Nära och kontinuerlig kontakt med familj och föräldrar måste därmed ses som ytterst centralt i arbetet med utsatta barn , och borde få mer uppmärksamhet både i forskning och i styrdokument ( t.ex. Killén 1999 , Sandberg & Vuorinen 2007 , Drugli 2008 , Tallberg Broman 2009 , Hagström 2010 ) .