První židovská válka (66–74) a zničení jeruzalémského chrámu znamenala pro vývoj judaismu zásadní změnu. Římská vojska zasadila saducejskému a esénskému hnutí smrtelnou ránu, takže se po zániku chrámové bohoslužby rozhodujícím proudem v palestinském židovství stal farizeismus, z něhož se vyvinul rabínský judaismus. Rabíni se obávali, aby tato rána palestinskému židovstvu nevedla k zapomenutí ústně předávaných tradic v judaismu a začali proto dochovanou tradici sepisovat. Z těchto zápisů postupně vznikla základní díla rabínské literatury – midraše, Mišna (která společně s výkladem – Gemarou tvoří Talmud) a Tosefta. Zkušenost drtivé porážky se navíc promítla i do židovských náboženských konceptů.