בשנים 1237–1238 נסיכות ולדימיר נהרסה על ידי המונגולים. בשנת 1243 הוזמן נסיך ולדימיר יארוסלאב וסבולודוביץ' לבאטו והוכר בתור הנסיך הוותיק ביותר של רוסיה. בסוף שנת 1250 נערך מפקד והחל ניצול שיטתי של הנסיכות על ידי המונגולים. עם מות בנו, אלכסנדר נבסקי (1263), ולדימיר חדלה להיות מקום מגוריהם של הדוכסים הגדולים. במהלך המאה ה-13 הוקמו בשטחה נסיכויות עם שושלות משלהן: בלוזרסק, גאליצקו-דמיטרובסקה, גורודצק, קוסטרומה, מוסקבה, פרייאסלבסקו, רוסטוב, סטארודובסקו, סוזדל, טבר, אוגליץ', יוריבסקו, יארוסלאב, (עד 13 נסיכות) במאה ה-14 החלו נסיכי טבר, מוסקבה וניז'ני נובגורוד-סוזדל להיקרא "נסיכים גדולים". למעשה ולדימיר, כללה את העיר ולדימיר עם שטח עצום וקיבלה את הזכות לאסוף מס עבור אורדת הזהב מכל נסיכויות רוסיה בצפון-מזרח. מאז שנת 1331 ולדימיר נשלטה על ידי נסיכות מוסקבה. בשנת 1428 התרחש המיזוג הסופי של נסיכות ולדימיר עם מוסקבה.