У проміжку між двома світовими війнами в усіх провідних військово-промислових державах були розроблені ПТГ, що відповідають рівню розвитку танків того часу. Як правило, це були легкі напівавтоматичні гармати калібру 25-47 мм на лафетах з підресореним колісним ходом. Дуже часто колеса запозичувалися від комерційних зразків автомобільної або мотоциклетної техніки. Протитанкові гармати першого покоління були дешеві у виробництві і могли буксируватися без допомоги спеціалізованих артилерійських тягачів. Їх випускали в великих кількостях. Ці гармати надходили на озброєння як піхотних частин, так і спеціалізованих підрозділів протитанкової артилерії. Як правило, піхотний батальйон армій провідних держав того часу мав за штатом кілька легких ПТГ. Міць нового виду артилерії була наочно продемонстрована в ході збройних конфліктів другої половини 1930-х рр. Під час громадянської війни в Іспанії, зіткнень СРСР і Японії на Далекому Сході, радянсько-фінської війни 1939—1940 р. танки з противокульовою бронею були для цих гармат легкою здобиччю.