att den rådande situationen innehöll starka skäl att skriva av LVM-anmälan/-utredningen ( scen ) , att de insatser valdes som förväntades vara till störst tillfällig nytta för den hopplösa klienten ( aktör ) , att LVM-aktualiseringen i sig förändrade ärendets förutsättningar och styrde valet av insats ( handling ) , att LVM sågs som ett sätt att nå ett annat behandlingsmål ( medel ) samt att ansökan om tvångsvård gjordes för att andra alternativ saknades ( mål ) .