I fallet med de s.k. forskningsstiftelserna , som redogjorts för i kapitel 4 , ansågs gränsen mellan generell och icke-generell lagstiftning överskriden i och med att de åsyftade skattesubjekten – som inte nämndes vid namn i lagtexten – ändå var klart individualiserade och det av motiven även framgick att regleringen avsåg sju bestämda stiftelser .