Englannissa tarvittiin uusi hallitsija. Asemassa oli juridisesti vahvimmin kiinni Henrik VI:n poika Edvard (1453–1471), mutta johtava aatelisto suosi Yorkin herttuaa Rikhardia, joka sitten hallitsikin vuoteen 1455, kunnes Henrik tuli yhtäkkiä järkiinsä. Rikhard ei suostunut luopumaan vallasta, vaan marssi St Albansiin taistelemaan Henrikin ja kuningatar Margareetan joukkoja vastaan. Tästä taistelusta, jonka Yorkin Rikhard voitti, alkoivat niin sanotut ruusujen sodat. Tämän jälkeen taisteluonni vaihteli puolin ja toisin. Kuningatar ajoi Rikhardin maanpakoon 1459 ja tuli sitten lyödyksi Northamptonin taistelussa vuonna 1460, missä Henrik VI joutui vangiksi. Rikhard vaati tällöin monien kannattajiensakin yllätykseksi kruunua itselleen – heille oli kerrottu taisteltavan, jotta päästäisiin eroon kuninkaan pahoista neuvonantajista. 30. joulukuuta 1460 Margareeta kohtasi Rikhardin Wakefieldin taistelussa, jossa Rikhard sai surmansa. Toisessa St Albansin taistelussa 22. helmikuuta 1461 Margareeta löi Rikhardin pojan Edvardin ja sieppasi Henrikin.