האליטות דוברות-הצרפתית בארצות השפלה הדרומיות החלו עד מהרה להרגיש כמו אזרחים מדרגה שנייה; הגורמים העיקריים לכך היו הבדלי דת (הדרום היה ברובו קתולי והצפון פרוטסטנטי), הבדלים כלכליים (הצפון היה מאז ומעולם אומה של סוחרים, ואילו בדרום החל תיעוש מואץ במסגרת המהפכה התעשייתית וניצול מרבצי הפלדה והפחם שם) והבדלי שפה (הצרפתית לא הייתה רק שפתה של ולוניה אלא גם של הבורגנות בערים הפלמיות). ב-1830 הגיע המצב לידי פיצוץ כשפרצה המהפכה הבלגית: הדרום התמרד כנגד הצפון, והכריז על עצמאות מן הצפון והקמת ממלכת בלגיה. המלך וילם שלח את צבאו ב-1831 כדי להכניע את המורדים, אבל תוך כמה ימים נאלץ לסגת, כשהצבא הצרפתי איים להצטרף למלחמה. הצפון הכיר בעצמאותה של בלגיה רק ב-1839.