Сильного руйнування зазнала Владимирська земля від татаро-монгольської навали XIII сторіччя. У січні 1238 року на території Владимирської області відбулася битва рязанського воєводи Євпатія Коловрата з монголами. 23 лютого 1238 року після оборони Володимира місто було здобуто і спалено Батиєм. Археологами було виявлено місце масової загибелі містян від холодної зброї. В радіусі 80 метрів від нього виявлено сліди давньоруських садиб зі слідами пожежі. У тому 1238 році сталася битва на річці Сіть, коли загинув владимирський князь Юрій Всеволодович. Владимирський престол обійняв брат загиблого Ярослав Всеволодович. В 1243 році він відправився в Орду на поклін до монгольського хана і отримав від нього ярлик на князювання. Таким чином, Владимирське князівство стало протекторатом Золотої Орди. В 1257 татари зробили перепис населення і обклали населення краю даниною. Пте місцеве населення не змирилося з ярмом і 1262 року підняло антиординське повстання. За сина Ярослава, відомого Олександра Невського проординська політика продовжувалася, що сприяло зміцненню Великого Владимирського князівства, що тоді продовжувалося подрібнення. Від нього виділилися ряд надільних князівств, в тому числі Московське і Тверське князівства. В 1293 році на Владимир прийшла Дюденева рать.