попут оних у Словенији. Генерал Трифуновић тада им је пренео наређење војног врха да се сваки објекат мора чувати и бранити од евентуалних провокација.