Det var således med tillämpning av denna rättspraxis , och med beaktande av de utmärkande egenskaperna hos förmånerna enligt den tyska vårdförsäkringen – vilken bl.a. gav en enskild en rätt till ekonomiskt stöd för kostnader som uppstod för vård som utfördes i hemmet av tredje man – som domstolen i punkt 25 i domen i målet Molenaar fastställde att nämnda förmåner skulle ses som förmåner vid sjukdom i den mening som avses i artikel 4.1 a i förordning 1408/71 och , i punkt 36 i samma dom , som en kontantförmån enligt sjukförsäkringen i den mening som avses i artikel 19.1 b i samma förordning .