Ať byl vliv těchto pozdně antických i raně středověkých církevních osobností jakýkoli, středověká legenda se rozvíjí počátkem 12. století, kdy indický biskup navštěvuje konstantinopolského patriarchu a indický patriarcha v Římě papeže Kalixta II. (úřadujícího v letech 1119–1124). Tyto návštěvy vyslanců Církve křesťanů svatého Tomáše však nemohou být potvrzeny, neboť údaje o nich podle všeho pocházejí z nepřímých zpráv. Později německý kronikář Ota z Freisingu ve svém díle "Chronicon" z roku 1145 uvádí, že se rok předtím setkal z džabalským biskupem Hugem ze Sýrie na dvoře papeže Evžena III. ve Viterbu. Hugo byl vyslancem knížete Raimonda z Poitiers, který v Evropě po pádu Edessy hledal pomoc proti muslimské hrozbě, a koncil proto svolal druhou křížovou výpravu. Hugo Otovi v přítomnosti papeže řekl, že nestoriánský křesťan Jan, který byl zároveň knězem i králem, „před mnoha lety“ znovu ve velké bitvě dobyl město Ekbatana od bratra vládců Médů a Peršanů. Poté měl Jan stočit své tažení na Jeruzalém a osvobodit tak Svatou zemi. Jeho postup však měl být zastaven vodami řeky Tigris, a tak byl přinucen vrátit se do své země. Jeho pohádkové bohatství bylo symbolizováno smaragdovým žezlem a jeho svatost pocházela přímo od Tří králů.