Danton ei osallistunut vuoden 1789 säätykokouksen vaalikampanjointiin, mutta hän oli mukana vallankumouksen lähtölaukaukseksi muodostuneessa Bastiljin valtauksessa heinäkuussa 1789. Hän liittyi paikalliseen porvarikaartiin ja lokakuussa 1789 hänet valittiin Pariisin vanhan kordelieerikirkon naapurustosta muodostetun Cordeliersin piirin puheenjohtajaksi. Hän tutustui tässä asemassa muun muassa Jean Paul Marat’han ja Camille Desmoulinsiin, joiden kanssa hän perusti keväällä 1790 paikallisen poliittisen keskustelukerhon, ”Ihmis- ja kansalaisoikeuksien ystävien seuran” eli niin sanotun Kordelieeriklubin ("Club des Cordeliers"). Danton valittiin tammikuussa 1790 Pariisin kommuunin väliaikaiseen kaupunginvaltuustoon, mutta ei tullut valituksi syyskuussa varsinaiseen valtuustoon. Tammikuussa 1791 hänet valittiin Pariisin departementin hallintoon, mutta hän ei saavuttanut siellä vaikutusvaltaa. Sen sijaan hänen maineensa kasvoi vähitellen esiintyjänä jakobiiniklubissa. Hän muun muassa puolusti Marat’ta, kun tätä uhkasi pidätys. Vallankumouksen alkuaikana Dantonilla ei ollut johdonmukaista poliittista linjaa ja hänen huhuttiin olleen Orléansin herttuan agentti.