Първият министър приема, че основна заплаха за Франция е династията на Хабсбургите с двата си клона в Австрия и Испания. Конфликтът между френските крале и Хабсбургите датира още от края на ХV в., когато се повдига въпросът за Бургундското наследство. После той се ожесточава по времето на Франсоа І (1515 – 1547) и Анри ІІ (1547 – 1559). Тогава Франция, въпреки някои успехи, е в отбранителна позиция. Тя се съюзява както с протестантите, така и с мюсюлманите. В началото на ХVІІ в. Хабсбургите са във възход и опитват да си върнат влиянието чрез контрареформацията. Така започва Тридесетгодишната война (1618 – 1648), в която Франция от самото начало е активен участник. През 1625 г. Ришельо полага големи усилия да попречи на испанците да изпратят армия в северна Европа. Той блокира прохода Валтелин (по река Ада) и обсажда пристанището Генуа, където трябва да акостират испанските кораби. През 1627 г., когато френският херцог дьо Невер наследява Мантуа, а Хабсбургите се възпротивяват, Ришельо се заплита във Войната за мантуанското наследство. Испанците окупират Мантуа, докато французите завземат крепостите Казале и Пинероло. Ришельо продължава с дипломация и на райхстага през 1631 г. успява да принуди императора да върне Мантуа на Невер. Пинероло (отвъд Алпите) остава във френска власт и осигурява френското присъствие в Италия чак до 1696 г.