Up-304/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-304/96
Datum odločitve:
10. 12. 1996
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1996:Up.304.96
Akt:
Ustavna pritožba R. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips155/96 z dne 2.10.1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Kp 107/96 z dne 15.5.1996 in sodbo Okrožnega sodišča v Kopru št. K 466/95 z dne 6.2.1996
Izrek:
Ustavna pritožba R. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru in sodbo Okrožnega sodišča v Kopru se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
1. Če pritožniku za odpravo posledic kršitve pravice do spoštovanja osebnega dostojanstva, storjene z zatrjevanim nehumanim ravnanjem policije, in kršitve nedotakljivosti posameznikove zasebnosti, storjene z zatrjevano nezakonito odreditvijo odvzema krvi in urina, ni zagotovljeno učinkovito pravno sredstvo v kaznovalnem in odškodninskem pravu, je to zagotovljeno v postopku po drugem odstavku 157. člena Ustave.
2. O obstoju kršitve pravice obdolženca do izvajanja dokazov v njegovo korist (tretja alinea 29. člena Ustave) ni mogoče sklepati zgolj na podlagi okoliščine, ali je sodišče izvedlo vse predlagane dokaze, pač pa je pri tem potrebno upoštevati vse okoliščine primera in celoten tek postopka. Sodišča so v obravnavani zadevi dovolj prepričljivo in izčrpno obrazložila, da je bilo že iz izvedenih dokazov mogoče zanesljivo sklepati o obstoju odločilnih dejstev in da zato niso sledila dokaznim predlogom pritožnika za zaslišanje priče, za postavitev izvedenca farmakologa in za postavitev novega izvedenca psihiatra.
Geslo:
Pripor, odreditev in trajanje pripora.

Varstvo osebne svobode.

Uresničevanje in omejevanje pravic.

Upravni spor.

Pravno jamstvo v kazenskem postopku.

Domneva nedolžnosti.
Pravna podlaga:
Ustava, 20., 19., 15., 157., 29., 27. čl.

Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), 5., 6. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 18. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi U-I-18/93 z dne 11/4-1996 (OdlUS V,40), Up-41/96 z dne 25/4-1996 (OdlUS V,69) in Up-34/93 z dne 8/6-1995 (OdlUS IV,129).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
5. 11. 1996
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18142
Up-304/96
10.12.1996
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe R. Š. iz A., ki ga zastopa S. V. K., odvetnik v K. na seji senata dne 10. decembra 1996
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba R. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips155/96 z dne 2.10.1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Kp 107/96 z dne 15.5.1996 in sodbo Okrožnega sodišča v Kopru št. K 466/95 z dne 6.2.1996 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je bil z izpodbijanimi odločbami spoznan za krivega kaznivega dejanja posilstva (prvi odstavek 180. člena Kazenskega zakonika Republike Slovenije, Uradni list RS, št. 63/94) in obsojen na tri leta in pol zapora. Z izpodbijanimi odločbami naj bi mu bile kršene pravice iz 20. člena in tretje alinee 29. člena Ustave, drugega odstavka 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, Mednarodne pogodbe, št. 7/94 - v nadaljevanju: EKČP) in 7., 9. ter 10. člena Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list RS, Mednarodne pogodbe, št. 9/92 - v nadaljevanju: Pakt).
Pritožnik predlaga razveljavitev izpodbijanih sodb in vrnitev zadeve v novo odločanje.
2. Pritožnik je kršitev 20. člena Ustave in 7. ter 9. člena Pakta utemeljil z naslednjim:
- aretiran je bil ob 00.45 in bil takoj obravnavan kot storilec kaznivega dejanja, ne pa kot utemeljeno osumljen storitve kaznivega dejanja;
- aretacija je bila izvršena nehumano in brez spoštovanja osebnega dostojanstva (na policijsko postajo je bil odveden brez obleke; aretiran je bil v spanju);
- prostost mu je bila odvzeta brez odločbe; o pravici do zagovornika je bil obveščen šele ob 3.00 uri;
- odvzem krvi in urina naj bi bil izveden nezakonito, saj tega ukrepa - čeprav je tako navedeno v naročilu za zdravniško preiskavo - ni odredil preiskovalni sodnik;
- postavljena zagovornica ni mogla do pritožnika, ki je bil v priporu.
3. Kršitev domneve nedolžnosti (drugi odstavek 6. člena EKČP) naj bi bila v tem, da je sodišče v vseh primerih, ko je opravljalo poizvedbe, postavilo izvedenca ipd., navedlo, da gre za storilca kaznivega dejanja, ne pa, da gre za osebo, ki je utemeljeno osumljena storitve kaznivega dejanja. Tudi obtožnica naj bi a priori zavzela stališče, da je kaznivo dejanje bilo storjeno.
4. Kršitev tretje alinee 29. člena Ustave (pravica do izvajanja dokazov v korist obdolženca) naj bi bila v naslednjem: - sodišče ni zanesljivo ugotovilo obstoja sile in grožnje; - instančni sodišči nista ustrezno obrazložili svojih odločb ali konkretno podali svojih zaključkov; pritožbeno sodišče se le sklicuje na ugotovitve prvostopnega, češ da nima kaj dodati; sodišče bi moralo povedati, v čem so ali niso odločilna dejstva pravilno ugotovljena, saj je pritožnik zahteval preveritev nekaterih dejstev in postavitev novega izvedenca;
- ni bila ocenjena izjava priče M., da se mu je oškodovanka naslednjega dne pohvalila, da "je zamalo nekdo posilil"; - zavrnjen je bil predlog za zaslišanje prič J. K., H. K. (kaj je slišala, ko je bila v času dejanja v sosednjem bungalovu) in oškodovankine matere (zakaj ji hči ni povedala za posilstvo); - niso bili pridobljeni podatki o zdravljenju oškodovanke zaradi odvisnosti od mamil;
- zavrnjen je bil predlog za zaslišanje priče O. D. (glede obiskov oškodovanke in obsojenca pri njem);
- sodišče bi moralo postaviti drugega izvedenca psihiatra: pritožnik je zatrjeval, da zaradi količine zaužitega alkohola in tablet za spolno združitev (kar je element kaznivega dejanja posilstva) ni bil sposoben; oškodovanka naj bi sama v preiskavi povedala, da je približno ob 20.30 uri zaužil dvajset pomirjevalnih tablet in da je pred tem užival alkohol; izvedenec je podal svoje mnenje, ne da bi vedel za izjavo oškodovanke; - zavrnjen je bil predlog za postavitev izvedenca farmakologa, ki bi ocenil učinek delovanja alkohola in tablet na sposobnost za spolno razmerje.
Pritožnik zatrjuje, da bi v primeru postavitve drugega izvedenca psihiatra in izvedenca farmakologa sodišče ugotovilo njegovo fizično nesposobnost za storitev očitanega mu dejanja. Ustavni pritožbi je priložil izvedensko mnenje psihiatra dr. R. Dr. R. je med drugim navedel, da "če je obdolženec kritičnega dne popoldan spil dve steklenici vina in ob 20,30 zaužil 20 tablet Lorama (domnevno po 1 mg) bi - kljub zvišani toleranci - najpozneje ob 22,30 že trdno spal in ob 23. uri ne bi bil sposoben za spolni odnos, saj tudi, če bi bil buden, ne bi zmogel erekcije, ki je predpogoj za posilstvo s penisom.".
B.
5. V obravnavanem primeru očitno ne gre za zatrjevane kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju: ustavnih pravic). V nadaljevanju so navedeni razlogi glede posameznih zatrjevanih kršitev ustavnih pravic.
6. Razlogi za zavrnitev očitkov, navedenih v 2. točki obrazložitve tega sklepa, so naslednji:
- aretacija pritožnika ne pomeni kršitve 20. člena Ustave.
Navedena določba določa pogoje za odreditev pripora in trajanje pripora, ne ureja pa aretacije. Ustava in mednarodne pogodbe, na katere se sklicuje pritožnik, pod določenimi - strogimi - pogoji dopuščajo tudi odvzem prostosti brez odločbe sodišča (19. člen Ustave, 5. člen EKČP, 9. člen Pakta). Aretacija sama po sebi tudi ne pomeni, da je bil pritožnik v nasprotju z Ustavo obravnavan kot storilec kaznivega dejanja;
- Ustava v četrtem odstavku 15. člena zagotavlja sodno varstvo ustavnih pravic in pravico do odprave posledic njihovih kršitev. Kolikor bi pritožnik za odpravo posledic kršitve pravice do spoštovanja osebnega dostojanstva (storjene z zatrjevanim nehumanim ravnanjem policije) in kršitve nedotakljivosti posameznikove zasebnosti (storjene z zatrjevano nezakonito odreditvijo odvzema krvi in urina) ne imel na razpolago učinkovitega pravnega sredstva na področju kaznovalnega ali odškodninskega prava, je sodno varstvo zagotovljeno v upravnem sporu (drugi odstavek 157. člena Ustave). V ustavni pritožbi zoper sodbo, izdano v kazenskem postopku, pa lahko pritožnik uveljavlja izločitev dokazov, pridobljenih s kršitvijo ustavnih pravic (18. člen Zakona o kazenskem postopku, Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: ZKP). Ker pritožnik ne zatrjuje, da je sodišče oprlo sodbo na dokaze, pridobljene s kršitvijo ustavnih pravic in ker tudi ni izkazal, da je izkoristil drugo pravno sredstvo za odpravo posledic zatrjevanih kršitev (kar je procesna predpostavka za vložitev ustavne pritožbe; 51. člen Zakona o Ustavnem sodišču, Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS), se v presojo podanosti zatrjevanih kršitev Ustavno sodišče ni spuščalo; - čeprav je bil pritožnik o pravici do zagovornika poučen dobri dve uri po aretaciji, ni bila kršena njegova pravica do obrambe. Njegove izjave policiji, ki so bile morda dane v času med aretacijo in danim poukom, se v kazenskem spisu ne nahajajo. Prav tako ni razvidno, da bi sodišča na te izjave oprla svoje odločbe; - oviranje pristopa zagovornice k pritožniku, ki je bil tedaj v priporu, ne pomeni, da so bile z izpodbijanimi odločbami pritožniku kršene pravice iz 29. člena Ustave (pravna jamstva v kazenskem postopku). Pritožnikova zagovornica ni mogla do pritožnika neposredno po tistem, ko se je pritožnik na zaslišanju pri preiskovalnem sodniku poslužil pravice do molka in se ni zagovarjal. Pritožnik ne zatrjuje, da bi se to zgodilo tudi kdaj kasneje. V obravnavnanem primeru bi torej preprečitev stika med zagovornico in pritožnikom lahko vplivala le na učinkovitost pritožbe zoper sklep o odreditvi pripora.
7. V zatrjevanem ravnanju sodišč očitno ne gre za kršitev domneve nedolžnosti (drugi odstavek 6. člena EKČP in 27. člen Ustave). Kaj je vsebina navedene ustavne in konvencijske določbe, je Ustavno sodišče navedlo v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11.4.1996 (OdlUS V, 40), predvsem v točkah 66 in 67 obrazložitve. Ob upoštevanju navedene odločbe Ustavno sodišče sodi, da z zavrnitvijo pritožnikovih očitkov, ki se nanašajo na kršitev domneve nedolžnosti, sodišča te niso kršila.
8. Razlogi za zavrnitev očitkov, navedenih v prvi do peti alinei 4. točke obrazložitve tega sklepa, so naslednji:
- z zatrjevanjem, da v sodbi navedene ugotovitve o obstoju sile in grožnje pri izvršitvi kaznivega dejanja, očitanega pritožniku, niso zanesljive, pritožnik izpodbija ugotovljeno dejansko stanje. Po ustaljeni praksi senatov Ustavnega sodišča presoja pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja ni predmet ustavne pritožbe; - očitek, da instančni sodišči nista ustrezno obrazložili svojih odločb in da sta se le sklicevali na ugotovitve prvostopnega sodišča, je pavšalen in neobrazložen. Ustavno sodišče zato njegove utemeljenosti ni presojalo;
- trditev, da sodišče ni ocenilo izpovedbe priče M., je v nasprotju z besedilom prvostopne sodbe (stran 11 in 12); - predlog za zaslišanje priče K. je pritožnikov zagovornik sicer podal, a kasneje umaknil (zapisnik glavne obravnave z dne 6.2.1996). Odpoved pravici izključuje obstoj kršitve te pravice; - predloga za zaslišanje prič K. in oškodovankine matere ter predloga za pridobitev podatkov o zdravljenju oškodovanke pritožnik v zahtevi za varstvo zakonitosti ni podal, čeprav bi ju lahko. V vsebinskem smislu torej pravnih sredstev, ki so mu bila na razpolago, ni izkoristil. Sodišče tudi po uradni dolžnosti tega ni bilo dolžno preveriti in te kršitve - če bi bila obstajala - tudi ni moglo odpraviti. Ali je bila z zavrnitvijo teh dveh dokaznih predlogov kršena določba tretje alinee 29. člena Ustave, Ustavno sodišče zato ni preverjalo. Tako stališče je Ustavno sodišče zavzelo tudi v odločbi št. Up-41/96 z dne 25.4.1996 (OdlUS V, 69).
9. Pravica do izvajanja dokazov v korist obdolženca ni bila kršena niti z zavrnitvijo dokaznih predlogov za zaslišanje priče D., za postavitev izvedenca farmakologa in za postavitev novega izvedenca psihiatra. Ustavno sodišče je že v odločbi št. Up-34/93 z dne 8.6.1995 (OdlUS IV, 129) navedlo, da sodišče glede na načelo proste dokazne presoje samo odloča o tem, katere dokaze bo izvedlo in kako bo presojalo njihovo verodostojnost, in da zato ni dolžno izvesti vseh dokazov, ki jih predlaga obdolženec. O obstoju kršitve pravice iz tretje alinee 29. člena Ustave zato ni mogoče sklepati zgolj na podlagi okoliščine, ali je sodišče izvedlo vse predlagane dokaze, pač pa je pri tem potrebno upoštevati vse okoliščine primera in celoten tek postopka.
10. Priča D. naj bi potrdila pritožnikovo verzijo dogodkov, ki naj bi se odvijali pred izvršitvijo kaznivega dejanja, očitanega pritožniku. Predlog za zaslišanje priče D. je sodišče kot nepotrebnega zavrnilo po izčrpni in prepričljivi utemeljitvi, zakaj ni sledilo verziji dogodkov, kakršno je v zagovoru ponujal pritožnik (stran 9 prvostopne sodbe). Predlog za postavitev izvedenca farmakologa je prvostopno sodišče zavrnilo z utemeljitvijo, da bi ta izvedenec lahko pojasnil le kemične sestavine in splošne učinke delovanja tablet, o učinkovanju tablet na psiho pritožnika pa bi lahko povedal le izvedenec nevropsihiatrične stroke (stran 15 prvostopne sodbe). Drugostopno sodišče je navedlo, da je prvostopno sodišče "vsa odločilna dejstva prepričljivo in celovito dognalo, v podkrepitev svojih sklepov pa navedlo prepričljive razloge" (stran 6 drugostopne sodbe). Vrhovno sodišče je stališči prvostopnega in drugostopnega sodišča potrdilo. Navedlo je, da "sodišče ni dolžno izvesti vsak dokazni predlog stranke, če oceni, da predlagani dokaz ne bi mogel pripeljati do drugačnega dejanskega stanja, oziroma, da gre za dokaz, ki ni relevanten za pravilno presojo (kot je bilo v obravnavani zadevi)" (stran 4 sodbe).
11. Predlog za postavitev novega izvedenca psihiatra je prvostopno sodišče zavrnilo po obširnem povzetku že podanega psihiatričnega izvedenskega mnenja in njegovi izčrpni ter prepričljivi oceni. Med drugim je navedlo, da je izvedenec podal mnenje tako na podlagi pregleda kot študija spisovnih podatkov; da je mnenje glede posledic neposredno pred dejanjem zaužitih tablet ustno dopolnil; da alkoholometrična analiza res ni bila opravljena uspešno, vendar pa je izvedenec izhajal iz dejstev, ki jih je izvedel od samega pritožnika; da tudi sicer iz pritožnikovega zagovora izhaja, da ni zaužil mnogo alkohola; da je sodišče njemu v prid upoštevalo, da alkohol tistega dne je užival in da je bila zato njegova sposobnost razumevanja nekoliko zmanjšana; da sam način izvršitve dejanja (kot izhaja iz izpovedbe oškodovanke) kaže na to, da je bila ocena izvedenca pravilna (strani 13, 14 in 15 sodbe).
Drugostopno sodišče je navedlo, da je prvostopno sodišče argumentirano zavrnilo pritožnikov predlog za postavitev novega izvedenca in da je sklepanje sodišča prepričljivo. Dodalo je, da je bil izvedenec prav zaradi spornega dejstva - količine zaužitih pomirjeval - zaslišan na glavni obravnavi in se je o tem dejstvu tudi izjavil (stran 3 drugostopne sodbe). Pri presoji obstoja odločilnih dejstev je posamezne ugotovitve izvedenskega mnenja, ki so se nanašale na izpodbijana dejstva, tudi ocenilo (stran 7) ter z argumenti zavrnilo pritožnikov očitek o nepravilnosti izvedenskega mnenja (stran 8). Vrhovno sodišče je navedlo, da je sodišče ustrezno obrazložilo zavrnitev predloga za postavitev novega izvedenca in da sodišče ni dolžno izvesti dokaza, ki ne bi mogel pripeljati do drugačnega dejanskega stanja (stran 4 sodbe). Vsa sodišča so hkrati poudarila, da je pritožnikov zagovornik zahteval postavitev novega izvedenca šele potem, ko je bil zavrnjen predlog za izločitev že postavljenega izvedenca.
12. Sodišča so v obravnavani zadevi dovolj prepričljivo in izčrpno obrazložila, da je bilo že iz izvedenih dokazov mogoče zanesljivo sklepati o obstoju odločilnih dejstev in da zato niso sledila dokaznim predlogom pritožnika za zaslišanje priče D., za postavitev izvedenca farmakologa in za postavitev novega izvedenca psihiatra.
13. Tega sklepa ne izpodbija niti pritožnikovo zatrjevanje, da bi v primeru postavitve drugega izvedenca psihiatra in izvedenca farmakologa sodišče ugotovilo njegovo fizično nesposobnost za storitev očitanega mu kaznivega dejanja. To njegovo trditev naj bi potrdilo izvedensko mnenje psihiatra dr. R., priloženo ustavni pritožbi.
14. Ustavno sodišče je v odločbi št. Up-34/93 z dne 8.6.1995 (OdlUS IV, 129) že zavzelo stališče, da mora sodišče, kakor hitro je izkazano, da bi iz nekega dokaza lahko izhajal dvom, ki bi zaradi domneve nedolžnosti imel za posledico oprostilno sodbo, tak dokazni predlog sprejeti in poskrbeti, da bo vidik kazenske zadeve popolnoma raziskan. V tej zadevi je Ustavno sodišče ugotovilo kršitev pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca, ker je sodišče zavrnilo dokazni predlog za zaslišanje priče, ki naj bi potrdila pritožnikov alibi, in to svojo odločitev utemeljilo s tem, da so obstoj spornega dejstva potrjevali že dokazi obtožbe. Obravnavani primer je drugačen. Četudi bi novi izvedenec potrdil pritožnikovo nesposobnost za storitev očitanega kaznivega dejanja, bi to ne privedlo nujno do oprostitve obdolženca. Tudi v takem primeru bi moralo sodišče presojati ta dokaz v povezavi z drugimi izvedenimi dokazi. Sodišče je dokazni predlog za postavitev izvedenca zavrnilo s prepričljivimi argumenti. Sklepanju sodišča ni mogoče odreči razumne presoje. Predlog za postavitev novega izvedenca psihiatra je torej sodišče zavrnilo v okviru proste presoje, ki mu je dana po Ustavi in ZKP.
15. Ker v izpodbijanih odločbah očitno ne gre za zatrjevane kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
C.
16. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču v sestavi: predsednik senata dr. Boštjan M. Zupančič in sodnika dr. Peter Jambrek in dr. Lojze Ude.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič