У раном детињству Војин Поповић је под турским терором пребегао из Сјенице у Крагујевац, где је остао на школовању. Након свршене Војне академије 1903. у Београду, као пешадијски потпоручник приступио је четничкој организацији 1905. године, а 1911. и тајној организацији „Уједињење или смрт“ (Црна рука). Учествовао је у борбама против Турака у Македонији и Старој Србији у периоду 1905-1912. (Челопек,Куманово, Прилеп, Битољ, обала Врадара ) и против Бугара на реци Брегалници 1913. У Првом светском рату се прославио у Дринској, Колубарској и посебно у Церској бици, подвизима за које је био одликован Крађорђевом звездом IV и III реда. Стекао је чин пешадијског потпуковника српске војске. Иако познат као строг и неумољив , уживао је безгранично поверење и остао у сећању као најузорнији четнички војвода, због изузетне храбрости којом је предводио саборце. Његови одреди су обезбеђивали пратњу престолонаследника Александра Карађорђевића приликом повлачења преко Албаније, након великих губитака 1915. године.