Хоча Фердинанд прохав допомогу від здебільшого католицької Речі Посполитої, польська шляхта симпатизувала Богемії й угорському дворянству, незважаючи на їх релігійні відмінності, і відмовилась від короля Сигізмунда ІІІ, який бажав допомогти Габсбургам. Нарешті, Сигізмунд вирішив допомогти Габсбургам, посилаючи загони лісовиків наприкінці 1619, сподіваючись оволодіти знов Сілезією в обмін. Підтримка лісовиків виявилася вирішальною у Битві на Білій Горі у 1620. Проте, оскільки ситуація Габсбургів поліпшилась, імператор Фердинанд II не погодився на будь-які поступки в Сілезії, як і він не допоміг у війні Польщі проти Османської Імперії, і Польські королі ніколи не отримали що-небудь, окрім невизначеного набору обіцянок і декількох наречених, щоб відчувати прихильність до династії Габсбургів.