U-I-32/93
Natisni
Opravilna št.:
U-I-32/93
Datum odločitve:
13. 7. 1993
Objavljeno:
OdlUS II, 68
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1993:U.I.32.93
Akt:
Zakon o lastninskem preoblikovanju podjetij (Ur. list RS, št. 55/92 in 7/93) (ZLPP), 45. čl.
Izrek:
Pobuda za oceno ustavnosti izpodbijane določbe zakona se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče je ugotovilo, da je izpodbijana določba konkretizacija norme ustavnega značaja, za katere oceno ustavno sodišče ni pristojno.
Geslo:
Izkazan pravni interes kot procesni pogoj za začetek postopka pred ustavnim sodiščem na podlagi pobude.
Ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Ustava, 2. odst. 162. čl.
Ustavni zakon za izvedbo Ustave (UZIU), 7. čl.
Zakon o postopku pred Ustavnim sodiščem SRS (ZUSS), 15. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Srečko Čadonič, Ljubljana
Datum vloge:
18. 2. 1993
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem pobude
Dokument:
US16716
Dokument v PDF obliki:
U-I-32-93.pdf
110 KB
Prenesite datoteko
U-I-32-93_LM.pdf
115 KB
Prenesite datoteko
U-I-32/93-17
13/7-1993
S K L E P
Ustavno sodišče je na seji dne 13/7-1993 obravnavalo pobudo Srečka Čadoniča iz Ljubljane, Klemenčičeva 3 in
s k l e n i l o :
Ustavno sodišče pobude ne sprejme in ne začne postopka za oceno ustavnosti 45. člena zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij (Uradni list RS, št. 55/92 in 7/93).
O b r a z l o ž i t e v
Pobudnik navaja, da je 45. člen zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij v nasprotju s 155. členom ustave in predlaga, da ga ustavno sodišče razveljavi, do končne odločitve pa zadrži izvajanje napadene določbe, ter posledične določbe šestega odstavka 20. člena. Uporaba 45. člena zakona naj bi učinkovala za nazaj in naj bi retroaktivno posegla v lastninska razmerja ter pridobljene pravice titularjev lastnine v podjetjih, ki so se preoblikovala v eno od kapitalskih družb z izdajo internih delnic oziroma potrdil o deležih po zakonu o družbenem kapitalu (Uradni list SFRJ, št. 84/89, 46/90). Meni, da so preoblikovanja podjetij z izdajo internih delnic zakonita, ker so temeljila na zakonu, ki je bil do sprejema zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij del pravnega reda na območju Republike Slovenije.
V pripravljalnem postopku je sodišče ugotovilo, da izpodbijana določba 45. člena zakona o lastninskem preoblikovanju izhaja iz ustavnega amandmaja XCVI k ustavi RS (Uradni list RS, št. 35/90) in Ustavnega zakona za izvedbo amandmaja XCVI k ustavi RS (Uradni list RS, št. 37/90, 4/91). Ustavni zakon, katerega določbe imajo značaj ustavnopravnih norm, podjetjem nalaga, da uskladijo lastninska razmerja, nastala z izdajo internih delnic, z republiškim zakonom o privatizaciji podjetij v rokih in na način, ki ju bo določil ta zakon. Napadena določba je torej le konkretizacija norme ustavnega značaja. V skladu s 160. členom ustave je ustavno sodišče pristojno za presojo ustavnosti in zakonitosti, ni pa pristojno ocenjevati ustave in predpisov ustavnega značaja.
Iz navedenih razlogov je ustavno sodišče na podlagi 7. člena ustavnega zakona za izvedbo ustave in 15. člena zakona o postopku pred Ustavnim sodiščem SRS (Uradni list SRS, št. 39/74 in 28/76) sklenilo kot izhaja iz izreka tega sklepa.
P r e d s e d n i k
dr. Peter Jambrek
Odklonilno ločeno mnenje sodnika Krivica
Če bi bil zakon o lastninskem preoblikovanju podjetij (v nadaljevanju: ZLPP) sprejet pred sprejetjem sedanje ustave, torej v času, ko so ob prejšnji ustavi veljali tudi še amandmaji k tej ustavi, med njimi v odločbi omenjeni amandma XCVI, bi sporna določba 45. člena ZLPP res temeljila na četrtem odstavku 5. členu ustavnega zakona za izvedbo tega ustavnega amandmaja, torej na določbi ustavnega ranga, katere ustavnosti ustavno sodišče ne more presojati. Namen te določbe je očitno bil odpraviti nedopustna oškodovanja družbene lastnine z retroaktivno zakonsko ureditvijo, ki bi s tem dobila izrecno ustavnopravno podlago. Tedaj veljavna ustava je namreč v 261. členu absolutno izključevala možnost retroaktivnosti predpisov. Nova ustava je v drugem odstavku 155. člena izjemoma sicer dopustila možnost retroaktivnosti posameznih določb zakona, vendar le, če to zahteva javna korist (kar je v tu obravnavanem primeru očitno) in če se s tem ne posega v pridobljene pravice (kar pa je v tu obravnavanem primeru sporno). Če bi ustavodajalec pri zakonih, ki urejajo prehod od prejšnjega v novi sistem, torej tudi pri ZLPP, hotel dopustiti izjemo od navedene ustavne prepovedi retroaktivnosti, bi to moral v ustavnem zakonu za izvedbo ustave določiti oziroma omogočiti, česar pa ni storil. Zaradi tega je obstoj ustavne podlage za izpodbijano zakonsko ureditev vprašljiv.
Vsekakor se po mojem mnenju ustavno sodišče pri zavrnitvi oziroma nesprejetju pobude ne bi smelo sklicevati neposredno na ne več veljavne ustavne predpise (na amandmaje k razveljavljeni ustavi) - v tem smislu, da ustavnosti z njimi skladnih zakonov ni pristojno ocenjevati. Ustavno sodišče je v zadevi U-I-119/91 (objavljeno v zbirki odločb ustavnega sodišča - OdlUS, 47) sicer odpravilo nekatere določbe mestnega statuta, ki niso bile v skladu niti z novo ustavo niti z ustavnim konceptom mesta po prejšnji ustavi, toda tam je šlo za predpis (mestni statut), ki je bil sprejet še v času veljavnosti prejšnje ustave. Zato je vprašljivo, ali bi tudi v tu obravnavani zadevi ustavno sodišče svojo odločitev lahko oprlo na ne več veljavne ustavne predpise. Vsekakor bi po mojem mnenju moralo pobudo sprejeti in o tem zahtevnem interpretacijskem vprašanju odločiti z meritorno odločbo po opravljenem kontradiktornem postopku.
Če tudi na ta način svoje odločitve ne bi moglo opreti na ne več veljavne ustavnopravne določbe, to samo po sebi še ne pomeni, da bi potem moralo zahtevi iz pobude nujno ugoditi. V takem primeru bi bilo najbrž potrebno sprejeti odločitev po t.i. tehtanju ogroženih ustavnih dobrin - na eni strani ogrožene pravne varnosti z retroaktivnim posegom v vsaj delno že pridobljeno lastninsko pravico imetnikov internih delnic in na drugi strani ogroženega javnega interesa, da se tudi lastninska preobrazba družbene lastnine v zasebno lastnino izvrši ob spoštovanju enega od temeljnih načel civilnega prava o vesti in poštenju oziroma ob spoštovanju pravičnosti kot elementa ustavnega koncepta pravne države, ustavnega načela enakosti pred zakonom itd. Pri tem bi bilo treba upoštevati tudi enkrat že izraženo, čeprav ob novi ustavi izrecno žal ne ponovljeno voljo ustavodajalca, da se tu obravnavano sporno vprašanje z zakonom reši na izjemen način, pa seveda tudi to, do kolikšne mere oziroma stopnje bi bilo na podlagi stare zakonodaje pridobljene interne delnice že možno šteti za pridobljeno lastninsko pravico v smislu 33. in 155. člena sedanje ustave.
S o d n i k
Matevž Krivic