Som et praktisk redskab levede Kellogg-Briand-pagten ikke op til alle sine målsætninger, men har sandsynligvis alligevel haft en betinget succes. Den kunne hverken forhindre oprustningen eller voksende militarisme eller sikre opretholdelsen af international fred i det årti, som fulgte efter dens indgåelse. Desuden udslettedes den juridiske skelnen mellem krig og fred fordi underskrivernes afkald på brugen af krig blot betød, at de begyndte at føre krige uden at officielt erklære dem, således ved den japanske invasion af Manchuriet i 1931, den italienske invasion af Abessinien i 1935, den spanske borgerkrig i 1936, den sovjetiske invasion af Finland i 1939, og de tyske og sovjetiske invasioner i Polen. Imidlertid anses pagten for at være forbundet med en markant nedgang i den territoriale erobring af en nation fra en andens side sammenælignet med både perioden før og efter aftalens undertegnelse: en beregning har vist, at i perioden 1816-1928 skete i gennemsnit én erobring hver 10 måned og 114.088 kvadratmiles af territorium blev erobret om året, mens perioden siden 2. Verdenskrig har set en erobring hvert fjerde år og 5.772 kvadratmiles af territorium erobret om året. Efter 2. verdenskrig blev adskillige territorier, der var blevet erobret mellem 1928 og 2. verdenskrig, dog med nogle undtagelser, overvejende tilbagegivet til de lande, der oprindeligt havde holdt dem.