Hmeljnicki si je zagotovil podporo Krimskih tatarov in naslednji mesec (maj 1648) skupaj z njimi (15.000 Kozakov in 40.000 Tatarov) pri Koršunu še enkrat premagal Poljake (8.000 mož). V tem kritičnem trenutku je umrl kralj, ki je bil za Kozake nekakšna moralna avtoriteta. Pomislekov sedaj ni bilo več. Upornikom so se pridružili že dolgo nezadovoljni ukrajinski kmetje, meščani ter celo pravoslavna duhovščina in malo in srednje plemstvo. Tako veliki množici magnati, ki so dotlej dušili kmečke upore s svojimi vojskami, niso bili kos. Vstaja, za katero se je sprva mislilo, da je le ena od mnogih, je bila dejansko uvod v vojaški in politični razkroj poljske države, kateremu je bil priča Vladislavov naslednik, njegov mlajši polbrat Ivan II. Kazimir.