Jossakin vaiheessa maailmansodan jälkeen tuottaja leikkasi elokuvasta noin 11 minuuttia lyhentämällä lähinnä vuoden 1917 vallankumouksia ja Suomen sisällissotaa koskevia jaksoja. Leikatuiksi tulivat muun muassa vallankumouksellisten venäläisten matruusien mielivaltaisuuksia esittänyt kohtaus ja koko Sihvolan kuoleman sisältänyt jakso, joiden voitiin katsoa kuvanneen kielteisessä valossa nimenomaan bolševikit ja siten epäsuorasti myös Neuvostoliiton. Poistot eivät kuitenkaan hellyttäneet tarkastusviranomaisia. Vuonna 1963 Särkkä vetosi Suomen ulkoministeriöön elokuvan vapauttamiseksi kiellosta ja vakuutti, että hän oli poistanut kiusallisimmat kohtaukset kaikista esityskopioista ja negatiivinauhoista. Särkän toistuvien pyyntöjen jälkeen elokuvatarkastamo oli tuolloin mahdollisesti jo valmis vapauttamaan "Helmikuun manifestin", mutta ulkoministeriö esti vapautuksen, sillä noottikriisin jälkeisessä tilanteessa oltiin ulkopoliittisesti varpaillaan. Ministeriön poliittisen osaston päällikkö Max Jakobson totesi vuonna 1964 antamassaan lausunnossa, että vaikka sodan jälkeen kiellettyjen kotimaisten elokuvien sisällössä ei sinällään olisikaan mitään haitallista, ne oli syytä pitää varmuuden vuoksi edelleen kiellettyinä, jottei syntyisi vaikutelmaa ”vanhentuneiden asenteiden” revanssista. Vuonna 1980 saman ministeriön osastopäällikkö Klaus Törnudd oli sitä vastoin jo valmis harkitsemaan esityskiellon kumoamista, mutta päätös jäi vielä silloinkin tekemättä.