Na severu dnešního Rakouska mezi 6. a 10. stoletím převažovalo slovanské obyvatelstvo. Po zániku Velkomoravské říše se oblast postupně germanizovala. Situace se změnila během druhé průmyslové revoluce v druhé polovině 19. století v tehdejším Rakousko-Uhersku, kdy došlo k ekonomické migraci Čechů do Rakouska, především do Lince a Vídně. Právě ve Vídni v roce 1900 žilo přes 1 600 000 lidí, a z toho se přes 100 000 z nich přihlásilo k české národnosti. Reálné odhady však mluví o tom, že ve Vídni na přelomu 19. a 20. století žilo okolo 250 až 300 000 Čechů, čímž byla Vídeň brána jako druhé největší české město. Po první světové válce se desetitisíce Čechů přestěhovaly do nově vzniklého Československa. Přes výborné vztahy mezi Rakouskem a první republikou před nástupem fašismu začala česká menšina upadat. Po nástupu fašismu a anexi Rakouska nacistickým Německem v roce 1938 se situace pro Čechy žijící v Rakousku zhoršila. Byly zakázány české spolky, bylo zastaveno vydávání českých novin a časopisů a byly zavřeny všechny české školy. Po druhé světové válce v roce 1945 do roku 1948 do Československa reemigrovalo na 20 000 lidí. Během studené války do Rakouska emigrovaly tisíce Čechoslováků, přičemž největší vlna nastala v roce 1968 v souvislosti s Invazí vojsk Varšavské smlouvy do Československa. Po Sametové revoluci v roce 1989 přichází každoročně do Rakouska řadově stovky českých občanů především z ekonomických důvodů, čemuž napomáhají dobré česko-rakouské vztahy a členství obou zemí v Evropské unii.