El seu mandat al Ministeri d'Exteriors va coincidir amb un període molt crític en les relacions internacionals. Si no fos per la simpatia de la Gran Bretanya de Palmerston, la Monarquia de Juliol hauria estat completament aïllada d'Europa, i aquesta simpatia envers la política agressiva de França a Bèlgica i a la costa mediterrània d'Àfrica hi havia estat en perill d'alienar. La crisi belga havia estat resolta, pel que fa als dos poders, abans que Broglie assumís el càrrec, però l'acció militar i naval concertada per la coerció dels holandesos, que va conduir a l'ocupació francesa d'Anvers, es va dur a terme sota els seus auspicis. La bona sintonia de la qual això n'era el símbol va caracteritzar també les relacions de Broglie i Palmerston durant la crisi de la primera guerra de Muhammad Ali amb la Porta, i en els afers de la península espanyola la seva comuna simpatia amb la llibertat constitucional va propiciar a un acord per a l'acció comuna, el qual va prendre forma en la Quàdruple Aliança entre Gran Bretanya, França, Espanya i Portugal, signada a Londres el 22 d'abril de 1834. Broglie s'havia retirat del ministeri el març anterior i no va tornar al poder fins al març de l'any següent, quan esdevingué cap del gabinet.