() oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Oskari Vesala ja Eva Loviisa Matintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Aino Aliina Kanniston kanssa. Hän kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli työmiehenä Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 27. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella, muun muassa Kuokkalassa ja etenemiseen Rajajoelle. Vasala palveli sisällissodan jälkeen yhä 5. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 1. komppaniassa. Hänet siirrettiin 27. syyskuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan miinanheittäjäkomppaniaan. Armeijasta hän erosi 15. helmikuuta 1919 ja astui 1. toukokuuta 1919 Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Suoniemen suojeluskuntaan, missä hän palveli 15. lokakuuta 1919 asti, minkä jälkeen hän työskenteli jalkinetyöntekijänä Tampereella. Vesala osallistui talvisotaan koulutusvääpelinä Jalkaväkirykmentti 13:sta. Hänet on haudattiin Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 13. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki.