Talvi- ja jatkosodan aikana yhdistyksen kokoukset olivat sisältäneet voimakkaan kansallismielisiä puheita ja esitelmiä. Sodan jälkeen vastaavanlaiset julkiset kannanotot tulivat mahdottomiksi. Yhdistyksen esitelmätilaisuuksista tulikin suljettuja, ja niihin osallistui vain jäseniä sekä muutamia opiskelijoita. Vuodesta 1949 eteenpäin yhdistyksen kokoukset avautuivat jälleen yleisölle. Osin ulko- ja sisäpoliittisista syistä suomalainen historiantutkimus oli muutoksen kourissa, mikä myös vaikutti yhdistyksen toimintaan. Sodan jälkeen esitelmissä pysyteltiin vähemmän arkaluontoisissa aiheissa. Tosin poikkeuksiakin oli, kuten helmikuussa 1948 esitelmöinyt Aimo Saukkonen, jonka esitelmä käsitteli jatkosodan merisotatoimia Itämerellä ja Suomenlahdella. Osaltaan tähän vaikutti se, että vuodesta 1947 lähtien yhdistykseen oli alkanut liittyä silmiinpistävissä määrin sotilaita ja opettajia. Merkille pantavaa oli myös se, että sodan jälkeen kansainväliset teemat vähenivät merkittävästi ja valtaosa esitelmistä käsitteli Suomen historiaa.