Norsk industri var på denne tiden plaget av arbeidskonflikter, og den nylige revolusjonen i Russland hadde vist bedriftseierne at konflikter med den revolusjonære arbeiderklassen kunne slå meget galt ut dersom man ikke kom frem til løsninger arbeiderne kunne leve med. I 1918 forhandlet Aker-ledelsen med arbeiderne om såkalte dyrtidstillegg på grunn av økende priser, men uten å komme til enighet. Fred. Olsen grep da personlig inn for å løse konflikten, ved å gi alle arbeidere et 12 prosents gratiale og poteter til utdeling. Også året etter grep Olsen inn etter at arbeiderne hadde tatt seg fri for å demonstrere til fordel for de røde i Den finske borgerkrigen, da direktør Aamundsen svarte med økonomiske represalier mot arbeiderne. Olsen donerte hele fjorårets aksjeutbytte – 89 100 kroner – som kompensasjon til arbeiderne. Dette ble mottatt så bra i arbeidermiljøene at de samlet inn penger for å kjøpe en sølvkrans til gravstedet til Olsens hustru Maren Sofie, som døde på tampen av 1919. Det at revolusjonære arbeidere og en av Norges rikeste menn støttet hverandre på denne måten var egentlig helt uhørt i det harde politiske klimaet på denne tiden, men det førte i alle fall til at Aker unngikk videre konflikter i en tid hvor resten av Norge var preget av uforsonlig klassekamp.