Від 1803 року — на Балтійському флоті. 1808 року номінований капітаном 1-го рангу, у боях російсько-шведської війни 1808–09 зазнав поранення та контузії. 1810 року прийняв російське підданство. У 1813 році за хоробрість у блокаді Данцига (нині Гданськ, Республіка Польща) нагороджений золотою шпагою та чином капітан-командора. З 1817 року — контр-адмірал. Відзначився в Наваринській битві 1827 року, після чого став віце-адміралом. Учасник російсько-османської війни 1828—1829 років, керував блокадою протоки Дарданелли як головнокомандувач з'єднаного загону, за що нагороджений срібною медаллю на Георгіївській стрічці. 1830 року командував 2-ю балтійською ескадрою у Середземномор'ї, 1831 року призначений начальником 1-ї флотської ескадри на Балтиці. 1833 року удостоєний звання адмірала.