Selvom Suffolk modtog minimal økonomisk fordel af det nye styre, tog han stadig på iøjnefaldende vis del i alle de store statsceremonier. Sådanne begivenheder varierede fra det kongelige bryllup i 1465 til ridderturneringer som den mellem Lord Scales og Bastarden af Burgund i 1467. På dette tidspunkt var kongens forværrede forhold til den magtfulde jarl af Warwick nået til det punkt, at den utilfredse jarl gjorde oprør mod Edvard. Suffolk forblev loyal over for sin svoger og ser ud til at ikke have deltaget i Neville/Woodville-fejden, der prægede meget af anden halvdel af årtiet. Suffolk deltog i Slaget ved Losecoat Field i 1470 og hjalp især kongen med at knuse Lincolnshire-oprøret samme år. Edvard blev dog efterfølgende tvunget i eksil, og Suffolk ser ikke ud til at haft det genoprettede Lancaster styres tillid, muligvis fordi han nægtede at komme til London for at møde Lorc Chancellor, selvom han personligt ser ud til hurtigt at være kommet til en forståelse med det nye styre. Hans hustru holdt kontakten med sine landflygtige brødre i Burgund. Da Edvard 4. vendte tilbage til England i marts 1471, sluttede Suffolk sig til hans felttog, hvor Edvard genvandt sin trone. Således deltog Suffolk også i kampene ved Barnet (hvor Warwick blev dræbt) og Tewkesbury (hvor Huset York endelig knuste resterne af Lancaster-hæren).