Lannes, der var søn af fattige forældre, blev soldat ved den franske revolution, deltog i et par felttog, avancerede meget hurtigt, så at han allerede 1795 var general; men ikke desto mindre blev han afskediget. 1796 indtrådte han atter i hæren som simpel soldat, kæmpede i Italien, hvor han snart fik lejlighed til at vise sine glimrende evner, blev knyttet til Napoleon Bonaparte og atter opnåede sin tidligere stilling. Han var med på toget til Ægypten, hvor han avancerede til divisionsgeneral, tog virksom del i begivenhederne 18. Brumaire og fulgte fra nu af Napoleon i samtlige felttog lige til sin død. Han forsøgte sig 1802-03 med held som gesandt i Lissabon og blev kejserlig marskal 1804. I de følgende krige førte han med fremragende tapperhed og dygtighed sit korps og udmærkede sig ganske særligt i slaget ved Austerlitz og slaget ved Jena og senere (1808) i Spanien. I kampen ved Essling og Aspern havde Lannes overkommandoen ved Essling, Masséna ved Aspern. Napoleon måtte trække sig tilbage og gik over på øen Lobau i Donau. Efter at kampen var forbi, blev Lannes såret af en kugle, der knuste hans højre ben. Napoleons berømte læge, Dominique Jean Larrey, amputerede benet, men marskallen døde kort efter af sårfeber.