UniversalCEFR/merlin_cs huggingface dataset:
CEFR level: B1

Tvrzeni „v nouzi poznáš přítele" je stáre jak svět a slyšime je velmi často. Je to oblibene přislovi moje babičky. Podle mého názoru je také pravdive a překonala jsem se o tom několikrat za život. Vzhledem k tomu, že hned po maturitě jsem se odstěhovala do jiného města, mam velmi často problem s bydlenim. Sice už jsem si zvykla na časte stěhovaní a ma to také svoje kladné stranky, je to velmi otravujici. Občas se také stavalo, že musela jsem se odstěhovat ze dne na den a pravě v takové situaci jsem poznala opravdového přitele. Pamatuji si takovou udalost, ktera měla misto před rokem v mém pronajatem bytě. Ráno přišel majitel a oznamil mi, že celem baraku je havarie a měla bych se odstěhovat, protože elektřina nebude funkční nejbližši 3 měsice. Pravě v tom okamžiku mi pomohla Káťa, kamaradka ze školy, ktera mi nabidla, že mužu u ni zůstat až si něco najdu. Mužu řict, že svoji nabidkou mi doslova zachranila život.
Teď mam už kde bydlet a s Káťou jsme nejlepši kamaradky. Doufam, že jednou bud-ambiguous- moct ji za vše poděkovat.
CEFR level: B1

Bez práce nejsou koláče... Co znamená pro mne ten výraz? Především, chtěla bych úplně souhlasít s tímto českém příslovím. Určitě, že pro kládný výsledek z něčeho máme hodně pracovat a snažit se dosáhnout tohoto všem sebou. Ale je to možné, že někdo řekne mi, že není to tak, že je to názor malého dítěte, které vůbec se nevýznává v životě. Jistě, že ten člověk začně mluvit o použivání kontaktů atd. Jak můžu na to odpovědět? Ano, máte pravdu, nevyloučuji to. Ale přestože jsem mladá holka, už mám nějakou zkušenost a můžu dokázat svůj názor příklady z historie. Ať prvním důkazem bude příklad z mého životu. Když v Rusku jsem studovala na gymnáziu, tak jsem řešila, že chci být v řadě nejlepších žáků. Protože mým cílem bylo získání výborných znalostí, které planovala jsem použivat v mém životě. Pak jsem to prostě udělala. A už na konci svého studia jsem dostala dárek - stříbrný médajl... Jiném příkladem je programátor Bill Gates. Na začatku on byl jen chudým studentem. Ale díky své obrovské práceschopnosti a nádání on dosáhl velkého úspěchu. Poprvé on neměl žádné užitečné kontakty. Použe díky sobě on je dnes jedním z nejbohatších lidí ve světě. Pro to on především pracoval!  
Co bych ještě mohla říct? Myslím si, že už všechno jsem napsala a zkusila vysvětlit...
CEFR level: B2

Co je to práce? Podle různých kriterií můžeme najít několik definic tohohle slova. Pro některé lidi je to způsob života, způsob získavání peněz. Pro jiné práce je jako zajímavá cesta, ve které poznáváme mnoho nového a zvědavého. Pro ostatní práce je způsobem "najít sebe", najít svůj smysl života, najít odpověď na základní otázku: proč existuju, co musím dělat, jaký je účel mého života. Někteří se pomocí práce chtějí realizovat - tvořit, kreslit, diskutovat, a podle toho i hledají své zaměstnání. Podle posledního výzkumu bylo zjištěno, že většina lidí hledá své zaměstnání podle svých zájmů; to znamená, že otázka placení není na prvním místě moderního světa, ale určitě i ne na posledním! Lidé se bojí, že vůbec nenajdou práci... a když takhle, to co dále? Každý člověk od svého dětství rozumí tomu, že peníze jsou něčím vážným, důležitým, zatímco málo kdo může najít odpověd na otázku "co to jsou peníze" z vědeckého ekonomického hlediska. Našim dětem pořád říkáme, že se musí učit, jinak nebudou mít šanci na lepší práci, tj. na lepší život. Je to paradox, ale "peníze řídí život". My si nemůžeme uvědomit jakou vážnou roli hrají bankovky a mince: díky bankovkám a mincím existuje "ekonomický koloběh", který je pro nás tak nezbytný, jak i přírodní koloběh. Jeden znamý myslitel řekl, že "člověk je nejdokonalejším výrobkem" své doby, protože může pracovat, hledat, myslit, analyzovat (ta funkce, která nás liší od ostatních živočichů) a kontrolovat svůj život, své pŘaní. Jenom nemůže najít klíč ke štěstí. Ale je to snadno: jak by člověk neříkal, že "peníze nestojí za nic", důležitějiší je duše, ale nikdy člověk nedosáhne štěstí bez peněz, a peněz bez práce. Z tohohle sleduje že práce je základem naše existence. Bez práce by byl všude nepořádek (chaos)!
CEFR level: B2

Už od doby, když lidé jsou malé, a nezabyvají se o tom složitém systému ve společnosti, a o tom, jak fungují -ambiguous-, ještě od té doby většina budoucích malířů, profesorů, atd, začiná rozumět mnohým moudrým věcím a pravidlům, o -unreadable- pravidla použivat.
Napřiklad, věta "Bez práce nejsou koláče". Ja myslím, že neexistuje takový jazyk, ve kterém by věta s podobným smyslem nevyskytovala. Podle mého názoru, je to nejdůležitější, a, možná, i hlavní pravda v životě. Jednoduchý příklad – první své kroky děláme, první slova řikáme – jenom díky tomu, že pořad se to snažíme udělat, taky pracujeme, cvičíme, bez toho by nam nic nevyšlo. I ve škole, i na univerzitě, až do konce svého života, vždycky víme: abychom mohli něco dostat, něčeho dosáhnout, musíme pracovat. Jak fyzicky, tak intelektuálně.
Ta práce v každém smyslu toho slova - fyzická a moralní není jenom podminkou našého vlastního úspěchu. Celý život, všechny procesy a jevy kolem nás, a dokonce i my v současné podobě – to všechno je výsledkem jenom práce: práce buňek, molekul, a takových malých organismů, kterých vůbec netušíme. Já myslím, že líde pochopili už dávno, (dosáhnouti) že práce není jenom prostředkém pro dosážeení cílů, a hraje větší rolu. A proto, aby mohli vysvětlit to pravidlo života dětem, vymysleli různé národy takové jednoduché věty.
CEFR level: B2

Přece všechny ví že bez práce nejsou koláče. Bez práce nedostaneš penize. A penize v dnešnim světe jsou moc duležite. Jsou všude. Manželství se rozpadají, když dochazejí penize. Politika je cela v penizich. Zbrojení, valky, ničení přirody, to vše má jedíny důvod - penize. Člověk je schopen i zabit pro penize. 
Když budeš prácovát, a dobře vydělovat, budeš moci poznat svět. Uvidět jak je krasna naše planéta. Ale najít dobrou praci, tohle je druhy krok. Prvním krokem je něco vystudová, dostat diplom a pak už najít praci která by byla zajimava, a měla by bobry plát. Protože v dnešním světe musime dávat hodně penez za byt, pojištění, potraviny u kterych ceny pořad stoupají nahoru, a dal a dal a dal. 
Člověk přece musí cely život pracovat, ještě od detství. Na začatku školka, tam pracuješ nad sebou, jaky budeš. Potom škola, ti domaci ukoly, pak vysova škola, pak zaměstnaní. A v zamestnaní musíš vydělovat na sve staři a na sve děti. Ale musíš všechno rozetřidit aby mít čas na odpočinek, aby nestravit cely život v praci a potom si vzpomenout že jsi nic neviděl. Ve staři už neda cestovat tak jako v mladi.
Ja bych chtěla vystudovat Karlovu univerzitu, dostat diplom, a určitě budu nejákym tlumočníkem. A myslim si že na život s cestovaním, s krasnymi zažitky to stači.
Určitě budu mít své koláče.
CEFR level: B2

Dnešní doba je  hodně uspěchaná, proto lidi si těžko budují kvalitní přatelství. Přátelství se dá vytvořit ve škole, na spoločenských akcích, na pracovišti, se sousedmi. Myslím si, že v dnešní době lidi říkají často polopravdy, nebo úplné lži. Jsou víc uzavření. Otevřenost se ve mnoha případech nevyplácí často je zneužívaná. Tahle doba přinesla konzumní život. Lidi nepřemýšlejí nad morálním hodnotami. Lidi se uzavřeli na malý okruh lidí ve své rodině, kde mají zázemí a důvěru. Ve mnoha případech se mi stalo, že sem si myslela, že mám pravou kamarátku na, kterú se můžu opřít,  například, když jsem byla v nemocnici a ona se celou dobu mého pobytu, který jsem byla hospitalizovaná na chirurgii ani jednou neozvala. Byla jsem z toho smutná a sklamaná. Potěšilo mně, když mně navštívili mojí nejbližší. O přátelství se dá říkat vždy jen tehdy, když obě strany dávají lásku, pozornost, porozumnění a úctu. Ne když jen jedna strana dáva a druhá bere. V pravém přátelství musí být radost pro osobu, který dáva z lásky pomocnou ruku osobě, která prožívá bídu, strach, nemoc nebo finnační krizi. Člověk by mal být víc vnímavý a pozorný vůči lidem kolem. Někdy stačí úsměv, skoro, nebo pohlazení aby člověk cítil lásku. Je to velké štěstí, když má člověk dar přátelství. Je velkým vzorem pro děti, mladé lidí a pro společnost. Někdy jsou takovýdle lidi společnosti k smíchu. Málo lidí věří v dobro a přátelství. Mám pocit, že prátelství se bere, už za něco nadpřirozenýho.
CEFR level: B2

Přátelé je jedna z nejdůležitějších věcí v životě každého člověka. Mají stejnou důležitost jako rodina. Když máte štěsti, přátelé se radují s Vámi, když máte smůlu - podporují Vás.
Jsem si jistá, že skoro v každém jazyce existuje takové přísloví: v nouzi poznáš přítele. Já osobně naprosto souhlasím s tím. Nenahodou existuje přesně takové přísloví, ne naopak. Vždyť přísloví je lidová moudrost, výsledek zkušenosti. Je nepochybné, že jen komplikované životní události můžou ukázat jaký je člověk a děláte-li správně, když ho počítáte za svého přítele.
Co se týká mého vlastního života, tak bych chtěla uvést příklad. Když jsem studovala na univerzitě vážně jsem onemocněla. Lidé které jsem počítala za kamarády, začali se vzdalovat. To byl velký šok pro mě. Kromě toho jsem nemohla říct o nemoci rodičům, protože se mi nechtělo je zatěžovat. Potřebovala jsem podporu od kamarády, ale nedostala jsem ani dobré slovo. Vždyť když nemáš žádné problémy, jsi úspěšný člověk, lidé se s tebou budou stýkat. Ale co se stane, když budeš mít smůlu? To je otázka. Ale naštěstí jedna kamarádka přijela do města, ve kterém jsem studovala, uviděla mě a zůstala na celý měsíc. Pomáhala mi a kontrolovala můj životní stav. Řečeno bez zveličování jen díky ní dosud žiji. Přestože jsem zažila špatnou událost, jsem vděčná. že jsem měla takovou zkušenost. Protože tato situace pomohla pochopit, kdo je můj opravdový kamarád a odstranila nepotřebné lidi z mého života.
CEFR level: C1

V dnešní době je opravdu těžké, najít skutečného přítele. Všichni jenom někam pospíchame, ženeme se do práce, domů a pak zase do práce a zase honem domů. Nebylo by někdy lepší chviličku zůstat stát a rozhlédnout se kolem sebe? Mění se vůbec lidi kolem nás? Máme přítele, na kterého se můžeme s každým problémem obrátit? A když potřebuje přítel s něčím pomoct, jsem mu k dispozici?
Už je to pár let naspět, co jsem si myslela, že mám hodně přátel kolem sebe. Vždy jsme společně chodili do kostela, zpívat, na procházky. Pravidelně jsme jezdili v létě k moři a v zimě na hory. Ale to všechno se jednou změnilo. Spadla jsem z kola a skončila v nemocnici. Z obrovské party přátel ani jeden nepřišel za mnou, ani do nemocnice, ani domů. Kdyby alespoň zvedli telefon... Asi tak po měsíci se u nás u dveří objevil můj spolužák ze školy. Myslela jsem si o něm, že je namyšlený, ale nebyla to pravda. Hezky jsme si popovídali a domluvili se, že k nám ještě někdy přijde. Moc jsem se těšila.
Někdy si člověk myslí, že když bude přátelům pomáhat, bude jim naslouchat, tak se mu to jednou vrátí, ale ne vždy je to pravda. Můj spolužák byl opravdu příkladem toho, že v nouzi poznáš přítele. Moc bych si přála, aby každý z nás poznal dobré přátele.
CEFR level: B2

Síla přátelství je jednou z nejdůležitějších v životě člověka. Tak mnoho lidí každý den vidíš kolem sebe, jak poznat, kdo je dobrým kamarádem a kdo nestojí za důvěru. Od dětství mě učili, že bych měla pomáhat každému, kdo mou pomoc potřebuje, ale teď vidím, že ne každý v nouzi pomůže mne, možná, že jen ti lidé, kterých nazývám kamarádi.
Přijela jsem do Prahy začátkem září a byla jsem jistá, že budeme komunikovat s mými starými přátely skoro každý den. Tak mi oni řekli, slibili. Pak jsem si všímla, že se každý den mění na týden, měsíc... Mám tadý nový život, o kterém píšu v dopisech domů, o kterém ráda mluvím, ale s kým? Nyní se od velkého množství "kamarádů" oddělila malá čast těch lidí, kterých mám opravdu ráda. Co teď myslím o přátelství? Skutečný kamarád nebo kamarádka pomůžou vždycky a budou podporovat i když ty tuto podporu neprosíš. V tom je ta hlavní síla a ten fakt, že já mám přátele, mi pomáhá žít a být šťastná.
Nemusíme hledat v každém člověke kamárada a v životě situaci, která nám ukaže skutečnost vztahů mezi lidmi. Osud je takový, že se kamarádi nachazí sami a nesmíme si všímat těch, kdo neopravdal naše náděje Nedávno jsem dostala dopis od své nejlepší kamarádky. Píše, že ji chybím, a planuje přijet na návštěvu do Prahy. Tak se už těším!
CEFR level: B2

V nouzi poznáš přítele - toto přísloví každý člověk zná velmi dobře. Ale jak často lidé analyzují svých známých?
Každý psycholog vám dokaže vysvětlit, že člověk má několik skupin lidí, se kterými komunikuje různými způsoby a v různých situacích. Obvykle člověk dělí lidí na tří skupiny V nejbližší skupině jsou rodiče a dobří kamarádi, s kterými přátelství trvá už několik let. Ve střední skupině jsou přátelé a známi, s kterými člověk má něco společného (například studium, práce, koníčky) a s kterými člověk baví o některých vlastních problémech. Ke třetí skupině patří známí, s kterými člověk nechci bavit o svém životu. Často se tak stává, že člověk dovolí známým vstoupit do své nejbližší skupiny. Hned brzy začinají problémy, protože člověk věří tomu novému známému a mluví s ním o svém vlastním životu. Tuto novou informaci nový známý může použit ve svých cílech, které nejsou vždy dobré. A když člověk bude mít nějaký problém, ten nový známý mu vůbec nepomůze. A proto je velmi důležité hodnotit dobré přátelství. Vždycky se člověk musí stárat o své nejblížší kamarády, aby mu pomohli při neštěsti, protože jak se říká v Rusku, starý přítel je lepší, než dva noví.
Problém je v tom, aby poznat dobrého přítele do té doby, když se něco stáne.
CEFR level: B1

Mýslím, že každý člověk to ví už ze školky. Během našeho života tato věc jenom se potvrzuje. Každý krát naše cíly se zvyšuje i každý krát musím udělat víc, abychom je dosahli.
Nemůžu s touto mýšlenkou nesouhlasit, protože všechi známi lidi, buď v literatuře, kině a hudbě, nebo v politice, vědě a architektuře dosahli velkého úspěchu díky své pracovitosti a trpělivosti. Je to : T. Masaryk, M. Forman, B. Smetana, Kundera, Menděleev, Puškin, Mozart, Bach, Picaso, Ejfel a můžu pokračovat dál a dál, protože ten seznám je nekonečný.
Vím, že nikdo nedá mně chleb nebo tričko zdárma, nikdo nevozme mě na univerzitu bez zkoušek a na práce bez dobrých výsledku. Tomu mě naučili moji milí rodiče, a proto už pochopila slovu "práce" už z dětstí. Mám svou velkou zkušenost. Studuju v České republice díky stipendiu, který jsem výhrala v Moldavské republice. Ale jen já vím, jak jsem ho dostala. Mnoho let jsem musela studovat a hodně pracovat nad svou seberealizací. Kdy mi bylo šest let chodila jsem do školy, do hudební školy a do choreografické školy. Začala jsem pracovat od dvanácti let a v šestnáct jsem byla manažerkou skupiny žen ve firmě firma X. Byla jsem prezidentkou lycea, ve kterém jsem studovala a vím, kolik musíš udělat a organizovat, aby se něco nového a zajímavého proběhlo.
"Bez práce nejsou koláče". je moto mého života. Mýslím, že stejné moto života můžou mít lidi, kteří rádi pracovat a rozumějí, že aby naši sny byly realizovány, musím hodně pracovat.
CEFR level: B2

V každé době bylo nutné pracovat. Ale vždycky existovali lidé, kteří se třeba nechtěli zučastnit žádné práci a stěžovali se na svůj chudý život. K tomu existuje uvedené přísloví, smyslem kterého je nutnost práci v případě, že člověk chce žít dobře.
Samozřejmě, že s těmto tvrzením nemůžu nesouhlasit. Podle mě, jednotlivý člověk vždycky má jenom to, co si zasloužil.
Například, jedna moje kamarádka je studentkou, ale už více než rok pracuje v jedné brigadě. Ona vždycky počítá peníze, které vydělává, a má všechno, co by potřebovala ke svému studentskému životu. Je úspěšná jenom díky tomu, že pořádně pracuje. Naopak, jeden můj známý pořád nechce ani pracovat, ani studovat, zajímá se jenom o bavení. V souvislosti s tím nemá peníze na klub, anebo na nějakou cestu a ptá se na ně rodičů. Někdy může i něco ukrást. Samozřejmě, že není šťastný, a je to tak kvůli tomu, že je příliš líný a nechce nijak pracovat.
Uvedené příklady podtvrzují pravdivost tohoto přísloví. Nejen dnes, ale vždycky bylo a bude nutné vědět cenu práci a majetku. Nic se nedostává zadarmo, a proto šťastný pouze ten, kdo zvítězil nad svou leností a ví, že "bez práce nejsou koláče."
CEFR level: B1

V nouzi poznáš přítele.
Kdo to je ten "nejlepší kamarád"? Všichni známe, že člověk nemůže mít spoustu přátel. Obyčejně máme jednoho nejblížšího člověka, který je uz Vámi vyzkoušen. Ríká se v takovém případě: "Poznal jsem ho v nouzi". Myslím, že to vůbec neznamená, že prostě spolu něco studujete, někde pracujete nebo se občas bavíte. Jde o to, že Vám někdy ve skutečnosti vážně pomohl: půjčil peníze, abyste zaplatil nezbytné léčení, pomohl Vám, když jste nebyl zaměstnaný a neměl ani na kus chleba, atd. Určitě, Vy si teď nepamatujete žádného "diskotečního" přítele vedle sebe. Takoví přátelé se ihned ztratí, jakmile budete mít nějaké problémy, a naopak, objeví se, jakmile Vám všechno dobře dopadne. Dávejte pozor na vaše okolí a najděte si opravdu nejhodnějšího kamaráda!
CEFR level: A2

Ta žena je Kateřina Svobodová. Sidí v knihovňe. Kateřina je s Česká a bydlí v Praze. Je hezká, mladá a je jí 35 let. Vystudovala ekonomiku a pracuji v bance. Kouka  venku a mysli o počasí. Kateřina radá čte detektivy.
Ma psa Honzika. Radá hodi s nim na  prohazku do parku.
CEFR level: A2

Ta žena na obrázku se jmenuje Eva Svobodová. Je profesorka z Německa a učí něměčtínu na Karlové Univerzitě v Praze. je jí třicet - šest let. Vystudovala v Berlině, kde taky bydlela. Teď žije v České Republice se svém manželem, ale nemají děté. Dneska sedí už dvě hodiny v knihovně univerzity a myslí o své rodině v Německu. Ve volném času ráda čte romantické romány a jde na procházku po starém městě se svém psem. Pes jmenuje se Rex.
CEFR level: A2

Ta žena je učitelka a se jmenuje Eva Svobodová. Teď je v bytu maminky. Ona je z Slovenska, z Bratislavy. Ona je 45 let a je chytrá a veselá. Vystudovala angličtinu a němčinu a teď pracuje jako učitela. Ma manžel a tří děti, jedneho kluga a dvě holky. Ten klug se jmenuje Martin a holky se jmenujou Eva a Julie. Myslí na Slovensko. Má ráda romantické knihy. chodí ráda na procházku do lesa. Nemá psa.
CEFR level: B2

Všude dobře, doma nejlépe.
Jsem Ukrajinka a v České republice budlím 6 let. Mám tady rodinu - manžela a dvé děti. Po škole jsem šla studovát do Ruska zdravotnickou školu. Byla to moje první zkušenost s cizím jazýkem, lidmí, okolím. Také jsem navštívila několikrát Polsko, Rumunsko, Německo, Slovensko. Bezesporu - cestování je zajímavá věc. Přesto vždy se ráda vrácim domů. Náš domov, rodinu, kamarádi vždy u nás vytváří jakesí pouto. Zdá se, že i ty stromy doma máme vyšší, třešně sladší, květiny voní více  a hvězdy září více. Pobyt v cizíně nám dáva nové ználosti, informace, zkušenosti. Domu vždy najdeme duševní klid, zázemí, lásku mátky. Domu jezdim jednou za rok. Kromě toho, často pišu přibuzným dopisy, telefonuji. Svůj druhý domov jsem našla v České republice. Poznávam jinou kulturu, mentalitu, zvyky. Když mi je nejhůř, vzpomínám si na slov Jana Wericha: Když nejde o život - jde o hovno".
Co mi nejvíce chybí? Asi ta mateřčina. „Čistá, krásná, svatá řeč mateřská. Zahřevná jako samo slunce a jako jaro i léto plodná a živná. Melo by se jí vlastně řikát „druhá mátka". Když nás ta první opustí, sklacená nebo když opustime ji a vyjdeme do světa, ta druha jde s nami až do konce, a sprovází nás až k hrobu. Poukazuje  nam na to, co sprosté a nehodné a připomíná nás k tomu, co jemného, mílého a šlechetného. Zahřívá naše srdce, řídí náš cit, vede náš rozum". Souhlasím se slovy Jana Nerudy. Zaroveň si myslím, že mám jedinečnou možnost mlůvit česky, číst dětem české pohádky a pilovIat,  pilovIat, pilovat.
CEFR level: B1

Škola - základ života?
Myslím, že vzdělání je pro každého z nás velmi důležité. Především to se týká vyuku cizích jazyku. Například můj tatínek ještě když jsem byl mládý, říkal, že, jestli znáš hodně jazyků, můžeš se domluvit o čemkoliv s kýmkoliv a kdykoliv. To je pravda. Když jsem poprvé příjel do Prahy, nemohl mluvit ani slovo česky. Ale měl jsem velké štěstí, že jsem mohl také mluvít anglicky. 
Ale co třeba, když jsem se rozhodnu jet někam do Španělska nebo do Itálie? Tak jsem už rozhodl, že příští rok začnu studovat španělštinu.
Dnes, bohužel málokdo z mládých lidí může si uvědomit jakou velkou roli pro ně hraje vzdělání. Například, hodně z nich vůbec nezajímá, ani cizí jazyky ani technické vědy. Myslím si, že to je velká hloupost, protože člověk ma vždycky nějaké starostí a také se bývá, že má těch starostí tolík, že vůbec nemá čas ani na to, aby se mohl učit. Tohle už jsem také pochopil. A proto se snážím víc studovat teď. Bohudík mám takovou možnost.  Moc jsem rad, že příjel do Prahy a teď studuju češtinu v takovém jazykovém středísku. 
Mám tady už hodně kamarádů, ale nejen ruských, ale i českých. Spolu s nimi chodím na procházky,  nebo do kina, mluvím  na nejaké zajímavé téma.
CEFR level: B2

ŠKOLA - ZÁKLAD ŽIVOTA?
Zaujal mě otazník na konci věty. Žeby to někdo zpochybňoval? Mezi základní životné pilíře škola určitě patří. Je pro každého důležitá. Druhá strana je kvalita výučby a vzdělání, kvalita pedagogů, kvalita celého školskeho systému. Když se zamyslím, v mém životě byli asi dva pedagogové, který se mi dostali do paměti, a na které nikdy nezapomenu. Čož je málo!
Nedávno se mi dostali do rukou spisy J. A. Komenského, jeho výchovný odkaz, staré vydání. Žasla jsem nad jeho názory, jako by to psal pro dnešní dobu. Byl pokrokový, odvážný, srozumitelný, jasný a konkrétný. Souhlasím s jeho praktickými metodikami, se spojením, s přírodou a hlavně praktickým využitim vědomostí a dovedností. Dostala jsem chuť přestudovat „Velkou didaktiku" a další skvosty jeho práce. Snad to zvládnu.
A člověk se v podstatě vzdělává pořád. Když má zajímavou práci a správné lidi kolem sebe, tak to jde přirozeně. Určitě, že systém školy, který byl, když jsem chodila do školy již je pro dnešní 21. století zastaralý. Proto je velmi důležitá technická dovednost dnešních dětí a pedagogů. Jsem zastánce přirozenosti a praktičnosti ve výchově a vzdělávání. Když dítě  skončí školu, aby vědělo řešit náročné životné problémy, vzájemné vztahy partnerské i kolegiální, aby se vědělo rozhodnout, někdy i nesprávně. Škola je důležitá i pro 21. století, jen je potřeba ji správně „uchopit" a natrafit na dobré pedagogy.
CEFR level: B1

VŠUDE DOBŘE, DOMA NEJLÉPE.
S myšlenkou všude doma, doma nejlépe jsem úplně ztotožnena. Myslím si, že každý člověk, (dítě, žena, muž) když mají tam odkud pochází rodinné zázemí, je jim tam dobře, tak se určite rádi vracejí domů.
Ráda bych Vám vypravila  co se dělo, když jsme já, manžel a náš šestiletý syn, byli na dovolené v Chorvatsku. Z vlastní zkušeností vím, že na dovolenou k moři, se těší každý. Naplánovali jsme si dovlenou na dva týdny a  šli jsme tam vlastním autem, protože jsme usůdili, že nechceme být na nikom závislý a program si tam uděláme sami. Když jsme dorazili, počasí bylo překrásné a vydřelo,  i na cestu zpátky. Ubytovali jsme se v malém obytnem domů, kde jsme bydleli s paní, která nám to přenajala na 2 týdni. Když přijelo na začátku k placení, řekla jsem manželovi, ať zaplatí jenom jeden týden, protože ješte nevíme jaké budé počasí, atď....
Manžel souhlasil, a já když si na to teď spomínám, tak  jme udělali dobře.
Začátek dovolenky probíhal úplne normálne. Prvý, co jsme udělali bylo, že jsme se šli vykoupat do moře. Syn ješte neuměl plavat a tak měl kolo. Moc se nám to líbilo. Každý den jsme měli stejný, manžel se opaloval, pak se hrál se synem ve vode, pak byla přecházka, pak najíst a na „barák." Bylo to ze začátku zábavný, ale  po týdnu opalování a nic nerobění, jsme se všichni tři zhodli, že dovolené stačilo, a  jedeme domů. Byli jsme krásně opálení, krásne odpočinutí, a taky už i znuděni. Bavili jsme se  o tom,  že jsme měli zvít na dovolenou někoho z rodiny, hlavně  s dětma. Na dovolené jsme pořád chodili celá rodina, sestřy s manželmi a dětmi.  Musím přiznat, že jsme se nenudili a syn měl o zábavu postarané. Možná jsem  nenapsala ten nejvodnejší příběh, ale celá rodina jsme usůdili, že doma je nejlépe a tak jsme se vrátili domů. Neříkam, že to byla špatná dovolená , nebo zě si s manželem nemáme co říct, ale po dobu kdy pracujeme, se s rodinou nepotkáváme cašto, a proto jsme to řešili společnou dovolenou. Když se nás ptali, jaká byla dovolená tak jsme se pochválili, že byla hezká ale dlouha.
Nakonec jsme udělali dobře, že jsme šli domů a týden, který nám zůstal volnej, jsme se sešli s rodinou, s dětmi  doma a bylo to moc hezké a příjemné.
To byl můj příběh z dovolené, na keré jsme zjistili  že všude je dobře a v Chorvatsku taky, ale doma je nejlépe.
CEFR level: B2

Škola - základ života
Nemůžu si představit bytí v 21. století bez vzdělávání. Je to stejné jako říct, že nepotřebujeme elektřinu. I kdybychom chtěli někam utéct a obránit se proti informacím, nebyli bychom schopni najít nějakou divokou jeskýně...
Nějaký spisovatel zmínil, že se člověk musí naučit, aby se stál člověkem. Poznátky jsou nejvyšší lidské hodnoty; je to právě to, co náš liší od ostátních zvířat. Od malinka se jedinec naučí číst, psát , naučí se sdělit své emoce, pocity, získat informace a uplatnit je ve zkúšenostím.
Škola je vlastně to  místo, kde člověk začíná svou odyseu ve světě ználostí. Učí se tu první sociální styky, společenské normy, učí se dodržovat pravidla, kter-ambiguous- platí v daném sociokulturním prostředí. Setká se tady poprvé ve svém životě se sociálními zodpovědnostmi, dozví se o věcích jako jsou, například, sociální postoje, pozice, role. S určítou mírou licenci bych řekla, že škola dává nejen  inteligenci v pojetí ználostí , ale také zkúšeností. Ona vlastně vytvoří identitu v člověka, pomůže mu si hledat svou cestu v životě. Je to mylně, když se říká, že ve škole si zvyšuješ jenom svůj IQ...
Současná škola se zaměřuje intenzivně na etické, zábludné otázky, jako jsou drogy, pohlavní problémy, hledání nových hodnot v aktuálním světe, který se stále změní. Škola je také první krok do života, do zaměstnání.
CEFR level: B1

Ráda cestuju, ráda poznám nové zemy, nové lide, novou kulturu. A když cestuju, citím se dobře, i ve země, která není vůbec podobná moje země. Už jsem cestovala do Ghany (v Africe) a neměla jsem žádný problem. Lidi byli na mě moc hodný. Mně pomohli když jsem potrebovala pomoct.
Ale když se vratím domu, citim se lepší. Všechno a všichny znám nám. Vím jak mám mluvit a být. Mám tam kamarady a rodinu. A to je jasně že budou tam pořad pro mě.
Taky mám rada být doma, když můžu vymyslet na přiští cestu, nebo se podívat na fotky a se vzpomínat jak byla poslední cesta.
Ve cizí země, musím pořad dát pozor na jak mluvím, jak se obleknu, atd. To není velký problem, ale doma můžu mluvit a se obleknout jak obvikle. Ve cizí země musím taky dat pozor na co jím, abych nebyla nemocná. Doma, moje rodiče vaří co rada jím, protože mě nevidí hodně a chtějí abych měla radost.
Myslím že, kdybych zustala doma a necestovala, nebylo by tolik dobrý doma. Pamatuju si když  jsem byla malá a  musila jsem uklízet, umýt nadobi, atd. Teď moje rodiče jsou tolik sťastný mě vídět, že nepoprosí na níc.
CEFR level: B2

Škola - základ života. V této frázi je podle mne krásně zachycena problematická protipólovost vzdělávaní v současné době (a snad v každé době). Pravdivost v obsahu, a obávám se, že i pravdivost ve formě, jelikož jde o formu fráze. Není nic lehčího, než postavit školu, tj. vzdělávání, na frázovitém memorování faktů.  Proto se to tak často i dělá. Ale v čem se pak ukáže nedostatečnost, ba přímo nebezpečí takovéhoto přístupu, je eventuální pocit nesmyslnosti vzdělávání. Protože dnes je k memorování již tolik encykopedií, že  tento pocit nesmyslnosti se stal skutečnou a nefalšovanou nesmyslností. Vůbec, zdá se mi, že nebezpečí tkví již v samotném označení: škola -symbol- vzdělávání. Jedině funkční mi totiž přijde pojem „samovzdělávání". Tohle je pro mne již spíše ten skutečný základ života, a školy  toto samovzdělávání mají podporovat - to je podle mne funkce školy. Základy našich životů si musí každý z nás postavit sám, ale může si nechat pomoct. Takové školy, které chtějí pomáhat, a ne vyrábět otitulované pajáce, jenom takové školy si zaslouží toto označení. Samotné vzdělávání (= samovzdělávání) je už věcí studentů, a to stejně v 21. stolet jako v každém jiném.
Pozn.: Uznávám, že takhle nekompromisně  to lze  uplatnit jenom na nejvyšších stupních vzdělávání. Ale i ty nižší stupně by měly mít tento konečný cíl na zřeteli, brát jej v potaz  a vysvětlit, že nějaké to memorování nutné přece jenom je - ale že to není memorávní pro memorování.
CEFR level: B1

Škola - základ života?
vzdělaní dneska odehrava važnou rolí. Dobá, kdy člověk převažne pracovál fyzicky, uz davno se skončila i teď kazdy člověk už od dětství musí se zamýslet, co chce dělat v zívotě a jake vědy k tomu potřebuje. Jeho cestá se začina ve škole, kde se ucí cist a psát a taky jinym věcim. Škola má velky vliv na budoucnost človeka. Tám musi se naučít  zakladům, a ůkol učitelu je probudit v ditěti chuť k nauce a taky pomoc mu najít své talenty a vyvijet je. Myslím, ze ve škole nemužeme nutít děti, aby svadli učebnice i školní program; musíme ukazát jím svět kolem jí a vzbudít dětskou zvědavost. Zbytek  dítě uděla samo, učitel muze jenom zadávat směr a davat novou informace. Nasledujicim stupnem v nauce je vysoka škola snaží se připravit studenta k samostatné prací v vybraném oboru. Tu jsou dvě  možností každa ma svoje plusy a minusy. Prvni je učít studenta převážně v ramcíh eho oboru. A druha - dát spoustu mozností pokračovat v nejakem směru ktery si student sam vybere z mnoha jinych. Ja myslím že druhí spusob je lepši protože pomáha najit talenty člověka i davá šance  ji realizovát. Člověk ktery ma idea a taky ví jak  je realizovat stáva se tvurcem ktery děla svět lepšim. Ku přikladu nepotebujeme 10 inžiněru, ktery jsou schopní postavít stejny most. Potřebujeme nove idea i novych lidí, ktery je přinesou. A ta neni mozne bez vzdelání v většině pripadů Ale vdělaní pro vzdělaní nema smysl. Když človek traví čas na vysoke škole jenom pro to aby pák napsal Phd, MudR. nebo Ing na dvěřích - to stejne nemá cenu. Protože stava se stejnum jako človek bez dyplomu. Jsou stejní  tym spůsobem že vědí něco ale vicse ůcít nechce a jéh vyvoj  se skoncil na maturitním plesu. Tak či jínak studovát musíme  aby najít své misto v moderním životě ale, každy můsi se zamyslet co  to pro něho znaména a jak to použije.
CEFR level: B2

Vzdělání jako základní pilíř pro člověka bylo vždycky velmí důležité. Nejenom v současné době, ale i v minulosti. Rozdíl mezí minulostí a současností je v tom, že současná situace, co se manuální práce týče, hodně změnila kvůli počítačům a automatizí pracovních procesů se člověk musí stále učit nové věci. Kvůli tomu školy hrají velmi důležitou roli.
Na druhé straně myslím, že toto teoretické vzdělání nestačí. V němčině máme jeden výraz: „Škola života". To znamená, že praktická část života je tak důležitá jak ta teoretická část života.
Chtěl bych Vám dát jeden příklad: Ve škole se učí cizí jazyky, ale problém je v tom, že toto vyučování je spíš teoretické. Po několika letech této vyučování člověk myslí, že může mluvit cizím jazykem s lidmi v cizíně. Velmi často se ten jazyk na místě v cizíně odlišuje od jazyka, která byla naučená ve škole. To může být velký šok a frustrující zkušenost. Tato žkušenost je část praktického života a podle mého názoru člověk není na to připravený. Takový je život.
Teoretické vzděláni a praktická zkušenost mají stejnou důležitost. Doufám, že se v budoucnosti  obě věci naučí.
CEFR level: B2

Myslím, že  v poslední  půlky století jse změnila význam škol pro člověka. Záleží při tom ale hodně na tom, v  jakém oboru člověk později ch-unreadable-e pracovat. Mohu to zdůraznit mím osobním příkladem: Mám vlastní firmu, se kterou dělám videoklipy a  filmovou reklamu pro různé zájemce. Je to moje jediná práce, a můj jediný příjem, a dobře se  s toho uživím. Při mí práce se mne ale jestě nikdo nezeptal , kde - nebo lépé na jaké škole - jsem se to  naučil, nebo jestli mám maturitu. Bývají samozřejmě filmové školi, ale není naprosto nutné tam studovat, aby člověk měl v tý branži pozdeji ůspěch.
Na  druhé straně  bývají profese, na které je třeba mít dobré známky, jako když se  chce ku příkladu  studovat medicína.  Z toho hlediska by se dalo říct, že škola je jakoby základ života, protože umožňuje přihlásit se ke studiu.
Kromě toho, že  škola vyučuje předměty jako matematiku nebo chemii,  však také vyučuje věci lidské, věci "pro život", jako na příklad správné chovaní, étiku, morální představy a hodnoty. Toto vyúčení je podle mého názoru velmy důležité, a tato orientace pomáhá později v životu jak tím, kteří hodlají  studovat tak i ostatním.

Z tohoto hlediska tedy souhlasím s tím, že školy i v 21. stolet jsou základem života.
CEFR level: B1

Škola základ života
Ve začatků sveho života  člověk začne učit.
Vzdělání je pro každeho nutné, alé kvalitne vychovavat ditěparalelně s školou není jednoduche.
MOc informaci pro člověka v 21. století je nebezpečne, a dobře vychovana osoba bez kvalitnyho religickog  vztaha je taky nebezpečna.
Vzdělání trva dlouho, a někteřy lidí studuju možná dvacet i víc roků.
Teď vidím kolík znamená cizi jazyk, dobra vychova, a vzdělání. Bohatstvo které mamé v sobě nám nemůže níkdo ukrast, a můžeme ho dávat že níc ze utratime. Člověk se uči cely život a nejvíc od děti ktere jsou největší specyaliste. Proč myslím že vychova je draha (lepše nema žadnú cenu), protože peníze můžeme dostat jakkoliv, a zustat primitivny, kde se hodnost krerá na dává jistotu, a ne vidí se zustavá v námi. 
Kolik lidi chce bít hlavně místo světa a to s penízma. Mám rád každeho který chce se učít, a kdy člověk skončí, a ne učí se,  moc ne prosperuje. 
 U u že mám Šancu studovat a vychovat se kvalitně, mezi lidma které mám rad. 
Čeština, angličtina jsou jazyky které musi dokonalit, hodně, protože ne vím kolík umím český, ale vím kolík se musím učit. Mám štesti žít v Čechach, a mít hodnocenu češtinu každý den zdarma, protože matka moje manželke je češčinarka, tak že me opravuje i manželka ve každe věte.
Chtěl bych studovat FAMU odděleni - kameramán, a potom možna mít soukromě školu která vychovuje mlade umělce. Ve středne škole a také na univerzite  existujé multimedia a-pod. 
Všechno co mám v hlaví chci demonstrovát v fotografii, a každá vystava je taky vychova ducha. 
Řiká  se že je život škola tak že v každa situace můžeme něco naučit. 
Otazka je jaký je naš vztah kvůli lidma, chcemé nebo nechcemé poslouchat. 
Kde bych měl hodně peněz investoval bych v vzdělání lidi který nemají tu šancu studovát nebo ich nigdo ne může pochopit, myslím, že bych dál každemu že může zkusít, a uvidět jestli to pro jeho nebo není. 
Dnes mame hodně pracovitich lidi který mají vysokoů školu, ale přepracovanich.
Není jednoduche studovat  a pochopit smysl sveho  noveho  povolání
CEFR level: B2

Všude dobře, doma nejlépe!
Já jsem taková holka, která má ráda zvyky. A když se něco stane, aby ty zvyky byly zrušené, tak se mi necítím úplně v pohodě. Přesto mám ráda cestovat. Nevadí mi jet někam pryč dva týdny, a pak se vrátit. Budu ráda, až odjedu, a pak budu ještě šťastnější, až se vrátím domů.
Ještě jsem ve  svém životě tolik necestovala, ale ta největší výzva prožíju teď. Bydlela jsem v Čechách už osm měsíce, abych studovala češtinu. chci se stát překladatelkou doma v Norsku. Tam tolik lidí neznají Českou Republiku, a myslí, že čeština zní podobně jako ruštinu. to je pro mě už trochu legrační. Ale život v Čechách není pořád tak  dobrý. Zejména když se touží po domově.
Ve začátku to bylo docela dobrý, ale když vidím, že ostatní studentky odjíždí domů, tak dostanu chuť odjet taky.
Tohle určitě  souvisí s tím, že se  mi stýská po rodině a přátelích. Protože až přijedu domů, tak to taky bude trochu smutné.
 Strávila jsem osm měsíce v Čechách a na to se nikdy nezapomenu.
Myslím, že ten stesk má každý, který buď často cestuje nebo je v zahraničí delší dobu.
Byla jsem dvakrát v Řecku a jednou ve Španělsku, ale nikdy nebyl ten pocit tak silný jako teď, když studuju v jiné zemi.
 Koneckonců májí většina lidí rádi svůj život doma, ale cestujou, aby dozvěděli a viděli něco nového,   a pak se učí lépe oceňovat svůj život a svoje země.
CEFR level: B2

Škola - základ života.
V dnešní době je velmi důležité mít dobré a kvalitní vzdělání. Proto se člověk musí učit pořád. Práce, volnost, zdraví, peníze - všechno zaleží na dobrém vzdělání. Ale nejenom výsokáškola může dat člověku  všechno, co  potrebuje. Základní škola davá začátek pro budoucnost. Na základní škole se malí žaci učí jak se chovát, jak psát a číst, jakým způsobem komunikovat s ostatnými lídmi, aby neměli  žádné problemy ani s vychovately, ani s jinými žaky.
Ve škole děti pořád pracují a proto se musí naučit, jak planovat svůj den a rozhovor. Je to velmi důležitó zkušenost, která pomůže jim v budoucnosti. Dnešní století je století informacii, a proto je nutno umít prácovat s ní. Člověk musí často udělat mnoho věci ihned. -unreadable- I když se ve škole člověk tomu naučí, bude mu mnoha lehší pracovat dale.
Kvalita života také zaležína účení. Každý zaměstnavatel  by rád měl chytrého a vzdělaného zaměstnance. Čím lépe pracuje zaměstnanec, tím lépe se cítí společnost na trhu, a to znamená, že se mzda toho zaměstnance bude pořád zvýšávat. 
Umení člověka prácovat a kvalítní vysledek zkoušek ve školách,   bude sloužit prvním krokem do vysokoškolské vzdělaní. 
 Většína poldaní je spojena s lídmi -symbol- doktoři, pravnici atd. - všichni jsou odpovědný za něco, co je pro  v každého člověka  važně. , Buď to zdraví, nebo peníze. To znamená, že škola vždicky pomahá vybrat dobré povolaní a být užitečným pro svůj život a život jiných lide. 
Určitě tak vždicky povídám svém ditem, kteří dnes chodí do školy, proto že vím, že čím dříve začnou rozumět tomu, tím lépe bude jich život.
CEFR level: B1

Miluju cestovaní. Jsem člověk spontánní, aktivní a velice ráda poznavam nové věci, kultury, myšlenky, zvyky, umění a spoustu další věci ve světě.
Jeden z  pozitivní strana žít v Praze je ten možnost cestovat. Díky jeho přístupnost do Evropy je jednoduché být kdekoliv v Evropě dost snadné. S letadlem můzem jít do Lisabonu necelých dva hodiny nebo do Košiče za hodinu. Je to poměrně dost pohodlný a už nebereme s ústupem, že jdeme do cizině.
Na vánočních prázdninách s rodinou moji nejlepší kamarádkou rozhodli jsme jít do Berlíně.  na  pár dní . Kamarádka nechtěla jít jenom s rodinou tak vzala si sebou mne, aby mohla pohybovat sama.
Bylo to můj patý pobyt v Berlíně a druhý mé kamaradky. Po památkách jsme měly prohlíduté, tak jsme spíš chtěly méně nároční a vice   relaxačni a kulturní dní v Berlíně.
Šly jsme nakupovat, pak na vystavě Paula Kleeho, také na kafé v centra. Prostě věci co bychom dělali také v Praze na běžný víkend.
Po naše dámské jizdě v Berlíne bez důvodně byla jsem nemocná na tři dní. Nemohla jsem nic dělat a ležela jsem na posteli celé dni. Sice fyzické namáhavé věci jsem se nekonala, však psychické asi moje tělo ví, že nebyla jsem doma. Ikdyž cestuju relaxačně nebo s větším pohybem, ráda se vracim zpátky domu, místo, kde se cítím nejlépe
CEFR level: B1

1) Škola - základ života.
Když jsem zamyslím nad významem vzdělání,  pro život člověka v současné dobé, tak můžu říct, že hraje nejvyznamnější rolí v živote káždého.
Za prve všichni jsme chceme mít dobrou a zajimavou práci, vydělavat slušné penize,  žit ve vlastním bytě nebo domě, jezdit na vlastním aute a odpočivat aspoň jednou za rok u moře. Bohužel ne všichni lidě to mužou  zdědit. A proto hodně z náš snaži se vystudovat Vysokou školu a najít své zaměstnání. Ale bohužel nevždycky jeto jednoduché: dostat se na školu a uspěšně jí absolvovát. Taky k tomu potřebujeme abych nás podporovalí v tom rodiče nebo další příbuzné. Není jednoduche pro studenta platit za byt a studovát. Na brigadech se moc nevydeláš a proto potřebuješ mít podporu ze strany rodičů. 
Je složitě v tomto připadě cizincům, ktere opuští své hnizdo, podporu rodiny a jedou za znalostmi a životnimi zkošenostmi do světa. Mužou tím spolehnout jenom na sebe a porádit při studiu taky můsí ze sebou. 
Ale přesto,  že  na začatku cesty je vždycky složitě, člověk se snaží a bojuje za to, abych to vzdělání přece dostal. Má k tomu touhu a vélkou potřebu, zlepšovat své znalostí a dovědností a předavat jích dál. 
Za sebe můžu říct, že jsme se učíme cely život, a nejde jen o vzdělaní ktere dostavame ve škole, ale i celkove; jak dostavame životní zkošenost ze samotného života. Učime se komunikovat z lidmi, učime se byt slušnymi a zodpovědnymí za to co děláme, učime se být vstřicnymí k ostatním lidem.  
Učime se  mít rádi sovu Země abych jsme bylí užitečni.
CEFR level: A2

Všude dobře, doma nejlépe
Dům je to místo velmí důležite v životě každeho človeka. Místo kde žije, občas pracuje, odpočiva, a take to misto kde nejradiěji vráce. Ja taky mám moc rada můj dům. Často cestuju, v zahraničí travim moc  času  - cesty davaji mí nove  zkušenosti, poznavam lidí, divám se na zajímavé viecí, ale ho dům mam rada předevšim. Můj koníček to hudba, a koncerty. Jezdím mnoho, a často po Evropě. divam se na zajimave koncerty,   pracuju, ale kdy se vratim doma jsem štastna. Mysim, že každy človek nejlepe odpočiva v domu. Dům to nejen misto života, to take (předevšim?) lide.  - rodina. Dům to pro mně maminka, tatínek, a take zviřátka.  Maminka, a její kuchyne, tatinek, a jeho smysl pro humor to všechno dáva spolu nejlepši vzpominky a take počit, že to je moje místo. 
Kdy cestuju, a mnoho dní travím v hotelech, jím na čerpacích stanicech  často myslím o domů, ale take vím, že nechtěla bych změnit sveho živote. Myslim, že človek ktery často cestuje lepe ví co to je dům, a jak on je důležity v životě.
Mnoho mladycn lidi mysli, že dům to jen misto k spaní, ale to neni pravda. Dům to podle meho názoru nejduležitejší místo na zemí.
CEFR level: B1

Všude dobře, doma nejlépe
Už žiju skoro  deset let v České republice. Mám tady rodinu a práce a cítím se tady jako doma.   Takový pocit jsem měla u minulého návratu domů do Japonska. Po  dlouhém letu  jsem uviděla Tokijské město z okna autobusu.  Dostala jsem dojem, jak  vypadá město smutně.  Vypadalo tak šedé a nevýrazné.  A budovy stály  tak bezpravidelně, vysoký, nízký,  bez rozdílu stylu všechno dohromadí. Na to jsem už nezvyklá. Cítila jsem se skoro nesympatii. Když jsem vystoupila autobus, přišla mi  ještě horší věc. U stanice Sinjyuku, kde je uprostřed Tokia, bylo tolik lidí, že neměla jsem odvahu jít dopředu mezi lidi. Jak jdou rychlou chůzi, že jsem nemohla chodit rovně a hodně překázila.  O tom jsem vyprávěla kamarádce, která mě ubytovala. Tak ona mi řekla, že musím chodit s  nimi ve stejném tempu nebo nikam prostě nemůžu dojít. Ale prý si na to  člověk zvykne. Tokijský hektický pobyt jsem nějak absolvovala a pak jsem poletěla do mého rodinného městečka. Tam byla opačný problém. U rodičů bylo tolik klidu, že jsem se na konci pobytu malinko nudila. Mrzí m takhle píšu vůči  rodičům, ale když nemám práci tam,  jako jsem  doma host. Skoro nic jsem neudělala než  číst noviny a koukat na televizi. Až jsem se vrátila do Česka jsem  uvědomila, že tady je můj domov. Občas  práce a rodina mi  zlobí, ale mám svoje místo a pocit , že tady mě někdo potřebuje. Ráda cestuju, ale  taky se ráda vratím vždy z cesty zahraničí.
CEFR level: B1

Škola - základ života?
Nejen škola ali i jakekoliv vzdělání má teď obrovský význam pro každého človeka. 
Někdo muže řict: "A proč potřebuju se učit ve škole když nemám o to zájem, když nechci byt vzděláným a pracovat v kancelaři?"
No samozřejmě nemuže kazdý byt vědcem, ekonomem nebo právnikem, ale i dělník i farmář potřebují byt vzdelánými nejen proto aby dobře psali zkoušky ale pro každodenní život. Mužeme se podivat  na  historii. Když neměli lidé veřejné školy mysleli že slunce je bůh, dřevo také. Mysleli že jestli ě človek nemocný, to není možne nic udělat  jenom modlit se. Domnivali si že jestli jsi narodil v hudé rodině tak musíš žít jako prase. Ženy neměli stejne práva jako muži atd. A proč? 
Protože nikdo neuměl a nechtěl myslet.  A hloupým človekem je snatně vládnout. Mužeš mu řict jako psu ,,sedět!" a on bude sedět.
Teď  všechno jinak. Lidi mají práva, vědí že mužou udělat to a to, ale nechtejí vědet o svých povinnostech. 
Proto potřebujeme školy, aby lidé od mala vědeli co mužou, co musí. Jak bude lepe nejen pro sebe a i pro ostatni a t.d. Vzdelaný človek muže mýslet muže pochopit, že delá něco špatně nebo že někdo chce pokusit na jeho práva. A proto ve škole se nemá učit jen matematice a angličtině ale i životu.  
V současné době má každý stát veřejné skoly, ale ještě musíme udělat hodně, aby každý porozuměl že to je nezbytne.
CEFR level: B2

1. Škola - základ života?
Podle mého názoru vzdělání zůstane jako vždy nejduležitější věci v 21. století. Od maličkosti svého dítě rodiče začinají myslet co bude dělat a kám pujde se učit jejích diťete. Podle toho, jaké vzdělání člověk má se skládá jeho profesionální kariera. 
Ználost cizího jazyka je taky jednou z hlavních věci ve vzdělání. Cizí jazyk dáva člověku hodně benefit. Muže si najít lepší práci. Mezinárodní společnosti, jako je napřiklad CoCa-Cola, mají ve svéch požadávkách znalost aspoň dva jazyky na pozice managera. 
Taky Vám pomuže cizí jazyk, kdyš se nacházíte v zahraniči. Mužete se zeptát na ulici nebo objednat si jídlo v restauraci. 
Podle mého názoru, nejduležitější část ve vzdělání je univerzita. V univerzitě člověk poznává nejen základní věci, ale taky mnohem víc v tom oboru, který on si vybral. Během těch pěti let co se nachází v univerzitě má čas a možnost nejen číst knihy, ale taky dostává tak duležitou pro budoucního odborníka - praxe.
V součastnou dobu, když všichni zemi se sbližují, a Evropská Unie je jedním celým, vzdělání bude duležite v 21 století ještě víc než někdy před tim. Člověk má více možnosti studovat, pracovat, poznávát svět kolem sebe ještě snadnější než před tim.
CEFR level: B2

Všude dobře, doma nejlépe
Jsem Běloruska, narodila jsem se v Bělorusku a mám ráda Bělorusko. Vystudovala jsem lingvistickou univerzitu v Minsku, která dála mi možnost hodně cestovat. Jako studentka jsem studovala a bydlela v Německu. Potom jsem pracovala v Německu, Rakousku, Rusku a jiných zemích. Všude se mi velice libílo, ale vždycky jsem se vracela domu. V Bělorusko mám rodiče a bratra. Měla jsem výborné rodiče, a proto se mi vždy chtělo zpátky  k rodičům.
Měla jsem možnost se vdát do Německa, dokonce dvakrát. Ale myšlenka, že nebudu moct částo navštěvovat domov, rodiče nedovolila mi to udělat.
Takže jsem se vdálá za Rusa. Manžel také absolvoval lingvistickou univerzitu, a proto jsme měli možnost hodně cestovat spolu. Viděli jsme hodně států. 
Teď jsme několik let v ČR. Máte krásnou krajínu, krásné zámky, krásné hlavní město. Zdravíte jeden druhého častěji než  v Bělorusku nebo Rusku. ČR se nachází v centru Evropy. A proto máte možnost se učit různé jazyky přímo tady. Protože máte v ČR hodně cizinců.  Váš stát na rozdíl od našého je demokratický. Takže máte na rozdíl od nás hodně výhod.
Máme syna, který se učí v obyčejné české škole. On se cití jako Čech a chce zůstat tady v České republice. Ani nechce odjet spolu se mnou a tatínkem do Švýcarska, kde teď pracuje manžel. On se cití tady jako doma. Na rozdíl od nás. Vím, že budeme v životě cestovat ještě hodně. Ale já na rozdíl od syna budu vždy chtít odjet zpátky do Běloruska. Doufám, že se vlada někdy změní, a moje přání se uskuteční. Mám ráda svůj příliš klidný národ.
CEFR level: B1

Všude dobře, doma nejlépe
Každý člověk rád cestuje. Někteři máji rádi země, kde je teplo, je moře. Jiné jezdí na hory. Takové lidi  máji rádi extremalni sporty.
Cestujeme, abych se seznamily s jinimý země, s jeji kultuřou a historickymí památkamí. Většinou lídi rádi cestujou autem, protože je možné vídět města, přes kteramý jezdíme. Když se lidi vraceji domu, vždický máji velmi radost, že jsou doma. Dům to není jen byt, ve kterém bydlíme. Dům je místo, kde je tvá rodina, kde jsou všichny veci, ktery jsou vazný pro tebe. A nakonec dům pro človeka je jeji země kde se narodíl a přežil celý život. V mém připadě je to trochu jiný. Přijel do Prahy v 17 let. Přijel jsem s rodinou, protože jsem nemohl rozloučit s nimi. slyšel jsem, že v Praze je dobře studování, než u nás. Libilo se mi v Čechach. začal jsem studovat češtinu. I když jsem uměl trochu ceský, seznamil se s několika lídmi. Ted už mám mnoho kamarádů. Kromě češtiny  umím ruštinu, arménštinu a trochu angličtinu. Učím se fyziku, chemii a biologii, protože chcí studovat na Karlově univerzitě, na lekařské fakultě.
Ačkoliv odjel ze své zemí, ale to ne známena, že jsem zapoměl na něj. 
Ano, v Čechach dobře, ale pro mě doma nejlépe.