Principalul reproș adus filmului a vizat lungimea sa nejustificată, ca urmare a neoperării unei selecții a materialului filmat. Aproape toate secvențele au fost realizate cu o mare acuratețe artistică, iar unele dintre ele sunt de o plasticitate remarcabilă (precum agonia căpitanului Wyganowski pe un maidan din apropierea Zaragozei, în timp ce Krzysztof Cedro încearcă zadarnic să-i acopere corpul gol cu pietriș, sau moartea prințului Gintułt în conacul incendiat al familiei Olbromski, care-i devine cavou). Cu toate acestea, unii critici de film i-au reproșat lui Wajda că a lungit prea mult aproape fiecare secvență, neîndurându-se să taie acele cadre în plus la montaj, și că a inclus câteva scene lipsite de utilitate cinematografică (urmărirea spectaculoasă a lui Rafał de o haită de lupi, căderea în prăpastie a calului lui Krzysztof), redundante (numărul mare de dansuri de la balul organizat de șambelana Elżbieta Ołowska, șarjele succesive ale cavaleriei poloneze în Bătălia de la Somosierra, prezentarea obsesivă a atrocităților provocate de război) sau chiar de un gust îndoielnic (scenele lungi cu jafuri, violuri și alte orori petrecute pe străzile Zaragozei, vorbirea cu accent slav a limbii franceze de către Napoleon). Lungirea exagerată a secvențelor a cauzat, în opinia acelor critici, o diluare a ideilor și a valorii artistice a filmului.