При съвместната дейност на Задграничното представителство с Върховния комитет това става причина между двете организации да се поведе ненужна полемика. Конфликтът се усложнява още повече през 1901 г., вследствие на което Петров се принуждава на два пъти да напусне София. През есента на 1902 г. той отново се завръща в столицата, за да вземе участие в разискванията по въпроса за предстоящото въстание. В петчасова реч Петров почти убеждава по-голямата част от сърбалите се революционери да приемат тактиката на „"перманентно въстание"“ като най-подходяща за съществуващите условия. Участник е в Илинденснко-Преображенското въстание.