Na konci 60. let se slovenští komunisté zásadním způsobem podíleli na pokusu o liberalizaci režimu, který je znám jako pražské jaro. Do čela KSČ se roku 1968 postavil Slovák Alexander Dubček. Po rozdrcení těchto snah sovětskou vojenskou invazí se slovenským reformním komunistům podařilo alespoň prosadit federalizaci Československa. Od 1. ledna 1969 tak byla na základě ústavního zákona o československé federaci ustavena Slovenská socialistická republika (SSR), která spolu s Českou socialistickou republikou (ČSR) tvořila Československou socialistickou republiku (ČSSR). Vedení KSČ se chopil Slovák Gustáv Husák, v roce 1975 se pak stal prvním Slovákem v úřadě československého prezidenta. Byl také ústřední postavou tzv. normalizace, tedy návratu režimu do mantinelů vyžadovaných sovětskými okupanty. Normalizace na Slovensku měla nicméně mírnější průběh. Opoziční hnutí bylo na Slovensku především katolické, k představitelům patřil například Ján Čarnogurský. První velkou akcí, kterou se opozici podařilo uspořádat, byla tzv. svíčková demonstrace 25. března 1988.