Creșterea tensiunilor din jurul crizei din Bosnia l-au făcut pe cancelarul Bülow, principalul responsabil pentru găsirea finanțării pentru armată, să pună la îndoiala valoarea strategiei lui Tirpitz, care nu doar că era costisitoare, dar părea să ducă la creșterea izolării Germaniei pe plan diplomatic. Datoria națională a Germaniei se dublase între 1900 și 1908 și cea mai mare parte a bugetului fusese cheltuită în domeniul militar. Bülow ajunsese la concluzia că Germania nu își putea permite atât cea mai mare forță terestră cât și cea de-a doua forță navală din Europa. Deși ambasadorul german la Londra, Paul Metternich, și-a informat guvernul că dezvoltarea flotei militare înrăutățește relațiile Germaniei cu Regatul Unit, Tirpitz a afirmat că neînțelegerile dintre cele două state avea mai degrabă rivalități economice, nu competiția dintre flote. Tirpitz a mai afirmat de asemenea că Germania investise deja prea mulți bani în programul naval pentru a-l stopa și că în țară, coaliția politică la putere care fusese creată pentru sprijinirea construcția de nave militare ar reacționa în mod imprevizibil dacă guvernul iese din cursa înarmării. Bülow a nu a reușit să să convingă Reichstagul să crească impozitele, deficitul bugetar era în continuă expansiune, kaiserul avea tot mai puțină încredere în șeful guvernului, și ca urmare cancelarul a demisionat în 1909.