כחבר הפרלמנט של הולנד היה אופוזיציונר נמרץ. אף על פי שדחה את המדיניות האולטרה-מונטניסטית (מתן דגש לסמכותיו של האפיפיור), תמך בברית של הקתולים הקיצוניים עם המפלגה הליברלית שסללה את הדרך למהפכה של 1830. באוגוסט 1830 הוא עדיין סבר כי האיחוד בין בית אוראניה-נסאו לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה הוא חיוני, אך השקפה זו השתנתה לאחר שאייש מספר תפקידים בממשלה הזמנית והפך לנשיא הקונגרס, דבר שהניע אותו לקדם את בחירתו של לאופולד הראשון למלך הבלגים והיה חבר במשלחת שנשלחה ללונדון לבשר לנסיך על היבחרו לתפקיד.