След запознанството си с Иван Гьошев, който е преподавател по математика в Софийската търговско-индустриална камара през 1929 година, Любомир Янакиев става член на ВЗРО „Въртоп“. Приема идеите на учителя, включвайки се в радикалното организационно крило. През септември 1931 година преминава българо-сръбската граница при село Стрезимировци, като инсценира бягство от България. След проведено разследване от югославските власти е освободен. Получава югославска лична карта под името Люборча Ристич Станкович. Отива в Белград, като успява да пренесе предоставените му от Асен Николов четири адски машини, три ръчни гранати, пистолет маузер с три пълнителя и кутия с патрони. В югославската столица започва работа в дърводелска работилница. На 29 май 1932 година залага адските машини в близост до административни сгради, за да няма невинни жертви – до сградата на вестник „Политика“, на строеж срещу централната железопътна гара, в купчина пясък в близост до Скупщината, и в близост до Военната академия. Експлодира само адската машина до Скупщината, останалите са обезвредени. Две седмици по-късно Любомир Янакиев се завръща в родното си село, като предварително е информирал другарите си в София, че има нужда от още взривни устройства. Те отново са му доставени от Асен Николов. През август същата година се завръща в Белград, като предварително изпраща адските машини с колет на адреса си там. На 30 септември избухва бомба в Офицерския клуб. През ноември 1932 година се връща в родното си село и преминава на българска територия. След Деветнадесетомайския преврат Любомир Янакиев е арестуван и на 4 юли 1934 е интерниран в изолационен лагер за членове на ВМРО и ВЗРО „Въртоп“ в Ловеч. Освободен е на 6 януари 1935 година.