Războiul este golit de eroism în viziunea lui Aderca, fiind înfățișat realist cu suferințele și dilemele sale. Primele secvențe urmăresc marșurile epuizante ale armatei după înfrângerea Armatei Române în Bătălia de la Turtucaia. Rupt de restul armatei, detașamentul căpitanului Costache Ursu săvârșește inconștient acte de „eroism inutil”, stârnind nemulțumirea, dar și admirația comandanților militari germani într-o „discuție copilărească” purtată între ei (după cum o considera Anton Holban). Victoriile sunt scurte și nu schimbă soarta războiului, iar Armata Română se retrage umilită din fața inamicului până în Moldova. Rănit, devenit invalid și decorat apoi cu Ordinul „Mihai Viteazul”, căpitanul Ursu simbolizează eroul anonim care își face datoria din patriotism fără a judeca deciziile luate de comandanții militari sau de conducătorii țării.