При наложената от руската армия маневрена война, с висока степен на движение на войските, висшето командване проявява слаба инициатива и фантазия. Често допуска несъгласуваност в действията на колоните и се увлича по фронтални атаки с голям брой жертви в битките при Шипка, Шейново, частично при Плевен. Допуска флангови удари и откъм тила в битките при Ловеч, Джуранли, София, Шейново и др. Войските слабо се приспособяват към силно пресечения терен в зоната на военните действия. Разузнаването отстъпва на руското и допуска неинформираност или лоша оценка на руските планове и сили при Свищов, Никопол, Шипка, зимното преминаване на Стара планина и др. Съобщителните телеграфни връзки са на висота. Материалното осигуряване (продоволствие, боеприпаси и др.) е в достатъчни количества, но е съсредоточено в големи точкови военни складове. При маневреното руско настъпление са пленявани (София, Карс, Одрин) или снабдителните пътища до частите са прекъсвани (Ловеч, Телиш, Горни Дъбник, Ябланица). Загубите на огромни количества боеприпаси и продоволствие са невъзстановими. В резултат често се деморализират цели дивизии, корпуси и армии, които в хода на бойните действия са пленявани Западната османска армия при Плевен и Централна османска армия при с. Шейново.