ב-1930, לאחר התפטרותו של שארפ נכנס קינגסלי מרטין לתפקיד העורך, תפקיד אותו מילא במשך שלושים שנה. בין 1931–1964 נקרא העיתון "New Statesman and Nation", לאחר מיזוגו עם "The Nation and Athenaeum", שעורכו היה הכלכלן ג'ון מיינרד קיינס. בין מלחמות העולם ביטא העיתון גישה פציפיסטית ואנטי-פשיזטית. עורך העיתון, מרטין, ביקר בברית המועצות וכתב ספר אוהד למשטר יוסיף סטלין, "Low's Russian Sketchbook". קיינס, עמיתו למערכת העיתון, ביקר אותו קשות על הצגת תמונת עולם ורודה מדי ולא ביקורתית מספיק כלפי הקומוניזם. ב-1934 קיים כתב העיתון, ה. ג'. וולס, ראיון עם סטלין, שהוגדר על ידי ג'ורג' ברנרד שו כ"לא מכבד" (disrespectful). גישתו של ולס כלפי הקומוניזם הגדירה במידה רבה את קווי המתאר של השמאל הבריטי הליברלי-דמוקרטי. עם זאת, הקו שהנהיג העורך מרטין נותר פרו-סובייטי ופרו-סטליניסטי. הוא סירב לפרסם את רשימותיו של ג'ורג' אורוול ממלחמת האזרחים בספרד שביקרו את המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה הסטליניסטית. רשימותיו ראו לבסוף אור בספר מחווה לקטלוניה. כן סירב מרטין לכך שייכתב בעיתונו מאמר ביקורת על ספרו של לאון טרוצקי מ-1937 "המהפכה שנבגדה". רק לאחר פרסום הסכם ריבנטרופ–מולוטוב והפלישה הסובייטית לפינלנד התמתן הטון הפרו-סטליניסטי ובעיתון החלה להופיע ביקורת על ברית המועצות של סטלין.