I början av 1970-talet hade man samlat tillräckligt stöd bland studenter samt den fattiga bondebefolkningen för att kunna organisera småskaligt väpnat motstånd. Jordbävningen i Nicaragua 1972 totalförstörde huvudstaden, omkring 6000 invånare dog och över 250 000 förlorade sina hem. De internationella biståndsinsatserna var omfattande men av biståndet gick det mesta rakt ner i Somozafamiljens fickor och stora delar av Managua återuppbyggdes aldrig. Detta ökade det folkliga missnöjet än mer mot diktaturen och inte bara den fattiga arbetarklassen utan även företagare drabbades nu av den omfattande korruptionen. I början av 1970-talet kunde FSLN så organisera småskaligt väpnat motstånd samt social mobilisering för bättre levnadsvillkor. 1975 införde president Anastasio Somoza Debayle belägringstillstånd i landet, ökade censuren av media och hotade alla motståndare med fängelse och tortyr. Somozafamiljens traditionella stöttepelare, Nationalgardet, dödade allt fler medborgare som misstänktes för samröre med oppositionella. FSLN:s grundare Carlos Fonseca, som hade återvänt till landet efter flera år i exil på Kuba, sköts av nationalgardister 1976.