Почетком Зимског рата је совјетска политика била мешовита. С једне стране, Стаљинова влада је у великој мери уништила ингријско-финску културу, али с друге стране, одржавање финско-говорног становништва било је пожељно због легитимности планиране окупације Финске. Неуспех марионетске владе Финске Демократске Републике довела је до тога да је 1941. године званично одлучено да Ингерманландијци нису поуздани, а 1942. године већина Ингерманландијаца који су остали у Ингрији су присилно пресељени у Сибир. Током финске и немачке окупације подручја, Ингерманландијци су евакуисани у Финску. Међутим, после наставка рата, већина ових Ингерманландијаца, који су и даље били совјетски држављани, присилно су враћени у Совјетски Савез и распршени у централној Русији. Међутим, неки Ингерманландијци су искористили прилику да побегну у Шведску, а готово 4.000 је било у могућности да остане у Финској. Ингерманландијци су у великој мери заборављени током председништва Јухо Кусти Пасикивија и Урхо Кеконена.