Up-183/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-183/97
Datum odločitve:
10. 7. 1997
Objavljeno:
OdlUS VI, 183
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.183.97
Akt:
Sklep Vrhovnega sodišča št. I Uv 5/96 z dne 12.5.1997
Izrek:
Sklep Vrhovnega sodišča se odpravi.

Načelnici Upravne enote Radovljica se prepove nadaljnje preprečevanje pritožnici O. J. opravljati naloge "vršilke dolžnosti vodje notranje organizacijske enote za upravne notranje zadeve v Upravni enoti Radovljica", ki jih pritožnica opravlja do dokončne odločitve Vlade o imenovanju na to delovno mesto.

Ta odločba se izvrši takoj.
Evidenčni stavek:
Pojem "vršilca dolžnosti višjega upravnega delavca" je mogoče razumeti le kot splošen, zakonsko nedoločen pojem, ki naj (po)kaže na začasnost opravljanja dela na določenem delovnem mestu ali funkciji. Potreba po začasni razporeditvi oziroma zadolžitvi za opravljanje takega dela preneha, ko pristojni organ na tako dolžnost imenuje "stalnega" delavca. Sprejem sistemizacije delovnih mest ni razlog za prenehanje dela delavca na določenih delih, niti to ne more samo po sebi pomeniti njegove razrešitve (formalno ali de facto). Sistemizacija je lahko le podlaga za imenovanje oziroma razporeditev - o čemer pa mora odločiti za to pristojni organ.
Zato je časovno opredelitev v odločbi Vlade - "najdalj do sprejetja akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest" - možno razumeti le kot namero Vlade, da statusa vršilca dolžnosti ne bo podaljševala dlje, kot bo potrebno in ga bo spremenila v status "stalnega" delavca takoj, ko bo to možno.
Načelnica upravne enote je z imenovanjem pooblaščenca za vodenje notranje organizacijske enote posegla v pristojnost Vlade. Ni bilo ne zakonske podlage ne dejanske potrebe, da bi zaradi neaktivnosti Vlade načelnica kakorkoli posegala v obstoječi položaj pritožnice.
S preprečevanjem opravljanja dela se posega v ustavno pravico iz 34. člena Ustave, v tem primeru v pravico delavca do osebnega dostojanstva, ter v pravico iz 35. člena Ustave, torej v nedotakljivost delavčeve duševne celovitosti in njegovih osebnih pravic. Z ugotovljenim nezakonitim ravnanjem se omejuje možnost razvoja delavčevih sposobnosti, kar pomeni nedopusten poseg v njegove osebnostne pravice. Možnost poklicnega in osebnega razvoja, vključno z doseganjem in razvojem statusa, položaja oziroma ugleda v delovnem in življenjskem okolju so ob nesporni pomembnosti eksistenčne varnosti neločljivi elementi, ki opredeljujejo dostojanstvo in osebnost vsakega posameznika.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.
Uresničevanje in omejevanje pravic.
Nedotakljivost človekovega življenja.
Prepoved mučenja.
Varstvo osebne svobode.
Pravica do povračila škode.
Pravica do osebnega dostojanstva in varnosti.
Varstvo pravic zasebnosti in osebnostnih pravic.
Svoboda dela.
Izločitev sodnika Ustavnega sodišča.
Obnova postopka pred Ustavnim sodiščem, ponovno odločanje o isti zadevi.
Določitev izvršitve odločbe Ustavnega sodišča.
Odločitev Ustavnega sodišča o pravici v postopku ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 15., 17., 18., 19., 26., 34., 35., 49. čl.
Zakon o upravnih sporih (ZUP), 73. čl.
Zakon o upravi (ZUpr), 35., 37., 101., 102., 103., čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 46., 59., 60. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
6. 6. 1997
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US18438
Dokument v PDF obliki:
Up-183-97.pdf
153 KB
Prenesite datoteko
Up-183/97
10.7.1997
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi O. J. z B., ki jo zastopata mag. D. D. in J. H., odvetnika v L. na seji dne 10. julija 1997
o d l o č i l o:
1. Sklep Vrhovnega sodišča št. I Uv 5/96 z dne 12.5.1997 se odpravi.
2. Načelnici Upravne enote Radovljica se prepove nadaljnje preprečevanje pritožnici O. J. opravljati naloge "vršilke dolžnosti vodje notranje organizacijske enote za upravne notranje zadeve v Upravni enoti Radovljica", ki jih pritožnica opravlja do dokončne odločitve Vlade o imenovanju na to delovno mesto.
3. Ta odločba se izvrši takoj.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnica je v zakonitem roku vložila ustavno pritožbo zoper v izreku navedeni sklep. Navaja, da je na podlagi drugega odstavka 157. člena Ustave in Zakona o upravnih sporih (v nadaljevanju: ZUS) dne 5.3.1996 pri Vrhovnem sodišču vložila tožbo zoper dejanja načelnice Upravne enote Radovljica, ki naj bi nezakonito posegala v pritožničine ustavne pravice že več kot eno leto. Pritožnica je bila septembra 1991 imenovana za načelnico Uprave za notranje zadeve v takratni občini Radovljica. Ob reorganizaciji državne uprave je bila s 1.1.1995 prevzeta v Upravno enoto Radovljica kot vodja notranje organizacijske enote za upravne notranje zadeve. Vlada jo je z odločbo z dne 19.1.1995 imenovala za vršilko dolžnosti, vendar je po sprejemu akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest v upravni enoti ni niti ponovno imenovala niti razrešila.
Prav tako na to delovno mesto ni imenovala nikogar drugega, čeprav je za to edina pristojna. Pritožnica meni, da je sama še vedno vršilka dolžnosti vodje notranje organizacijske enote, zaradi česar da so vsa dejanja načelnice Upravne enote (pooblastilo drugemu delavcu za opravljanje tega dela, prepoved opravljanja dela pritožnici, prepoved komuniciranja s sodelavci in strankami) nezakonita.
2. Pritožnica navaja posamična dejanja, s katerimi naj bi ji bila načelnica UE "dejansko prepovedala izvrševati njene pristojnosti, dela in naloge, vključno s fizičnim onemogočanjem njihovega izvrševanja." Pritožnica zatrjuje (enako kot v tožbi pred VS), da so ji bile z ravnanji načelnice UE kršene naslednje ustavne pravice:
- svoboda dela (49. člen Ustave), ker da ji je prepovedano dejansko opravljanje zaposlitve in poklica po njuni pridobitvi, - pravica do osebnega dostojanstva in varnosti (34. člen Ustave), ker da preživljanje polnega delovnega časa brez kakršnihkoli zadolžitev ogroža njen občutek osebne eksistenčne varnosti, njen ugled med sodelavci in v širšem okolju ter njen strokovni in poklicni status,
- nedotakljivost duševne celovitosti in osebnostnih pravic (35. člen Ustave),
- prepoved nečloveškega ali ponižujočega ravnanja (18. člen Ustave in 3. člen EKČP), ker gre za ponižujočo osebno degradacijo brez vsakršne utemeljitve razlogov,
- enakost pred zakonom (14. člen Ustave), ker da naj bi bila edina med kolegi iz drugih UE v identični pravni in dejanski situaciji, ki ji je bilo pred imenovanjem na Vladi onemogočeno opravljanje dela z ravnanjem vodje UE.
3. Pritožnica predlaga, da Ustavno sodišče "zadrži izvršitev izpodbijanega sklepa VS in da zadrži izvrševanje nezakonitih dejanj, s katerimi načelnica UE posega v ustavne pravice pritožnice". Navaja, da bi z izvršitvijo izpodbijanega sklepa nastale zanjo težko popravljive posledice, pa tudi, da naj bi VS sodno in s tem pravno in dejansko utemeljilo zatečeno nezakonito stanje kršitve pritožničinih ustavnih pravic. S tem pa naj bi VS za pritožnico vzpostavilo pravno stanje, v katerem so njene pravice bistveno slabše zavarovane, kot so bile pred izpodbijano odločitvijo.
4. Sicer pa pritožnica predlaga, da Ustavno sodišče odpravi izpodbijani sklep VS in samo odloči o spornih pravicah: z ugotovitvijo, da gre pri dejanjih načelnice UE za nezakonite posege v ustavne pravice pritožnice, s prepovedjo nadaljnjih nezakonitih dejanj in z odpravo posledic, vključno z odločitvijo o odškodnini za nematerialno škodo. Podrejeno pa predlaga odpravo ali razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve VS v ponovno odločanje.
5. Pri odločanju v tej zadevi je bil na lasten predlog izločen sodnik Ustavnega sodišča dr. P. J.
B. - I.
I. Dejansko stanje glede statusa pritožnice
6. Pritožnica je bila v letu 1991 imenovana za načelnico Uprave za notranje zadeve Občine Radovljica. V skladu s takratnimi predpisi jo je imenovala Skupščina Občine Radovljica (sklep št. 108-7/91 z dne 25.9.1991) in je imela status funkcionarja. S 1.1.1995 je država prevzela od občin vse upravne naloge in pristojnosti na področjih, za katera so ustanovljena posamezna ministrstva, ter vse druge z zakonom določene upravne naloge oblastvenega značaja iz pristojnosti občin (prvi odstavek 101. člena Zakona o upravi, Uradni list RS, št. 67/94 - v nadaljevanju: ZUpr). Upravne enote oziroma ministrstva, na katerih delovno področje sodijo prevzete naloge, so prevzele hkrati tudi delavce občinskih upravnih organov, ki so opravljali te naloge (prvi odstavek 103. člena ZUpr). Prevzem je bil izveden s samim zakonom, pritožnici pa je bila izdana tudi individualna odločba o sklenitvi delovnega razmerja za nedoločen čas v Upravni enoti Radovljica (odločba št. 12300-0004/95 z dne 3.2.1995).
7. Na podlagi prvega odstavka 102. člena ZUpr so se z dnem uveljavitve ZUpr (11.11.1994) organizirale upravne enote za območja dotedanjih občin. Za območje nekdanje Občine Radovljica je bila tako organizirana Upravna enota Radovljica, ki je prevzela vse tiste delavce, ki so v nekdanji občini opravljali državne oziroma oblastne naloge. S pojmom "delavci" očitno niso bili mišljeni samo delavci v upravi po Zakonu o delavcih v državnih organih (Uradni list RS, št. 15/90 - v nadaljevanju:
ZDDO), torej višji upravni delavci, upravni delavci in strokovno tehnični delavci, ampak tudi nekdanji občinski funkcionarji.
Očitno pa so upravne enote ob začetku delovanja od nekdanjih občin prevzele tudi obstoječo notranjo organizacijo in sistemizacijo delovnih mest.
8. Po prvem odstavku 35. člena ZUpr se v upravni enoti organizirajo notranje organizacijske enote za posamezna področja. Določijo se z aktom o organizaciji, ki ga izda na predlog pristojnih ministrstev načelnik upravne enote s soglasjem Vlade. Notranja organizacijska enota ima vodjo, ki ga imenuje Vlada na predlog pristojnega ministra (drugi odstavek 35. člena ZUpr). S spremembami in dopolnitvami Uredbe o skupnih temeljih za notranjo organizacijo in sistemizacijo delovnih mest v upravnih organih (Uradni list RS, št. 8/91, 82/94 in 19/95), uveljavljenimi 31.12.1994, so bili kot višji upravni delavci v upravnih enotah določeni: načelnik upravne enote, vodja notranje organizacijske enote in vodja izpostave v upravni enoti.
9. Pritožnica je bila s sklepom Vlade št. 111-03/95-45/3-8 z dne 19.1.1995 imenovana za "vršilko dolžnosti vodje notranje organizacijske enote za upravne notranje zadeve" in sicer "najdalj do sprejetja akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest v upravni enoti". Vlada (oziroma njena Komisija za kadrovske in administrativne zadeve) je dala soglasje k Pravilniku o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest v Upravni enoti Radovljica dne 8.9.1995, pristojni minister pa je v skladu z drugim odstavkom 35. člena ZUpr dne 17.11.1995 (in ponovno spet 11.4.1996) predlagal, da se pritožnica imenuje za vodjo Oddelka za upravne notranje zadeve v Upravni enoti Radovljica. Vlada doslej o tem predlogu ni odločila.
II. Ocena statusa pritožnice
10. Vrhovno sodišče ugotavlja, da je bila pritožnica z odločbo Vlade z dne 19.1.1995 imenovana za "vršilko dolžnosti višje upravne delavke" in ob tem meni, da za vršilca dolžnosti ne veljajo določbe o imenovanju in razrešitvi višjega upravnega delavca. Tako mnenje utemeljuje s tem, da "je položaj vršilca dolžnosti namreč drugačen, je časovno omejen in zato ni povsem enak položaju imenovanega višjega upravnega delavca. Vršilca dolžnosti se določi z namenom, da ta opravlja delo določen čas do dokončne odločitve o imenovanju". V obravnavanem primeru naj bi bilo imenovanje pritožnice za "vršilko dolžnosti" utemeljeno že zato, "ker je bila imenovana v času, ko na novo ustanovljena upravna enota še ni imela ustreznega organizacijskega akta in sistemizacije delovnih mest."
11. ZDDO ne pozna instituta vršilca dolžnosti višjega upravnega delavca. Pojem vršilca dolžnosti je zato mogoče razumeti le kot splošen, zakonsko nedoločen pojem, ki naj (po)kaže na začasnost opravljanja dela na določenem delovnem mestu ali funkciji.
Pritožnica je bila prevzeta v upravno enoto kot načelnica Uprave za notranje zadeve Občine Radovljica, torej kot vodja neke notranje organizacijske enote, ki je v isti organizacijski obliki, z istimi delavci in z istimi nalogami in pristojnostmi, obstajala tudi po 1.1.1995. Nenazadnje je pritožnica vsaj do 19.1.1995 svoje prejšnje delo opravljala brez formalnega novega imenovanja ali razporeditve, do 20.9.1995 pa kot imenovana vršilka dolžnosti "vodje notranje organizacijske enote". Ker notranja organizacija upravne enote do 20.9.1995 še ni bila uveljavljena, je imenovanje za vodenje organizacijske enote za upravne notranje zadeve lahko le potrditev kontinuitete opravljanja nalog na področju upravnih notranjih zadev v dotedanji organizacijski obliki.
12. Odločba Vlade z dne 19.1.1995 navaja, da se pritožnica imenuje "najdalj do sprejetja akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest v upravni enoti". Čas imenovanja se zdi s tem jasno določljiv. Tudi Vrhovno sodišče meni, da se "vršilec dolžnosti" določi z namenom, da opravlja - neko sicer potrebno in stalno - delo v času do dokončne odločitve o imenovanju. Smiselno je namreč imenovanje "vršilca dolžnosti" samo takrat, ko gre za delo, ki ga nekdo mora opravljati, pa ga na ustrezno delovno mesto začasno ni mogoče imenovati ali razporediti. Po logiki stvari pa to pomeni, da mora po poteku začasnega imenovanja pristojni organ sprejeti odločitev - ki je lahko tudi podaljšanje začasnega imenovanja.
13. V primeru pritožnice pa pristojni organ - Vlada - od septembra 1995 ni storila ničesar: ne podaljšala "vršilstva dolžnosti" pritožnici z novo odločbo ali za "vršilca dolžnosti" imenovala koga drugega, ne imenovala pritožnice za vodjo Oddelka za upravne notranje zadeve (kljub predlogu pristojnega ministra) in tudi ni na to delovno mesto imenovala koga drugega in v tem primeru razporedila pritožnice kam drugam.
14. Pri odločbi Vlade z dne 19.1.1995 o imenovanju pritožnice je šlo za začasno razporeditev na delo vodje notranje organizacijske enote za upravne notranje zadeve. Razporeditev na konkretno delovno mesto s 1.1.1995 še ni bila mogoča, ker sistemizacije delovnih mest v upravni enoti še ni bilo. Vlada je v odločbi opredelila trajanje pritožničinega imenovanja na mesto "vršilke dolžnosti" z besedami - "najdalj do sprejetja akta o organizaciji in sistemizaciji delovnih mest". Iz dobesednega pomena takšne časovne opredelitve bi izhajalo dvoje: da lahko pritožnici imenovanje za "vršilko dolžnosti" preneha tudi že pred sprejetjem akta o sistemizaciji, vsekakor pa ji bo prenehalo z dnem sprejetja navedenega akta. Pred sprejetjem akta o sistemizaciji bi lahko pritožnici prenehala razporeditev na mesto "vršilke dolžnosti" le, če bi bil na to mesto kot "vršilec dolžnosti" imenovan kdo drug - kar se pa ni zgodilo. Prenehanje položaja "vršilke dolžnosti", ne da bi bil na to mesto imenovan kdo drug, ne bi bilo možno, dokler obstaja potreba, da se ustrezno delo opravlja. Razlaga, po kateri bi Vlada lahko že pred sprejetjem tega akta zasedla to delovno mesto s "stalnim" delavcem in odpravila "vršilstvo dolžnosti", pa bi bila v nasprotju s tem, da je bila razvidna podlaga za začasno zasedbo tega delovnega mesta z "vršilcem dolžnosti" ravno odsotnost veljavnega akta o sistemizaciji. Iz istega razloga pa bi bila v nasprotju s podlago, ki je služila za sprejetje takšnega sklepa, tudi razlaga, da je že samo sprejetje akta o sistemizaciji povzročilo prenehanje statusa "vršilca dolžnosti". Sprejem akta o sistemizaciji šele omogoči imenovanje "stalnega" delavca, nič pa ne spremeni glede potrebe organa, da se neko - sedaj sistemizirano delo - mora opravljati. Zato je navedeno časovno opredelitev v odločbi Vlade možno razumeti le kot namero Vlade, da statusa vršilca dolžnosti ne bo podaljševala dlje, kot bo potrebno in ga bo spremenila v status "stalnega" delavca takoj, ko bo to možno.
15. Ob zakonsko nezadostno pripravljenem prehodu pretežnega dela bivših občinskih uprav v nove državne upravne enote začasno vzpostavljeni položaj "vršilec dolžnosti" višjega upravnega delavca na posameznem (s sistemizacijo še nedoločenem) delovnem mestu je poseben delovnopravni položaj, čeprav vzpostavljen brez izrecne zakonske podlage. Zato ni mogoče trditi, da je delavcu - analogno z drugimi, zakonsko urejenimi položaji "vršilca dolžnosti" - položaj "vršilca dolžnosti" prenehal s potekom določenega časa, če ob tem ni odločeno tudi o imenovanju na delovno mesto, ki ga je dotlej zasedal "vršilec dolžnosti", in o ustrezni razporeditvi "vršilca dolžnosti" - bodisi na to ali na kakšno drugo delovno mesto. "Vršilec dolžnosti" se imenuje zaradi potreb organa, pri katerem se neko delo mora opravljati. Potreba po začasni razporeditvi oziroma zadolžitvi za opravljanje takega dela preneha, ko pristojni organ na tako dolžnost imenuje "stalnega" delavca. Sprejem sistemizacije delovnih mest ni razlog za prenehanje dela delavca na določenih delih, niti to ne more samo po sebi pomeniti njegove razrešitve (formalno ali de facto). Sistemizacija je lahko le podlaga za imenovanje oziroma razporeditev - o čemer pa mora odločiti za to pristojni organ.
16. Šele ko bi Vlada na sistemizirano delovno mesto vodje te notranje organizacijske enote imenovala nekoga drugega (ali morda brez takega imenovanja dotedanjo "vršilko dolžnosti" vsaj razrešila), bi postala pritožnica s tem nerazporejena in bi jo smela in morala imenovati bodisi Vlada na neko drugo delovno mesto višjega upravnega delavca, če bi pritožnica za to izpolnjevala pogoje, bodisi načelnica UE na neko drugo ustrezno delovno mesto.
17. Glede na vse navedeno je pritožnico še vedno treba šteti za "vršilko dolžnosti" vodje notranje organizacijske enote za upravne notranje zadeve - sedaj organizirane kot Oddelek za upravne notranje zadeve v Upravni enoti Radovljica - in sicer vse dokler Vlada ne bo nje ali koga drugega dokončno imenovala na to delovno mesto. Pri tem se Ustavno sodišče ni spuščalo v vprašanje zakonitosti imenovanja pritožnice na to dolžnost, ker to vprašanje ni bilo predmet postopka.
B. - II.
I. Ocena zakonitosti ravnanja načelnice Upravne enote
18. Po določbi 37. člena ZUpr načelnik upravne enote med drugim: " ... koordinira delo notranjih organizacijskih enot, zagotavlja opravljanje strokovnih in drugih nalog, ki so skupne notranjim organizacijskim enotam, opravlja druge organizacijske naloge v zvezi z delovanjem upravne enote ..." Nobena od teh nalog načelniku ne daje pristojnosti za imenovanje vodje notranje organizacijske enote - tudi začasno ne. Nobene vsebinske razlike namreč ni med "vršilcem dolžnosti" vodje notranje organizacijske enote in "pooblaščencem" za vodenje notranje organizacijske enote. Oba sta lahko zadolžena za vodenje notranje organizacijske enote le začasno, do imenovanja na to delovno mesto. Obstaja pa bistvena razlika: "vršilca dolžnosti" je imenoval organ, ki je sicer pristojen za imenovanje, "pooblaščenca" pa načelnica, ki za kaj takega ni pristojna.
19. Načelnica je z imenovanjem pooblaščenca za vodenje notranje organizacijske enote posegla v pristojnost Vlade, zato je njeno ravnanje že iz tega razloga nezakonito. Drugače kot Vrhovno sodišče Ustavno sodišče meni, da "določeno pravno nevzdržno stanje, ki bi ga bilo mogoče šteti kot poseg v posamezne ustavne pravice", za pritožnico obstaja kot posledica nezakonitega ravnanja tako Vlade kot tudi načelnice UE. Ni bilo ne zakonske podlage ne dejanske potrebe, da bi zaradi neaktivnosti Vlade načelnica kakorkoli posegala v obstoječi položaj pritožnice.
20. Če je načelnica zmotno štela, da je pritožnici položaj "vršilke dolžnosti" dne 20.9.1995 prenehal, bi lahko operativno vodenje notranje organizacijske enote začasno prevzela kvečjemu sama, pritožnico pa bi v tem primeru morala imenovati na drugo delovno mesto, ustrezno njeni izobrazbi in sposobnostim. Ker je tovrstno, dne 20.9.1995 že izdano odločbo na ugovor pritožnice z dne 3.10.1995 z odločbo dne 24.10.1995 (brez vsebinske obrazložitve) odpravila, je v nadaljevanju v vsakem primeru ravnala nezakonito: če je omenjeno odločbo odpravila zato, ker je štela, da pritožnici dne 20.9.1995 status "vršilke dolžnosti" vodje notranje organizacijske enote še ni potekel, ji ne bi smela preprečevati nadaljnjega opravljanja tega dela - v nasprotnem primeru, če je torej štela, da ji je status "vršilke dolžnosti" že potekel, da pa je pritožničin ugovor zoper odločbo z dne 20.9.1995 vendarle utemeljen, pa bi jo morala imenovati na ustrezno drugo delovno mesto.
21. Iz navedenih nezakonitih ravnanj Vlade in načelnice UE izhajajo tudi vsa ravnanja, ki jih pritožnica navaja kot dejanja, ki posegajo v njene ustavne pravice. Vrhovno sodišče je v upravnem sporu na podlagi izvedenega dokaznega postopka, vključno z javno obravnavo, ugotovilo kot nesporno, da je načelnica storila vsa navedena dejanja in jih je zato štelo za dokazana. Zato je Ustavno sodišče na podlagi 60. člena ZUstS samo odločalo o spornih pravicah, saj je na podlagi podatkov v spisu o tem možno odločiti. Taka odločitev Ustavnega sodišča je nujna ob dejstvu, da je zaradi nezakonitih dejanj pritožnica že od septembra 1995 v delovnem razmerju brez dela, čeprav še vedno prejema vsaj osnovno plačo.
II. Odločitev o zatrjevanih posegih v ustavne pravice
22. S stališča delavca je nevzdržno, da ostane v delovnem razmerju nerazporejen in de facto brez dela - če odmislimo v tem primeru tudi neodgovorno ravnanje z javnimi sredstvi. Ustavni pravici do svobode dela in proste izbire zaposlitve sicer sami po sebi morda ne zagotavljata tudi pravice do dejanskega opravljanja dela na delovnem mestu, za katerega je delavec sklenil delovno razmerje oziroma na katerega je razporejen ali imenovan. Gotovo namen zagotavljanja teh pravic ni le golo preživetje, pač pa - v skladu z določbami mednarodnih sporazumov s tega področja - zagotavljanje pravičnega zaslužka z delom in s tem omogočanje človeka vrednega življenja. To vključuje tudi pravico do opravljanja izbranega poklica, do izobraževanja in izpopolnjevanja v tem poklicu in možnost napredovanja pri delu.
Ali bi bilo ob takem širšem pojmovanju svobode dela in proste izbire poklica v tej zadevi ugotovljena nezakonita ravnanja možno šteti tudi za kršitev teh dveh ustavnih pravic, je vprašanje, ki ga je bilo v tej konkretni zadevi možno - in zaradi potrebe po čim hitrejši odločitvi tudi potrebno - pustiti ob strani.
23. Pravica do enake dostopnosti vsakega delovnega mesta pod enakimi pogoji iz tretjega odstavka 49. člena Ustave je specialna pravica glede na splošno pravico do enakosti pred zakonom po 14. členu Ustave. V zvezi z njo se pritožnica ne more uspešno sklicevati na enakost z delavci v drugih upravnih enotah. Zagotavlja ji namreč le enako obravnavanje pri potegovanju za konkretno delovno mesto in se ob tem ne more sklicevati na rešitve v drugih, čeprav morda analognih primerih - zlasti ne v tem smislu, da bi iz morebitnega imenovanja drugih "vršilcev dolžnosti" v upravnih enotah, ki so bil ob sistemizaciji imenovani na mesta višjih upravnih delavcev, čeprav prav tako kot pritožnica niso imeli zahtevane izobrazbe, izhajala tudi njena pravica do enakega nezakonitega obravnavanja ("ni enakosti v nezakonitosti").
24. Povsem nesporno pa je, da pa se s preprečevanjem opravljanja dela posega v ustavno pravico iz 34. člena Ustave, v tem primeru v pravico delavca do osebnega dostojanstva, ter v pravico iz 35. člena Ustave, torej v nedotakljivost delavčeve duševne celovitosti in njegovih osebnih pravic. Z ugotovljenim nezakonitim ravnanjem se omejuje možnost razvoja delavčevih sposobnosti, kar pomeni nedopusten poseg v njegove osebnostne pravice. Možnost poklicnega in osebnega razvoja, vključno z doseganjem in razvojem statusa, položaja oziroma ugleda v delovnem in življenjskem okolju so ob nesporni pomembnosti eksistenčne varnosti neločljivi elementi, ki opredeljujejo dostojanstvo in osebnost vsakega posameznika.
25. Določba 18. člena Ustave ("prepoved mučenja") je namenjena predvsem varstvu zoper uporabo različnih oblik (fizičnega in psihičnega) nasilja pri izvrševanju represivnih pooblastil državnih organov, čeprav ta člen pod nazivom "prepoved mučenja" prepoveduje tudi vsako drugo "nečloveško ali ponižujoče kaznovanje ali ravnanje" (v drugem stavku pa tudi znanstvene poskuse na človeku brez njegove svobodne privolitve). Glede na to, da je prepoved "ponižujočega ravnanja" zunaj represivnih postopkov smiselno zajeta že v pravici do osebnega dostojanstva iz 34. člena Ustave, je ustavno pravico iz 18. člena Ustave - tudi glede na njeno uvrstitev med 17. člen ("nedotakljivost človekovega življenja") in 19. člen Ustave ("varstvo osebne svobode") - treba razumeti ožje in torej v obravnavanem primeru ni bila prizadeta.
III. Vzpostavitev zakonitega stanja (prepoved nezakonitih dejanj)
26. Ustavno sodišče je o pravicah pritožnice odločilo samo ob smiselni uporabi določb 73. člena ZUS. Ob ugotovitvi, da je načelnica upravne enote s svojimi nezakonitimi dejanji neposredno preprečevala pritožnici z Ustavo zajamčene svoboščine in pravice, je nadaljevanje teh dejanj prepovedalo. Zakonito stanje bo vzpostavljeno že z upoštevanjem, da je pritožnica še vedno vršilka dolžnosti vodje notranje organizacijske enote v Upravni enoti Radovljica, dokler od Vlade te dolžnosti ne bo razrešena neposredno ali pa posredno, to je z imenovanjem nje same ali koga drugega za opravljanje dela, ki ga je pritožnica opravljala le kot "vršilka dožnosti". Poseben rok za izvršitev te odločbe ni potreben, zato je Ustavno sodišče odločilo, da se izvrši takoj.
27. Pravica do odprave posledic kršitve človekovih pravic, ki jo zagotavlja Ustava v četrtem odstavku 15. člena, zagotavlja tako kot vsem drugim tudi pritožnici pravico, da se kršitev odpravi z vzpostavitvijo stanja, ki je obstajalo pred kršitvijo. Če glede na naravo stvari takšna vzpostavitev ni mogoča ali ni mogoča v celoti, ima na podlagi omenjene določbe pritožnica pravico, da zaradi nezakonitega ravnanja organov države zahteva v skladu z določbo prvega odstavka 26. člena Ustave odškodnino za škodo, ki ji je bila z nezakonitim ravnanjem državnega organa povzročena. Ali ima ravnanje načelnice tudi vse elemente civilnega delikta, na podlagi katerega bo lahko pritožnica uveljavljala zatrjevano nepremoženjsko škodo, bo moralo presojati pristojno redno sodišče po pravilih o odškodninski odgovornosti. V teh primerih ne pride v poštev smiselna uporaba četrtega odstavka 46. člena ZUstS. Poleg tega, da tudi v tem primeru o odškodninskem zahtevku odloča redno in ne Ustavno sodišče, je namen te odškodnine satisfakcija oškodovanca, kadar ni mogoča restitucija oziroma odprava škodljivih posledic, nastalih zaradi uporabe odpravljenega predpisa.
C.
28. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi 59. in 60. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) in 73. člena Zakona o upravnih sporih v zvezi s 6. členom ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm in sodniki dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, mag. Janez Snoj, dr. Janez Šinkovec, Franc Testen in dr. Boštjan M. Zupančič. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k:
dr. Lovro Šturm