Principalul interes al lui Forster s-a deplasat însă din nou asupra comportamentului social al oamenilor, ca și în Pacific cu 15 ani în urmă. Revoluțiile naționale din Flandra și Brabant, precum și revoluția din Franța i-au trezit curiozitatea. Călătoria prin aceste regiuni, împreună cu Țările de Jos și Anglia, unde libertățile cetățenești erau la fel de bine dezvoltate, l-au ajutat în cele din urmă să-și limpezească propriile opinii politice. Din acel moment, el urma să fie un adversar ferm al vechiului regim. Împreună cu alți savanți germani, el a salutat izbucnirea revoluției drept consecință evidentă a Iluminismului. Încă de la 30 iulie 1789, puțin după ce a aflat despre Căderea Bastiliei, el i-a scris socrului său, filologul Christian Gottlob Heyne, că era frumos să vadă că ce sădise filosofia în mințile oamenilor s-a realizat apoi în stat. Educarea poporului pe tema drepturilor sale, scria el, era în definitiv cea mai sigură cale; restul avea doar să vină de la sine.