Ranskan vastaiset sotatoimet keskeytyivät Amiensin ja Lúnevillen rauhoihin, mutta tilanne pysyi levottomana Napoleonin jatkaessa liikehdintäänsä Saksassa ja Italiassa. Vuonna 1805 Venäjä, Iso-Britannia ja Itävalta solmivat Napoleonin vastaisen kolmannen liitokunnan. Liittoumaa tuki Turkki, joka salli venäläisten purjehtia Turkin salmien läpi. Liittokunta ei kuitenkaan mahtanut mitään Ranskan sotilaalliselle ylivoimalle. Austerlitzin taistelu joulukuussa 1805 ratkaisi tapahtumat Napoleonin eduksi. Raskaita menetyksiä kokenut Itävalta joutui taipumaan rauhaan Napoleonin kanssa. Ranskan lisättyä valtaansa Keski-Euroopassa, liittyivät nyt myös Ruotsi ja Preussi Ranskan vastaiseen neljänteen liittokuntaan. Ranska kuitenkin eteni voitosta voittoon ja Friedlandin taistelun jälkeen vuonna 1807 Venäjä jäi käytännössä yksin sotaan Ranskaa vastaan, sillä britit eivät kyenneet osallistumaan maataisteluihin. Napoleon taivutteli Turkin sotaan Venäjää vastaan ja kun Venäjä oli vuodesta 1804 alkaen ollut sodassa Persiaa vastaan, oli Ranskan tukena pitkä itäinen rintama. Kun Napoleon yllytti myös puolalaisia kapinoimaan Venäjää vastaan, Aleksanteri katsoi parhaaksi pyrkiä rauhaan. Ranskan ja Venäjän välillä solmittiin Tilsitin sopimus 1807. Sen mukaan Venäjästä tuli Ranskan liittolainen ja kaikkien eurooppalaisten tuli liittyä brittiläisvastaiseen mannermaansulkuun.