Vigtige hverv betroedes ham efterhånden: 1807 blev han bankkommissær ved Kurantbanken; 1808 overdroges det ham at forestå udfærdigelsen af skatkammerbeviser (forordning af 8. april 1808) til et beløb af hen ved 32 million rigsdaler; efter forordning af 23. juni 1809 om overordentlig inddragelse af kurantsedler ledede han tegningen af lån og modtog alt det forarbejdede guld og sølv, som indsendtes; han foranledigede forordningen af 15. maj 1810 om tilsyn med private forsørgelses- og understøttelseskasser og blev medlem af den nedsatte kongelige tilsynskomité; 1812 var han medlem af en kommission, som havde det hverv at understøtte byggende i København med lån af statskassen; samme år udnævntes han til sekretær ved den såkaldte store finanskommission samt assessor i Finanskollegiet. På denne tid var statens penge- og finansvæsen bragt i den yderste forvirring; flådens tab, krigen, kontinentalspærringen, opbringelsen af vor handelsflåde, standsningen af alt produktivt erhverv havde i forening tæret lige så meget på rigets som på de privates kræfter, og der var uforstandig søgt tilflugt i en stadig voksende udstedelse af papirspenge, hvis værdi under voldsomme svingninger sank dag for dag. Der måtte gribes til heroiske midler for at standse denne nedgliden i afgrunden.