Se separà del partit el 1959 i es mantingué com a plataforma fins al 1967. La principal causa de la separació fou el lideratge del partit, en particular Väinö Tanner i Väinö Leskinen volien encaminar el partit vers un "partit genèric" obert a tothom. La Unió, per contra, posava especial èmfasi en els treballadors i petits propietaris agraris. Leskinen cercava el suport dels partits de dretes, la seva política econòmica era força conservadora i criticava els subsidis agrícoles. En canvi, la Unió volia cooperar amb agraris i altres formacions esquerranes, i basen la seva política exclusivament en els sindicats. Per exemple, Heikki Laavola ha escrit que el desacord no era entre ideologia d'esquerra o de dreta; Tanner, Leskinen, Skog i Simone havien estat actius anteriorment en activitats anti-comunistes. També hi jugaren un paper els desacords individuals; Tanner havia estat condemnat (sota pressió soviètica) de ser responsable de la Guerra de Continuació, i com a tal, com a líder dels socialdemòcrates era un problema per als soviètics.