Almenys un erudit ha descrit els bahá'is a l'Iran abans de la República Islàmica com «un peó polític». La tolerància governamental dels Bahá'is en estar d'acord en les idees occidentals seculars de la llibertat de culte era «una manera de mostrar als mullahs que eren líders». En conseqüència, ja que els bahá'is eren una minoria relativament petita i la majoria dels iranians seguien les creences tradicionals de l'apostasia en l'Islam, quan el govern era políticament feble i necessitava suport clerical, la retirada de la protecció governamental per a «permetre la persecució activa dels bahá'is, era un peó de baix cost que podia ser sacrificat als mul·làs». Així, durant l'apogeu del governant secular Reza Shah els bahá'is estaven protegits; mentre que en 1955, quan el fill de Reza Shah, Muhammad Reza, necessitava suport clerical per al Pacte de Bagdad i amb el cop iranià de 1953 només feia dos anys, els bahá'is van ser atacats.