На початку 1930-х на передній край почало виходити нове покоління шахістів: чемпіонат СРСР 1931 року виграв 20-річний Михайло Ботвинник, перемога на турнірі в Гастінгсі 1931/1932 років стала першим з серії успішних виступів у 1-й половині 1930-х уродженця Чехословаччини Сало Флора, а на олімпіаді 1935 року у Варшаві на 1-й шахівниці збірної Естонії яскраво дебютував 19-річний Пауль Керес. Чотири шахові олімпіади поспіль у 1930-х роках виграла збірна США, провідними гравцями якої були Ісаак Кешден і Рубен Файн. Трохи пізніше визнаним лідером американських шахів став Самуель Решевський, який, починаючи з 1936 року, виграв чотири перших чемпіонати США. Алехін, між тим, 1934 року повторно провів матч з Боголюбовим і здобув таку ж переконливу перемогу: 15½ — 10½. Наступний захист титулу він провів вже через рік, і його суперника голландця Макса Ейве не вважали найбільш гідним із претендентів (його турнірні успіхи були скромнішими, ніж, наприклад, у Флора, а незадовго до цього Ейве поступився в матчі проти Капабланки). Втім, Ейве переміг: +9 -8 =13, не останню роль у чому, згідно з поширеною думкою, зіграли проблеми з алкоголем, що виникли в цей період у Алехіна. Наступного року в Ноттінгемі (Велика Британія) відбувся один з найбільш представницьких за складом турнірів свого часу: на ньому грали новий чемпіон світу і три екс-чемпіони — Ласкер, Капабланка і Алехін. Ейве в підсумку залишився шостим, а 1-2-ге місця поділили Капабланка і Ботвинник. Умови матчу 1935 року передбачали право чемпіона світу на матч-реванш у разі поразки, і він відбувся через два роки. Попри посередні результати на турнірах у цей період, Алехін повернув собі титул за явною перевагою: +10 -4 =11. Алехін залишався чемпіоном світу до своєї смерті в 1946 році.