Up-201/95
Natisni
Opravilna št.:
Up-201/95
Datum odločitve:
19. 11. 1997
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.201.95
Akt:
Ustavna pritožba KKP p.o. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 1113/93 - 5 z dne 6.9.1995
Izrek:
Ustavna pritožba KKP p.o. zoper sodbo Vrhovnega sodišča se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče je z odločbo št. U-I-77/93 z dne 6.7.1995 (OdlUS, IV, 67) sprejelo je stališče, da imajo podjetja, ki so imela v uporabi kmetijska zemljišča, tudi po prehodu kmetijskih zemljišč v državno lastnino določena premoženjskopravna upravičenja, ki so ustavnopravna varovana. Zato je Ustavno sodišče v skladu z navedeno odločbo preizkusilo vloženo ustavno pritožbo le glede morebitnih kršitev premoženjskih upravičenj, ki so varovana v okviru 74. in 50. člena Ustave.
Ker je zakonodajalec v ZDen in v ZZ uredil podoben primer, ki se v bistvenih lastnostih ujema s zakonsko neurejenim primerom - valorizacijo vrednosti odškodnin, plačanih ob podržavljenju, je Vrhovno sodišče povsem pravilno uporabilo za zapolnitev pravne praznine zakonsko analogijo in sprejelo mnenje, da je potrebno pri valorizaciji odškodnin upoštevati Odredbo, izdano na podlagi petega odstavka 44. člena ZDen.
Geslo:
Skladnost domačega prava z mednarodnim pravom (načela in mednarodne pogodbe).

Pravica do zasebne lastnine in dedovanja.

Pravica do socialne varnosti.

Podjetništvo - svoboda gospodarske pobude.

Denacionalizacija, ugotavljanje vrednosti odškodnine.

Denacionalizacija, kmetijska zemljišča.

Kmetijska zemljišča, denacionalizacija.

Kmetijska zemljišča, podržavljanje.

Denacionalizacija, odškodnine, valorizacija.

Vrhovno sodišče, obvezno pravno mnenje.
Pravna podlaga:
Ustava, 8., 33., 50., 74. čl.

Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), 1. čl.

Zakon o denacionalizaciji (ZDen), 4., 44., 72., 90. čl.

Zakon o zadrugah (ZZ), 76. čl.

Pravilnik o zakupih kmetijskih zemljišč in kmetij, 17., 18. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. U-I-77/93 z dne 6. 7. 1995 (OdlUS IV,67), št.
U-I-176/94 z dne 5. 10. 1995 (OdlUS IV,88).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
27. 12. 1995
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18621
Up-201/95
19.11.1997
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe KKP p.o., ki ga zastopa S. K., odvetnik v P. na seji senata dne 19. novembra 1997
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba KKP p.o. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 1113/93 - 5 z dne 6.9.1995 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik v ustavni pritožbi z dne 22.4.1995 navaja, da je Vrhovno sodišče z izpodbijano sodbo sicer odpravilo odločbo Ministrstva za kmetijstvo in gozdarstvo št. 464-05-123/93 z dne 2.8.1993, vendar pa v obrazložitvi neutemeljeno in v nasprotju s 44. členom Zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju: ZDen) napotuje, da je pri revalorizaciji odškodnine, plačane za podržavljena zemljišča, potrebno uporabiti Odredbo o koeficientu povečanja dolarskih cen nacionaliziranega premoženja (Uradni list RS, št. 24/92 - v nadaljevanju: Odredba). Po mnenju pritožnika je Ministrstvo za kmetijstvo in gozdarstvo v odpravljeni odločbi pravilno ugotovilo, da plačane odškodnine za podržavljeno zemljišče ni mogoče revalorizirati na podlagi navedene Odredbe, ampak le na podlagi takratne prometne vrednosti enakega ali podobnega zemljišča v določenem kraju.
Edino takšen način ugotavljanja odškodnine naj bi zagotavljal ugotovitev prave vrednosti odškodnine in bil tudi v skladu s tretjim odstavkom 44. člena ZDen. Tako bi pravilno izračunana odškodnina za podržavljeno zemljišče v obravnavani zadevi morala znašati več kot 66 odstotkov vrednosti zemljišča in bi zemljišče ostalo v lasti Republike Slovenije - v upravljanju Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov oziroma v uporabi KKP v skladu s tretjim odstavkom 5. člena ZLPP. Pritožnik meni, da so bile z izpodbijano sodbo kršene temeljne pravice in svoboščine pritožnika do spoštovanja njegovega premoženja, ki izhajajo iz Protokola h konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 7/94), ki se uporablja neposredno na podlagi 8. člena Ustave. Nadalje pritožnik še navaja, da se z izpodbijano sodbo uveljavlja načelo računanja odškodnin po principu dolarskih cen, kot je to predvidel ZDen za izračun vrednosti podjetij. Ker takšen način izračunavanja in revalorizacije plačanih odškodnin za kmetijska zemljišča izrecno prepoveduje odločba Ustavnega sodišča št. U-I-176/94 z dne 5.10.1995, je z izpodbijano sodbo kršeno načelo pravne države.
2. Sekretariat za kmetijstvo občine Ptuj je z delno odločbo št. 321-366/92 z dne 17.2.1993 odločil, da se denacionalizacijski upravičenki Marjeti Reberc vrnejo v last parcele, vpisane v vl. št. 146 k.o. Mostje, KKP (takrat zavezancu) pa ostanejo zemljišča v uporabi za zakupnino in za dobo, za katero se dogovorita upravičenka in zavezanec.
3. Ministrstvo za kmetijstvo in gozdarstvo je z odločbo št. 464-05-123/93 z dne 2.8.1993 odpravilo zgoraj opisano delno odločbo, ker je menilo, ker po njegovem mnenju ni bila pravilno ugotovljena vrednost izplačane odškodnine za podržavljene nepremičnine. Prvostopni organ bi moral pri valorizaciji odškodnine, ki je bila plačana za podržavljeno premoženje, upoštevati takratno prometno vrednost enakega ali podobnega zemljišča v določenem kraju, ne pa določb Odredbe
4. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo v upravnem sporu odpravilo odločbo Ministrstva za kmetijstvo in gozdarstvo in sprejelo mnenje, da je potrebno pri valorizaciji prejete odškodnine za podržavljena kmetijska zemljišča smiselno upoštevati navedeno Odredbo. Po mnenju Vrhovnega sodišča ima Odredba po svoji vsebini značaj predpisa tehnične narave in omogoča le primerjavo prejete odškodnine za podržavljena kmetijska zemljišča s sedanjo vrednostjo teh istih zemljišč, torej tudi pri ugotavljanju, ali prejeta odškodnina presega 30 odstotkov vrednosti podržavljenih zemljišč. V svojem mnenju poudarja, da navedena Odredba ureja sicer valorizacijo ugotovljene vrednosti podržavljenih podjetij, vendar meni, da je taka zapolnitev pravne praznine utemeljena, saj bi bil sicer onemogočen nemoten potek denacionalizacijskih postopkov. Uporaba Odredbe pri valorizaciji odškodnin, prejetih za kmetijska zemljišča, pa je po mnenju Vrhovnega sodišča utemeljena tudi glede na dejstvo, da so bila podjetja kot tudi kmetijska zemljišča podržavljena v obdobju enakih ekonomskih in političnih razmer. Vrhovno sodišče tudi ugotavlja, da način ugotavljanja odškodnine v času podržavljenja, za katerega se zavzema tožena stranka, nima osnove v 44. členu ZDen in bi bil nezakonit.
B. - I.
5. V obravnavani zadevi se najprej postavlja vprašanje, ali je bila na podlagi obveznega pravnega mnenja v izpodbijani sodbi Vrhovnega sodišče kršena kakšna ustavna pravica pritožnika.
Pritožnik zatrjuje kršitev 1. člena Prvega protokola Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin v zvezi z 8. členom Ustave - da ima vsaka fizična in pravna oseba pravico do spoštovanja njenega premoženja in da nikomur ne sme biti lastnina odvzeta, razen če je to v javnem interesu, v skladu s pogoji, ki jih določa zakon in ob spoštovanju splošnih načel mednarodnega prava.
6. Ustavno sodišče je z odločbo št. U-I-77/93 z dne 6.7.1995 (OdlUS IV, 67) v določenem obsegu priznalo pravnim osebam - podjetjem, ki so imela v uporabi kmetijska zemljišča - ob lastninskem preoblikovanju ustavnopravno varstvo njihovih premoženjskih upravičenj. Sprejelo je stališče, da imajo podjetja, ki so imela v uporabi kmetijska zemljišča, tudi po prehodu kmetijskih zemljišč v državno lastnino določena premoženjskopravna upravičenja, ki so ustavnopravna varovana in da poseg v ta upravičenja lahko pomeni poseg v svobodo gospodarske pobude iz 74. člena Ustave in v pravico do socialne varnosti zaposlenih delavcev iz 50. člena Ustave. Eno izmed teh upravičenj je tudi pravica, da se v zakupnini upošteva kupnina za odplačno pridobljena zemljišča tako, da se kupnina in zakupnina oziroma odškodnina za koncesijo pobotata. Ni pa Ustavno sodišče z navedeno odločbo priznalo pravnim osebam, ki so imela v uporabi zemljišča v družbeni lastnini, upravičenj, ki bi izhajala iz pravice do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave. Pritožnik - KKP - je torej upravičen, da se kupnina ali odškodnina, ki jo je plačal za kmetijsko zemljišče in ki se vrača lastniku v denacionalizacijskem postopku, upošteva pri zakupnini in ima nedvomno pravni interes, na kakšen način se oceni denarna vrednost kupnine oziroma odškodnine. Pritožnik je zaiteresiran, da je denarna vrednost kupnina ocenjena čim višje, kar pa se doseže z oceno, ki jo zastopa v svoji odločbi Ministrstvo, in ne z valorizacijo po Odredbi, ki se uporabi na podlagi mnenja Vrhovnega sodišča. Zato Ustavno sodišče v skladu z navedeno odločbo ni moglo upoštevati pritožnikovih trditev, da so bile z izpodbijano sodbo kršene njegove temeljne pravice in svoboščine, ki izhajajo 1. člena Protokola h EKČP, da ima vsaka fizična ali pravna oseba pravico do spoštovanja svojega premoženja, ampak je preizkusilo vloženo ustavno pritožbo le glede morebitnih kršitev premoženjskih upravičenj, ki so varovana v okviru 74. in 50. člena Ustave.
B. - II.
7. Člen 44 ZDen ureja ugotavljanje vrednosti podržavljenega premoženja in kot načelo v prvem odstavku določa, da se vrednost podržavljenega premoženja določi po stanju premoženja v času podržavljenja in ob upoštevanju njegove sedanje vrednosti. V nadaljnjih odstavkih tega člena je za posamezno vrsto premoženja določen način ugotavljanja sedanje vrednosti podržavljenega premoženja in so dana zakonska pooblastila za izdajo podzakonskih aktov. V šestem odstavku 44. člena je vsebovano napotilo na prvi odstavek 85. člena ZDen, ki vsebuje splošno zakonsko pooblastilo za izdajo podzakonskega predpisa za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja, če sedanje vrednosti premoženja ni mogoče ugotoviti po določbah 44. člena.
8. V petem odstavku 44. člena ZDen je urejen poseben primer ugotavljanja sedanje vrednosti, vendar le za podržavljena podjetja, v primeru, če je bila denarna vrednost ugotovljena že ob podržavljenju. V teh primerih se ugotovljene denarne vrednosti podržavljenih podjetij valorizirajo z upoštevanjem paritete dinarja do ZDA dolarja v času podržavljenja in paritete tolarja do ZDA dolarja na dan izdaje odločbe ob upoštevanju povečanja dolarskih cen tega premoženja, ki ga določi minister za finance. Na podlagi navedenega pooblastila je minister izdal obravnavano Odredbo. Odredba pa ni bila izdana le na podlagi pooblastila iz petega odstavka 44. člena ZDen, ampak tudi na podlagi pooblastila drugega odstavka 76. člena Zakona o zadrugah (Uradni list RS, št. 13/92 in 7/93 - v nadaljevanju: ZZ), ki določa enako valorizacijo za denarno vrednost deleža, ki ga je vplačal sedanji oziroma bivši član zadruge ali pravni naslednik bivšega člana, pa mu ta delež ni bil vrnjen. Tudi v teh primerih je zakonodajalec za valorizacijo denarnega zneska - deleža - predpisal enak način valorizacije. Navedena Odredba v skladu z navedenimi pooblastili v 2. členu določa koeficiente povečanja dolarskih cen nacionaliziranega premoženja in v 3. členu uradne tečaje Narodne Banke Jugoslavije v posameznih obdobjih za preračunavanje denarne vrednosti, določene v jugoslovanskih dinarjih, v ZDA dolarje.
9. Prvi odstavek 72. člena ZDen določa pravilo, da odškodnin, ki so jih denacionalizacijski upravičenci prejeli za podržavljeno premoženje, pri odločanju o denacionalizaciji ni treba upoštevati, razen če so presegle 30 odstotkov vrednosti podržavljenega premoženja. Drugi odstavek 90. člena določa, da se za neodplačno podržavljeno premoženje v smislu 4. člena ZDen šteje premoženje, za katero je bila dana odškodnina, pa ta ni presegla 30 odstotkov njegove vrednosti. Upoštevajoč navedene določbe bi ZDen praviloma moral določiti tudi način valorizacije denarne vrednosti, ki je bila dana v obliki odškodnine za podržavljeno premoženje, tako kot je to določil za denarno vrednost podržavljenih podjetij in za vplačani delež člana zadruge. Ker ZDen ni uredil načina vrednotenja odškodnin oziroma načina valorizacije odškodnin, ki so bile dane za podržavljeno premoženje, čeprav se nanje sklicuje, obstaja v zakonu pravna praznina.
10. V teoriji in sodni praksi sta zakonska in pravna analogija sredstvi, s katerima se zapolnjujejo pravne praznine. Splošni in abstraktni predpisi v mnogih primerih ne urejajo določno vseh razmerij, na katere se nanašajo. Zakonodajalec je v petem odstavku 44. člena ZDen izrecno predvidel in uredil primer valorizacije ob podržavljenju ugotovljene denarne vrednosti podržavljenih podjetij. Povsem enak način valorizacije kot v petem odstavku 44. člena ZDen je za valorizacijo deležev članov zadrug predpisal ZZ v drugem odstavku 76. člena. Obe določbi urejata, kako se vrednost določenega premoženja, izražena v jugoslovanskih dinarjih, spremeni - valorizira v sedanjo valuto, v tolarje. V obravnavanem primeru gre za bistveno podoben primer, ki ga pa zakonodajalec ni izrecno uredil, ko je v prvem odstavku 72. člena ZDen določil, da se odškodnine, ki so bile dane za podržavljeno premoženje, ne upoštevajo, razen če so presegle 30 odstotkov vrednosti podržavljenega premoženja, oziroma, ko je v drugem odstavku 90. člena določil, da je za neodplačno premoženje v smislu 4. člena ZDen potrebno šteti tudi premoženje, za katero je bila dana odškodnina, pa ta ni presegla 30 odstotkov njegove vrednosti. Za ugotovitev, ali je ta odškodnina presegla 30 odstotkov vrednosti podržavljenega premoženja, je potrebno to denarno vrednost v dinarjih spremeniti v sedanjo tolarsko vrednost. Ker je zakonodajalec v ZDen in v ZZ uredil podoben primer, ki se v bistvenih lastnostih ujema s zakonsko neurejenim primerom, je Vrhovno sodišče povsem pravilno uporabilo za zapolnitev opisane pravne praznine zakonsko analogijo in sprejelo izpodbijano mnenje.
11. Prav tako je utemeljena obrazložitev Vrhovnega sodišča, da bi način ugotavljanja vrednosti odškodnine v času podržavljenja, za katerega se zavzema Ministrstvo v drugostopni odločbi (in pritožnik v ustavni pritožbi), pomenil nov in drugačen način ugotavljanja denarne vrednosti podržavljenih zemljišč in bi bil v nasprotju s 44. členom ZDen. Prvi odstavek 44. člena določa kot splošno načelo, da se vrednost podržavljenega premoženja določi po stanju v času podržavljenja in ob upoštevanju njegove sedanje vrednosti. Način ugotavljanja vrednosti odškodnine, ki ga uveljavlja Ministrstvo v svoji odločbi in pa ustavni pritožnik, bi pomenil, da se sedanja vrednost podržavljenega premoženja sploh ne bi upoštevala, ampak bi se upoštevala prometna vrednost v času podržavljenja. V obravnavani zadevi naj bi vrednost odškodnine, ki je bila določena leta 1954, znašala kar 67 odstotkov takratne prometne vrednosti. Kolikor bi zakonodajalec nameraval upoštevati takratne prometne vrednosti, bi moral določiti način njihovega ugotavljanja in pri tem upoštevati, da so bile odškodnine določene v času sistemskega podržavljanja zasebnega premoženja in v času, ko so veljali zemljiški maksimumi, kar je nedvomno vplivalo na promet kmetijskih zemljišč, predvsem pa na njihovo prometno vrednost.
12. Pritožnik se v ustavni pritožbi tudi sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-176/94 z dne 5.10.1995 (OdlUS IV, 88), ki po pritožnikovem mnenju prepoveduje takšen način ugotavljanja vrednosti odškodnine, kot izhaja iz mnenja Vrhovnega sodišča v izpodbijani sodbi. Ustavno sodišče je z navedeno odločbo poleg drugih določb razveljavilo tudi 17. in 18. člen Pravilnika o zakupih kmetijskih zemljišč in kmetij (Uradni list RS, št. 7/94, v nadaljevanju - Pravilnik). Iz obrazložitve citirane odločbe (točka 25) izhaja, da je Ustavno sodišče odpravilo določbo 18. člena Pravilnika, ker Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov ni imel zakonskega pooblastila, da sam predpiše način valorizacije plačanih kupnin (odškodnin) in da ta zakonski okvir ne more biti peti odstavek 44. ZDen, ki daje pooblastilo za izdajo podzakonskega akta ministru za finance. Trditve pritožnika, da je Ustavno sodišče z navedeno odločbo izrecno prepovedalo, da bi se odškodnine valorizirale na način, določen v pravnem mnenju izpodbijene sodbe Vrhovnega sodišče, temeljijo torej na napačnem in zmotnem razumevanju odločbe Ustavnega sodišče.
13. Ker z izpodbijano sodbo, s katero je Vrhovno sodišče sprejelo obvezno pravno mnenje, niso kršene pritožnikova premoženjska upravičenja, varovana s 74. in 50. členom Ustave, senat ustavne pritožbe ni sprejel v obravnavo.
C.
14. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi 1. alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 v sestavi: predsednik senata dr. Tone Jerovšek in člana mag. Matevž Krivic in dr. Lovro Šturm. Sklep je sprejel z dvema glasovoma proti enemu. Proti je glasoval sodnik Krivic.
Predsednik
dr. Tone Jerovšek