Sisällissotaa käytiin Suomessa 27. tammikuuta – 15. toukokuuta välisenä aikana vuonna 1918. Sodan välitön syy oli suomalaisen yhteiskunnan hajoaminen ylhäältäpäin Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen seurauksena. Suomen kansa oli jakautunut kahteen taloudellisesti, sosiaalisesti ja poliittisesti eri asemassa olleeseen kansanosaan. Vladimir Leninin johtamat bolševikit painostivat tuellaan ja vaatimuksillaan suomalaista työväenliikettä vallankumouksen toteuttamiseen. Hänen vaikutuksestaan sisällissodan syttymiseen ollaan silti eri mieltä. Vuoden 1917 aikana epäonnistuivat kummankin valtaryhmän sisäiset pyrkimykset yhteiskunnan hajoamisen ja ongelmien kasautumisen estämiseksi sekä uuden rakenteen ja järjestyksen luomiseksi. Tammikuussa 1918 tilanne kärjistyi nopeasti sodaksi, kun sekä valkoisten että punaisten jokainen näkyvä sotilaallinen tai poliittinen toimi johti rintaman toisella puolella vastaliikkeeseen ja mahdollisuus kompromissiin oli jo menetetty. Senaatti sai 12. tammikuuta eduskunnalta valtuudet ”lujan järjestysvallan” luomiseksi, mikä puolestaan antoi lisäpontta punakaartien toimiin. Osapuolet perustelivat valmistelujaan, erityisesti omille kannattajilleen, puolustautumisella.