В това време обаче Тили нарежда на пехотата си да напредне срещу саксонците и успява да ги разбие. Изглежда, че ще спечели победа подобна на тази при Бялата планина (1620), но не е предвидил твърдостта на шведските сили. Докато Густав Адолф прегрупира войниците си, за да удържат натиска, Банер достига чак до тила на имперците, слага ръка на оръдията им и открива стрелба в гръб. Така, поставени между два огъня, те се превръщат в лесна мишена и хиляди загиват. Почти 80 % от войниците на Тили намират смъртта си при Брайтенфелд, той самият едва се измъква ранен, а и никой от помощниците му не остава без рана. Само за един ден ситуацията в Германия се преобръща. Рухва митът за непобедимата имперска армия, тя прекратява и чисто физически съществуването си. Каузата на Фердинанд ІІ изглежда поставена под въпрос и той се обръща към единствения, който може да го спаси – Валенщайн. Чехът обаче поставя тежки условия, за да се върне на бойното поле – иска пълна свобода на действие, да назначава всичките си офицери, да води сам преговори и да сключва договори от името на императора. Приемайки тези искания Фердинанд на практика отстъпва контрола над войната. Друго обстоятелство му дава повече надежди – Максимилиан Баварски и Католическата лига също му остават верни, въпреки че Франция се опитва да ги откъсне.