Усього за три роки (1989—1991), молодий Іванчук буквально ввірвався в шахову еліту, ставши за рейтингом третім шахістом світу. Серед його найбільших успіхів — 2-е місце в Лінаресі (1989, попереду Карпова), 1-2-е у Білі (1989, разом з Полугаєвським), 1-2-е на міжнародному турнірі в Манілі (1990, разом з Гельфандом), ще одна блискуча перемога в Лінаресі 1991 (попереду Каспарова і Карпова), 1-2-е — в Рейк'явіку на Кубку світу (1991, разом з Карповим). У 1990 році він очолив збірну СРСР на Всесвітній олімпіаді в м. Новий Сад і показав прекрасний результат на 1-й дошці (+5, −1, = 4, 70 %), ставши вдруге чемпіоном шахових Олімпіад (вперше в 1988 році).