През първия период аристокрацията, водена от егоистични интереси, разграбва земите на короната и води хаотична и безлична външна политика. Чичото на краля Магнус де ла Гарди монополизира регентството, успява да привърши с успех започнатата от предишния крал война (виж Малка северна война, 1655 – 1660) и се обвързва с френския крал Луи XIV, от когото получава субсидии за армията и флота. Възходът на търговията и основаването на университета в Лунд през 1668 г. не могат да прикрият недостига на пари. Регентите се надяват, че няма да вървят срещу шведските интереси заради френските субсидии, но през същата 1668 г. са принудени да се обърнат против Луи, а през 1672 г. отново да приемат съюза му. Накрая в резултат на тази объркана политика шведите влизат във война с Бранденбург и демотивираната им армия претърпява унизителното поражение при Фербелин (юни 1675).