Mariotti va representar el seu país a les Olimpíades d'escacs de 1972, 1974, 1986 i 1988. A l'Olimpíada de Niça de 1974, hi va obtenir un èxit doble. Un percentatge del 73,7% (+12 =4 −3) al primer tauler, li va permetre d'obtenir una medalla de bronze individual (rere Kàrpov i Delgado, empatat amb Torre) i també assegurar-se la seva definitiva norma de Gran Mestre. Com que cap italià abans que ell no havia assolit el títol de GM, va esdevenir una gran celebritat al país quan el títol li va ser atorgat l'any següent. Més o menys en aquella època, la revista "British Chess Magazine" li va posar de renom "The Italian Fury" (la fúria italiana), degut principalment a la seva formidable col·lecció de victòries en torneig, i també pel seu estil de joc tàctic i emprenedor.