Gábor Bethlen se je pridružil uporu čeških stanov proti novemu cesarju Ferdinandu II. Jeseni 1619 je njegova vojska osvojila Gornjo Ogrsko, se združila z vojskama Češke in Moravske ter oblegala Dunaj. Čeprav je bil prisiljen umakniti se, mu je premirje, ki je sledilo, prineslo precejšne koristi. Pod svojim nadzorstvom je obdržal ozemlja, ki jih je osvojil med pohodom; še več, ogrski državni zbor je odstavil Habsburžane in ga 25. avgusta 1620 razglasil za kralja Ogrske. Po porazu Čehov v bitki na Beli gori, 8. novembra 1620 (Bethlenove čete so tja prispele prepozno, da bi preprečile poraz), se je z mirom v Mikulovu (31. decembra 1621) odpovedal kraljevemu naslovu in večini zasedenih ozemelj, pridobil pa je knežje posesti v Šleziji in sedem županij v Gornji Ogrski. Toda po letu 1626 pri ogrskih stanovih Bethlenova politika ni bila več priljubljena; očitali so mu, da si skuša prilastiti preveč oblasti in se zbali za svoje koristi.