Ако се узме у обзир његова прошлост, није изненађујуће што су друге партијске вође биле сумњичаве по питању Беријиних мотива по овом питању. Хрушчов се противио савезу између Берије и Маљенкова, али у почетку није био у позицији да се сукоби са њима. У ову позицију је дошао у јуну 1953, када су избиле демонстрације против комунистичког режима у Источном Берлину (види Раднички устанак 1953. у Источној Немачкој). Ово је убедило Молотова, Маљенкова, и Николаја Булгањина да је Беријина политика опасна, и да дестабилизује совјетску моћ. У данима након догађаја у Источној Немачкој, Хрушчов је убедио остале лидере да подрже партијски "пуч" против Берије, чији је главни савезник, Маљенков, брзо одлучио да га напусти.