בתקופה זו של המרד במצרים, שהה בארינג בהודו. בשנת 1882 לאחר החרפה במצב במצרים והתקפות כנגד אירופאים ששהו בה, הכריזו צרפת ובריטניה את תמיכתם בשליט המצרי תאופיק ובריטניה פתחה במערכה קצרה כנגד כוחותיו המורדים של עוראבי במלחמה האנגלו-מצרית. לאחר דיכוי המרד בידי הבריטים, שליטתם בפועל בשלטון המצרי גדלה עד מאוד ובארינג הוחזר למצרים בתור קונסול-כללי במצרים. עם כניסתו לתפקיד החל במלאכת ייצוב השלטון ופיתוח הכלכלה והתשתיות במצרים. עוד מתקופת שירותו בהודו, החזיק בארינג בדעה ששליטים מקומיים נוטים להיות מושחתים ואינם מטיבים לנהל את ענייני המדינה באופן אופטימלי, לכן חייב לעמוד בראש מדינות מתפתחות שכאלה נציג אירופאי. לפי גישה זו ראה גם את תקופתו במצרים, כמי שחייב לנהל בפועל את ענייני המדינה וכך לפעול ולהשפיע מעל לראשי המדינה המקומיים (בהם תאופיק הח'דיו המצרי). עמדה זו של קרומר נטועה בגישתו כלפי ה"אוריינטלים" אותם תפש כבעלי יכולת שכלית נחותה, אמינות נמוכה וצורת חשיבה הפוכה ללוגיקה האירופאית