Efter revolutionerna 1848 styrdes de italienska hertigdömena Toscana och Modena av habsburgska ärkehertigar. Inom Italien sågs denna ockupation inte med blida ögon. Krimkriget gjorde att Österrike gick i allians med Frankrike och Storbritannien mot Ryssland, men Österrike förklarade aldrig krig mot Ryssland. När Ryssland tvingades till en förödmjukande fred i Paris svarade landet med att forma allians med Österrikes forna allierade, medan Frankrike och Storbritannien var besvikna över att Österrike aldrig tog till vapen i kriget och stödde Italiens enande. Italiens starke man, premiärminister Camillo Benso Cavour av Kungariket Sardinien, insåg att en fortsatt österrikisk dominans i landet var det största hotet mot ett nationellt enande och gick i union med Napoleon III av Frankrike, som var angelägen om att försvaga Österrike. När Sardinien i april 1859 ignorerade ett österrikiskt ultimatum att rusta ned fann sig Österrike i krig med Frankrike och Sardinien. Samma sommar besegrades den österrikiska armén i slagen vid Slaget vid Magenta och Slaget vid Solferino. Österrike tvingades ge upp alla anspråk på sina besättningar i Italien, förutom Venetia, medan Toscana och Modena gick upp i Kungariket Sardinien.