Учествовао је као добровољац у Црногорско-турском рату 1876 — 1878. године. Био је један од истакнутијих бораца у бици на Вучјем долу 1876. По завршетку рата именован је за потпоручника, а потом је као ордонанс официра и командир књажеве гарде боравио на Цетињу. Унапређен је у чин перјаничког командира, а касније је именован за команданта Бјелопавлићке бригаде указом кнеза Николе. Године 1911. постао је командант Друге дивизије црногорске војске. Ратни савјет га је 1912. године именовао за команданта Зетског одреда, али је кнез Никола поништио ову одлуку и на то мјесто поставио свог сина. Погинуо је под недовољно разјашњеним околностима, првих дана по објави рата Турској на фронту према Скадру.