Майбутній начальник експедиції Сірасе Нобу мав експедиційний досвід, провівши 1893 року зимівлю в крижаній печері на острові Шумшу, побувавши там і 1895 року. Після демобілізації в званні лейтенанта деякий час жив на Карафуто. На початку XX століття він став планувати експедицію до Північного полюса, але після повідомлень Кука і Пірі, 1909 року почав організацію експедиції на Південний полюс. Експедиція не отримала підтримки держави, оскільки прем'єр-міністр Кацура Таро і голова Асоціації підтримки експедиції Окума Сіґенобу були політичними противниками. Споряджати експедицію довелося на добровільні пожертви: оголосили Національну підписку, в якій взяли участь 10 000 осіб. Експедиція була вкрай обмежена в засобах, спорядження було більш ніж мізерним. Наприклад, провіант включав 3000 штук сушеної тріски для собак, 11 тисяч сушених гребінців, 660 кг цукру, 2500 банок м'ясних консервів, 562,5 кг тофу, 18 000 кг рису, 2500 банок фруктових консервів, 2000 банок приправи тощо. Істотною частиною спорядження були 30 курильських їздових лайок, відданих під піклування каюрів-айнів Ямабе Ясуносуке (айнське ім'я Яйоманеку) і Ханаморі Сінкіті (айнське ім'я Сісіратока). Спочатку планувалося використовувати коней (Сірасе консультувався з учасниками експедиції Шеклтона), але на борту експедиційного судна не вистачило місця для стаєнь і корму.