За різними версіями, він був убитий («пораненням склом», «від пострілу», «від кинджалу»); або «покінчив з собою» за кумедною "офіційною російською версію", культивованою серед поляків (буцімто «бився о скло та їв розбите скло», буцімто супроводжував ці дії фантазіями про «наступ російських військових» на Польщу). Що було "вигідно" і тим полякам, які не бажали визнавати у історичному минулому своєї малодушності та зрадництва. А особливо було "вигідно" російським окупантам отримати «виправдання» своєї військової агресії, на знак «узаконення» російської загарбницької політики шляхом приниження навіть у спогадах гідності "Тадеуша Рейтана", небезпечного для Росії його кваліфікованою й вчасною юридичною оцінкою історичних подій. Смерть його настала у маєтку «Грушівка» коло замку «Ляховичі» 8 серпня 1780 р.. Але відомо, що він помирав у моральних муках, під час чого встиг отримати католицьку Сповідь. Мета зіпсуття спогадів у пам'яті нащадків зрозуміліша через причинно-наслідковий зв'язок хронології польських повстань та карательні придушення їх російськими військами (наприклад 1794, 1830–1831, 1863 років).