Up-4/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-4/97
Datum odločitve:
8. 4. 1997
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.4.97
Akt:
Ustavna pritožba M. P. zoper:

- sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 281/96 z dne 23.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča V Celju št. Ks 270/96 z dne 15.11.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Kpr 309/96 z dne 15.11.1996,

- sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. Ips 287/96 z dne 23.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 280/96 z dne 3.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Kpr 309/96 z dne 22.11.1996,

- sklep Višjega sodišča v Celju št. Kp 272/96 z dne 31.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 286/96 z dne 9.12.1996
Izrek:
Ustavna pritožba M. P. zoper:

- sodbi Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v zvezi s sklepoma Okrožnega sodišča V Celju in sklep Višjega sodišča v Celju v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju se ne sprejme v obravnavo.

V delu, ki se nanaša na ravnanje delavcev Ministrstva za notranje zadeve Republike Slovenije se ustavna pritožba zavrže.
Evidenčni stavek:
Sodišče je ob odreditvi in podaljšanju pripora ugotovilo in presodilo vse kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v pritožnikovo pravico do osebne svobode.
Geslo:
Pripor, koluzijska in ponovitvena nevarnost.

Odreditev in trajanje pripora.

Enako varstvo pravic.

Pravica do sodnega varstva.

Upravni spor.
Pravna podlaga:
Ustava, 20., 22., 23., 157. čl.

Konvencija o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah (EKČP), 5. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. U-I-18/93 z dne 11.4.1996 (OdlUS V,40) in Up- 155/95 z dne 5.12.1996.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
7. 1. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18291
Up-4/97
8.4.1997
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe M. P., ki ga zastopa M. N., odvetnica v C. na seji senata dne 8. aprila 1997
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba M. P. zoper:
- sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 281/96 z dne 23.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča V Celju št. Ks 270/96 z dne 15.11.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Kpr 309/96 z dne 15.11.1996,
- sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. Ips 287/96 z dne 23.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 280/96 z dne 3.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Kpr 309/96 z dne 22.11.1996,
- sklep Višjega sodišča v Celju št. Kp 272/96 z dne 31.12.1996 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 286/96 z dne 9.12.1996 se ne sprejme v obravnavo.
V delu, ki se nanaša na ravnanje delavcev Ministrstva za notranje zadeve Republike Slovenije dne 15.11.1996, se ustavna pritožba zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je dne 6.1.1997 vložil po svoji pooblaščenki ustavno pritožbo, ki jo je dopolnil dne 13.1.1997 in dne 22.1.1997, zoper posamične akte, navedene v izreku tega sklepa, s katerimi je sodišče zoper pritožnika najprej odredilo in nato za dva meseca podaljšalo pripor iz pripornih razlogov koluzijske in ponovitvene nevarnosti po 2. in 3. točki drugega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju:
ZKP) in uvedlo preiskavo v smeri kaznivega dejanja hudodelskega združevanja po členu 297/I Kazenskega zakonika Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: KZ) in nadaljevanega kaznivega dejanja napeljevanja h kaznivemu dejanju velike tatvine po členu 212/III KZ v zvezi s členom 212/I KZ in v zvezi s členom 26 KZ. Ustavno pritožbo je vložil tudi zoper ravnanje delavcev UNZ Celje, ki so mu dne 15.11.1996 odvzeli prostost.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje:
- kršitev ustavne pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave, ki naj bi jo zagrešilo sodišče s tem, ko preiskave sploh ne izvaja oziroma jo izvaja prepočasi, zaradi "nedelavnosti sodišča" pa se pritožniku nekritično podaljšuje pripor;
- kršitev pravice iz 20. člena Ustave, smiselno najprej zato, ker ni podan utemeljen sum storitve očitanih kaznivih dejanj kot predpostavka za odreditev pripora; v zvezi s pripornim razlogom koluzijske nevarnosti - ker pripor ni neogibno potreben za potek kazenskega postopka, saj bi sodišče lahko že (pred odreditvijo oziroma podaljšanjem pripora) zaslišalo soobdolžence in tudi izvedlo njihovo soočenje s pritožnikom, medtem ko je odrejanje pripora zaradi (odkrivanja) "nedoločenega števila neznanih ljudi" nezakonito; v zvezi s pripornim razlogom ponovitvene nevarnosti pa - ker pritožnik ni nevaren za okolico, sicer pa je po zagovornici že predlagal, da bi sam plačeval osebe, ki bi nadzirale njegovo gibanje na prostosti;
- kršitev pravice iz 22. člena Ustave, ker naj bi bil pritožnik pred sodiščem v Celju obravnavan strožje kot so obravnavani odolženci, ki jih obravnava za istovrstna kazniva dejanja sodišče v Ljubljani, saj so le-ti ostali na prostosti, medtem ko je zoper pritožnika odrejen pripor;
- kršitev pravice iz 19. člena Ustave, saj naj bi mu bila vzeta prostost za 55 minut na nezakonit način in brez kakršnekoli odločbe.
3. Pritožnik Ustavnemu sodišču predlaga, da ustavno pritožbo sprejme v obravnavo in zadrži izvršitev sklepa o odreditvi pripora, v postopku odločanja sklep o odreditvi pripora in sklep o uvedbi preiskave razveljavi, zadevo vrne v ponovno odločanje, obdolženca pa nemudoma izpusti na prostost.
B.
4. Ustavno sodišče je vpogledalo spis Okrožnega sodišča v Celju št. Kpr 309/96.
5. Pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave zagotavlja posamezniku, zoper katerega je bil uveden kazenski postopek, da bo le-ta v razumnem roku končan s pravnomočno odločitvijo sodišča, hkrati pa daje tudi posebno jamstvo priporniku, da se mu sodi v razumnem roku ali pa se ga, če tega ni mogoče zagotoviti, izpusti ter se mu s tem omogoči, da se brani s prostosti. Za takšno razlago določbe prvega odstavka 23. člena Ustave govori ob upoštevanju dejstva, da pomeni pripor poseg v ustavno pravico do osebne svobode in s tem najhujšo možno posledico uvedenega kazenskega postopka, ki jo je treba omejiti na kar najkrajši možni čas, zlasti določba tretjega odstavka 5. člena EKČP, ki določa, da je treba priporniku soditi v razumnem roku ali pa ga izpustiti. Po odločbi Ustavnega sodišča št. Up-155/95 z dne 5.12.1996 je sodišče zato po določenem času trajanja pripora dolžno presojati ne le, ali še obstojijo razlogi in neogibna potrebnost za poseg v osebno svobodo, ampak tudi, ali je trajanje pripora še v okviru razumnega časa. Tako razumen čas trajanja kazenskega postopka kot razumen čas trajanja pripora pa je po stališču, zavzetem v isti odločbi Ustavnega sodišča, mogoče presojati le glede na okoliščine konkretnega primera.
6. Ustavno sodišče v okviru odločanja o ustavni pritožbi zoper sklep o priporu ne more odločati o tem, ali je o kazenski obtožbi zoper pritožnika odločeno brez nepotrebnega odlašanja, saj je kazenski postopek še v teku. Kolikor pritožnik zatrjuje kršitev ustavne pravice iz 23. člena v tej smeri, je torej le-ta preuranjena. Očitno pa je neutemeljena, kolikor se nanaša na razumni rok trajanja pripora. Senat Okrožnega sodišča je namreč z izpodbijanim sklepom pritožniku podaljšal pripor v okviru rokov, ki jih za trajanje pripora v preiskavi določa Ustava v 20. členu, v obrazložitvi sklepa pa konkretno navedel tako razloge, zakaj preiskava še ni mogla biti končana, kot tudi tiste razloge, ki narekujejo nadaljnjo izvedbo preiskave in s tem podaljšanje odrejenega pripora. Podatki kazenskega spisa zaključke sodišča v celoti potrjujejo, saj je iz spisa razvidno, da gre za kazenski postopek, uveden in nato dne 10.1.1997 še razširjen zoper štiri obdolžence zaradi številnih težjih kaznivih dejanj (kaznivo dejanje hudodelskega združevanja, skupno 16 kaznivih dejanj velike tatvine - tatvine avtomobilov višjega cenovnega razreda v sklopu nadaljevanega kaznivega dejanja velike tatvine in napeljevanja k njim, kaznivo dejanje ogrožanja varnosti, kaznivo dejanje nedovoljene proizvodnje in prometa orožja ali razstrelilnih snovi) - pri čemer je pritožnik osumljen kaznivega dejanja hudodelskega združevanja (po sklepu o preiskavi in po sklepu o razširitvi preiskave) in napeljevanja h vsem obravnavanim kaznivim dejanjem velike tatvine - in posledično tudi z večjim številom oškodovancev, ki prebivajo na območju različnih sodišč. Poleg opisane zahtevnosti postopka vplivajo na daljši tek postopka zlasti dopolnitve kazenskih ovadb oziroma zahtevane razširitve preiskave zaradi novih kaznivih dejanj in novega obdolženca ter dejstvo, da obdolženci v kazenskem postopku svoje izjave spreminjajo. Pri tem je iz poteka postopka razvidno, da sodišče v okviru možnosti zadevo ves čas pospešeno obravnava in da kontinuirano opravlja preiskovalna dejanja, tako da se pokažejo pritožnikovi očitki o "nedelavnosti" sodišča brez podlage.
7. Sodišče je ob odreditvi in podaljšanju pripora v izpodbijanih sklepih tudi ugotovilo in presodilo vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v pritožnikovo pravico do osebne svobode. Podlaga za presojo so kriteriji, ki jih je Ustavno sodišče opredelilo v odločbi št. U-I-18/93 z dne 18.4.1996 (OdlUS V/I,40).
8. Obstoj utemeljenega suma, da je pritožnik storil očitana kazniva dejanja je sodišče presojalo tako ob odreditvi pripora, ko preiskava še ni bila uvedena, kot tudi ob uvedbi preiskave in ob podaljšanju pripora. Presojo je upravičeno oprlo na podatke, razvidne iz kazenskega spisa, zlasti na zagovore soobdolženih, podane pred preiskovalnim sodnikom, v katerih so podrobno opisali (vodilno) vlogo pritožnika pri izvrševanju kaznivih dejanj, in na dokumentiran zaseg predmetov, ki potrjuje vsebino njihovih izjav. Obstoj pripornih razlogov ponovitvene in koluzijske nevarnosti je sodišče ugotavljalo pri odreditvi in podaljšanju pripora, svojo odločitev, da sta priporna razloga podana, pa oprlo na konkretne okoliščine, razvidne iz kazenskega spisa. Tako je razumno ocenilo, da obseg in organiziran način izvedbe kriminalne dejavnosti, ki se očita pritožniku in s katero naj bi pridobival visoko premoženjsko korist, v povezavi z njegovo nezaposlenostjo kaže na verjetnost ponovitve istovrstnih kaznivih dejanj, ocenilo pa je tudi sorazmernost odrejenega pripora kot posega v pritožnikovo osebno svobodo z varnostjo drugih ljudi, ki prav tako predstavlja varovano ustavno dobrino. Ker ZKP drugega ukrepa razen pripora za preprečitev ponavljanja kaznivih dejanj ne pozna, sodišče tudi ni moglo slediti predlogu zagovornice glede osebnega nadziranja pritožnikovega gibanja na prostosti.
9. Pripor je v skladu s prvim odstavkom 20. člena Ustave dopusten tudi le iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti. Zato Ustavnemu sodišču ni bilo potrebno preizkušati, ali je sodišče zadostilo ustavnim in zakonskim pogojem tudi glede ugotavljanja obstoja nadaljnjega pripornega razloga koluzijske nevarnosti.
Odločitev glede tega vprašanja namreč ne bi mogla vplivati na sklep, da z odvzemom prostosti pritožniku ni bila kršena njegova pravica do osebne svobode.
10. Kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave pritožnik ni uspel izkazati. Ne more namreč zahtevati odprave pripora zgolj na podlagi informacije iz sredstev javnega obveščanja, da neko drugo sodišče v nekem drugem kazenskem postopku za istovrstna kazniva dejanja pripora zoper obdolžence ni odredilo. Ustavno sodišče je že večkrat poudarilo, da se okoliščine za odreditev in podaljšanje pripora presojajo na podlagi specifičnih in konkretnih okoliščin vsakega primera in tudi glede vsakega obdolženca posebej. Take okoliščine je sodišče v obravnavani zadevi tudi navedlo, zato tudi zatrjevana kršitev ustavne pravice z izpodbijanimi sklepi očitno ni podana.
11. Pritožnikova pravica do osebne svobode naj bi bila kršena tudi z domnevno nezakonitim ravnanjem policistov. Po določbi drugega odstavka 157. člena Ustave odloča o zakonitosti posameznih dejanj, s katerimi se posega v ustavne pravice posameznika, če ni zagotovljeno drugo sodno varstvo, v upravnem sporu pristojno sodišče. To je po veljavni zakonski ureditvi Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Ker pritožnik navedenega sodnega varstva svoje ustavne pravice ni izčrpal, za odločanje Ustavnega sodišča ni podana procesna predpostavka iz 51. člena ZUstS. Glede na navedeno je bilo potrebno ustavno pritožbo v delu, ki se nanaša na nezakonito ravnanje policistov, zavreči.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednik senata dr. Boštjan M. Zupančič in člana dr. Peter Jambrek in dr. Janez Šinkovec.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič