13. dubna 1632 povolal císař Ferdinand II. Valdštejna opět do funkce náčelníka štábu. Valdštejn provedl kompletní reorganizaci císařské armády a povolal Götze zpět do aktivní služby. 6. listopadu 1632 vedl Götz jízdní divizi v bitvě u Lützenu. V roce 1633 byl povýšen do hodnosti generála. V důsledku Valdštejnovy vraždy byl Götz umístěn pod vedení Matyáše Gallase a záhy se vyznamenal v bitvě u Nördlingenu (1634). V roce 1635 stanul před vojenským soudem pro svoje špatné výkony ve slezském tažení a pro své předchozí spojení s Valdštejnem. Jeho pověst zkušeného a statečného velitele mu ale následujícího roku vynesla ve službách Bavorského kurfiřtství hodnost polního maršála, čímž nahradil Josta Maxmiliána von Bronckhorst-Gronsfeld. Bavoři následně pustošili Hesensko-Kasselsko, aniž by však byli schopni zvrátit patovou situaci z Hesenské války. V lednu 1637 Bavoři posílili císařskou blokádu města Koblenz a pevnosti Ehrenbreistein. Francouzská posádka, která pevnost bránila byla izolována již od srpna 1635. Byly zhaceny dva pokusy o zásobování obránců a 195 přeživších z původních 2 000 nakonec 28. června 1637 kapitulovalo výměnou za volný průchod do svých domovů. V březnu 1637 odešel Götz společně s Melicharem z Hatzfeldu ze severního Německa, nicméně po císařské porážce v bitvě u Rheinfeldenu byl požádán, aby se vypořádal s hrozbou v podobě invaze Bernarda Sasko-Výmarského do Černého lesa.