Jugoslávští komunisté patřili mezi velké podporovatele pražského jara, neboť jej viděli jako možnost realizovat některé vlastní prvky ekonomické reformy z domova i v zahraničí. Sovětský svaz však toto nadšení nesdílel a proto se rozhodl pro nečekanou vojenskou akci. Jugoslávské politické vedení bylo invazí vojsk Varšavské smlouvy do ČSSR zaskočeno. Tito byl během obsazení Prahy a dalších měst v ČSSR na státní návštěvě Rumunska, kde jednal o odporu k invazi s Ceausescem. Jugoslávský vůdce k události řekl, že "kořenem zla se zdá být sovětské vedení". O několik dní později, dne 30. srpna, přišla z Moskvy do Bělehradu protestní nóta, kritizující odstupování od hodnot marxismu-leninismu.