Az Egyesült Államok ekkoriban a Szovjetunióval és az ellenőrzése alatt álló területekkel kapcsolatban kettős, belső ellentmondásokkal terhelt irányvonalat követett. Részint tárgyalni akart a szovjetekkel egy olyan egyezményről, ami nem sérti annak biztonsági érdekeit, ugyanakkor figyelembe veszi a nemzeti önrendelkezés elvét Kelet-Közép-Európában, esetleg osztrák vagy finn mintára. Ezzel egy időben támogatták az „önfelszabadítás” lehetőségét is. Az októberi budapesti forradalom kitörése – az éveken át folytatott, ellenállásra buzdító propaganda ellenére – meglepetésként érte az amerikai hírszerzést és a kormányzatot. A felkelés első napjaiban, a szovjet csapatok Budapestről történt kivonása után viszont úgy értékelték, lehetséges annak győzelme. Ezért a Szabad Európa Rádió rendkívül éles kommunistaellenes propagandát sugárzott, és nem csak a felkelőket, hanem a magyar honvédséget is a szovjetek elleni harcra ösztönözte, ellentétben például azzal, ahogy az 1953-as keletnémet felkelés idején az amerikai propaganda óvatosságra intette a németeket. Magyar vonatkozásban viszont az „önfelszabadítás” politikájának támogatása vonzónak tűnt Washington számára, mert nem járt költségekkel és könnyen letagadható volt.