Државна заједница Пољске и Литваније је имала мало могућности да контролише активности козака, а 1648. године Украјина се нашла у хаосу избијањем Устанка Богдана Хмељницког, у ком су козаци покушали да се ослободе контроле Државне заједнице и успоставе независну државу. Рат је трајао скоро двадесет година, што је довело до интервенције Русије и Шведске. Козачки хетман Петар Дорошенко се окренуо Османлијама, нудећи своје вазалство у замену за заштиту од Државне заједнице Пољске и Литваније и Руског царства. Османлије су прихватиле њихову понуду, гледајући на то као прилику да окончају вишегодишње козачко пљачкање и подупру одбрану северне границе. Након напада Државне заједнице на Козаке, Османлије су ушле у рат и 1672. године освојиле тврђаву Камјањец-Подиљски, коју су преименовали у Каманиче. Мир је потписан 1676. године, када су Османлије заузеле Подољску област. Османлије су тако стекле снажно упориште којим би повећале своју контролу над козачком државом, и убрзо након тога успоставиле своје гарнизоне у већим градовима Украјине, сукобљавајући се са Русима и протерујући их из традиционалне козачке престонице Чигирин 1678. године. Каманиче је остао неосвојива тврђава на османској северној граници током рата са Светом лигом. Са гарнизоном од преко 6,000 војника и 200 топова, то је била једна од најбоље брањених тврђава у Османском царству. Упркос сталним покушајима Државне заједнице Пољске и литваније да блокира и опколи град то нису успели, али у складу са Карловачким миром град је враћен Државној заједници 1699. године без освајања.