Nezávislé galerie a výstavní prostory v době normalizace (1970–1989) sehrály významnou roli při udržení kontinuity výtvarné kultury v době, kdy normalizační režim na dvacet let uzavřel oficiální výstavní galerie pro velkou skupinu výtvarníků, které pro jejich občanské postoje k srpnové okupaci roku 1968 nebo pro povahu jejich výtvarného díla, hájícího osobní svobodu a nezávislost, považoval za své nepřátele. Zčásti se tak opakovala situace z přelomu 50. a 60. let, kdy ateliéry a alternativní výstavní prostory byly jedinými místy kde bylo možno vystavit nové umění.