У 2004 році тривалі переговори щодо майбутнього статусу Косово, соціально-політичних проблем та націоналістичних настроїв призвели до косовських заворушень . Організовані та стихійні акти насильства та збитків з боку косовських албанців були спрямовані на власність сербів, їх церков та ромів, в результаті чого частина загиблих та багато переміщених осіб. Міжнародно-правові прецеденти, засновані на територіальному суверенітеті, що переважає самовизначення, були відкинуті у випадку Косово, коли частини міжнародного співтовариства визнали декларацію незалежности Косова (2008) . Це було зведено до побоювань, що якщо цього не зробити, це призведе до того, що албанський націоналізм, можливо, ускладнить ситуацію та погіршить ситуацію для міжнародної спільноти в Косово. Албанський націоналізм розглядається на Балканах як подальший розвиток подій у Косово, що викликало занепокоєння щодо явища націоналізму та породило страх у сербів, хорватів, македонців, румунів та болгар. Завершення війни в Косово призвело до появи відгалужених партизанських груп та політичних організацій ОАК, які продовжували різні жорстокі змагання. У долині Прешево "Визвольна армія Прешево, Медвежа та Буяновац" (UÇPMB) боролася із сербськими силами (1999—2001), намагаючись об'єднати територію з сусіднім Косово, конфлікт закінчився мирними переговорами та більшими правами албанців у Сербії. У північних районах Республіки Македонія "Армія національного визволення" (НОА) воювала проти македонських сил (2001 р.), Конфлікт закінчився мирними переговорами та підписанням "Охридської угоди про" надання більших албанських прав у Македонії.