En molts casos, van ser veritables campanyes de neteja ètnica en què pobles considerats potencialment hostils o separatistes eren deportats a zones despoblades i reemplaçats per russos ètnics, a més de ser útil per industrialitzar importants àrees (part del procés de «sovietització»). Els implements o suports per sobreviure sempre eren pocs i de mala qualitat. Molts pobles van ser expulsats per ser sospitosos de col·laborar amb els invasors alemanys.Enormes contingents els van omplir al període 1941-1944, moment en què la qualitat de vida va caure als nivells més baixos. En uns altres, els individus podien ser classificats dins de grups socials (reals o suposats) que eren considerats perillosos i deportats com a colons especials a gulags perquè complissin penes de deu a vint anys, en canvi, els membres de pobles completament deportats eren enviats a perpetuïtat. Les primeres grans deportacions es van donar durant la «descosaquització» de 1920 i durant la repressió dels camperols de Tambov de l'any 1921.