Då utvecklas föreställningen av å ena sidan konstnären som den himlastormande skönanden , nästan helt utan kontakt med det jordiska , och å andra sidan ingenjören som petimätertypen som inte har någon fantasi alls , utan bara hämtar sina riktlinjer från fysiken eller kemin och som utnyttjar kunskapen därifrån med samma obeﬁntliga skaparkraft som låt oss säga en bokhållare .