Up-35/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-35/97
Datum odločitve:
8. 4. 1997
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.35.97
Akt:
Ustavna pritožba A. K. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 6/97 z dne 14.1.1997 v zvezi s sklepom istega sodišča št. Kpr 3/97 z dne 11.1.1997
Izrek:
Ustavna pritožba A. K. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru v zvezi s sklepom istega sodišča se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Ker je sodišče ugotovilo in obrazložilo okoliščine, iz katerih izhaja realna nevarnost, da bo pritožnik kaznivo dejanje ponovil, z uporabo načela sorazmernosti pa je tudi presodilo neogibno potrebnost pripora, ni bila kršena pravica do osebne svobode.
Za presojo nevarnosti ponovitve kaznivih dejanj, ki predstavljajo hudo ogrožanje varnosti ljudi, zadostuje za odreditev pripora nižja stopnja verjetnosti ponovitve kaznivega dejanja kot v primerih, ko gre za nevarnost ponovitve kaznivih dejanj, s katerimi varnost ljudi ni tako hudo ogrožena.
Geslo:
Pripor, ponovitvena nevarnost.

Varstvo osebne svobode.

Odreditev in trajanje pripora.
Pravna podlaga:
Ustava, 19., 20. čl.

Konvencija o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah (EKČP), 5. čl.

Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah, 9. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 167., 200., 201., 207., čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 53., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-18/93 z dne 11.4.1996 (OdlUS V,40), št. Up- 205/95 z dne 9.4.1996 in Up-74/95 z dne 7.7.1995 in Up-34/96 z dne 19.7.1996.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
23. 1. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18293
Up-35/97
8.4.1997
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. K. iz N. G., ki ga zastopa G. G., odvetnik v S. na seji senata dne 8. aprila 1997
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. K. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 6/97 z dne 14.1.1997 v zvezi s sklepom istega sodišča št. Kpr 3/97 z dne 11.1.1997 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v:
A.
1. Pritožnik je dne 23.1.1997 vložil ustavno pritožbo zoper sklep o odreditvi pripora in sklep izvenobravnavnega senata, s katerim je bilo odločeno o pritožbi njegovega zagovornika zoper sklep preiskovalnega sodnika. Pritožnik zatrjuje, da mu je bila z izpodbijanima aktoma kršena pravica do osebne svobode, ki jo zagotavljajo 9. člen Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, MP, št. 7/71 - v nadaljevanju: Pakt), 5. člen Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, MP, št. 7/94 - v nadaljevanju: EKČP) in Ustava v 19. in 20. členu.
2. Po pritožnikovem mnenju ne obstoji utemeljen sum, da je storil očitano mu kaznivo dejanje. Na njegov obstoj naj ne bi bilo mogoče sklepati iz okoliščin, ki jih navaja sodišče. Prav tako naj sodišče ne bi ugotovilo vseh okoliščin, ki so potrebne za sklepanje o obstoju realne ponovitvene nevarnosti. Po mnenju pritožnika bi moral tožilec, v skladu z načelom domneve nedolžnosti, obstoj obeh temeljnih predpostavk za odreditev pripora dokazati, česar pa naj ne bi storil. Zaradi navedenega naj bi sodišče ravnalo v nasprotju z 20. členom Ustave in kršilo njegovo pravico do osebne svobode. Pritožnik predlaga Ustavnemu sodišču, da izpodbijana sklepa razveljavi.
3. Dne 12.3.1997 je pritožnik predložil po njegovem zatrjevanju nova dejstva in dokaze, do so mu zaradi odreditve pripora kršene ustavne pravice. Iz zapisnikov o zaslišanju prič v postopku, obtožnice, ugovora zoper obtožnico in sklepa zunajobravnavnega senata Okrožnega sodišča v Kopru naj bi izhajalo, da ni izkazan utemeljen sum, da je pritožnik storil kaznivo dejanje, ter da ne obstojijo razlogi, ki naj bi utemeljili ponovitveno nevarnost. Dne 29.3.1997 pa je predložil še sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 94/97 z dne 26.3.1997, s katerim je bil zavrnjen predlog za odpravo pripora.
4. Preiskovalni sodnik je zoper pritožnika odredil pripor po 2. in 3. točki drugega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: ZKP). V sklepu o odreditvi pripora se preiskovalni sodnik glede obstoja utemeljenega suma sklicuje na podatke kazenske ovadbe UNZ Koper in na podatke, ki jih vsebuje zahteva za preiskavo. Priporni razlog ponovitvene nevarnosti pa utemeljuje s tem, da je bilo predmet kaznivega dejanja, ki ga je osumljen pritožnik, 25 kilogramov razstreliva, ki se je predajalo v nakup v dveh posamičnih primerih, kar naj bi kazalo na postopno preverjanje zanesljivosti kupcev. Iz teh okoliščin naj bi izhajala realna bojazen, da ima pritožnik v neupravičeni posesti še nadaljnjo količino razstreliva, ki bi jo lahko na prostosti skušal spraviti v promet ali skriti in s tem zabrisati sledove kaznivega dejanja.
Razstrelivo že samo po sebi pomeni ogrožanje varnosti ljudi, zato je po oceni presikovalnega sodnika podana tudi sorazmernost med stopnjo ogrožanja varnosti ljudi in posegom v pritožnikovo osebno svobodo.
5. Izvenobravnavni senat je v postopku odločanja o pritožbi sklep o odreditvi pripora spremenil tako, da je pripor zoper pritožnika odredil le po 3. točki drugega odstavka 201. člena ZKP - to je zaradi ponovitvene nevarnosti. Po oceni sodišča izhaja utemeljen sum, da je pritožnik storil kaznivo dejanje, iz poročila o tajnem opazovanju dostopa v hišo soobdolženega dne 8.1.1997. Iz tega poročila izhaja, da je pritožnik v stanovanje soobdolženega prinesel dve navadni plastični vrečki, v katerih so bili črni zavitki, kar se je skozi na pol prozorno belo vrečko lahko videlo. Tudi prodano razstrelivo je bilo pakirano v temnih vrečkah in ker je pritožnik omenjene vrečke prinesel v stanovanje soobdolženega tik pred izvedeno primopredajo tajnemu sodelavcu, sodišče zaključuje, da je obstoj utemeljenega suma izkazan. Okoliščine, ki naj bi utemeljevale ponovitveno nevarnost, pa so po oceni sodišča naslednje: 1) pritožnik je uslužbenec Ministrstva za obrambo z vojaškim činom majorja, zaradi česar po oceni sodišča obstaja velika verjetnost, da je pritožnik razstrelivo odtujeval v vojašnici, v kateri je zaposlen, in 2) gre za veliko količino razstreliva, ki je bilo predmet prodaje z oganizirano verigo preprodaje. Po oceni sodišča naj bi obstajala verjetnost, da ima pritožnik prirejeno posebno skrivališče, v katerem je še razstrelivo. Tega bi po oceni sodišča pritožnik v primeru odprave pripora skušal spraviti v promet. Sodišče šteje, da razstrelivo že samo po sebi ogroža varnost ljudi do takšne stopnje, da je odreditev pripora v skladu z 20. členom Ustave neogibno potrebna. B.
6. Ustavno sodišče je vpogledalo kazenski spis Okrožnega sodišča v Kopru št. Kpr 3/97.
7. Po določbi prvega odstavka 19. člena Ustave ima vsakdo pravico do osebne svobode. Po določbi drugega odstavka tega člena se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. ZKP določa v 3. točki drugega odstavka 201. člena, da se sme pripor odrediti, če posebne okoliščine opravičujejo bojazen, da bo oseba ponovila kaznivo dejanje, dokončala poskušeno kaznivo dejanje ali storila kaznivo dejanje, s katerim grozi. V svojih dosedanjih odločitvah o pripornih zadevah je Ustavno sodišče večkrat obrazložilo, na podlagi katerih kriterijev naj sodišča presojajo, ali so v posameznem primeru izpolnjeni navedeni ustavno in zakonsko določeni pogoji za poseg v osebno svobodo posameznika. Ti kriteriji so obrazloženi tudi v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11.4.1996 (OdlUS V/1, 40); nanje se Ustavno sodišče v celoti sklicuje tudi v tej zadevi.
8. Obstoj utemeljenega suma je temeljni ustavni pogoj za odreditev pripora. Določba prvega odstavka 20. člena Ustave se nanaša samo na osebo, za katero že obstoji visoka stopnja izražene konkretne in specifične verjetnosti, da je bila storila kaznivo dejanje.
Preiskovalni sodnik se v obrazložitvi sklepa o odreditvi pripora sklicuje na ovadbo in zahtevo za preiskavo, ne da bi obrazložil, katere so tiste konkretno izražene okoliščine, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da obstoji utemeljen sum, da je prav pritožnik storilec kaznivega dejanja. To pomanjkljivost je v celoti v pritožbenem postopku odpravil izvenobravnavni senat, ki je obrazložil (točka 5 obrazložitve tega sklepa), zakaj šteje, da je utemeljen sum podan. Sklepanje na podlagi ugotovljenih okoliščin pa sodi v polje proste presoje sodišča v posameznem primeru. Zato ni utemeljena navedba pritožnika, da sodišče ni ugotovilo in obrazložilo obstoja utemeljenega suma.
9. Tudi zatrjevanje pritožnika, da priporni razlog ponovitvene nevarnosti ni podan, ni utemeljeno. Odreditev pripora iz razloga ponovitvene nevarnosti mora temeljiti na konkretnih okoliščinah, iz katerih je mogoče sklepati na realno nevarnost, da bo storilec kaznivo dejanje ponovil oziroma ga dokončal. Sodišče je take okoliščine navedlo in jih tudi obrazložilo (točki 4 in 5 obrazložitve tega sklepa). Pri tem je mogoče ugotoviti, da je sodišče presodilo tako okoliščine, ki so povezane s kaznivim dejanjem, katerega je osumljen pritožnik, kakor tudi osebne okoliščine pritožnika (položaj uslužbenca Ministrstva za obrambo s činom majorja). Glede presoje, kakšna stopnja verjetnosti mora biti izkazana za realno nevarnost ponovitve določenega kaznivega dejanja, pa se senat Ustavnega sodišča sklicuje na svoje že sprejeto stališče v zadevi št. Up-205/95 (sklep z dne 9.4.1996). Za presojo nevarnosti ponovitve kaznivih dejanj, ki predstavljajo hudo ogrožanje varnosti ljudi, zadostuje za odreditev pripora nižja stopnja verjetnosti ponovitve kaznivega dejanja kot v primerih, ko gre za nevarnost ponovitve kaznivih dejanj, s katerimi varnost ljudi ni tako hudo ogrožena. Strinjati se je treba s stališči sodišča, da gre v konkretnem primeru za kaznivo dejanje, katerega predmet je večja količina vojaškega razstreliva, ki že sama po sebi pomeni hudo ogrožanje varnosti ljudi.
10. Pritožnik je vlogi z dne 12.3.1997, s katero je dopolnil ustavno pritožbo, priložil tudi kopijo sklepa Višjega sodišča v Kopru, s katerim je bilo odločeno o pritožbi zoper prvostopni sklep Okrožnega sodišča v Kopru o podaljšanju pripora. Ni pa zahteval, da Ustavno sodišče v postopku z ustavno pritožbo preizkusi tudi ta akt (prvi odstavek 53. člena Zakona o Ustavnem sodišču, Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS). Zato senat Ustavnega sodišča ni presojal, ali so zatrjevane kršitve ustavnih pravic podane tudi v odločitvah pristojnih sodišč o podaljšanju pripora. Kolikor se pritožnikove navedbe nanašajo na odločbi sodišč, navedeni v izreku tega sklepa, pa je treba ugotoviti, da v tem okviru ni mogoče upoštevati dejstev in dokazov, ki jih pritožnik dodatno navaja. O ugovoru zoper vloženo obtožnico je Okrožno sodišče v Kopru odločilo 26.2.1997 in vrnilo obtožnico pristojnemu državnemu tožilcu, da zahteva dopolnitev preiskave. Iz zapisnika o zaslišanju prič, ki jih je predložil pritožnik, je vidno, da sta bili zaslišanji opravljeni dne 10.3.1997 - torej v okviru dopolnitve preiskave. O pritožbi pritožnikovega zagovornika zoper sklep o podaljšanju pripora je bilo odločeno 14.2.1997. Akta, ki ju pritožnik izpodbija v tej ustavni pritožbi, pa sta bila izdana 11.1. oziroma 14.1.1997.
Dejstva, na katera se sklicuje pritožnik, so bila torej ugotovljena po izdaji izpodbijanih posamičnih aktov, zato jih sodišče v izpodbijanih aktih niti ni moglo presojati. Sodišče mora ob odločanju o priporu ves čas postopka ugotavljati, ali so se pogoji in okoliščine za odreditev oziroma podaljšanje pripora spremenili. Na tej podlagi mora vsakokrat znova opraviti presojo dopustnosti posega v osebno svobodo. Pri tem senat Ustavnega sodišča pripominja, da je tako za odreditev pripora kakor za uvedbo preiskave potreben utemeljen sum (prvi odstavek 20. člena Ustave, prvi odstavek 167. člena ZKP). Za vložitev obtožnice pa je potrebno več - dovolj dokazov za utemeljen sum, da je obdolženi storil kaznivo dejanje, ki se mu očita. Prav preiskava, ki je torej v tem primeru še v teku, pa je namenjena zbiranju dokazov za vložitev obtožnice. V tej zvezi se senat Ustavnega sodišča v celoti sklicuje na svoja že sprejeta stališča v zadevi Up-34/96 (sklep Ustavnega sodišča št. Up-34/96 z dne 19.7.1996).
11. Sodišče mora po določbi drugega odstavka 207. člena ZKP po preteku dveh mesecev od zadnjega sklepa o priporu tudi brez predloga strank preizkusiti, ali so še dani razlogi za pripor. Po določbi tretjega odstavka 200. člena ZKP pa se pripor odpravi v kateremkoli času med postopkom, brž ko prenehajo razlogi, zaradi katerih je bil odrejen. Zato ima pritožnik pravico, da kadarkoli med postopkom poda predlog za odpravo pripora, v katerem lahko zahteva, da sodišče presodi novo ugotovljene okoliščine in na tej podlagi odloči o utemeljenosti pripora. Kakor je vidno iz sklepa Okrožnega sodišča, ki ga je pritožnik predložil dne 29.3.1997, je pritožnik tak predlog tudi vložil. Ker pritožnik ni zahteval, da Ustavno sodišče preizkusi akt, s katerim je bilo odločeno o predlogu za odpravo pripora z vidika morebitnih kršitev človekovih pravic, se senat Ustavnega sodišča v njegovo presojo tudi ni spuščal.
12. Glede na navedeno z izpodbijanima aktoma ni bila kršena pritožnikova pravica do osebne svobode, zagotovljena v 19. členu Ustave, 9. členu Pakta in 5. členu EKČP, zato senat Ustavnega sodišča pritožbe ni sprejel v obravnavo.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Boštjan M. Zupančič ter člana dr. Peter Jambrek in dr. Janez Šinkovec.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič