A Szent István-székesegyház magas déli tornya kora egyik legmonumentálisabb alkotásának tekinthető, amelyet a hozzá hasonló tornyokkal ellentétben még a középkorban teljesen befejeztek. Nem tagozódik be közvetlenül a templom épületébe, mint a kölni dómnál, ahol kéttornyos homlokzatot alkotnak, az ulmi nagytemplomban, mint a nyugati főtorony, vagy a milánói dómnál, amelynek főtornyát az épület közepébe építették, így szerkezeti méreteit nem egy központi toronyban tetőzték be, hanem további elemként adták a főhajó oldalához. A bécsi torony egyedülállóságát ma is világossá teszi, hogy északi megfelelőjét csak részben tudták befejezni, és ezért az nem is járul hozzá annyira az épület általános megjelenéséhez anélkül, hogy a befejezetlenség érzetét ne keltené. A déli torony tetejét egy kettős kereszt (érseki kereszt) díszíti, amelyet egy kétfejű sas tart. Eredetileg a toronynak koronája volt, amely a Napot és a Holdat viselte, a szellemi és világi hatalmat szimbolizálva ezzel. Az 1529-es török ostrom után a bécsi polgárok ezeknek a szimbólumoknak a cseréjét kérték 1530-ban, mivel azok túlságosan emlékeztették őket a török szimbólumokra (csillag és félhold). A cserére azonban csak 156 évvel később, a szent kereszt felmagasztalásának ünnepén (szeptember 14-én) került sor 1686-ban a második török ostrom után.