Poprvé byl do Knesetu zvolen v roce 1988 a v letech 1988 až 1993 byl předsedou Likudu. O poslanecký mandát přišel v roce 1992, ale v následujících volbách v roce 1996 byl opětovně zvolen. Poslancem byl i ve volbách v roce 1999 a v roce 2001 byl jmenován ministrem komunikací ve vládě Ariela Šarona a tento post zastával až do roku 2003, kdy byl zvolen předsedou Knesetu. Během svého funkčního období byl kritizován za prolomení tradice neutrality funkce, když byl jedním z nejtvrdších kritiků Šaronova plánu stažení z Pásma Gazy.