Zatímco se Byzanc utápěla ve vnitřních sporech, Bulhaři využili zmatků a vymanili se z nadvlády říše. Do čela povstání se postavili tzv. komitopulové, což byli čtyři bratři, pravděpodobně synové bulharského úředníka ("komety"). Roku 980 byl naživu jen nejmladší z nich Samuel. V té době ovládal již celou západní část Bulharska, ovládl Makedonii a později rozšířil svou moc i na Epir a část Albánie, kde dobyl hlavní byzantský přístav v oblasti Dyrachion (dnešní Drač). Brzy na to začali Bulhaři pronikat hlouběji do Řecka a roku 985 dobyl Samuel Larissu v Thesálii a na jaře následujícího roku oblehl Berrhoiu, vzdálenou jen několik hodin jízdy od Soluně. Basileios to uvítal jako vhodnou možnost předvést, že i on je zdatným vojevůdcem. Císař naplánoval vpád do týlu nepřítele, dobytím Serdiky, které by přerušilo zásobování bulharského vojska, avšak nechal se vlákat do léčky a jeho vojska byla poražena v bitvě u Trajánovy brány; sám císař stěží vyvázl životem. Porážka vzbudila v byzantské společnosti značné pobouření. Představitelé vojenské aristokracie v ní spatřovali důkaz císařovy neschopnosti. Objevili se hned dva uzurpátoři. Z arabského zajetí se vrátil Bardas Skleros a shromažďoval kolem sebe znovu své přívržence. Bardas Fokas mu však nabídl, aby se spojili a o císařskou moc se podělili. Skleros nabídku přijal. Fokas jej však nechal zrádně přepadnout a zajmout. V srpnu roku 987 se dal Fokas, za souhlasu značné části maloasijských magnátů, provolat na panství svého přítele Eustathia Malenia císařem. Na jaře 988 pak s velkou armádou vytáhl proti hlavnímu městu.