Domstolen anmärkte särskilt att en arbetstagare som först har utnyttjat sin rätt till fri rörlighet och sedan har återvänt till ursprungsmedlemsstaten , och som , när han ansöker om en förmån , klart har visat sin avsikt att stanna kvar i ursprungsmedlemsstaten , där hans närmaste familj är bosatt , även om han är villig att i förekommande fall gå med på att ibland resa till andra medlemsstater som en del i en framtida anställning , inte kan anses sakna bosättning i den mening som avses i artikel 10a av den enda anledningen att hans bosättning i ursprungsmedlemsstaten är för kort .