Армията на Католическата лига побеждава чехите при Била хора (Бялата планина) и потушава въстанието им. Неуспелият чешки крал Фридрих V бяга към родните си имения в Пфалц, последван от католическия военачалник Йохан Церклас Тили. До 1623 г. протестантите са победени и Фердинанд ІІ триумфира като господар на цялата империя. Нов етап на войната започва с намесата на датския крал Кристиан ІV през 1625 г. Този път Фердинанд иска да има собствена армия и наема чешкия авантюрист Албрехт фон Валенщайн. Той и Тили нанасят нови поражения на протестантите (при моста в Десау, при Лутер) и през 1629 г. Кристиан ІV признава поражението си с договора в Любек. Това е моментът, в който Фердинанд би могъл да прекрати репресиите срещу протестантската ерес и да остане неоспорван владетел в империята. Той би могъл дипломатично да продължи контрареформацията и да наложи особен вид абсолютизъм. Вместо това той издава Реституционния едикт и отново разгневява протестантите. Този път на тяхна страна се включва много по-страшен враг – шведският крал Густав ІІ Адолф.