Hrad byl postaven zřejmě v první třetině 14. století. Poprvé se v písemných pramenech objevuje v roce 1338, kdy Racek z Křečova vystupuje jako jeden ze svědků na listině, potvrzující práva kostela v Rabštejně. Rytířům z Křečova patřil hrad nejdéle do roku 1437, kdy byl provolán majetek po Divišovi starším z Křečova. Ještě před tím, nejpravděpodobněji v září 1421, byl hrad dobyt a poškozen vojsky druhé křížové výpravy. Diviš starší z Křečova byl křižáky zajat a odvezen do Bavorska, odkud se vrátil zřejmě na konci roku 1422. Po roce 1437 se křečovské zboží, k němuž patřila stejnojmenná vesnice, poplužní dvůr a rybníky pod hradem, dále pak lesy a poddaní v několika sousedních vsích, stalo předmětem vleklých soudních sporů. Hrad postupně vlastnili příslušníci různých rytířských rodů: z Nedvídkova (Jan Tvoch, 1438–1452), opět z Křečova, z Valdeka a nakonec, od roku 1482, Údrčtí z Údrče. Poslední zpráva o tom, že byl Křečov obýván, pochází z roku 1494. Pak již přestal vyhovovat nárokům šlechty na dobové standardy bydlení a byl opuštěn. Jako pustý se uvádí v roce 1541. Protože podle pověsti existovalo na Křečově sklepení, v němž byly ukryty zásoby vína, probíhaly zde za majitele panství Josefa Vonibalda z Eben průběžně v letech 1765–1789 vykopávky, které objekt poškodily. Dochované přízemí věže používali na přelomu 19. a 20. století jako dočasné útočiště kočující cikáni.