Після Бельгійської революції 1830 року більшість фламандців разом із валлонами створили незалежну державу Бельгія, частина фламандців залишилася в складі Нідерландів. У новоствореній державі франкомовні валлони політично й господарчо переважали в країні, оскільки Валлонія була більш економічно розвиненою, добробут базувався на металургії та вуглевидобутку. Тому французька мова була єдиною державною мовою, охоплювала основні сфери життя: освіту, правосуддя, армію. Преса та література видавалися французькою, вона ж була мовою вищих верств суспільства. При цьому чисельність валлонського населення була значно менша за фламандське, а фламандською мовою розмовляла більшість населення Бельгії. Фламандську не тільки витіснили з усіх сфер вжитку, але й забороняли. Франкомовна еліта контролювала прийняття рішень без урахування інтересів фламандців та чинила опір розширенню прав фламандців. Так, до 1883 року в Бельгії не було середніх шкіл, де б викладали фламандську.