V 30. rokoch sa Švédi pokúsili na sovietsky a nemecký expanzionismus reagovať snahou o severskú obrannú spoluprácu, avšak zostali neúspešní. Hoci tisíce švédskych dobrovoľníkov bojovali v zimnej vojne po boku Fínov proti Sovietom, švédska vláda nakoniec stavila opäť na neutralitu, ako v prvej svetovej vojne. Taktika neutrality aj tentoraz Švédom vyšla, na rozdiel od iných krajín (napr. Belgicko ). Bojom v druhej svetovej vojne sa tak Švédi vyhli. Aj po rokoch však ich správanie vyvoláva diskusiu, keďže Švédi dovolili nemeckým vojskám prejsť cez svoje územie Nemcom pri okupácii Nórska aj počas útoku na Sovietsky zväz. Navyše nacistický režim zásobovali po celú dobu vojny svoju oceľou. Švédske médiá tiež po celú dobu vojny nepísali o holokauste. Vo švédskej historiografii sa tejto politike hovorí niekedy "malý realizmus" a konštatuje sa, že švédska neutralita "bola ohnutá, ale nie zlomená". Štát bol počas vojny riadený vládou národnej jednoty, ktorá zahŕňala všetky hlavné strany v Riksdagu . Medzi hlavných konštruktérov politiky neutrality patril minister zahraničia Christian Günther.