Анто́ніу Каета́ну де Со́за (;  — ) — португальський католицький священик-театинець, історик, бібліограф. Один із перших членів Королівської академії історії Португалії. Відомий завдяки ґрунтовним історичним і бібліографічним дослідженням, присвяченим Церкві та Португалії. Народився у Лісабоні. Син Мігела де Сози-Феррейри, уродженця Порту, й Марії Кресбек, португалки голландського походження, родина якої займалася книговиданням у столиці. 1690 року поступив до Лісабонського монастиря святого Каетана. Склав чернечі обітниці (1691). Вивчав філософію, теологію, церковну історію; написав «Лузітанську агіологію» ("Agiologio Lusitano"). Працював під патронатом португальського короля Жуана V, який призначив йому щорічне утримання в 100 тисяч реалів (згодом — 350 тисяч) й видав своїм коштом його основі праці. Створив мережу істориків та секретарів, подібну до наукового інституту, які збирали й упорядковували історичні документи. Розробив перший у Португалії бібліографічний апарат сучасного типу для систематизації джерел. Увійшов до складу перших 50 членів новоствореної Королівської академії історії (1720), займався вивченням історії португальських єпископств Сеути і Танжера (І і ІІ «Збірники документів» академії). Вивчав родовід португальських монархів (з 1723). Видав фундаментальне 13-томне дослідження «Генеалогічна історія португальського королівського дому» (1735—1747), яке доповнив збірками джерел «Свідоцтва» у 6 томах (1739—1748) та індексом (1749). Його робота стала унікальною через втрату багатьох історичних пам'яток і документів внаслідок Лісабонського землетрусу. Завдяки своїй праці отримав нобілітаційні права для своїх небожів. Помер в Лісабоні.