Up-143/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-143/97
Datum odločitve:
19. 6. 1997
Objavljeno:
OdlUS VI, 179
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.143.97
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Ips 122/97 z dne 20.3.1997, sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 51/97 z dne 20.2.1997 in sklep Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Km 31/96 z dne 21.1.1997
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča, sklep Višjega sodišča v Mariboru in sklep Okrožnega sodišča v Murski Soboti se razveljavijo.

Zadeva se vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.
Evidenčni stavek:
Pravica do obrambe z zagovornikom in ne le pravica obdolženca, da se brani, je po določbi druge alinee 29. člena Ustave razglašena za eno temeljnih ustavnih pravic, strokovna pomoč, ki jo lahko nudi le zagovornik, pa za eno od jamstev, ki jih daje Ustava obdolžencu v kazenskem postopku zato, da mu zagotovi uresničevanje drugih ustavnih pravic, na prvem mestu pa pošteno sojenje s strani nepristranskih sodišč.
S tem ko mladoletniku ni bil postavljen zagovornik v smislu obvezne obrambe pri prvem zaslišanju pred sodnikom za mladoletnike, je bila kršena njegova pravica do obrambe z zagovornikom iz 2. alinee 29. člena Ustave. Zapisnik o takšnem zaslišanju je potrebno izločiti iz spisa.
Geslo:
Pravica do obrambe z zagovornikom.
Pravna jamstva v kazenskem postopku.
Mladoletnik kot storilec kaznivega dejanja.
Kaznivo dejanje umora.
Pravna podlaga:
Ustava, 29. čl.
Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 12., 70., 227. do 233., 454., 468. do 477. čl.
Kazenski zakonik (KZ), 127. čl.
Konvencija združenih narodov o otrokovih pravicah, 40. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-103/95 z dne 24.10.1996 (OdlUS V,136).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
6. 5. 1997
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US18399
Dokument v PDF obliki:
Up-143-97.pdf
138 KB
Prenesite datoteko
Up-143/97-14
19.6.1997
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi mld. M. K. iz V. ob Š., ki ga zastopa J. Š., odvetnik v M. S. na seji dne 19. junija 1997
o d l o č i l o:
1. Sodba Vrhovnega sodišča št. I Ips 122/97 z dne 20.3.1997, sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 51/97 z dne 20.2.1997 in sklep Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Km 31/96 z dne 21.1.1997 se razveljavijo.
2. Zadeva se vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti, ki jo je vložil pritožnik po svojem zagovorniku zoper pravnomočen sklep Okrožnega sodišča v Murski Soboti, s katerim je bil v kazenski zadevi zoper mladoletnega pritožnika zaradi kaznivega dejanja umora po prvem odstavku 127. člena Kazenskega zakonika Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: KZ) zavrnjen predlog pritožnikovega zagovornika, da se iz spisa izloči zapisnik o zaslišanju pritožnika kot mladoletnega obdolženca z dne 5.7.1996. Sodišča v vseh treh izpodbijanih odločbah stojijo na stališču, da za zahtevano izločitev zapisnika ni razlogov, ker mladoletniku ob zaslišanju niso bile kršene ne ustavne in ne zakonske pravice. Poudarjajo zlasti, da je bil mladoletnik pred zaslišanjem opozorjen na to, da si sme najeti zagovornika, pa je izrecno izjavil, da se bo sam zagovarjal; da se dne 5.7.1996 še ni začel pripravljalni postopek, saj je bila zahteva za tak postopek podana dne 8.8.1996; da ni šlo za situacijo iz prvega odstavka 70. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: ZKP), in da zato v skladu z določbo drugega odstavka 454. člena ZKP obramba z zagovornikom pri prvem zaslišanju pritožnika ni bila obvezna.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi meni drugače: ker mu je bila možnost postavitve zagovornika pri prvem zaslišanju le ponujena, ni pa mu bil zagovornik postavljen po uradni dolžnosti v smislu obvezne obrambe, naj bi bil kršen tako ZKP kot tudi 29. člen Ustave, kar predstavlja zakonski razlog za izločitev zapisnika o zaslišanju kot dokaza v nadaljnjem kazenskem postopku. Ne strinja se s stališčem Vrhovnega sodišča, da opravljeno zaslišanje ni bilo izvedeno v okviru procesnih dejanj, ker ob sprejetem akuzatornem načelu ni bila podana zahteva upravičenega tožilca. Poudarja, da je bil na zaslišanju prisoten državni tožilec in da je zato šteti, da je bila zahteva za uvedbo postopka z njegove strani podana že ob prvem zaslišanju in da je njegova pismena vloga zgolj njena potrditev. Navzočnost zagovornika pri zaslišanju naj bi bila obvezna v smislu določbe 454. člena ZKP tudi zato, ker je bil pritožnik - sicer res še pred uvedbo kazenskega postopka v okviru nujnih preiskovalnih dejanj - zaslišan kot obdolženec in ne kot osumljenec in ker so kriteriji varovanja procesnih pravic pri obravnavanju mladoletnikov strožji. Predlaga razveljavitev izpodbijanih sodnih odločb.
3. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom št. Up 143/97 z dne 21.5.1997 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo.
4. Na poziv Ustavnega sodišča k odgovoru na ustavno pritožbo v smislu 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) sodišča niso odgovorila.
5. Državno tožilstvo Republike Slovenije je posredovalo stališče, ki ga je zavzelo do mladoletnikove zahteve za varstvo zakonitosti. Po tem stališču naj bi bila zagovornikova zahteva za varstvo zakonitosti preuranjena, ker v konkretni zadevi še ne obstaja sodba in se zato še ne ve, ali se bo sodba opirala na nedovoljen dokaz. Z vsebinskega vidika pa se vrhovni državni tožilec sprašuje, zakaj ni že preiskovalni sodnik izločil zapisnika o zaslišanju mladoletnika brez zagovornika iz spisa, saj je posledično "s sadovi zastrupljenega drevesa" zastrupljen ves postopek proti mladoletniku. Nerazumljiva se mu zdi tudi argumentacija sodišč, da zapisnika o zaslišanju mladoletnika ni potrebno izločiti zato, ker pripravljalni postopek še ni bil predlagan, in da je bilo zaslišanje opravljeno kot nujno preiskovalno dejanje. Vrhovni državni tožilec namreč zastopa stališče, da se je tudi brez zahteve državnega tožilca kazenski postopek proti mladoletniku začel že s prvim dejanjem sodnika za mladoletnike, ki je mladoletnika zaslišal kot obdolženca, in prav tako zaslišanje naj bi imela v mislih določba drugega odstavka 454. člena ZKP, ker bi se sicer lahko opravila vsa preiskovalna dejanja proti mladoletniku, ne da bi državni tožilec podal predlog za uvedbo pripravljalnega postopka in ne da bi bila zagotovljena mladoletniku formalna obramba.
6. Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi vpogledalo spis Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Km 31/96.
B.
7. Po določbi druge alinee 29. člena Ustave (pravna jamstva v kazenskem postopku) mora biti vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja, ob popolni enakopravnosti zagotovljeno, da se brani sam ali z zagovornikom. Pravica do obrambe z zagovornikom in ne le pravica obdolženca, da se brani, je s tem po Ustavi razglašena za eno temeljnih ustavnih pravic, strokovna pomoč, ki jo lahko nudi le zagovornik, pa za eno od jamstev, ki jih daje Ustava obdolžencu v kazenskem postopku zato, da mu zagotovi uresničevanje drugih ustavnih pravic, na prvem mestu pa pošteno sojenje s strani nepristranskih sodišč.
8. Ustavno pravico do materialne in formalne obrambe kot temeljno pravico obdolženca povzema ZKP med temeljnimi načeli kazenskega postopka v 12. členu. Onemogočanje materialne ali formalne obrambe pomeni relativno kršitev določb kazenskega postopka, v določenih primerih celo absolutno kršitev, v posameznih, z zakonom določenih primerih, pa je izrecno določeno, da se sodba na dokaze, pridobljene na način, ki ne upošteva zakonsko določenih pravic obrambe, ne sme opirati.
Takšen primer je tudi zaslišanje obdolženca brez zagovornika v primeru obvezne formalne obrambe: če je bilo ravnano proti določbam, ki predpisujejo takšno obrambo, ni mogoče opreti sodne odločbe na obdolženčevo izpovedbo (deseti odstavek 227. člena ZKP).
9. Uresničevanje ustavne pravice do formalne obrambe, to je obrambe, ki jo opravlja kvalificiran zagovornik, je v pretežni meri urejeno v VI. poglavju prvega dela ZKP (Splošne določbe) o zagovorniku. Formalna obramba je lahko fakultativna ali obligatorna.
10. Obligatorna formalna obramba je v ZKP urejena kot absolutni sistem, ki nastopi ne glede na to, ali obdolženec to želi ali ne. Upravičenost instituta obvezne obrambe je v predpostavki, da se obdolžencu neodvisno od njegove volje nudi strokovna pomoč, kadar se sam ne more uspešno braniti - bodisi da gre za težka kazniva dejanja bodisi kadar se upravičeno domneva, da je obdolženec nesposoben, da se zaradi osebnih lastnosti (fizičnih ali psihičnih pomanjkljivosti) ali procesnih ovir (nenavzočnost na sojenju, nemožnost vročitve sodbe) v določeni procesni situaciji brani sam. - V takšnih primerih je torej šele obvezna obramba tista, ki omogoča uresničitev ustavne pravice iz druge alinee 29. člena Ustave in ki daje zadostno jamstvo za pošten postopek v dveh pogledih: najprej v tem, da obdolženec ni le objekt, ampak subjekt postopka, torej oseba, ki ima široko možnost obrambe, tako da imajo polno zaščito njegova osebnost, njegova svoboda pa tudi dostojanstvo; zlasti pa se s takšno ureditvijo zagotavlja , da nima nobena od strank prednosti pred drugo, s čimer se v največji možni meri pripomore k ustavno zahtevani vzpostavitvi enakosti, tako med obdolženci samimi, kar se tiče njihovega premoženjskega stanja in drugih osebnih stanj, kot tudi k vzpostaviti "enakosti orožij", kar se tiče strokovnosti zastopnikov obtožbe na eni in obrambe na drugi strani.
11. Obligatorno formalno obrambo "od vsega začetka" - od prvega zaslišanja - predpisuje prvi odstavek 70. člena ZKP, ki določa situacije, v katerih mora biti obvezno postavljen zagovornik že pri prvem zaslišanju, čeprav se formalno še ni začel kazenski postopek: obramba je obvezna, če je obdolženec nem, gluh ali sicer nezmožen, da se sam uspešno brani, ali če teče zoper njega kazenski postopek zaradi kaznivega dejanja, za katero je v zakonu predpisana kazen dvajsetih let zapora. Obligatorno formalno obrambo ob odreditvi pripora in ob vročitvi obtožnice za hujša kazniva dejanja določata nadaljnja, drugi in tretji odstavek istega člena.
12. Formalno obrambo v postopku proti mladoletnikom kot posebnem postopku urejajo posebne določbe 454. člena ZKP. Po navedenih določbah je fakultativna formalna obramba možna od začetka pripravljalnega postopka. Formalna obramba pa je obvezna od začetka pripravljalnega postopka, če teče postopek za kaznivo dejanje s predpisano kaznijo zapora nad tri leta, in za druga kazniva dejanja, če sodnik spozna, da je mladoletniku potrebna. - S takšno ureditvijo je pri mladoletnikih pravica do obvezne obrambe razširjena. Po skladnih razlagah posebnega postopka proti mladoletnikom je namreč zaradi specifičnih lastnosti, ki jih imajo mladoletniki kot še nedorasle, psihično in socialno nerazvite osebe očitno, da ne bo zagovornik potreben mladoletniku samo takrat, če je nem ali gluh ali bolan. Gre še za druge, posebne lastnosti in okoliščine (za stopnjo razvitosti, splošne razgledanosti in s tem povezano oceno kaznivega dejanja, obsežnost in zapletenost postopka), ki kažejo, da je zagovornik potreben. Zato lahko sodnik pride do spoznanja, da je zagovornik potreben, v kateremkoli stadiju postopka proti mladoletnikom. - Določbe posebnega postopka se obvezno uporabljajo, ostale določbe ZKP pa v skladu s potrebami postopka proti mladoletnikom, s tem da je sodnik za mladoletnike pooblaščen, da njihovo uporabo prilagaja potrebam postopka v vsakem konkretnem primeru in upošteva najsmotrnejši postopek v dani situaciji. Da so vsi organi pri postopanju z mladoletniki v največji možni meri dolžni upoštevati namen postopka proti mladoletnikom, ki je v njihovi vzgoji in prevzgoji, ter njihove specifične lastnosti, ki jih imajo kot še nedorasle osebe, je poudarilo tudi Ustavno sodišče v odločbi št. U-I-103/95 z dne 24.10.1996 (OdlUS V, 136).
13. V konkretnem primeru je bil mladoletni pritožnik pri prvem zaslišanju, ki je bilo opravljeno ob privedbi sodniku za mladoletnike še pred uvedbo pripravljalnega postopka oziroma še pred tožilčevo zahtevo za uvedbo postopka, opozorjen na možnost fakultativne formalne obrambe. Nesporno je, da je pritožnik ponujeno možnost obrambe z zagovornikom oziroma možnost zagovornikove navzočnosti pri prvem zaslišanju odklonil. Sporno pa je, ali bi mu morala biti kot mladoletniku vendarle zagotovljena obvezna formalna obramba že pri prvem zaslišanju, glede na to, da je bil zaslišan kot osumljenec za kaznivo dejanje, za katero je ob zagroženi kazni najmanj petih let zapora (prvi odstavek 127. člena KZ) predpisana obvezna obramba od začetka pripravljalnega postopka.
14. Ustavno sodišče ocenjuje, da bi moral sodnik za mladoletnike mladoletnemu pritožniku postaviti zagovornika že pri prvem zaslišanju. Drugačna odločitev sodnika je bila po presoji Ustavnega sodišča nezakonita, s tem ko je pritožniku odrekla pravico do obvezne obrambe, pa tudi neustavna. Sodnik za mladoletnike bi moral namreč pri odločanju o tem, ali bo pritožniku zagotovil obvezno obrambo v smislu 454. člena ZKP, upoštevati zlasti poseben položaj, ki ga imajo mladoletniki v postopku zaradi specifičnih osebnih lastnosti, ter "ratio legis" obvezne obrambe, ki je utemeljen v ustavnih zahtevah. S tem ko je v drugem odstavku 454. člena ZKP predpisana kot obvezna postavitev zagovornika mladoletniku že od začetka
pripravljalnega postopka, to je od začetka kakršnegakoli formalnega postopanja sodišča, ki sledi tožilčevi zahtevi za uvedbo postopka, je očitno treba šteti, da se mladoletnik, ko gre za hujša kazniva dejanja - v konkretnem primeru celo za kaznivo dejanje umora kot eno najtežjih kaznivih dejanj nasploh - zaradi svoje mladosti in z mladostjo oziroma nedoraslostjo povezanih osebnih lastnosti sam ni sposoben uspešno braniti. Ker mora imeti na podlagi prvega odstavka 70. člena ZKP obdolženec zagovornika že pri prvem zaslišanju, če je nezmožen, da se sam uspešno brani, bi bil sodnik za mladoletnike v konkretnem primeru dolžan postaviti mladoletnemu pritožniku zagovornika že pri prvem zaslišanju, ne glede na to, da se pripravljalni postopek formalno še ni začel. Nezmožnost za lastno obrambo je namreč po ZKP upravičeno eden od temeljnih kriterijev za vzpostavitev obvezne obrambe z zagovornikom, saj bi v nasprotnem primeru, če bi obdolžencu - v obravnavanem primeru mladoletniku - ne bila zagotovljena strokovna pomoč, ostala njegova, ne samo zakonsko, temveč tudi ustavno zagotovljena pravica do obrambe v kazenskem postopku le na deklarativni ravni.
15. Da je tako, je še posebej mogoče sklepati glede na vsebino in obseg pripravljalnega postopka v postopku proti mladoletnikom, kot ga opredeljujejo določbe od 468. do 477. člena ZKP, pa tudi glede na pomen, ki ga ima zaslišanje mladoletnika s strani sodišča kot preiskovalno dejanje v kazenskem postopku, kakor to urejajo določbe od 227. do 233. člena ZKP v zvezi z določbo prvega odstavka 451. člena ZKP.
Zaslišanje (mladoletnega) obdolženca s strani sodišča predstavlja namreč eno od ključnih preiskovalnih dejanj v postopku proti mladoletniku in ima kot dokaz v postopku vedno enak pomen, ne glede na to, kdaj se opravi - pred vloženo zahtevo državnega tožilca za pripravljalni postopek, če so izpolnjeni pogoji zanj, ali pa v okviru pripravljalnega postopka. Poleg tega ima zaslišanje mladoletnika v okviru pripravljalnega postopka oziroma pred njim še bistveno večji pomen kot npr. zaslišanje obdolženca v preiskavi: postopek proti mladoletniku se namreč lahko zaključi brez glavne obravnave, s sejo senata, izključno na podlagi podatkov, zbranih v pripravljalnem postopku.
16. Po oceni Ustavnega sodišča je samo takšna razlaga ZKP skladna s Konvencijo združenih narodov o otrokovih pravicah (Uradni list SFRJ, št. 15/90), ki v 40. členu priznava pravico vsakega otroka, ki je osumljen, obtožen ali spoznan za krivega kršenja kazenskega zakona, da z njim ravnajo na poseben način, to je na način, ki je v skladu z razvijanjem otrokovega občutka za dostojanstvo in vrednost, ki krepi otrokovo spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin drugih in ki upošteva njegovo starost ter zaželeno spodbujanje njegove ponovne vključitve v družbo in prevzemanje dejavne vloge v njej. V podtočki ii točke b) drugega odstavka 40. člena se med drugim izrecno zahteva, da države podpisnice, torej tudi Republika Slovenija, še posebej zagotovijo, da je vsakemu otroku, ki je osumljen ali obtožen kršenja kazenskega zakona, zajamčeno vsaj, da je takoj in neposredno in, če je to potrebno, prek staršev ali zakonitih skrbnikov seznanjen z obtožbami proti njemu ter da ima pri pripravi in predstavitvi svoje obrambe pravno in drugo ustrezno pomoč.
17. Glede na navedeno se pokaže, da je sodišče s tem, ko pritožniku ni postavilo zagovornika že pri prvem zaslišanju, kršilo njegovo pravico do obrambe z zagovornikom iz 2. alinee 29. člena Ustave. Ker je potrebno zaradi odprave posledic kršitve Ustave, ki so nastale v postopku odločanju sodišča o predlogu zagovornika za izločitev zapisnika o zaslišanju mladoletnika, postopek ponoviti, se je Ustavno sodišče odločilo za razveljavitev vseh treh odločb in za vrnitev zadeve v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.
C.
18. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm in sodniki dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, mag. Janez Snoj, dr. Janez Šinkovec, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Boštjan M. Zupančič. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
dr. Lovro Šturm