Наприкінці 1647 року звів особисті порахунки з державцем Бориничів Адамом Жечицьким, напавши на його маєток з своїми слугами, підданими, 200-а вибраними драгунами. А. Жечицького було вбито, його діти тривалий час мали процеси з А. Цетнером. 1649 року брав участь на чолі панцерної хоругви в обороні Збаража, 1651 року в Берестецькій битві. 5 липня 1651 року, після смерті Адама Героніма Казановського (він загинув у перший день битви), став галицьким каштеляном. 1653 року був призначений одним з комісарів для визначення шкоди маєтностям князя Дмитра Юрія Вишневецького під час облоги Збаража. Брав участь у битвах під Жванцем (1653), 1654-го, взимку 1655 років, був одним з небагатьох польських військовиків, чиї підрозділи (керував полком) не покидали поле бою. Під час Потопу був у Ланьцуті біля короля Яна II. 1658 року був покараний баніцією за напад з князем Димитром Юрієм Вишневецьким на його брата, князя Домініка Константина Вишневецького (після примирення отримав ґлейт короля як наслідок примирення з потерпілим).