Den hvide rose blev først indført som en devise af Edmund af Langley, 1. hertug af York (1341-1402), den fjerde overlevende søn af kong Edvard 3. af England. En af hans ældre brødre, Johan af Gent, 1. hertug af Lancaster (1340–1399) antog en rød rose som sin devise, den røde Lancasterrose. Deres respektive efterkommere kæmpede senere om Englands trone i flere årtier i borgerkrigen, som er blevet kendt som Rosekrigene efter de to konkurrerende sidelinjers deviser. Den hvide roses symbolisme har religiøse konnotationer, da den (ligesom den hvide lilje) repræsenterer Jomfru Marias renhed, blandt hvis titlerne i den romersk-katolske tro er "himlens" "mystiske rose". I kristen liturgisk ikonografi er hvid symbolet på lys, der karakteriserer uskyld, dyd, glæde og glans.