Narodil sa v Bratislave, kde vyštudoval gymnázium. Študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde po ukončení štúdia v roku 1950 začal pracovať ako asistent na Katedre občianskeho práva. Patril k žiakom významného profesora Štefana Lubyho. V roku 1952 už bol odborným asistentom a v roku 1956 sa stal tzv. zástupcom docenta. O dva roky neskôr skončil vedeckú ašpirantúru a získal titul kandidát vied (CSc.). V roku 1959 habilitoval na docenta v odbore občianske a rodinné právo. Od roku 1963 pôsobil ako vedúci Katedry občianskeho a rodinného práva. O rok neskôr sa stal dokonca dekanom Právnickej fakulty Univerzity Komenského. Na tejto pozícii zotrval dva roky. V roku 1966 bol vymenovaný za profesora. V roku 1969 sa stal prorektorom Univerzity Komenského v Bratislave. V tomto roku však odmietol zmeny, ktoré nastali po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska a taktiež následnú normalizáciu. Z tohto dôvodu nemohol až do roku 1989 vykonávať žiadne akademické funkcie a 12 rokov vôbec publikovať. Postupne prichádzal o všetky získané funkcie. Ako radový vysokoškolský pedagóg začal vyučovať taktiež aj na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Po Nežnej revolúcii mohol po čase znova slobodne pracovať. Postupne obmedzoval rozsah svojej činnosti na právnických fakultách. Patril medzi prvých podporovateľov Verejnosti proti násiliu. V roku 1991 získal titul Doktor vied (DrSc.). V januári 1990 sa stal predsedom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Túto funkciu vykonával do 31. januára 1996 .