Svoji vášeň k běhu znovu rozdmýchal v 15 letech, kdy jej k běhání přivedly výkony domácího běžce Hannese Kolehmainena, o kterém se říkalo, že „přeběhl celé Finsko na mapě světa“ na Letních olympijských hrách 1912. Několik dní po této události si zašel koupit své první běžecké boty. Jeho obvyklé tréninky se v létě skládaly z přespolního běhu, kdežto v zimě se věnoval běhu na lyžích. V roce 1914 se přihlásil do sportovního klubu Turun Urheiluliitto a vyhrál svůj první závod na 3000 m. O dva roky později vylepšil svůj tréninkový program, když jej rozšířil o chůzi, sprintování a kalistheniku (cvičení s vlastní tělesnou vahou). Po celou dobu musel stále finančně zajišťovat svoji rodinu, pro kterou vydělával peníze v nové práci v dílně Ab. H. Ahlberg &amp; Co. Zde pracoval až do svého nastoupení do vojenské služby v dubnu roku 1919 ke kulometné rotě k Porinské brigádě. Během Finské občanské války Paavo zůstával politicky nečinný k dění a spíše se zaměřoval na svoji přípravu na olympijské hry. Po válce se rozhodl, že se nepřipojí k nově vzniklé Finské dělnické sportovní federaci, ale namísto toho napsal dopis jejímu hlavnímu předsedovi, ve kterém kritizoval diskriminaci svých kolegů z řad dělníků a atletů.