Som 11årig kom Sølling ind på Søkadetakademiet og havde allerede 1774 tilendebragt sine studier, men da han endnu var for ung og spinkel til at blive officer, besluttede han sig trods manges råd til at gå i koffardifart med det asiatiske Kompagnis skibe; fra 1774 til 1776 gjorde han sit første togt til Ostindien som lærling, tjente sig derefter op i selskabets tjeneste og førte endelig 1790-94 kinafareren "Kastellet Dansborg". Under sine ophold i Norge havde han lagt mærke til de dårlige, åbne både, hvormed lodserne besørgede deres farlige tjeneste, der årlig krævede talrige menneskeliv; han foretog nu en udenlandsrejse for at studere bådebyggeri, kom hjem 1798 med en engelsk lukket lodsbåd, og fik tilladelse til at opholde sig i Norge for at bygge lodsfartøjer af denne type og virke for deres indførelse blandt lodser og fiskere. Med stor udholdenhed og trods megen fordom og modstand gennemførte han i årenes løb denne opgave, kraftig understøttet af kronprinsen, Poul de Løvenørn og Frederik Knuth. Han foretog selv ofte farlige besejlinger med sine fartøjer og havde endelig den tilfredsstillelse at se disse fortrinlige både indført ikke alene i Norge, men også i Danmark, Rusland og Tyskland. Med sin båd "Rosenkrantz" udførte han 1800 en eventyrlig spionering til Anholt for at skaffe oplysninger om den engelske flåde der. 1806 udnævntes han til indrulleringschef og overlods i Frederikshald, men trak sig allerede samme år tilbage for udelukkende at virke for indførelsen af sine både, af hvilke der alene i Norge byggedes 63. I 1808 og de efterfølgende krigsår havde Sølling en kommando over kystforsvaret fra Øster Risør til Christiania. Efter Norges adskillelse rejste han til Danmark og meldte sig til tjeneste. Med sit raske, livfulde væsen imponerede han Frederik 6.; da denne slog på, at han var for gammel til aktiv virksomhed, svarede Sølling ved at vende mølle salen rundt.