Timp de mai multe secole, regiunile răsăritene și sudice ale teritoriului cunoscut ca „Lithuania proper”, cele care au fost în contact cu Rutenia și Polonia, deși au fost inițial locuite de etnicii lituanieni, au fost treptat rutenizate, polonizate și rusificate, iar teritoriul în care se vorbea limba lituaniană se redus în mod corespunzător. Părțile răsăritene ale Lihtuania propria au suferit pierderi uriașe de populație în timpul „Potopului” (ocuparea teritoriului Uniunii de către suedezi), Marelui Război al Nordului și al ciumei din 1710–1711. Imigrația ulterioară a rutenilor și a polonezilor în aceste teritorii a accelerat procesul de modificare a compoziției etnice a regiunii. A urmat un impuls semnificativ pentru denaționalizarea lituanienilor după ce Lituania a devenit parte a Imperiului Rus și, mai ales, după tipărirea cărților în limba lituaniană cu caractere latine a fost interzisă în 1864. Procesul a continuat în perioada în care regiunea a fost controlată de a Doua Republică Poloneză, când școlile cu predare în limba lituaniană și bibliotecile cu carete lituaniană au fost închise, iar mai târziu, când a fost ocupată de Uniunea Sovietică, când în regiune nu a funcționat nicio școală în lituaniană.