За часів короля Августа III Веттіна (1733—1763) знову посилилася боротьба магнатських угруповань, які залучали на свою підтримку сусідні держави, насамперед Росію та Пруссію, що втручалися у внутрішні справи Речі Посполитої. За наполяганням імператриці Катерини II у 1764 королем було обрано прихильника реформ Станіслава-Августа Понятовського (1732—1798). Його спроби розпочати реформи викликали спротив магнатів, очолюваних князем К.-С. Радзивіллом, які при підтримці Росії утворили Барську конфедерацію. В умовах зростання боротьби і втручання в неї сусідів за ініціативою Пруссії у 1772 році було здійснено 1-й поділ земель Речі Посполитої між 3-ма монархіями — Пруссією, Австрією і Росією; за ним у Речі Посполитої було забрано Помор'я, Куяви, частину Великопольщі, Малопольщу, Галичину, Східну Білорусь. У 1773—1792 королю і прибічникам реформ вдалося здійснити низку істотних змін, які зміцнили державу. Чотирирічний сейм за ініціативою патріотично налаштованих реформаторів ухвалив Конституцію Речі Посполитої Третього травня 1791, яка запроваджувала конституційну монархію, особисті свободи та рівні права всіх громадян. Консервативні шляхетські кола утворили Торговицьку конфедерацію й закликали на допомогу російську армію. Втручання сусідів призвело до 2-го поділу земель Речі Посполитої, затвердженого сеймом у Гродно: від неї відійшли вся Великопольща, Мазовія, східні землі. Відповіддю на це стало повстання під проводом Тадеуша Косцюшка (1746—1817), в якому взяли участь патріотична шляхта, міщани та частина селян. Російські війська під проводом Олександра Суворова жорстоко придушили повстання, а у 1795 році Росія, Австрія та Пруссія здійснили 3-й поділ Речі Посполитої, після чого вона припинила державне існування.