Henrik Tudor, der besteg Englands trone som Henrik 7. i 1485 og giftede sig med Elizabeth af York, hvorved rosekrigen endte, var en resolut og effektiv monark, der centraliserede den politiske magt under kronen. Han bestilte det berømte Henry VII's Chapel ved Westminster Abbey og fortsatte den royale skik med at låne penge af byen til sine krige mod franskmændene – og betalte lånene tilbage på udløbsdatoen, hvilket var noget af en nyskabelse. Ellers interesserede han sig ikke meget for at udvikle London. Ikke desto mindre havde Tudor-kongedømmets relative stabilitet langsigtede konsekvenser for byen, der voksede hurtigt i det 16. århundrede, da adelen nu syntes, at magt og rigdom bedst blev opnået ved at konkurrere om gunstbevisninger ved hoffet frem for at bekrige hinanden i provinserne, som de så ofte havde gjort førhen.