Do roku 1922 se finská společnost dokázala stabilizovat jak po první světové válce, tak hlavně po krátké občanské válce. Prezident Ståhlberg omilostnil mnoho Finů, co se účastnili války na straně rudých a sama sociálně demokratická strana se vrátila k demokratickým principům. Tolerovala menšinové pravicové vlády, přes které se jí dařilo prosazovat sociální reformy. Na druhé straně komunisté, kteří neemigrovali po válce do sovětského Ruska nebo byli omilostněni prezidentem, usoudili, že v ilegalitě mají malé šance na prosazení svých cílů a založili novou stranu, tzv. Socialistická strana práce. Po vstupu strany do Kominterny ale zasedání strany přerušila policie a mnoho předáků opět zamířilo do vězení. Před volbami odmítl parlament schválit tzv. Varšavskou smlouvu, ve které se Polsko, Lotyšsko, Estonsko a Finsko zavazovalo podpořit členy v případě války. Mnoho poslanců zpochybňovalo účinnost smlouvy v případě sovětského útoku.