Den kritik som riktas mot institutionerna handlar framförallt om brister i utrednings- och dokumentationsarbetet , otydlighet i behandlingsplaneringen ( “ vem som gör vad ” ) , att institutionerna inte tar in socialtjänsten i behandlingsplaneringen i tillräckligt hög grad och inte utnyttjar socialsekreterarnas kunskaper och kännedom om klienten fullt ut samt brister i samplaneringen av det som skall ske efter tiden på LVM-institutionen .