Идеята този период да бъде наричан Ренесанс е от 19 век. Много културни изследователи критикуват тази идея, твърдейки, че Английският ренесанс няма реална връзка с художествените постижения и цели на северно-италианските творци. В английската история периодът понякога е наричан „ерата на Шекспир“ или „Елизабетинска епоха“ по имената на най-известните автор и монарх на времето. Струва си обаче да се отбележи, че това е подвеждащо – Шекспир не е бил особено известен писател по времето си, а периодът обхваща време както преди, така и след властта на Елизабет. В Англия разцъфтява литература още 200 години преди Шекспир, по времето на Джефри Чосър. Той популяризира английския вместо латинския като език за литературни произведения само 50 години, след като Данте започва да пише поезия на италиански. По същото време на английски творят и Уилям Лангланд и Джон Гауър. Стогодишната война и последвалата я гражданска война, позната като Война на розите, вероятно спъват артистичния стремеж до времето на сравнително мирното и устойчиво управление на Елизабет I, когато театърът има възможност да се развие. Дори през тези години на война обаче, личности като Томас Малъри – автор на „Смъртта на Артур“, продължават да творят. По тези причини учените смятат названието „Английски ренесанс“ за спорен въпрос. Допълнителен аргумент е, че думата Ренесанс е ненужно натоварена и олицетворява положително „прераждане“ от предполагаемо по-примитивните Средни векове. Някои историци дори питат „Ренесанс за кого?“, сочейки например статута на жените, който значително спада през Ренесанса. Други историци смятат, че без значение как ще се нарече, времето на царуване на династията Тюдор е епоха, в която изкуството в Англия процъфтява, достигайки връхната си точка при Шекспир и неговите съвременници.