לאספסיאנוס הייתה כוונה להעביר את הפרינקיפט לבניו, והצביע על כוונותיו בכך שקרא לשניהם בשם קיסר ומינה אותם כמנהיגי בני הנעורים (principes iuventutis). טיטוס החל בקריירה צבאית, הצטרף לאביו בשנת 67 לדיכוי המרד ביהודה, וקיבל סמכויות ותפקידים שזיכו אותו בשותפות לשלטון אביו. בין טיטוס לדומיטיאנוס לא שררו יחסים טובים, וסווטוניוס טען שכאשר טיטוס חלה, דומיטיאנוס ציווה לעזבו כאילו הוא כבר מת, ולאחר מותו נהג לפגוע בזכרו בנאומיו ובפקודותיו. אורליוס ויקטור אף הרחיק לכת וטען שדומיטיאנוס היה אחראי למותו של טיטוס, אחיו. מיד לאחר מותו של טיטוס רכב דומיטיאנוס למחנה חיל המשמר הפרטוריאני ברומא, שם הוכרז כקיסר ב-13 ספטמבר 81. למחרת אישר הסנאט את עלייתו לשלטון והוא קיבל את כל הסמכויות והתארים הנלווים, כולל תואר הכבוד "אבי המולדת", שרוב קודמיו קיבלו רק לאחר כמה שנים בשלטון.