Up-110/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-110/96
Datum odločitve:
12. 12. 1997
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.110.96
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp-50/95 z dne 18.1.1996 v zvezi s sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Ps-81/94 z dne 13.12.1994
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani v zvezi s sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ne Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin ne na njegovi podlagi sprejete izpodbijane odločbe pritožniku ne jemljejo njegovih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v tuji državi.
Pritožniku z izpodbijanimi odločbami ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine.
V času do ustrezne zakonske ureditve pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev pa mora biti tudi pritožniku zagotovljeno uživanje enakih pravic do socialne pomoči oziroma drugih oblik zagotavljanja socialne varnosti v smislu 50. člena Ustave, kot drugim državljanom katerih pravni in dejanski položaj je enak ali v bistvenih elementih podoben kot njegov.
Geslo:
Vojaške pokojnine, akontacija.

Pokojninsko in invalidsko zavarovanje, pravica, urejanje pravic. Načelo enakosti pred zakonom.

Pravica do socialne varnosti.

Svoboda gibanja.

Načelo usklajenosti pravnih aktov.

Veljavnost predpisov in njihovo objavljanje.

Prepoved povratne veljave pravnih aktov (prepoved

retroaktivnosti).

Odklonilno ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 32., 50. čl.

Ustavni zakon za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (UZITUL), 14., 18., 21. čl.

Zakon o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev (ZPIZVZ), 14. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ), 171., 254. čl.

Zakon o državljanstvu RS (ZDRS), 40. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 2. al. 1. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-147/94 (OdlUS IV,118), št., U-I-70/92 (OdlUS I,77), št. U-I-137/92 (OdlUS II,38), št. U-I-89/93 (OdlUS III,7), št. U-I-63/92 (OdlUS I,60), št. U-I-2/93 (OdlUS II,8) in št. Up- 82/94 z dne 17. 4. 1997.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
24. 4. 1996
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US18682
Up-110/96
12.12.1997
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe dr. M. M. iz L., ki ga zastopajo dr. P. Č., R. Č. in A. Č., odvetniki v G. na seji senata dne 12. decembra 1997
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp-50/95 z dne 18.1.1996 v zvezi s sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Ps-81/94 z dne 13.12.1994 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Z izpodbijanima sodbama je bil zavrnjen zahtevek pritožnika za izplačevanje akontacije vojaške pokojnine z utemeljitvijo, da ne izpolnjuje pogoja stalnega prebivališča po 1. členu Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin. Pritožnik navaja, da ima že od leta 1976 stalno prebivališče v Sloveniji in naj bi mu bilo to v začetku leta 1992 nezakonito odvzeto. Zaradi hude bolezni ni mogel pravočasno vložiti zahteve za pridobitev slovenskega državljanstva. To je zato storil šele 19.10.1992, v času od 22.2.1991 do 31.7.1992 pa je bil ves čas bodisi na zdravljenju bodisi na rehabilitaciji. Vse življenje je plačeval prispevke za pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovanje. Ker je bil oficir bivše JLA pa naj bi mu bile odvzete vse pravice v Republiki Slovenije. Zatrjuje kršitev načela o pravni in socialni državi iz 2. člena Ustave ter kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin iz 14., 18., 22., 34., 50. in 51. člena Ustave.
B. - I.
2. Republika Slovenija se je z Ustavnim zakonom za izvedbo Temeljne ustavne listine (Uradni list RS, št. 1/91 z dne 25.6.1991 - v nadaljevanju: UZ) obvezala:
- da bo aktivnim vojaškim osebam in civilnim osebam v službi v JLA zagotavljala statusne, socialne in druge pravice, pridobljene do 25.6.1991 po zveznih predpisih, če nadaljujejo delo kot pripadniki TO oziroma nadaljujejo službo v TO (14. člen ustavnega zakona), - da bo uživalcem vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji (v nadaljevanju: RS) zagotavljala varstvo pravic v obsegu in pod pogoji, ki so jih do 25.6.1991 določali predpisi SFRJ (18. člen ustavnega zakona).
Normativno je na podlagi 21. člena UZ izvedbo sprejete obveznosti uredil odlok Izvršnega sveta. Najprej je bil to Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 21/91 z dne 31.10.1991), ki ga je nato nadomestil Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 z dne 25.1.1992). Meddržavni sporazum o vojaških pokojninah je bil doslej sklenjen le z Republiko Hrvaško (o njegovi skladnosti z Ustavo je Ustavno sodišče odločilo v zadevi U-I-147/94 - OdlUS IV, 118).
3. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin je Ustavno sodišče doslej presojalo že petkrat:
a) V zadevi U-I-70/92 (OdlUS I, 77) je Ustavno sodišče odpravilo (izrecno izpodbijano) določbo, ki je kot pogoj za izplačevanje akontacije vojaške pokojnine slovenskim državljanom določala tudi stalno prebivališče v RS. Ocenilo je, da je v nasprotju z načelom enakosti pred zakonom (14. člen Ustave) norma, ki omejuje državljanu ustavno pravico do pokojnine glede na njegovo bivališče. V obrazložitvi je posebej navedeno: "Napadena določba je v nasprotju z določbami 14. člena v zvezi z 32. členom (svoboda gibanja) posegla v pravico iz 50. člena Ustave (pravica do socialne varnosti)".
b) V zadevi U-I-137/92 (OdlUS II, 38) Ustavno sodišče ni sprejelo pobud za oceno ustavnosti in zakonitosti 2. člena Odloka. Ocenilo je, da ne krši ustavnega načela enakosti pred zakonom, saj ne dela razlik med osebami, ki so bile v enakem položaju, ampak samo natančneje določa, komu naj se izplačujejo akontacije vojaške pokojnine, pridobljene na podlagi predpisov o pokojninskem zavarovanju vojaških zavarovancev, na podlagi 18. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti RS.
c) V zadevi U-I-89/93 (OdlUS III, 7), kjer se je postopek začel na predlog Sodišča združenega dela RS, je Ustavno sodišče ugotovilo, da Odlok ni v neskladju z Ustavo. Ocenilo je, da Odlok ne ureja same pravice do pokojnine in pogojev za njeno pridobitev, temveč ureja le način določanja akontacij in njihovega izplačevanja upravičencem, ki so to postali po določbah zakona. č) V zadevah U-I-63/92 (OdlUS I, 60) in U-I-2/93 (OdlUS II, 8)
Ustavno sodišče ni sprejelo pobud za oceno ustavnosti in zakonitosti 3. člena Odloka, ki določa višino in valuto akontacij. Ocenilo je, da je v tem delu odlok skladen z 18. členom Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti RS.
B.- II.
4. Določba 18. člena UZ zagotavlja varstvo pravic uživalcev vojaških pokojnin - slovenskih državljanov in tistih s stalnim prebivališčem v RS - v obsegu in pod pogoji, ki so jih določali predpisi SFRJ. Tako zakonodaja o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev kot zakonodaja, ki ureja obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje pri ZPIZ, ločita pojem zavarovanca in uživalca pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Kdor je prenehal biti vojaški zavarovanec in je ob prenehanju izpolnjeval z zakonom predpisane pogoje, pridobi pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja - postane torej uživalec pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (14. člen ZPIZVZ). Smiselno enako določa npr. prvi odstavek 171. člena veljavnega ZPIZ.
5. Določba 18. člena UZ, uveljavljena dne 25.6.1991, je zagotovila varstvo pravic le uživalcem vojaških pokojnin, ne pa tudi vojaškim zavarovancem. Samo nekaterim vojaškim zavarovancem je UZ zagotovil varstvo statusnih, socialnih in drugih pravic, pridobljenih do 25.6.1991 po zveznih predpisih. Po določbi 14. člena UZ so to tiste aktivne vojaške osebe, vojaki po pogodbi in civilne osebe v službi v JLA, ki nadaljujejo delo kot pripadniki TO oziroma ki nadaljujejo službo v TO. Vendar bodo te osebe tudi sicer pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja lahko uveljavljale pri ZPIZ kot njegovi zavarovanci (prvi odstavek 254. člena ZPIZ).
6. Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin, ki je pričel veljati 31.10.1991 (Uradni list RS, št. 21/91), je razširil pravico do akontacij vojaških pokojnin na tiste osebe, ki so bile na dan 25.6.1991 še vojaški zavarovanci, pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pa so uveljavile najpozneje do 18.7.1991 (drugi odstavek I. točke). Veljavni Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin pa je pravico do akontacij priznal še tistim vojaškim zavarovancem, ki so bili po 18.7.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, so pa do 18.10.1991 vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev (druga alinea prvega odstavka 2. člena), ter tistim, ki so pristopili k TO in so do 1.2.1992 izpolnili pogoje za pridobitev pravice do pokojnine po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (tretja alinea prvega odstavka 2. člena).
7. Ob upoštevanju določbe prvega odstavka 3. člena Odloka je pojem "uveljavile pravico" iz prve alinee prvega odstavka 2. člena Odloka razumeti tako, da gre v teh primerih za tiste vojaške zavarovance, ki jim je bila do 18.7.1991 že izdana odločba o odmeri pravic. Odlok v tem delu tako pomika datum uveljavitve 18. člena UZ na 18.7.1991. Za nekatere pa ta datum pomakne na 18.10.1991 s tem, da zanje tudi ne zahteva izdane odločbe v tem roku, ampak le, da so vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine po predpisih o PIZVZ (torej ne glede na to, kdaj jim je bila izdana odločba o odmeri pravice oziroma ali jim je bila sploh izdana s strani SPIZVZ).
8. Ustavno sodišče je v zadevah OdlUS II, 38 in OdlUS III, 7 že odločilo, da taka ureditev ni v neskladju z Ustavo. Presodilo je, da niti 18. člen UZ niti Odlok ne urejata pravic vojaških zavarovancev in tudi ne vprašanja njihovega upokojevanja. Vojaški zavarovanci niso bili zavarovanci obveznega zavarovanja v Republiki Sloveniji, pač pa zavarovanci posebne skupnosti vojaških zavarovancev. Začasno do ureditve sukcesije držav, naslednic bivše SFRJ, urejata v obliki akontacij le socialni položaj uživalcev vojaških pokojnin in vojaških zavarovancev do določenega roka. Pri tem je izhajalo iz temeljnega pravila pokojninskega zavarovanja, da pokojnino zagotavlja tisti sklad, v katerega so zavarovanci, delodajalci ali država plačevali prispevke za določene zavarovance.
9. Z Odlokom o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin je Republika Slovenija "prevzela izplačevanje pokojnin" upravičencem iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev, ki so bodisi slovenski državljani bodisi imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji. Sredstva za ta izplačila zagotavlja proračun, ob upoštevanju tudi načela o sukcesiji držav, da bo morala Republika Slovenija prevzeti obveznosti iz tega zavarovanja po kriteriju pripadnosti zavarovane osebe državi naslednici (bodisi po državljanstvu bodisi po stalnem prebivališču). V skladu s prevzetimi obveznostmi do vojaških zavarovancev bo pripadal Republiki Sloveniji ustrezen del premoženja, s katerim je upravljal izvajalec tega zavarovanja. To pa bo predmet sporazuma med državami naslednicami nekdanje SFRJ. 10. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin ne ureja pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Te pravice ureja in lahko ureja le zakon. V primeru vojaških zavarovancev je bila to zakonodaja nekdanje skupne države. Izplačevanje pokojnin in drugih dajatev iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja je obveznost nosilca takega zavarovanja. Sporni odlok v to obveznost (in v pravico zavarovanca, da tako izplačilo terja od nosilca zavarovanja) ne posega ne za naprej in ne za nazaj. "Pravica do akontacije pokojnine" ni pravica iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ampak posebna, specifična pravica, ki temelji na prostovoljno prevzeti obveznosti države in ne na obveznosti nosilca zavarovanja. Odlok jo ureja na podlagi UZ in za vse upravičence od 1.11.1991 dalje.
11. Pravice bivših vojaških zavarovancev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bo urejal poseben zakon, ki je že v zakonodajnem postopku (prva obravnava-Poročevalec št. 46/95; druga obravnava-Poročevalec 32/96). Do takrat pa je država dolžna zagotavljati socialno varnost vsem svojim državljanom enako (14. in 50. člen Ustave). Ustavno sodišče je že v svoji odločbi OdlUS III, 7 navedlo: "Kolikor pa vojaški zavarovanci, slovenski državljani s stalnim prebivališčem v Sloveniji, niso pridobili pravice do akontacije pokojnin po 18. členu UZ in se jim ne izplačuje akontacija po Odloku ter nimajo nujnih sredstev za preživljanje, uživajo enake pravice do socialne pomoči kot drugi državljani v smislu prvega odstavka 50. člena Ustave".
B. - III.
12. Po določbi prvega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) se ustavna pritožba lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva.
Pritožnik ni izkazal, da bi bil zoper izpodbijano pravnomočno sodbo vložil revizijo (21. člen v zvezi s 37. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih, Uradni list RS, št. 19/94) in to tudi ni razvidno iz sodnega spisa. Pooblaščenci pritožnika so pravnomočno sodbo prejeli 19.2.1996, ustavna pritožba pa je bila vložena 23.4.1996.
13. Pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev lahko Ustavno sodišče izjemoma odloča o ustavni pritožbi, če sta izpolnjena dva kumulativno predpisana pogoja: da je zatrjevana kršitev očitna in da bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
14. Pritožniku z izpodbijanimi odločbami ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine. Ne Odlok ne na njegovi podlagi sprejete izpodbijane odločbe pritožniku ne jemljejo njegovih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v drugi državi, oziroma mu ne preprečujejo, da bi jih pri pristojnem organu uveljavljal. V času do ustrezne zakonske ureditve pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev pa mora biti tudi pritožniku zagotovljeno uživanje enakih pravic do socialne pomoči oziroma drugih oblik zagotavljanja socialne varnosti v smislu 50. člena Ustave kot drugim državljanom, katerih pravni in dejanski položaj je enak ali v bistvenih elementih podoben kot njegov.
15. Ustavnemu sodišču se ni treba spuščati v ponovno presojo ustavnosti Odloka ali v presojo ustavnosti zakonske ureditve oziroma neureditve drugih socialnovarstvenih pravic posameznikov, ki so v enakem ali podobnem dejanskem in pravnem položaju kot pritožnik. V okviru postopka reševanja konkretne ustavne pritožbe lahko presoja le, ali so z izpodbijanimi odločbami morda pritožniku kršene zatrjevane človekove pravice ali temeljne svoboščine. Pritožnik je uveljavljal priznanje pravice do akontacije vojaške pokojnine po Odloku, za katerega je Ustavno sodišče že ugotovilo, da je skladen z Ustavo. O naravi pravice do akontacije vojaške pokojnine je Ustavno sodišče odločilo tudi že z odločbo št. Up-82/94 z dne 17.4.1997.
16. V sodnem postopku je bilo kot nesporno ugotovljeno, da je pritožnik državljan Srbije. Ker ni v predpisanem roku zaprosil za slovensko državljanstvo po 40. členu Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I, 30/91, 38/92, 61/92-odlUS in 13/94), ima v Sloveniji od 26.2.1992 dalje status tujca. Z 18. členom UZ TUL se je Slovenija zavezala, da bo zagotovila varstvo pravic uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji - ne glede na državljanstvo. Odlok je v prvem členu tako določbo povzel, Ustavno sodišče pa ga je razveljavilo le v delu, kjer je pogoj stalnega prebivališča določal tudi za državljane Slovenije (OdlUS I, 77). To pomeni, da Odlok za vse upravičence, ki niso slovenski državljani, predpisuje pogoj stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji - pogoj, ki je določen že z 18. členom UZ TUL.
17. Po Zakonu o tujcih (Uradni list RS, št. 1/91-I, 1. člen) se šteje za tujca vsakdo, ki ni državljan Republike Slovenije. Po določbi tretjega odstavka 32. člena Ustave se tujcem na podlagi zakona lahko omeji vstop v državo in čas bivanja v njem. Pritožnik bi moral svoj status urejati po postopkih, ki so za to predpisani. Razlogi, ki jih navaja za zamudo pri vložitvi prošnje za državljanstvo po 40. členu Zakona o državljanstvu, so smiselno razlogi, ki bi utemeljevali zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje v upravnem postopku. Kolikor mu ni bila izdana odločba, bi lahko postopal po določbah Zakona o upravnem postopku za primer molka upravnega organa. In končno, dovoljenje za prebivanje v Sloveniji bi moral uveljavljati po Zakonu o tujcih. Kolikor kot tujec dovoljenja za stalno prebivanje v Sloveniji nima, tudi ne izpolnjuje pogoja za izplačevanje akontacije vojaške pokojnine v Sloveniji.
18. Ker glede na vse navedeno ni mogoče ugotoviti, da so zatrjevane kršitve ustavnih pravic očitne, niso izpolnjeni pogoji za obravnavanje ustavne pritožbe pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev po drugem odstavku 51. člena ZUstS oziroma ne da bi bila izredna pravna sredstva sploh vložena.
C.
19. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 2. alinee prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr.Tone Jerovšek in člana: mag. Matevž Krivic in dr. Lovro Šturm. Proti sklepu o zavrženju ustavne pritožbe je glasoval sodnik Krivic, ki je dal odklonilno ločeno mnenje. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena še preostalim sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se nihče od njih ni izrekel za sprejem te ustavne pritožbe je bil s tem sprejet sklep, da se ustavna pritožba zavrže.
Predsednik senata
dr. Tone Jerovšek
Odklonilno ločeno mnenje sodnika Krivica
I.
Moje nasprotovanje tej odločbi je dvojno, temelji na dveh pravnih naziranjih:
- prvo ("radikalna varianta") je v mojem znanem stališču, da je vladni Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin iz leta 1992 protiustaven - to pravno naziranje me vodi do stališča, da bi bilo izpodbijane odločbe treba odpraviti in zahtevati (ob odsotnosti izrecne zakonske ureditve nekaterih vprašanj) ponovno odločanje neposredno na podlagi ustavno zajamčenih pravic; - drugo pravno naziranje ("kompromisna varianta") se izogne vprašanju ustavnosti omenjenega odloka (ker je Ustavno sodišče z odločbo št. U-I-89/93 ustavnost tega odloka enkrat že potrdilo), vendar kljub temu zahteva odpravo izpodbijanih odločb in sicer na podlagi tega, da 50. člen Ustave državljanom zagotavlja pravico do socialne varnosti "pod pogoji, določenimi z zakonom": izpodbijane odločbe o pritožnikovi pravici do socialne varnosti odločajo na podlagi vladnega odloka in ne na podlagi zakona, zato to njegovo ustavno pravico že s tem nedvomno in očitno kršijo; po tej varianti bi bilo pri ponovnem odločanju o pritožnikovi pravici treba odločiti na podlagi "ustavnokonformne" interpretacije Zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ (ZZSV); po tej varianti bi pritožnik dobil sicer mnogo manjši mesečni znesek kot po prvi varianti, vendar za vse sporno obdobje - medtem ko bo tudi v primeru morebitne ugodne rešitve na podlagi (negotove) možnosti, nakazane v 18. in 19. točki obrazložitve te odločbe, dobil ta manjši znesek šele od vložitve zahteve naprej (za dosedanjih pet let pa nič).
II.
Pravno naziranje, na katerem temelji "radikalna varianta", sem podrobno prikazal v svojih ločenih mnenjih k odločbi št. U-I- 137/92 (objavljeno v dodatku h knjigi OdlUS III na str. 660-663, ker je bilo pomotoma izpuščeno pri objavi odločbe v OdlUS II, 38) in k odločbi št. U-I-89/93 (objavljeno: OdlUS III, 7).
Iz drugega od teh dveh ločenih mnenj tu citiram samo nekaj bistvenih odlomkov:
- Pravice vojaških oseb, živečih v Sloveniji ali celo njenih državljanov, do pokojnine ne izvirajo samo iz 18. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine (s kratico: UZ-TUL), ampak predvsem iz 2., 14. in 50. člena ustave; kakršnakoli omejevanja izplačevanja akontacij samo na določene kategorije teh oseb so že zato protiustavna, delno širjenje kroga upravičencev iz 18. člena UZ-TUL z odlokom pa je protiustavno zato, ker je arbitrarno in premajhno.
- Določitev datuma upokojitve do 18.7.1991 kot kriterija za opredelitev upravičencev po odloku je arbitrarna in v nasprotju z enakostjo vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena ustave). - Vezanje izjem od gornjega temeljnega kriterija na stanje suspenza, dopusta ali bolniškega staleža pomeni poleg tega še kršitev prvega odstavka 14. člena ustave - prepoved diskriminacije glede na "družbeni položaj ali katerokoli drugo osebno okoliščino".
- Če neke pravice "zagotavlja oziroma varuje 18. člen UZ", odlok pa določa, komu se te pokojnine oziroma akontacije izplačujejo, potem je to zame povsem očiten poseg uredbe v določanje teh pravic oziroma v zakonsko materijo.
- Z 18. členom UZ je Slovenija zagotovila "varstvo pravic uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Slovenije"; če s spornim odlokom zagotavlja (začasno) varstvo teh pravic ne tako, da bi že prevzela dokončno izplačevanje teh pokojnin, ampak tako, da zagotavlja namesto tega samo izplačevanje akontacij, potem je pač ta "pravica do akontacije" edina pravica, ki jo prizadetim Slovenija po 18. členu UZ trenutno zagotavlja - in če sporni odlok določa merila in pogoje za to, komu ta pravica pripada in komu ne, potem bi bilo nesmiselno trditi, da ne določa pogojev za pridobivanje pravic in da zato ni v nasprotju z ustavo. Ta "pravica do akontacije" je za te ljudi in za njihovo socialno varnost trenutno tudi mnogo pomembnejša kot pravica do pokojnine, ki bo vsaj nekaterim morda dokončno priznana šele po njihovi smrti.
- Tak izvedbeni predpis k ustavnemu zakonu, ki bo šele preciziral krog upravičencev in pogoje za pridobitev pravice, pa je lahko po ustavi samo zakon in ne vladna uredba, kot to zatrjuje obrazložitev.
III.
Tudi "kompromisna varianta" bi pomenila odpravo izpodbijanih odločb. Bile so sicer izdane točno po Odloku - toda ne po zakonu. Ustava pa, kot rečeno, daje državljanu pravico do socialne varnosti "pod pogoji, določenimi z zakonom" - in tudi za sodnike ustava pravi, da so "vezani na ustavo in zakon".
Pritožnikova pravica do vojaške pokojnine z zakonom izrecno še ni urejena, po Odloku pa mu akontacija ne pripada. Obstaja pa zakon (ZZSV), ki bi zakonsko rešitev takih izjemnih primerov ob ustrezni interpretaciji vendarle omogočal. Po mojem mnenju je v takem primeru sodišče dolžno odločiti po tem edinem zakonu, ki v pravnem redu za take primere obstaja - tudi če se (v tako izjemno zapletenem pravnem položaju in v svoji eksistenčni socialni zahtevi) državljan nanj ni izrecno skliceval. In če tudi veljavnost tega edinega zakona na take primere lahko raztegne s svojo "ustavnokonformno" interpretacijo le Ustavno sodišče (potem ko je pristojno ministrstvo celo že nakazalo to možnost, le da je ZPIZ ni akceptiral|) - ali ni potem Ustavno sodišče dolžno za varstvo ustavnih pravic prizadetega državljana poskrbeti tako, da tako "ustavnokonformno" interpretacijo tudi izda?
Tako rešitev sem Ustavnemu sodišču tudi predlagal, vendar ni bila sprejeta. Bila je v tem, da bi se v izreku odločbe po odpravi izpodbijanih odločb podala naslednja "ustavnokonformna" interpretacija ZZSV: "Zakon o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ (Uradni list RS, št. 45/92 z dne 21.9.1992) je v skladu z Ustavo, če se razlaga tako, da zagotavlja enake pravice tudi tistim slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji, ki so uveljavili pravico do pokojnine pri nosilcu zavarovanja vojaških zavarovancev."
Obrazložitev pa bi poleg sedanjih točk 1-17 vsebovala na ustreznih mestih še naslednje:
13. Poleg obveznosti, sprejetih z UZ, je Izvršni svet RS 14. novembra 1991 sprejel Odlok o izplačevanju akontacij pokojnin, ki so jih osebe s stalnim prebivališčem v RS uveljavile v drugih republikah SFRJ (Uradni list RS, št. 26/91), s katerim je RS s 1.11.1991 začasno prevzela izplačevanje akontacij pokojnin in drugih dajatev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki bi jih bile sicer upravičencem dolžne izplačevati Skupnosti PIZ v nekdanjih jugoslovanskih republikah BiH, Črni gori, Hrvatski, Makedoniji ali Srbiji. V V. točki tega Odloka je določeno, da se bodo akontacije izplačevale, dokler skupnosti PIZ iz drugih republik nekdanje SFRJ ne bodo pričele nakazovati pokojnin oziroma do sklenitve sporazuma o izvajanju pokojninskega in invalidskega zavarovanja med RS in drugimi republikami nekdanje SFRJ.
14. Z Zakonom o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ (Uradni list RS, št. 45/92 - v nadaljevanju: ZZSV) je določeno, da imajo slovenski državljani, ki so uveljavili pravico do pokojnine v republikah nekdanje SFRJ, pravico do dodatka do polne pokojnine iz sredstev, ki se zagotavljajo iz proračuna.
Ustavno sodišče je v obrazložitvi odločbe OdlUS IV,118, s katero je ugotovilo, da ni v neskladju z Ustavo določitev pogoja stalnega prebivališča za pridobitev te pravice, med drugim navedlo: "ZZSV zagotavlja socialno varnost slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v Sloveniji, ki so uveljavili pravico iz pokojninskega zavarovanja v drugih republikah nekdanje SFRJ.
Dodatek, ki gre upravičencem po tem zakonu, je pravica posebne vrste. Ne gre za pravico iz socialnega zavarovanja, ker so le-to dolžni zagotavljati le posamezni nosilci pokojninskega zavarovanja v republikah nekdanje SFRJ. Gre za pravico, ki je po svoji naravi še najbližja denarnim pravicam socialnega varstva (socialne pomoči), čeprav ni pogojena z dohodkovnim cenzusom.
Socialnovarstvene pravice pa praviloma zagotavlja država in ne nosilci socialnih zavarovanj. Pri teh pravicah pogoj stalnega prebivališča v državi ni diskriminatoren, saj je stopnja socialne ogroženosti posameznika odvisna zlasti od ekonomskih okoliščin, ki se razlikujejo od države do države."
...
16. Z Odlokom o izplačevanju akontacij ("navadnih", "civilnih") pokojnin je RS "začasno prevzela izplačevanje akontacij pokojnin" upravičencem, ki imajo stalno prebivališče na ozemlju RS in bi jim bile pokojnine in druge dajatve sicer dolžne izplačevati Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja, pri katerih so bili zavarovani. Izplačana sredstva naj bi ZPIZ kot izplačevalcu akontacij vrnile za izplačilo pokojnin zavezane SPIZ, proračun RS pa samo tista sredstva, ki ne bi bila vrnjena (IV. točka Odloka). Pravica do akontacije po tem Odloku preneha, ko nosilec zavarovanja prične nakazovati upravičencu pokojnino in druge dajatve oziroma do sklenitve ustreznega meddržavnega sporazuma.
17. Z ZZSV se zagotavlja socialna varnost tistim državljanom RS s stalnim prebivališčem v RS, ki so upravičenci do pokojnin v kateri od republik nekdanje SFRJ. Pogoj za priznanje dodatka k pokojnini po ZZSV je priznana pravica do pokojnine, pri čemer ni bistveno, kdaj jo je upravičenec uveljavil. ZZSV temelji na obveznosti države iz prvega odstavka 50. člena Ustave in na dejstvu, da je realna vrednost pokojnin v drugih republikah nekdanje SFRJ bistveno nižja od ravni slovenskih pokojnin. Sredstva za izplačevanje teh dodatkov se zagotavljajo v proračunu. ...
19. Z ustavnopravnega stališča pa je lahko sporno, ali je skladna z Ustavo določitev kroga upravičencev. Pravice nekdanjih vojaških oseb, ki imajo stalno prebivališče v RS in so tudi njeni državljani, niso samo pravice iz 14. in 18. člena UZ, ampak tudi pravice, ki jim jih enako kot vsem drugim državljanom zagotavlja (kasneje sprejeta) Ustava - zlasti pravica do enakosti pred zakonom iz 14. člena in pravica do socialne varnosti iz 50. člena. Pri tem se Ustavno sodišče ni spuščalo v ponovno presojo ustavnosti Odloka glede obsega širjenja kroga upravičencev in kriterijev za tako širitev. V okviru postopka reševanja konkretne ustavne pritožbe je presojalo le, ali je v skladu z Ustavo, da bodisi Odlok bodisi drug predpis ne omogoča pritožniku uresničevanja z Ustavo zagotovljenih pravic.
...
23. Ni v skladu s 14. in 50. členom Ustave zakonska ureditev, ki nekaterim državljanom ne zagotavlja socialne varnosti. Tako zakonsko praznino je v konkretnem primeru mogoče zapolniti z ustrezno razlago obstoječih predpisov: z logično razlago (argumentum a simili ad simile) oziroma z zakonsko analogijo in predvsem s teleološko razlago. Pritožnik ne izpolnjuje pogojev za priznanje akontacije vojaške pokojnine, kakršni so določeni z Odlokom o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin. Po gramatikalni razlagi ne bi izpolnjeval niti pogojev za akontacijo pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij pokojnin, uveljavljenih v drugih republikah SFRJ, niti pogojev za dodatek k pokojnini po ZZSV. Za akontacijo "civilne" pokojnine že zato ne, ker je upravičenec do vojaške pokojnine, v obeh primerih pa še zato, ker ni upravičenec do pokojnine iz katere od republik nekdanje SFRJ, ampak upravičenec do pokojnine iz nekdanje zvezne SPIZVZ. Taka, v praksi uveljavljena razlaga pa je v neskladju z Ustavo, kar je ZZSV mogoče razlagati tudi širše in le taka razlaga je v skladu s 14. in 50. členom Ustave.
24. Namen ZZSV je zagotavljanje socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ - tudi (oziroma zlasti) tistih, ki jim nosilec zavarovanja pokojnin ne nakazuje. Zakon izhaja iz predpostavke, da je SFRJ razpadla, njene pravne naslednice pa so (bodo) države, ki bodo nastale iz nekdanjih republik in ne neka nova država. Zato očitno ZZSV ne omenja posebej tistega nosilca pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki je bil organ za ozemlje celotne skupne države. Vendar Zavod za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev v Beogradu še vedno obstaja in je v primeru pritožnika tudi zavezanec za izplačevanje vojaške pokojnine. ZZSV je skladno z Ustavo mogoče razlagati le tako, da zagotavlja enake pravice do socialne varnosti tudi tistim slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v RS, ki so uveljavili pravico do pokojnine pri nosilcu zavarovanja vojaških zavarovancev, če jim pravice do akontacije vojaške pokojnine ne zagotavlja že Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin.
S tako obrazložitvijo bi bila torej utemeljena moja "kompromisna varianta".
Matevž Krivic