I riksdagsskrivelsen framhölls att ” lagbestämmelser som dels kraftigt främjade anläggandet av verkliga slägtnamn och dels gåve vid handen hvilka enskilda ett en gång antaget slägtnamn borde tillhöra och under hvilka betingelser andra borde anses uteslutna från rätt att antaga eller bära detta namn , likasom ock de former , hvilka för rätt att byta om slägt- eller efternamn borde iakttagas , skulle tjena till att bringa reda och ordning i flera samfundslifvets förhållanden , jemte det sålunda slägtens ideela rätt till sitt namn blefve sedd till godo ” .