Družbeni nemiri, ki so izbruhnili v Neaplju so vodili k sklicanju kongresov Opavi (november 1820) in v Ljubljani (januar - maj 1821), na katerih so se dogovorili za posredovanje avstrijskih čet. Te so površinsko hitro umirile položaj, tako kot tudi malo kasneje v Piemontu, niso pa prispevale k priljubljenosti avstrijske oblasti v Italiji. Kongres v Veroni (jeseni 1822) je bil posvečen revolucionarnim gibanjem v Španiji in njenih kolonijah, ukvarjal pa se je tudi že z grškim vprašanjem. Osvobodilni boj grškega naroda je požel v nemškem javnem mnenju veliko navdušenega občudovanja. Podpreti sta ga želeli tudi Anglija in Rusija, Metternich pa se je bal ruskega vpliva na Balkanu in se ni hotel vmešavati v "legitimno" gospostvo turškega sultana. Toda nasprotna stran je bila bolj aktivna in močnejša. Leta 1827 je prišlo do intervencije angleško-francoskega ladjevja in ruske armade. Londonski kongres je leta 1830 potrdil grško samostojnost.