Ak pred 19. storočím bol považovaný frontálny útok, ktorý skončil katastrofou akosi zo svojej vlastnej prirodzenosti, za výnimku, od 19. storočia je to naopak a úspešné použitie frontálneho útoku je teraz považované za malý zázrak, ktorý sa nezaobíde bez špecifických podmienok. Popri výnimočných úspešných akciách (bitka pri Isandlwane) sa tu objavujú prvé debakle (bitka pri Gettysburgu) signalizujúce koniec frontálneho útoku ako jednoduchej všeobecne použiteľnej metódy. Definitívny koniec tejto taktiky ohlásila Prvá svetová vojna a masové rozšírenie guľometov. Napriek tomu sa objavila aj na bojiskách druhej svetovej vojny, kde ju Červená armáda používala ako hlavnú taktiku v zimnej vojne a relatívne často sa objavovala aj vo bojoch na východnom fronte. Ani Sovietsky zväz si však nemohol dovoliť obrovské straty, ktoré prinášala, a prestala sa (až na niektoré výnimočné operácie) používať.