לבו לא רצה בפיצולן של הולנד ובלגיה, אך המהפכה הבלגית ב-1830 אילצה אותו להתרגל למצב החדש. הוא נבחר לקונגרס הלאומי של בלגיה מטעם מחוז לידתו ומונה לשר החוץ במרץ 1831 תחת שלטונו של העוצר ארסם לואי סורלט דה צ'וקייר. בכך שהציע את מועמדותו של לאופולד הראשון לתפקיד מלך הבלגים זכה בתמיכתה של הממלכה המאוחדת (ששימשה מקום מושבו של ליאופולד טרם בחירתו). השבתם של דוכסות לימבורג ודוכסות לוקסמבורג להולנד במסגרת הסכם לונדון (1839), גררה כלפיו כעס גדול ואף האשמות בבגידה באינטרס של תושבי בלגיה. במרץ 1831 מונה לראש הממשלה השני של בלגיה במקומו של אטיין קונסטנטין דה ז'רלאש.