TrustHLT/LaCour huggingface dataset:
AP2 (Applicant): No, it's not the rule.
AP2 (Applicant): The rule is exactly the opposite.
AP2 (Applicant): And the rule is that the criminal judge cannot order an administrative sanction.
AP2 (Applicant): I think that the main exception of these rule is the corporate criminal liability system now, which provides administrative sanction ordered by a criminal judge within a criminal proceeding.
AP2 (Applicant): But the sanction are considered also by our case law of the Supreme Court, formally administrative but substantially criminal.
AP2 (Applicant): That is to say, they fall within the concept of matia pena.
Dean Spielmann (JudgeP): Merci beaucoup, maître Lana.
AP3 (Applicant): Monsieur le Président, Madame et Messieurs les juges de la Cour, dans l'intérêt de la FALGEST, je voudrais faire seulement une réplique à ce qu'a dit la défense du gouvernement italien sur l'exception de non-épuisement des recours internes.
AP3 (Applicant): Sur ce point, le gouvernement fait valoir que FALGEST aurait dû se tourner vers un recours interne prévu par l'article 676 du Code de procédure pénale.
AP3 (Applicant): A cet égard, les récentes décisions de la Cour constitutionnelle, desquelles on a plusieurs fois parlé, et la Cour de cassation montrent que les recours en question n'auraient offert au requérant aucune perspective réelle de succès.
AP3 (Applicant): Les juges de l'exécution n'étaient pas habilités à réévaluer la légalité de la confiscation ordonnée par les juges de première instance, même à l'égard d'une société qui n'a pas été présente à la procédure pénale.
AP3 (Applicant): Toute nouvelle appréciation des éléments matériels et subjectifs de l'infraction pénale serait exclue.
AP3 (Applicant): En outre, l'objection du gouvernement est fondée sur l'hypothèse que les recours aux juges d'exécution aient les remèdes naturels pour les propriétaires du terrain visés par la confiscation.
AP3 (Applicant): Ceci serait bien une contradiction flagrante avec les plaudoiries du gouvernement qui soutiennent la nature non criminelle de la confiscation, puisque le juge de l'exécution est le seul compétent pour traiter des questions relatives à l'exécution d'une sanction pénale.
AP3 (Applicant): Il est clair qu'un juge civil n'aurait pas pu examiner la légalité de la confiscation ordonnée par les juges pénals dans le cadre d'une procédure d'indemnisation contre l'Etat.
AP3 (Applicant): Enfin, si la mesure a été adoptée conformément à la législation nationale, comme le gouvernement l'a soumise, il n'y aurait pas de place pour une appréciation différente de l'affaire devant un juge pénal, un juge, excusez-moi, civil.
AP3 (Applicant): Pour ce qui concerne la révision prévue par l'article 630 du code de procédure pénale, dès qu'elle a fait mention de la défense du gouvernement italien, il s'agit manifestement d'un recours ayant une nature extraordinaire qu'on ne doit pas épuiser préalablement selon la jurisprudence bien établie de ce recours.
AP3 (Applicant): Un autre, ce recours pourrait être activé seulement suite à un arrêt de ce recours ayant constaté la violation de l'article 6 et 7 de la Convention.
AP3 (Applicant): En fait, la possibilité de s'éprouvoir de la révision de cet instrument, de cette révision européenne, on a parlé même de ça, pour des affaires similaires est exclue par la jurisprudence interne.
AP3 (Applicant): Je vous remercie, M. le Président.
AP5 (Applicant): Mr. President, very briefly in response to the government's submissions on the applicants'
AP5 (Applicant): complaint on the Article 1 of Protocol No. 1, I would like to make a few additional comments
AP5 (Applicant): concerning the lack of lawfulness and proportionality of the interference complained of by the applicants.
AP5 (Applicant): With regard to the requirements of lawfulness, it should be stressed that irrespective of its findings on Article 7, it would still be up to the Green Chamber to assess whether the applicants enjoyed adequate procedural guarantees against arbitrariness for the purpose of Article 1P1. As laid down by the Court in a number of cases, any interference with
AP5 (Applicant): property rights must be accompanied by procedural guarantees affording to the individual or entity concerned a reasonable opportunity of presenting their case to the relevant authorities for the purpose of effectively challenging the measure. In the present case, both applicants
AP5 (Applicant): were deprived of an effective opportunity to challenge the confiscation before a court with full jurisdiction on the merits. This is particularly true for the Falgest, given
AP5 (Applicant): that the company, as such, was not party to the criminal proceedings, nor it was subjected to any other administrative procedure. And as my colleague Manis just explained, our
AP5 (Applicant): Code of Criminal Procedure does not give the possibility to a company to intervene and take part in the criminal proceedings and to ask the criminal judge to give a full judgment on the merits of the charges. As far as proportionality is concerned, the
AP5 (Applicant): following four factors should be borne in mind by this Court when assessing whether fair balance has been struck. First, in our case, the applicants were charged for having
AP5 (Applicant): entered into preliminary agreements for the separate selling of a number of cottages, although those agreements only concerned a limited number of units and did not result into any formal binding contract being signed. Second, the confiscation affected the entirety
AP5 (Applicant): of the land and of the buildings, even if the resort was indeed capable of being run as a touristic facility by preventing the actual selling of single cottages to private purchasers. Third, in the instant case, the alleged unlawful transformation of the touristic
AP5 (Applicant): destination of the resort affected only 2.2% of the global surface of the confiscated area.
AP5 (Applicant): And as my colleague recalled earlier, fourth, the municipality has so far taken no responsibility for the property, leading to vast disruption of the building and its surroundings. This
AP5 (Applicant): demonstrates that the primary purpose of the confiscation was to sanction the applicants for having attempted to sell privately some of the units and not to protect the landscape, as the government argued, and also demonstrates, in my view, that the penalty was not proportionate to the aim allegedly pursued. Thank you very much, Mr President.
Dean Spielmann (JudgeP): Est-ce que quelqu'un d'autre vous avait terminé?
Dean Spielmann (JudgeP): Alors, nous arrivons au terme de l'audience et je remercie les comparants qui ont assisté la Cour par leurs interventions et leurs réponses à ces questions.
Dean Spielmann (JudgeP): Alors, la Cour va maintenant délibérer sur la recevabilité et le fonds.
Dean Spielmann (JudgeP): I declare open the public hearing on the merits in the case of Vučković and others against Serbia.
Dean Spielmann (JudgeP): The applications were lodged on the 14th of February, 2011 with a court under Article 34 of the Convention by Mr. Boban Vučković and 29 other applicants,
Dean Spielmann (JudgeP): all Serbian nationals.
Dean Spielmann (JudgeP): The applications were allocated to the second section of the court, pursuant to Rule 52, paragraph 1 of the Rules of the Court.
Dean Spielmann (JudgeP): On the 28th of August, 2012, a chamber of the second section joined the applications and delivered its judgment on the admissibility and merits of the case.
Dean Spielmann (JudgeP): On the 26th of November, 2012, the government requested that the case be referred to the Grand Chamber in accordance with Article 43 of the Convention, and the panel of the Grand Chamber accepted the request on the 11th of February, 2013.
Dean Spielmann (JudgeP): The government are represented by their agent, Mr. Slavoljub
Dean Spielmann (JudgeP): Carić, Assistant Minister for Justice and Public Administration of the Republic of Serbia, assisted by Ms. Vanja Rodić and Mr. Nenad  Petković,
Dean Spielmann (JudgeP): advisors of the agent's office, and Mr. Radoslav Arsenijević
Dean Spielmann (JudgeP): and Mr. Slaviša Vuksanović, advisors
Dean Spielmann (JudgeP): from the Ministry of Defense.
Dean Spielmann (JudgeP): The applicants are represented by Mr. Srđan Aleksić
Dean Spielmann (JudgeP): and Ms. Branislava Isailović, counsel,
Dean Spielmann (JudgeP): assisted by Mrs. Marija Lazarević, advisor.
Dean Spielmann (JudgeP): I also welcome, among others, the delegations of judges from Russia, Ukraine, Montenegro, Poland, and Japan, as well as delegations from the French Senate and the High Council of Judges and Prosecutors of Turkey.
Dean Spielmann (JudgeP): Having consulted the agent of the government and the representatives of the applicants, I have determined the order of addresses as follows.
Dean Spielmann (JudgeP): Mr. Aleksić and Ms. Isailović for the applicants
Dean Spielmann (JudgeP): will speak first, and then Mr. Carić for the government.
Dean Spielmann (JudgeP): I would explain that in addition to interpreting in the two official languages of the court, English and French, interpreting into Russian and Turkish has been authorized for the benefit of the delegation of judges from Russia and the delegation from the High Council of Judges and Prosecutors of Turkey, respectively, which are on a study visit to the court.
Dean Spielmann (JudgeP): I call Mr. Aleksić.
AP2 (Applicant): Хвала господине представнице, поштавани судије.
AP2 (Applicant): Шасим је да вам се као заступник 30 подносавца тужбе овом суду обратим лично и да вам укратко изнесем најважни разлоге из којих сматрамо да је већ и овога суда донело правилну одлуку 28. августа 2012. године,
AP2 (Applicant): коју очекујемо да након разматрња свих наших доказа и навода потврдите.
AP2 (Applicant): Заједно са мном је моја колегница Бранислава Исиловић, ја овом предмету заступам 30 људи од укупно 8.500,
AP2 (Applicant): који су на основу одлуке Државе Србије, тада Срба и Југославије, да прогласи ратно стање на целој своји територији, били мобилисани у марту 1999. године, а потом провели на ратишту три месеца.
AP2 (Applicant): У нашој завршној речи ми ћемо се данас бавити питњама које сте нам изречито поставили, али пред свега дозволите ми да се позабавимо најпре једним фактичким питањем и то, дали су ратне дневнице исплаћене и у кому би иму и на који начин, као подносиоцима тако и остајим резервистима из 1990. године.
AP2 (Applicant): Не сумљиво је да је право на испаду ратних дневница имовинско право подносилаца у смислу члана 1. протокола 1.
AP2 (Applicant): што је утврдило Вечевог суда 28. августа 2012. године.
AP2 (Applicant): Држава својим неоснованим наводима, прво да ратне дневнице представљају неко ново право тужелаца, а не имовинско, јер није правоснажно суски утврдђено, а потом да је то право престало јер су дневнице исплаћене доводи овај суд у заблуду.
AP2 (Applicant): Као доказ да су подносиоцима исплаћене ратне дневнице, држава се потрудила да суду достави хиљаду копираних страница, исплатних листа и, на жалост, ниједан оригинал. Подносиоци тврде да ови спискови нису валидни и да су специјално изфабриковани за ову прилику.
AP2 (Applicant): Наиме, држава је сама у првостепеном поступку тврдила да спискови не постоје јер је исплата вршена на фронту, на лицу места, да много листа недостају, а поводом своје жалбе је успела не само да пронађе све спискове, него су они више него уредни, читко потписани, као да се радило о школској учеоници, а не фронту изложеним ратним действима.
AP2 (Applicant): Нема поне колико је човек способан да се читко и уредно потпише када око њега лете бомбе. А још је веће чудо да сви мобилизирани резервисти, војници имају уредне рукописе, упокрос томе што једва имају основну школу.
AP2 (Applicant): Махом, овде говоримо о полјоприводицима и људима низке школске спреме, који, ако су запослени, онда се баве санатским пословима. Потписају су, међутим, више него академског изгледа, а основана је сумња да су многи фасификовани.
AP2 (Applicant): Указујемо овде и показујемо само на две случаја за које смо донели доказе људи ћији потписи на листи не одговарају наћину на коју су они потписују када се упореди списак и потписи на пунумоћу.
AP2 (Applicant): Више него сумљиво да овако уредне спискове држава доставља Уваженом суду тек након своје жалбе, а предходно је тврдила да спискова нема.
AP2 (Applicant): Далје указујемо на исплаћене износе. Овако како су наведени у списковима, види се само колико су времена појединци провели као мобилисани, али за износе се не види јединица мере по којој су рачунати.
AP2 (Applicant): Види се из списка да су то исто време, 40 дана, исплаћене различните дневнице, а не види се из ког је то разлога. Не зна се шта ови износи представљају, а посећам вас да је по прописима држава у обавези да ратне дневнице исплаћује у износима рачунати на бази 24 сата, не 8 или 12.
AP2 (Applicant): У судским поступсима пред домачим судовима, постоје вештаћења која показују много веће износе него што је у достављеним листама наведено, што је још један доказ да предложене листе нису валидан доказ за овај суд.
AP2 (Applicant): Осим тога, исплате су вршене за период од неколико дана, види се из спискова да има исплата од 1. па до 9 или 15 дана. У том случају, наравно, да се нека имена ујављују више пута.
AP2 (Applicant): Од овие подписи се односе на 10 или више лица. Друга заблуда за коју вам, ценјени суде, обраћам пажњу је покушај државе да своју обовезу исплате ратних дневница претвори у социјалну помоћ.
AP2 (Applicant): Такав покушај је постојао пред домаћим судовима, који су због тога различно поступали и рачунали различне рокове за староста. Такав покушај је настављен подписијањем споразума са резервистима из 7 одаровних општа, међу које тужоци не спадају.
AP2 (Applicant): Социјална помоћ је категорија коју се овој ствари не ради. Исплата социјалне помоћи мора под домаћим прописима ићи у сладу са просречним примањима, сатистићким и осталим подацијима о користицима које води локална самуправа.
AP2 (Applicant): Покушај државе да овом суду објасни како је питање дненица решено у различним локалним срединама, олагшицама у плаћању комуналија или огрева или школовања, нит су од утицаја о овом предмету, па и позивање на пресоду одговору тужбе по тачкама 53 и 54 није од утицаја о овој ствари.
AP2 (Applicant): Овде се радио о имовинској обавези државе, према тужиоцима, настаоји по прописима о ратном станњу и мобилизацији.
AP2 (Applicant): Тужиоци траже и еднак третман са остлим резервистима, онима који су ратне дненице пријимили из средства намењених за социјалну помоћ, а која су одабрани критеријумом пребивалишта.
AP2 (Applicant): Сматрамо да тако поступање државе представља кршење принципа Европске конвенције о једнакости грађана.
AP2 (Applicant): Тачно је, како што држава тврди у тачки 55 свог одговора, да не постоје обавезе да се са неким лицем постигне споразум.
AP2 (Applicant): Ми, као тужиоци, и то и не очекујемо, али ако је сама понудила споразум резервистима и седам општана, морала је да је исти принцип, поштујући правилој еднакости, примени за све људе који су се налазили у истој ситуацији.
AP2 (Applicant): Од момента када је постигла споразум 2008. године са резервистима, седам општана, њена обавеза, исплате, дненица, проширила се и на обавезу постизања споразума са свима.
AP2 (Applicant): Не судимо овде поштовани судије, тужиоцима ко војницима.
AP2 (Applicant): Они су обишни грађани који поштују прописе своје државе, као што то раде грађани у свим државама. Одазвали су се позиву на мобилизацији не зато што су хтели, већ зато што је то законска обавеза која има озбине послици уколико се прекрши.
AP2 (Applicant): Такву обавезу имају грађани у многим државама.
AP2 (Applicant): Не судимо им овде ни као ратницима. Ратна действа, као и свим другим светским сукубима, остоју посебним трибуналима у надлежност.
AP2 (Applicant): Овде судимо држави која не поштује обавезе која је сама прописала својим грађанима и за које она они немају альтернативу.
AP2 (Applicant): Говоримо о резервистима који су због мобилизације оставили своје фарме, занадске радње, оставили своје породице де се срестава за живот.
AP2 (Applicant): Најменје што држава може да уради је да своју обавезу према њима испуни, а не да нетачним и неоснованим наводима жалбе ово право додатно угрожава.
AP2 (Applicant): Није таћан навод државе да су тужиоци и остали резервисти могли да се након мобилизације повуку када су хтели.
AP2 (Applicant): Није и не може то бити различног броја дана које су провели под мобилизацијом.
AP2 (Applicant): Мобилизација је обавеза и напуштала се или попуњавала само по општим плановима мобилизације које је утврдио начальник Генералштаба.
AP2 (Applicant): Заступник државе би макар толико морао да зна и морао би да подкрепи доказима бројне своје наводе, али доказа, наравно, нема.
AP2 (Applicant): Наводи у тачкама 78 до 81 у одговору државе су с тога веома произволњи и само политички панфлект власти и немају никакво упорище у правно радавантним доказима и чинњеницама ове ствари.
AP2 (Applicant): Показујем на крају на још један изузетно опасан заключак државе, дату тачки 66 њеног одговора који можда и најболје илуструје осутство дубље нализе и приступа овој озбреној и комплексној ствари.
AP2 (Applicant): У само једном покушају да противречи налазима Простепеног већа овога суда, у спорној тачки одговора тврди да питање пребивалишта не спада у лична својства грађена, већ како наводи, поставља питање избора сваког лица.
AP2 (Applicant): Даље, међутим, каже држава да пребивалиште може представљати основ за дискриминацију само када је повезано са характеристикама као што су друштвени статус и националности.
AP2 (Applicant): Из овога закључујемо да су људи у Срби дискриминисани по стоју друштвеног статуса и националности у зависимости од места свог пребивалишта које слободно бирају.
AP2 (Applicant): Што даљу пуће на закључак да место пребивалишта бирају према друштвеном статусу односно националности. Ако је то ташно, онда је то неприхватљив навод државе да је Србија гетоизирана и онда питање постајања дискриминације постоје још важније за грађене Србије.
AP2 (Applicant): Уколико није ташно, онда је у питању груба површност државе обраћена у Важеном суду и њена ароганција да својим обавезама одговара на правилан и демократски начин.
AP1 (Applicant): Monsieur le Président, Mesdames, Messieurs les Juges, comme mon confrère l'a déjà dit tout à l'heure, donc on va répondre maintenant aux questions précises que vous nous avez posées.
AP1 (Applicant): Vu que notre mémoire du 15 mars 2013 contient déjà nos arguments qui concernent l'applicabilité de l'article 14 de la Convention en connexion avec l'article 1er du protocole 1 et de l'article 1er du protocole 12, on discutera aujourd'hui devant vous les arguments du gouvernement concernant la dite question censée démontrer que les demandes des requérants ne sont pas compatibles rationne materie avec les dispositions de la Convention et du protocole 12.
AP1 (Applicant): Pour le dire le plus simplement possible, le gouvernement CERB considère que l'obligation de l'État de payer aux requérants les indemnités per diem conformément aux dispositions des textes CERB déjà évoqués dans notre mémoire, afférents à la mobilisation en 1999, ne représente un bien au sens de l'article 1 du protocole 1 ni un autre droit prévu par la loi dont parle l'article 1er du protocole 12.
AP1 (Applicant): Mon confrère a déjà souligné que les requérants adhèrent sans réserve aucune aux arguments de la deuxième chambre de votre cour, qui a dans son arrêt du 28 août 2012 constaté justement et à bon escient le contraire.
AP1 (Applicant): Il semble que le gouvernement s'appuie principalement sur l'opinion dissidente ou légitimant du juge Sajot, en citant votre arrêt, Raffinerie grecque stranestratis Andréa 10 du 9 décembre 1994, pour avancer qu'une créance à l'instar de celle des requérants peut être considérée comme un bien du protocole 1 uniquement si elle est susceptible d'être exécutée judiciairement.
AP1 (Applicant): Sans nous attarder sur les autres récités par le gouvernement à l'appui de la dite thèse, nous voulons attirer votre attention uniquement sur le fait que les requérants ont soulevé devant votre cour la discrimination dont ils ont fait l'objet dans l'exécution des obligations incombant à la Serbie, consistant dans le paiement des indemnités par diem aux réservistes militaires de guerre, ayant été engagé dans la défense de l'État durant l'intervention militaire des forces de l'OTAN en 1999, et non simplement la violation des droits protégés par l'article 1er du protocole 1.
AP1 (Applicant): Donc la question à laquelle il nous faut répondre aujourd'hui est celle de savoir si le droit dans l'exercice duquel la discrimination a été subie est suffisamment pécuniaire pour tomber sous l'empire de l'article 1er du protocole 1.
AP1 (Applicant): Et la réponse ne peut être que oui.
AP1 (Applicant): D'ailleurs, tout est déjà dit là-dessus dans les paragraphes 82 à 87 du jugement du 20 août 2012.
AP1 (Applicant): Le droit au paiement des indemnités par diem aux requérants en tant que réservistes a été prévu par les textes de portée générales adoptés en 1999, et les barèmes ont été déterminés de sorte que chaque individu éligible au paiement de cette indemnité connaisse les montants exacts de sa créance envers l'État, et par conséquent, sa nature pécuniaire ne peut être contestée.
AP1 (Applicant): Mais à l'autre, et ce que le gouvernement fait semblant d'oublier, selon la jurisprudence de votre cours, bien établie depuis l'affaire linguistique belge déjà en 1968, l'interdiction de discrimination a une portée autonome.
AP1 (Applicant): Elle est assurée tant par l'application de l'article 14, qui fait partie intégrante de chacun des droits consacrants des droits et libertés, nous dit-on dans l'article 9 de la réprésité, que par l'application de l'article 1er du protocole 12, qui vise même les cas où la discrimination serait commise par les autorités publiques du fait de l'exercice d'un pouvoir discrétionnaire.
AP1 (Applicant): En effet, à l'origine de la discrimination litigieuse de l'État que l'État serbe a fait subir au requérant, se trouve un texte du gouvernement adopté le 17 janvier 2008, prévoyant dans son article 2 qu'une somme de 2 milliards de dinars serait virée sur les comptes de 7 municipalités sous-développées, à savoir Kourchoum, Niablad, Sebonne, Kleb, Benégytore, Djadoljevac et Prokopie, et dans lequel il a été prévu que, et je cite, sont éligibles au paiement d'allocations tous les réservistes militaires de guerre demeurant aux municipalités mentionnées dans l'article 2, fournissant un jugement passé en force de choses jugées, suite à son désistement de l'action contre la République de Serbie, ayant pour objet le paiement de l'indemnité, ainsi qu'une déclaration écrite portant le désistement de toute future demande concernant le paiement des dites indemnités.
AP1 (Applicant): Et aujourd'hui, nous, devant M. le Président,
AP1 (Applicant): donc, on a évoqué les dossiers qui les gens de Kourchoum, Niablad et des autres municipalités étaient censés soumettre à la Commune pour être indemnisés, mais du sort de ces documents, on va trancher donc ultérieurement.
AP1 (Applicant): Les requérants ainsi que les autres réservistes militaires de guerre en dehors des municipalités mentionnées étaient exclus de l'application du texte, on entamait les protestations partout en Serbie, surtout après avoir appris de façon officieuse que même avant l'entrée en vigueur du texte du gouvernement appelé Zaklouchak, adopté le 17 janvier 2008, le gouvernement avait, le 11 janvier 2008, conclu un accord avec les comités de grévistes des réservistes militaires de guerre, demeurant en municipalité, énumérée dans le texte du gouvernement Zaklouchak du 17 janvier 2008, et le gouvernement a versé au débat, donc, même la traduction de cet accord.
AP1 (Applicant): Il est constant que pour justifier une distinction de traitement de ces citoyens, la Serbie devrait démontrer devant vous qu'en privilégiant un groupe de réservistes au détriment d'un autre, en réglant aux uns et pas aux autres une dette ayant le même fondement et la même origine, elle avait poursuivi un but légitime.