Многи учитељи у Сабхи су били Египћани, а по први пут, Гадафи је имао пун приступ панарапским новинама и радијским емисијама, од којих је најзначајнија била "Глас Арапа" са сједиштем у Каиру. Одрастајући, Гадафи је био свједок значајних догађаја у арапском свијету, укључујући Арапско-израелски рат 1948, државни удар у Египту 1952, Суецку кризу 1956. и краткотрајну Уједињену Арапску Републику (УАР) која је постојала од 1958. до 1961. године. Гадафи се дивио политичким промјенама спроведеним у Арапској Републици Египат за вријеме његовог јунака, предсједника Гамала Абдела Насера. Насер се залагао за арапски национализам; одбацивање западног колонијализма, неоколонијализма и ционизма; и прелазак са капитализма на социјализам. На Гадафија је утицала Насерова књига "Филозофија револуције", у којој је истакнуто како започети државни удар. Један од Гадафијевих египатских учитеља, Махмуд Ефај, наводно је био наклоњен политичким идејама будућег вође и савјетовао га да би за успјешну револуцију била потребна подршка војске.