Začátek roku 1947 byl ovšem především spojen s prvním poválečným mistrovstvím světa. Když se jeho pořádání kvůli absenci Kanady vzdala Velká Británie, dostali od LIHG příležitost funkcionáři v čele s Josefem Loosem z Prahy. Ti se rozhodli roli hostitelů přijmout a okamžitě měli jasno i v tom, kdo by měl domácí tým vést. Buckna se k reprezentaci vrátil až na tři oficiální mezistátní zápasy před začátkem mistrovství světa. Přesto neváhal okamžitě v sestavě provádět změny, při nichž se řídil tím, co byli hokejisté schopni předvést a nikoli tím, kdo mu koho doporučoval. Širší kádr tvořilo 26 hráčů, ale nominováno pro mistrovství světa mohlo být pouze 15 hokejistů. Posledním vyřazeným hráčem byl Oldřich Zábrodský, který se nezdál Bucknovi ještě natolik vyspělým hokejistou, aby mužstvo byť nechtěně nepoškodil. Buckna se kvůli tomu dostal do sporu se starším bratrem vyřazeného obránce Vladimírem, který byl ovšem rychle zažehnán.