Vid slutet av 1400-talet var England ett relativt litet kungadöme i den europeiska periferin. De stora militära segrarna mot de franska kungarna i hundraårskriget låg i det förflutna; endast den mindre enklaven vid Calais återstod som en påminnelse om de engelska kungarnas franska besittningar. Rosornas krig, ett utdraget inbördeskrig mellan släkterna York och Lancaster var nyligen avslutat och den segrande Henrik VII hade etablerat huset Tudor, den nya engelska kungadynastin. Henrik V:s omfattande upprustning av den engelska flottan hade dock inte tagits upp av någon av hans efterföljare och mellan 1422 och 1509 byggdes endast sex krigsskepp av den engelska kronan. Flottor som tillhörde enskilda adelsmän eller andra grupperingar var ofta större, mer välutrustade och effektivare än de som tillhörde den kungliga centralmakten. Den allians som slöts mellan Bretagne och Frankrike genom giftermålet mellan Karl VIII och Anna av Bretagne 1491 ställde också England inför en strategiskt svår situation på landets södra flank, som hotade ett flertal viktiga handelsrutter. Trots detta lyckades Henrik under sin regeringstid upprätthålla en lång fred samt en liten, men slagkraftig kunglig flotta.