Den røde rose blev først anvendt som en devise af Johan af Gent, 1. hertug af Lancaster (1340–1399), den tredje overlevende søn af kong Edvard 3. af England og far til kong Henrik 4., den første Lancaster-konge, der erobrede tronen fra sin fætter kong Richard 2. Johan of Gents yngre bror Edmund af Langley, 1. hertug af York (1341–1402), antog den hvide Yorkrose som sin devise. Deres respektive efterkommere kom senere til at kæmpe om Englands trone i flere årtier i borgerkrigen, som er blevet kendt som Rosekrigene efter de to konkurrerende kongelige sidelinjers deviser. Under borgerkrigen i det femtende århundrede var den røde rose et symbol for Lancaster-styrkerne, der kæmpede imod det rivaliserende Hus York. Modsætningen mellem de to roser gav borgerkrigen dens navn: Rosekrigene, en betegnelse der blev skabt i det 19. århundrede. Konflikten blev afsluttet af kong Henrik 7. af England, som ved at gifte sig med Elizabeth af York på symbolsk vis forenede den røde og hvide rose og skabte Tudorrosen, symbolet på Tudor-dynastiet.