בתחילת מלחמת העולם השנייה איטליה הייתה בברית עם גרמניה והכריזה מלחמה על בריטניה וצרפת ב-1940. באוקטובר 1940 פתחה בפלישה ליוון, ובמקביל ניהלה לצד הגרמנים מלחמה בים התיכון ובצפון אפריקה כנגד בעלות הברית. ב-1941 איטליה, ביחד עם גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית, הכריזה מלחמה גם על ארצות הברית ויחד עם גרמניה על ברית המועצות. עד לשנת 1943 הובס הצבא האיטלקי בצפון אפריקה ובברית המועצות. בעקבות פלישת בעלות הברית לסיציליה ב-1943 המלך פיטר את מוסוליני, אסרו ומינה את מרשל פייטרו באדוליו לראש הממשלה. בספטמבר 1943 חתם באדוליו על הסכם כניעתה ללא תנאי של איטליה, בניגוד לדעתה של גרמניה, שמיד תפסה את רוב שטח הארץ ושחררה את מוסוליני, שהנהיג בצפון משטר קצר-חיים, הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. בעוד בעלות הברית, שנחתו בדרום, התקדמו צפונה, בסדרת מבצעים שכונתה המערכה באיטליה במלחמת העולם השנייה, הוקמה מחתרת אנטי-פשיסטית פופולרית במשך שתי שנותיה האחרונות של המלחמה, והטרידה כוחות גרמניים עד גירושם באפריל 1945, אז גם תפסו הפרטיזנים האיטלקים את מוסוליני והרגו אותו ואת פילגשו בתליה. מעט לאחר המלחמה, אי שביעות רצון אזרחית הובילה למשאל עם ב-1946 אשר בעקבותיו בוטלה המלוכה ואיטליה הפכה לרפובליקה.