Вперше титул графа Бекінгемського був утворений у 1097 р. для Вальтера Жиффара ІІ, чий батько Валтер Жиффар II, сеньйор де Лонгвіль, отримав від Вільгельма Завойовника великі земельні володіння в Бакінгемширі за його участь у нормандському завоюванні Англії. Але вже у 1164 р. рід Жиффарів перервався, а їх титули та володіння повернулись у розпорядження королів Англії. Можливо деякий час титул графа Бекінгема носив Річард де Клер, який зіграв вирішальну роль у підкоренні Ірландії Генріхом ІІ, однак це не встановлено беззаперечно. Наступна креація титулу сталась у 1377 р. Графом Бекінгемським став Томас Вудсток, молодший син англійського короля Едуарда ІІІ. Пізніше (у 1385) він також отримав титул герцога Глостера. За участь у русі лордів-аппелянтів проти Річарда ІІ Томас Вудсток був страчений у 1397 р. Хоча його герцогський титул був конфіскований, титул графа Бекінгемського перейшов до його сина, який помер через два роки не залишивши спадкоємців. Дочка Томаса Вудстока Анна Глостерська у 1398 р. вийшла заміж за Едмунда Стаффорда, 5-го графа Стаффорда. Їх син Гемфрі став видатним полководцем, який прославив себе у битвах Столітньої війни та війни Червоної та Білої троянд і у 1444 р. він отримав титул герцога Бекінгемського.