На фронту Друге армије вођене су огорчене борбе. Моравска дивизија првог позива преузела је 21. новембра, у садејству да два пука Тимочке дивизије другог позива из Треће армије, противнапад ради преотимања Врачег брда, али није успела. Напад је настављен сутрадан 22. септембра с несмањеном жестином. Због жилавог отпора непријатељских снага Моравска дивизија првог позива је прешла у одбрану. Командант дивизије је намеравао да напад обнови у току ноћи али је после депеше коју је добио од војводе Степановића одустао. Војвода Степа је оценивши да је предузимање напада ризично наредио је да се Тимочка дивизија другог позива врати у састав Треће армије. Активна и упорна одбрана српске Друге армије у овом периоду имала је значајнији утицај на даљи ток Колубарске битке. 23. септембра настављене су жестоке борбе на Колубари, Љигу, Сувобору и Маљену. Главне снаге аустроугарског 16. корпуса надирале су правцем преко Сувоборске греде ка Горњем Милановцу, а управо на том овом месту утврђен положај бранила је Друга армија. Врховна команда је захтевала од Степине Друге армије да пређе у офанзиву, међутим због појачаног непријатељевог притиска на целом фронту Друге армије и Обреновачког одреда српске трупе су остале у одбрани. Напад 7. дивизије аустроугарског Комбинованог корпуса, имала је за циљ да образује затварање Друге армије по принципу клешта, међутим та намера је осујећена нападом Шумадијске дивизије првог позива. Непријатељ је покушавао преко 8. корпуса да у неколико наврата пробије фронт који је држала Моравска дивизија првог позива, али су сваки пут биле одбијени уз велике губитке. Извештај војводе Степе најбоље говори о стању на фронту: