Edeltäjiensä lailla hän jatkoi Krimin kaanikunnan perinteisen vihollisen Venäjän vastustamista ja solmi tämänvastaisen liittolaissopimuksen Jagellonien dynastian kanssa 1552 ja aloitti Moskovaan suuntautuneen sotaretken, joka päättyi tappiollisesti Tulassa ja Šivoronjoella käydyissä taisteluissa. Vuonna 1555 hänen sotaretkensä oli kuitenkin voitokas. Hän osallistui myös Astrahanin sotaretkeen 1569 Osmanien valtakunnan kanssa. Tappion jälkeen hän aloitti jälleen oman sotaretkensä Iivana IV Julman hallitsemalle Venäjälle 1571. Voitettuaan venäläisarmeijan taistelussa Oka-joella hän onnistui ajamaan tsaarin pois Moskovasta, joka syttyi palamaan tataarien sitä vallatessa. Onnistuneesta sotaretkestään Devlet sai lisänimen "Taht alğan", "Pääkaupungin Valtaaja". Nöyryytetty tsaari lupaamaan entisen Astrahanin kaanikunnan alueen luovuttamisen kaanille vihollisuuksien välittömäksi lopettamiseksi. Seuraavana vuonna Devletille kävi ilmi, ettei Iivanalla ollut aiettakaan pitää lupaustaan, joten hän kokosi toisen suuren armeijan ja marssi jälleen kohti Moskovaa. Tämä armeija kuitenkin hävisi venäläisille Moskovan eteläpuolella käydyn Molodin taistelun 1572 ja joutui vetäytymään.