Presumtionsregeln utgjorde ett undantag från principen om ersättning enligt marknadsvärdet och innebar att en ökning av någon betydelse av en fastighets marknadsvärde som hade uppkommit under en viss tid före ansökan om expropriation ( tio år före ansökan , dock högst 15 år före det att talan väcks vid domstol ) skulle räknas in i löseskillingen för fastigheten enbart om det blev utrett att ökningen berodde på något annat än förväntningar om ändring av markens tillåtna användningssätt ( dåvarande 4 kap. 3 § expropriationslagen ) .