У 1901–1904 і 1910-1913 роках Роберт Скотт очолював британські Антарктичні експедиції, основною метою яких, серед інших, було підкорення Південного полюса планети. Під час першої експедиції 30 грудня 1902 роки йому вдалося досягти 82 ° 17 'пд. ш. 9 січня 1909 року його соратнику по першому походу Ернесту Шеклтону в ході експедиції на «Німрод» вдалося досягти 88-й паралелі, а 17 січня 1912 року Скотт із чотирма товаришами, нарешті, досяг найпівденнішої точки планети, але виявився на ній не першим — на 33 дні раніше нього полюса досягла норвезька команда Руаля Амундсена. Скотт загинув під час повернення на експедиційну базу, а звістка про смерть учасників його полюсної партії, отримане тільки на початку лютого 1913 року, зробило їх героями Британської імперії. Через лічені дні після отримання сумної звістки було розпочато збір коштів на допомогу сім'ям загиблих полярників, не останню чергу в якому зіграла участь короля Великої Британії Георга V у поминальній службі в соборі Святого Павла. За короткий термін було зібрано більше 80 000 £, що дозволило поліпшити не тільки фінансове становище родичів загиблих, але і увічнити їх пам'ять засобами монументального мистецтва. Пам'ятники Скотту були встановлені в Англії: в Лондоні і Портсмуті, а також в Кейптауні, Крайстчерчі і Порт-Чалмерсе . У 1925 році в Девонпорті, на батьківщині капітана, був споруджений національний монумент авторства Альберта Ходжа .