La majoria d'irlandesos gaèlics es mantenia al marge de la jurisdicció anglesa, parlaven gaèlic irlandès i vivien segons el seu propi sistema social, costums i lleis. Els anglesos se'n referien com a «els enemics irlandesos de la seva majestat». En termes legals, mai havien estat admesos com a súbdits de la corona, a pesar que Irlanda no era formalment un regne sinó un senyoriu, títol que era assumit pel monarca anglès en el moment de la seva coronació. L'auge de la influència gaèlica va donar lloc a la promulgació dels Estatuts de Kilkenny en 1366, els quals van tractar en va de prohibir moltes de les pràctiques socials que s'havien desenvolupat ràpidament com l'exogàmia, l'ús del gaèlic irlandès i la vestimenta irlandesa. En el segle XV el govern de Dublín va ser incapaç d'exercir cap mena de pressió fora de la Palissada, afeblit a causa de la Guerra de les Dues Roses.