Dock framhölls – med hänvisning till den praxis som hade utvecklats i Danmark och som innebar att nya namn med exempelvis engelsk , tysk eller turkisk språkton i allt större utsträckning hade godkänts – att den omständigheten att ett namn står i strid med danskt språkbruk inte bör vara avgörande för bedömningen om namnet har en sådan karaktär att det försvårar kommunikationen med och om namnbäraren .