Den 15 på eftermiddagen slingrade sig rader av vagnar och gående från Wien ut mot Hietzing, och långt före kl. 18 var alla platser fyllda i den vackra, relief- och stuckaturprydda salongen. Publiken trängde på så häftigt, att biljettluckans personal inte hann kontrollera inpassagen. Man kastade in pengar genom luckan och gick in, och när luckan stängdes gick publiken in utan att betala. Publiken kom i sådana mängder till Café Dommayer (den rymde ca 600 personer) att ingen kunde dansa på de överfyllda dansgolven. Strauss inledde programmet med ouvertyren till Aubers opera "Den stumma från Portici". Med denna öppning signalerade Strauss att han var av revolutionärt sinnelag. Ingen annan opera har haft större politisk laddning. 1830 hade just den operan blivit startskottet för Belgiens frigörelse från Nederländerna. Som andra nummer framfördes en av Strauss arrangerad cavatina ur Giacomo Meyerbeers opera "Robert le Diable". Först som tredje nummer kom hans egen vals "Gunstwerber", varpå följde polkan "Herzenslust", kadriljen "Debut-Quadrille" och sist valsen "Sinngedichte". Valsen erhöll stor uppmärksamhet från befolkningen och den fick tas om 19 gånger. Faderns årsgamla vals "Loreley-Rheinklänge" spelades antingen sist eller möjligen efter aftonens andra ouvertyr, som kom från den alldeles nyuppförda Auberoperan "Sirenen". Ett annat färskt operainslag var ouvertyren till sånglustspelet "Sommernachtstraum" (efter Shakespeares drama) av den 25-årige Franz von Suppé. Att Strauss den yngre valde att spela ett av faderns verk uppfattades av publiken som en hyllning från den unge debutanten till den berömde fadern. Den gesten gjorde stort intryck på de närvarande.