Up-339/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-339/96
Datum odločitve:
18. 9. 1997
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.339.96
Akt:
Ustavna pritožba M. V. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. Ips 75/95 z dne 2.10.1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Kp 33/95 z dne 6.4.1995 in s sodbo Temeljnega sodišča v Kopru, Enote v Kopru št. K 161/94 z dne 25.11.1994
Izrek:
Ustavna pritožba M. V. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru in s sodbo Temeljnega sodišča v Kopru, Enote v Kopru se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ne sprejme ustavne pritožbe, če v obravnavanem primeru pritožniku z izpodbijanimi sodnimi odločitvami očitno niso bile kršene njegove človekove pravice in temeljne svoboščine, to je da sodišče pravice pritožnika do izvajanja odkazov v njegovo korist očitno ni prekršilo - ne v smislu neupravičene zavrnitve dokaznega predloga oz. opustitve izvedbe dokaza in ne v smislu pristranskega ravnanja pri izvajanju dokazov, ki so v korist obdolženca - pritožnika.
Geslo:
Pravica do sodnega varstva.

Pravno jamstvo v kazenskem postopku.
Pravna podlaga:
Ustava, 23., 29. čl.

Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščinah (EKČP), 6. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 371. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrzaložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. Up-27/95 z dne 24. 10. 1996.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Vlagatelj:
Ustavna pritožba M. V. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. Ips 75/95 z dne 2.10.1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Kp 33/95 z dne 6.4.1995 in s sodbo Temeljnega sodišča v Kopru, Enote v Kopru št. K 161/94 z dne 25.11.1994
Datum vloge:
16. 12. 1996
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18511
Up-339/96
18.9.1997
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe M. V., ki ga zastopa mag. J. R., odvetnik v K. na seji senata dne 18. septembra 1997
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba M. V. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. Ips 75/95 z dne 2.10.1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Kp 33/95 z dne 6.4.1995 in s sodbo Temeljnega sodišča v Kopru, Enote v Kopru št. K 161/94 z dne 25.11.1994 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je dne 13.12.1996 vložil ustavno pritožbo zoper sodbo Vrhovnega sodišča v Ljubljani, s katero je bila zavrnjena njegova zahteva za varstvo zakonitosti zoper sodbo Višjega sodišča v Kopru zvezi s sodbo Enote Temeljnega sodišča v Kopru. S pravnomočno sodbo je bil pritožnik spoznan za krivega kaznivega dejanja umora po prvem odstavku 46. člena KZ SRS in kaznivega dejanja poskusa umora po prvem odstavku 46. člena KZ SRS v zvezi s prvim odstavkom 19. člena KZ SFRJ in obsojen na nepogojno kazen osmih let zapora. 2. V ustavni pritožbi zatrjuje kršitev pravice do sodnega varstva s strani neodvisnega in nepristranskega sodišča iz 23. člena Ustave, kršitev pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca iz 3. alinee 29. člena Ustave in kršitev pravice obdolženca, da doseže navzočnost in zaslišanje razbremenilnih prič ob enakih pogojih kot veljajo za obremenilne priče iz točke d) drugega odstavka 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 7/94 - Mednarodne pogodbe, v nadaljevanju: EKČP).
3. Sodeči senat naj bi bil neobjektiven in s tem pristranski zato, ker je izvajal dokaze po uradni dolžnosti, brez predloga državnega tožilca, čeprav bi izvedba predlaganih dokazov narekovala izrek oprostilne sodbe. Zlasti se zdi pritožniku sporna postavitev izvedenca sodne medicine dr. J., ki naj bi imel nalogo, da "zadevo zasuče v korist obtožbe" in ki naj bi v tem smislu zlorabil svoj profesionalni status, s tem da je v svojem izvedenskem mnenju analiziral in pojasnjeval tudi okoliščine, ki ne sodijo v medicinsko stroko, krvne sledove pa ocenil diametralno nasprotno kot ostali trije izvedenci, ki so bili postavljeni pred njim. V skladu z ZKP bi bilo sodišče v takem primeru po pritožnikovem mnenju dolžno postaviti novega izvedenca medicinske stroke. Poleg tega naj bi sodeči senat neupravičeno zavrnil kot nepotreben edini dokazni predlog obrambe - zaslišanje zdravnika dr. P. B. iz M., ki bi lahko izpovedal o pritožnikovi poškodbi na zatilju glave, kar naj bi bilo odločilno pri ugotavljanju pritožnikove krivde. Hkrati pa naj bi zavrnitev tega dokaznega predloga kazala tudi, da sodišče ni uporabilo enakih kriterijev za obremenilne in razbremenilne priče, saj se je pri zaslišanju obremenilne priče M. M. zavzelo za to, da je priča prišla iz B. in pričala na glavni obravnavi.
4. Pritožnik Ustavnemu sodišču predlaga, da izpodbijane sodne odločbe razveljavi in zadevo vrne prvostopnemu sodišču v ponovno odločanje.
5. Ustavno sodišče je pregledalo kazenski spis Okrožnega sodišča v Kopru št. K 161/94.
B.
6. Tako pristranost kot kršitev obdolženčeve pravice do izvajanja dokazov v njegovo korist očita pritožnik sodišču zaradi nepravilnosti pri izvajanju dokazov, in sicer zato: - ker je izvajalo dokaze po uradni dolžnosti brez predloga strank;
- ker ni v skladu s 371. členom ZKP odredilo novega izvedenca medicinske stroke, potem ko je dr. J. "diametralno nasprotno" ocenil krvne sledove kot so jih opisali drugi trije izvedenci in zlasti naravo pritožnikove poškodbe na zatilju glave in - ker je kot nepotreben zavrnilo edini dokazni predlog obrambe, da naj se zasliši dr. B. iz M., ki naj bi bil "kronska priča" obrambe.
8. V zvezi s prvim navedenim očitkom Ustavno sodišče ugotavlja, da na podlagi dejstva, da je sodišče v kazenskem postopku izvajalo dokaze (tudi) po uradni dolžnosti, brez predloga strank, zaključka o pristranosti sodišče in s tem o kršitvi ustavne pravice do neodvisnega in nepristranskega sodišča iz 23. člena Ustave ni mogoče sprejeti. Očitek je utemeljeno zavrnilo že Vrhovno sodišče v izpodbijani sodbi: sodišče je bilo po takrat veljavnem ZKP, enako kot po ZKP, ki je začel veljati v letu 1995, ne samo upravičeno, ampak dolžno ugotavljati materialno resnico in zato tudi samo skrbeti za izvedbo dokazov, ki po njegovi oceni pripomorejo k ugotavljanju resnice. Pristransko ravnanje sodišča tudi očitno ni podano v zvezi z udeležbo dr. T. J. kot izvedenca sodne medicine v sodnem postopku. Izvedenec je podal svoje izvedensko mnenje na podlagi odredbe, s katero je sodišče Inštitutu za sodno medicino v Ljubljani naložilo dopolnitev izvedenskega mnenja. Dr. T. J. je bil za izdelavo mnenja določen s strani predstojnika Inštituta - in ne na zahtevo oziroma na podlagi posebne želje sodišča, kot se to zatrjuje v ustavni pritožbi. Iz zapisnika o glavni obravnavi je razvidno, da je izvedenec svoje mnenje podal v skladu z zahtevami iz odredbe.
Odredba je bila vročena strankam v postopku, stranke so imele možnost, da izvedencu na glavni obravnavi postavljajo vprašanja in zahtevajo morebitna dodatna pojasnila, sodišče pa je presojalo izvedensko mnenje kot vsak drug dokaz v postopku - ocenilo ga je samostojno in v povezavi z ostalimi izvedenimi dokazi.
9. Kolikor se očitek pristranosti navezuje na nadaljnje domnevne nepravilnosti v zvezi z dokazovanjem s postavitvijo izvedenca in zaslišanjem priče iz tujine in kolikor gre za zatrjevano kršitev pravice obdolženca (pritožnika) do izvajanja dokazov v njegovo korist, pa je bilo potrebno presoditi, ali predstavlja postavitev drugega oziroma novega izvedenca ter zaslišanje dr. P. B. iz M. takšen dokaz, ki bi ga bilo sodišče v smislu ustavne določbe iz 3. alinee 29. člena in ustrezne določbe EKČP v konkretnem primeru dolžno izvesti ali ne.
10. Ustavno sodišče je glede vsebine pravnega jamstva, po katerem Ustava vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja, zagotavlja ob popolni enakopravnosti izvajanje dokazov v njegovo korist, v svojih odločbah o ustavnih pritožbah že večkrat navedlo, da (1) glede na načelo proste dokazne presoje sodišče samo odloča o tem, katere dokaze bo izvedlo in kako bo presojalo njihovo verodostojnost, da (2) sodišče ni dolžno izvesti vsakega dokaza, ki ga predlaga obramba; (3) da mora biti predlagani dokaz materialnopravno relevanten in (4) da mora obramba obstoj in pravno relevantnost predlaganega dokaza utemeljiti s potrebno stopnjo verjetnosti. V odločbi št. U-I-27/95 z dne 24.10.1996 je Ustavno sodišče poudarilo, da določbe 3. alinee 29. člena Ustave ne gre razlagati tako, da bi sodišče moralo izvesti prav vsak dokazni predlog obrambe, in da predstavlja izhodišče za presojo, katere dokaze naj sodišče izvede, načelo proste presoje dokazov. Hkrati pa je Ustavno sodišče v povezavi z razlago določbe točke d) drugega odstavka 6. člena EKČP opozorilo še na poudarek, ki ga dajeta, tako EKČP kot Ustava, "enakosti orožij" in s tem enakemu položaju obtožbe in obrambe pri izvajanju dokazov, pa tudi na zahtevo obeh določb, da se prosta presoja dokazov s strani sodišča ne sprevrže v arbitriranje, kar bi ne ustrezalo poštenemu postopku iz prvega odstavka 6. člena EKČP. Tako po judikaturi Evropskega sodišča za človekove pravice ravnanje sodišča ne ustreza poštenemu postopku, če enostavno ignorira navedbe stranke, ki so takšne, da bi v primeru, če bi bile utemeljene, odločilno vplivale na izid postopka.
11. V luči povedanega sodišče pravice pritožnika do izvajanja dokazov v njegovo korist očitno ni prekršilo - ne v smislu neupravičene zavrnitve dokaznega predloga oziroma opustitve izvedbe dokaza in ne v smislu pristranskega ravnanja pri izvajanju dokazov, ki so v korist obdolženca - pritožnika.
12. Iz podatkov v spisu in z izpodbijanih sodnih odločb je razvidno, da sta imeli obe stranki, obtožba in obramba, ves postopek možnost predlagati dokaze in zasliševati priče oziroma izvedence. Zaslišanje dr. B. ni edini dokaz, katerega izvedbo je predlagala obramba. V preiskavi je, predvsem v zvezi z ugotavljanjem obstoja zatrjevanega pomožnega dejstva - rane na pritožnikovi glavi , ki naj bi izpodbilo verodostojnost izpovedbe oškodovanca M. M. kot edine priče dogodka (dokazovanju tega dejstva je bilo namenjeno tudi predlagano zaslišanje dr. B.), dvakrat predlagala zaslišanje prič (skupno 9) in pribavo strokovnega mnenja, pri čemer je sodišče večini predlogov ugodilo. Na glavni obravnavi je obramba pri izvedbi dokazov v tej smeri aktivno sodelovala, predložila pa je tudi potrdilo dr. B., medtem ko njegovega zaslišanja ni zahtevala. Njegovo zaslišanje je, kot ugotavlja tudi Vrhovno sodišče v sodbi, predlagal zagovornik šele v pritožbi zoper sodbo.
13. Glede postavitve novega izvedenca (sodno) medicinske stroke Ustavno sodišče ugotavlja, da obramba ni uspela izkazati dovolj visoke stopnje verjetnosti, da bi izvedba tega dokaza lahko vplivala na drugačno razsodbo sodišča in da je torej sodišče dokazni predlog utemeljeno zavrnilo v okviru proste presoje, ki mu je dana po Ustavi in ZKP. Predlog za soočenje izvedencev oziroma predlog za postavitev novega izvedenca "bilo kakšne" stroke je sodišče prve stopnje zavrnilo po obširnem razlogovanju, zakaj sprejema izvedensko mnenje dr. J. (stran 22 in 23 sodbe prve stopnje). Pri tem je ocenilo tudi tiste njegove zaključke, do katerih je prišel na podlagi zakonitosti drugih strok, in ugotovilo, da jih je pravilno povezal s svojo, to je medicinsko stroko. Ugotovilo je tudi, da med mnenjem dr. J. in izvedencev, ki so bili postavljeni pred njim, ni bistvenih razhajanj, da si mnenja nasprotujejo le glede načina nastanka linernih krvnih madežev, najdenih na asfaltu, in da to ni odločilnega pomena za zadevo. Poudarilo je, da glede njihovega izvora izvedenca dr. K. in dr. T. nista bila nasprotnega mnenja - oba sta samo dopustila možnost, da izvirajo od pritožnika. Višje sodišče je pritožbene navedbe prav tako obrazloženo zavrnilo. V sodbi obširno navede, zakaj ne drži trditev zagovornika, da so izvedenska mnenja v nasprotju z mnenjem dr. J.: izvedenca pred njim sta povedala, da ne moreta izključiti, da bi linearni krvni sledovi nastali na način, kot trdi pritožnik (iz njegove rane na zatilju), nista pa seveda mogla takšnih navedb niti potrditi; dr. J. pa je izrecno povedal, da so sledi nastale ob udarcu glave pokojnega oškodovanca ob tla. Ne strinja se z obrambo, da je izvedenec prekoračil svoje pristojnosti s poseganjem na druga področja: strokovna razlaga mora upoštevati dinamiko dogajanja, sicer pa je izvedenec sam pojasnil, da se je pri pripravi mnenja naslonil tudi na mnenje ostalih strokovnjakov z ISM. Vrhovno sodišče je ob takšni obrazložitvi utemeljeno zavrnilo pritožnikove očitke glede zahtevane postavitve novega izvedenca s sklicevanjem na razloge, ki sta jih navedli nižji sodišči, ko sta dokazni predlog zavrnili. 14. Prav tako izčrpno in prepričljivo je sodišče zavrnilo tudi dokazni predlog obrambe za zaslišanje dr. P. B. iz M. Tako je v sodbi prve stopnje navedlo, da v pristnost potrdila, ki ga je izdal zdravnik in ki je bilo prebrano na glavni obravnavi ne dvomi, niti ne v njegovo vsebino, da pa hkrati vsebina potrdila nima takšne dokazne vrednosti, da bi vzbudila resen dvom v pravilnost sprejetih zaključkov sodišča - to je, da poškodba ni nastala ob obravnavanem dogodku, s čimer je (ob upoštevanju še drugih okoliščin) zavrnilo verzijo dogodkov, kakršno je v zagovoru ponujal pritožnik. Pri tem ko sta Višje in Vrhovno sodišče sprejeli oceno nižjih sodišč glede vsebine potrdila kot pravilno, sta tudi po oceni Ustavnega sodišče v okviru proste presoje dokazov utemeljeno naredili sklep, da izvedba predlaganega dokaza ni potrebna, saj bi izpoved zdravnika o poškodbi ne mogla pripeljati do drugačnega zaključka glede dejanskega stanja, kot je bilo ugotovljeno že na podlagi zdravniškega potrdila. Ob takšnem stanju zadeve pa tudi ni mogoče očitati sodišču neenakega obravnavanja prič obtožbe in obrambe, ko gre za njihovo vabljenje iz tujine, saj se razlogi za izvedbo dokaza in tisti proti njej presojajo glede vsakega dokaza posebej, in sicer na podlagi dokazne vrednosti, ki jo ima posamezni dokaz za sodišče.Tako je sodišče pri vabljenju priče in oškodovanca M. M. iz B. očitno upoštevalo, da predstavlja njegova izpoved kot izpoved edine priče obravnavanega dogodka dokaz o odločilnih materialnopravnih dejstvih in ga zato utemeljeno obravnavalo drugače kot predlagano pričanje dr. B., ki se nanaša na ugotavljanje pomožnega dejstva (rane na glavi pritožnika), in ki naj bi poleg tega po presoji sodišča ne bil materialnopravno relevanten.
15. Ker torej v obravnavanem primeru pritožniku z izpodbijanimi sodnimi odločitvami očitno niso bile kršene njegove človekove pravice in temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
16. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 1. alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednik senata dr. Boštjan M. Zupančič in člana dr. Peter Jambrek in dr. Janez Šinkovec.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič