En stor del av diskussionen om äldreomsorgen under 1990-talet har handlat om problem med avbrott i vårdkedjor , brister i informationsöverföring mellan huvudmännen , brister i de medicinska insatserna , framför allt beträffande läkarinsatserna samt tveksamhet om det alltid är den enskildes bästa som avgör beslut om var och hur ett omfattande omvårdnadsbehov bäst tillgodoses m.m. Dessutom medför det delade ansvaret för rehabilitering , hjälpmedel och hemsjukvården fortsatta samordningsproblem .