Під час революційних повстань 1910 і 1911 років руралес зберегли відданість Порфіріо Діасу, проте через свою незначну чисельність вони не могли чинити серйозного опору повстанцям. Після відставки Діаса і його еміграції заворушення тривали, а люди, які підтримали революцію, потребували роботи. Тому новий президент Франсіско Мадеро не тільки не скасував руралес, але й збільшив їх чисельність. Одним з революціонерів, спрямованих у ряди руралес, став генерал Паскуаль Ороско. Після вбивства Мадеро і узурпації влади контрреволюційним генералом Вікторіано Уертою руралес були знову підпорядковані армійському командуванню. До липня 1914 року їх чисельність становила 6000 чоловік, але в захисті режиму президента Уерти вони відігравали незначну роль. У серпні того ж року, після відставки президента, революціонери роззброїли та розформували руралес.