Originea regimentul se regăsește în „ghizii” generalului Bonaparte, care i-au asigurat securitatea în timpul primei campanii din Italia. Din 18 mai 1804 (28 floreal, an XII), regimentul a primit numele de „vânătorii călare din Garda Imperială”; iar din 29 iulie este adus la 4 escadroane, al cincilea adăugându-se un an mai târziu. Invazia din Rusia aduce pierderi destul de însemnate regimentului, care revine din această cauză la 4 escadroane. Cu toate acestea, din 1813, regimentul este adus la 9 escadroane, dintre care 5 de „Veche Gardă” și 4 de „Tânără Gardă”. Cel de-al 10-lea escadron era cel de mameluci. În timpul restaurației franceze, regimentul este dizolvat, dar reorganizat în timpul „celor 100 de zile” și apoi definitv dizolvat, după a doua Restaurație. Vânătorii călare au beneficiat de câțiva comandanți de elită: Lefebvre-Desnouettes, Guyot sau Dahlmann. Au participat la toate marile bătălii ale Imperiului, remarcându-se în mod special la Austerlitz, Eylau și în timpul Campaniei din Franța.