Per la devoció d'Isabel II per Pius IX, el "Síl·labus" va tenir un gran impacte a Espanya i «esverar tots els ciutadans que maldaven per modernitzar la societat» i va esdevenir el punt de referència permanent dels moviments eclesials conservadors. El 1868, després de La Gloriosa i la destitució d'Isabel II, la redacció del "Faro Bisbalense," un setmanari que havia patit molt de la censura, va publicar una tirallonga contra el règim caigut: «Aquella España fanática y supersticiosa, ignorante y embrutecida; […] empobrecida por el clero y enervada por la teocracia; […] por leyes, las del embudo; por prensa, el lápiz rojo; […] por credo político, el Syllabus.» Va ser un fre considerable al desenvolupament de la ciència a la península Ibèrica. Nicolás Salmeron va gemegar el 1876: «Davant les declaracions i anatemes del "Syllabus" i del concili vaticà, qui pot sostenir la conciliació del catolicisme i la ciència?» Després de la Guerra Civil, el Concordat del 1953 que el general insurrecte Francisco Franco va concloure amb la Santa Seu va redactar-se completament segons aquestes línies i fonamentar l'estat nacionalcatòlic, a l'excepció del fet que Franco va obtenir el dret de nomenar els bisbes a l'estat concordatari, error número 51 del "Síl·labus".