Názory na to zda a v jakém rozsahu Miantonomo plánoval povstání vůči kolonistům se různí. Z jistých indicií je však možno usuzovat, že mohl existovat rozsáhlý plán panindiánské vzpoury. V letech 1642–1644 došlo prakticky ve všech atlantických koloniích všech koloniálních evropských států ke konfliktu s Indiány, či alespoň konflikt hrozil. V roce 1643 byli Nizozemci tak vystrašeni zvěstmi o indiánském útoku, že sami preventivně napadli Indiány z kmenového svazu Wapingerů a dokonce požádali o pomoc Angličany z Connecticutu. Došlo k velmi krvavé válce, která trvala dva roky a stála obě strany mnoho stovek mrtvých (Kieftova válka). V Marylandu došlo také k šarvátkám mezi katolickými Angličany a Susquehannoky (Minquas). Dokonce i malá švédská kolonie v zálivu Delaware (Nové Švédsko) se ocitla v nebezpečí a odehrálo se zde několik potyček iniciovaných místními Delawary (Lenapové). Na jihu pak musela v roce 1644 nejstarší anglická kolonie Virginie čelit velkému útoku kmenového svazu Powhatanů, při němž zemřelo přibližně 600 kolonistů (Anglo-powhatanské války). Je otázkou, jak velkou roli hrál v těchto útocích Miantonomův apel na společný postup vůči Evropanům. Zdá se pravděpodobné, že ke všem těmto indiánským kmenům se část jeho poselství donesla a oni pak začali jednat na vlastní pěst. V Nové Anglii se jeho plány částečně uskutečnily až v roce 1675, kdy proti Angličanům povstalo množství kmenů během tzv. války krále Filipa. V ní bojoval a zemřel jeho syn Canonchet. Není bez zajímavosti, že největší podíl na jeho smrti měli bojovníci Mohegánů a Pequotů, kteří ho zajali.