Up-73/95
Natisni
Opravilna št.:
Up-73/95
Datum odločitve:
27. 2. 1997
Objavljeno:
OdlUS VI, 72
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.73.95
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. U 527/93-8 z dne 25.1.1995 in odločba Ministrstva za notranje zadeve št. 0011/1-XVII-319.375/1 z dne 18.1.1993
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča in odločba Ministrstva za notranje zadeve se odpravita.

Zadeva se vrne Ministrstvu za notranje zadeve v ponovno odločanje.
Evidenčni stavek:
Ker upravni organ v odločbi o zavrnitvi vloge za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije ni navedel, kakšno vsebino je dal nedoločenemu pravnemu pojmu "dejansko živi v Sloveniji", s katerim zakon opredeljuje dejansko stanje, ni navedel dejstev, na podlagi katerih je napravil sklep o tem, da pritožnika dejansko ne živita v Republiki Sloveniji, niti dokazov, ki bi taka dejstva potrjevala, ter pritožnikoma tudi ni bila dana možnost, da uveljavita in zavarujeta svoje pravice in pravne koristi v postopku, je bilo s tako odločbo kršeno ustavno zagotovilo o enakem varstvu pravic (22. člen Ustave).
Ker Vrhovno sodišče v upravnem sporu, kljub navedenim pomankljivostim, odločbe upravnega organa ni odpravilo, je tudi samo kršilo določbo o enakem varstvu pravic iz 22. člena Ustave. Ustavno določbo o enakem varstvu pravic pa je Vrhovno sodišče z izpodbijano sodbo kršilo tudi s tem, ker je v primeru pritožnikov odločilo drugače, kot sicer odloča v podobnih ali enakih zadevah.
Geslo:
Enako varstvo pravic.
Pravni postopek, dolžnost upravnega organa do zaslišanja pritožnika.
Državljanstvo, pogoji za pridobitev, dejansko življenje v Republiki Sloveniji.
Odločba upravnega organa, obrazložitev.
Nedoločen pravni pojem.
Enakost sodne prakse sodišča splošne pristojnosti - Vrhovno sodišče.
Pravna podlaga:
Ustava, 22. čl.
Zakon o upravnem postopku (ZUP), 209. čl.
Zakon o državljanstvu Republike Slovenije (ZDRS), 40. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. Up-17/95 z dne 4.7.1996, Up-39/95 z dne 16.1.1997.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
23. 5. 1995
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US18221
Dokument v PDF obliki:
Up-73-95.pdf
129 KB
Prenesite datoteko
Up-73/95
27.2.1997
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi S. in V. G. iz L., ki ju zastopa K. D., odvetnica v L. na seji dne 27. februarja 1997
o d l o č i l o :
1. Sodba Vrhovnega sodišča št. U 527/93-8 z dne 25.1.1995 in odločba Ministrstva za notranje zadeve št. 0011/1-XVII-319.375/1 z dne 18.1.1993 se odpravita.
2. Zadeva se vrne Ministrstvu za notranje zadeve v ponovno odločanje.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnika z ustavno pritožbo izpodbijata sodbo Vrhovnega sodišča št. U 527/93-8 z dne 25.1.1995, s katero je bila v upravnem sporu zavrnjena njuna tožba zoper negativno odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0011/1-XVII-319.375/1 z dne 18.1.1993 glede pridobitve državljanstva Republike Slovenije.
2. V ustavni pritožbi zatrjujeta kršitev 14. in 32. člena Ustave ter 2. člena Protokola št. 4 h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Menita, da sta upravni organ in sodišče nepravilno uporabila materialno pravo in s tem povzročila posredno kršitev ustavnih svoboščin in pravic.
Navajata, da je z izpodbijano sodbo Vrhovno sodišče pritrdilo upravnemu organu v ugotovitvi, da pritožnika ne izpolnjujeta pogoja dejanskega bivanja, ker urejanje njunih lastninskih razmerij v T. in beg iz B. k staršem vlagateljice v S. pomenita dolgotrajno prekinitev njunega življenja v Sloveniji, ki je posledica okoliščin na njuni strani, ter ni upoštevalo, da se zaradi višje sile nista mogla vrniti v Slovenijo, temveč je celo zavzelo stališče, da gre za prostovoljno odločitev in voljo pritožnikov, da živita na območju zunaj Slovenije. Po mnenju pritožnikov je bil s tako obrazložitvijo in odločitvijo posredno kršen 14. člen Ustave (enakost pred zakonom), saj menita, da bi v kateremkoli drugem primeru če bi npr. imela nepremičnine ali starše v A., lahko vsak teden prihajala v Slovenijo in s tem izkazovala oziroma izpolnila pogoj dejanskega bivanja v Sloveniji, čeprav bi se le za nekaj dni vračala v Slovenijo. Ker pa sta urejala nepremičninske zadeve na območju, kjer vlada vojna, in želela obiskati starše, ki živijo na območju, ki meji na vojno območje, se kljub svoji volji nista mogla v vmesnem času vrniti v Slovenijo in le po potrebi odpotovati za nekaj časa v B. ali S. Glede na to menita, da jima je bilo le zaradi drugačnega porekla in kraja rojstva onemogočeno enako obravnavanje. Kršitev 32. člena Ustave ter 2. člena Protokola št. 4 h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin pa utemeljujeta z dejstvom, da jima oblast tuje države ni dovolila vrnitve domov v Slovenijo, kar pomeni kršitev svobode gibanja, sodišče pa je štelo, da je šlo za prostovoljno odločitev. Po mnenju pritožnikov sodišče s stališčem, da je šlo v njunem primeru za prostovoljno odločitev, dopušča kršitev svobode gibanja in jo s tem tudi samo krši. Taka razlaga in uporaba 40. člena ZDRS s strani sodišča pa pomeni po mnenju pritrožnikov tudi kršitev 8. člena Ustave, saj je v takem primeru 40. člen ZDRS v nasprotju z navedenim protokolom.
Navajata še, da je v nasprotju s svobodo gibanja takšna razlaga 40. člena ZDRS, po kateri v času odločanja o državljanstvu Slovenije ne bi smela zapustiti zaradi osebnih zadev, turističnega obiska ali počitnic ali drugega podobnega razloga in ostati v tujini daljše časovno razdobje. Ustavnemu sodišču predlagata, da odpravi izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča in odloči, da pritožnika izpolnjujeta pogoj dejanskega bivanja v Republiki Sloveniji po 40. členu ZDRS in sta zato državljana Republike Slovenije.
3. Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo.
B.
4. Po določbi prvega odstavka 40. člena Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 30/91-I, 38/92 in 13/94 - v nadaljevanju: ZDRS) državljan druge republike, ki je imel na dan plebiscita o neodvisnosti in samostojnosti Republike Slovenije dne 23. decembra 1990 prijavljeno stalno prebivališče v Republiki Sloveniji in tukaj tudi dejansko živi, pridobi državljanstvo Republike Slovenije, če v šestih mesecih od uveljavitve ZDRS vloži vlogo pri pristojnem upravnem organu.
5. Pritožnika v ustavni pritožbi izpodbijata sicer le sodbo Vrhovnega sodišča, ne pa tudi odločbe Ministrstva za notranje zadeve. Ker pa se pritožnika med drugim ne strinjata z vsebinskimi razlogi za zavrnitev njune vloge, z odločbo sodišča pa je bila le potrjena odločitev upravnega organa, je Ustavno sodišče presojalo tudi odločitev Ministrstva za notranje zadeve. V ustavni pritožbi pritožnika zatrjujeta kršitev več človekovih pravic, vendar Ustavno sodišče ugotavlja, da je za presojo pred Ustavnim sodiščem v tej zadevi bistveno predvsem vprašanje, ali je bila pritožnikoma v spornem postopku zagotovljena pravica do enakega varstva pravic v postopku po 22. členu Ustave.
6. Ustava v 22. členu določa, da je vsakomur zagotovljeno enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Ustavno sodišče je že odločilo, da ustavna pravica iz 22. člena posamezniku v upravnem postopku zagotavlja, da mu mora upravni organ dati možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembne za odločitev (odločba št. Up - 17/95 z dne 4.7.1996). Pošten (upravni) postopek pa terja tudi seznanitev osebe, o katere pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih odloča upravni organ, z razlogi te odločitve.
7. Da bi torej prizadeta oseba mogla učinkovito izpodbijati odločitev upravnega organa in da bi sodišče moglo presoditi zakonitost akta, mora biti odločba upravnega organa obrazložena. Po določbi drugega odstavka 209. člena ZUP mora biti v obrazložitvi ugotovljeno dejansko stanje in razlogi, ki so bili odločilni za presojo dokazov; navedeni morajo biti pravni predpisi in razlogi, ki glede na ugotovljeno dejansko stanje narekujejo odločitev, navedeno v izreku. Odločba MNZ, s katero sta bili zavrnjeni vlogi pritožnikov za sprejem v državljanstvo, navedenih elementov nima. V konkretnem primeru upravni organ v odločbi ni navedel, kakšno vsebino je dal nedoločenemu pravnemu pojmu "dejansko živi v Sloveniji", s katerim zakon opredeljuje dejansko stanje, ni navedel dejstev, na podlagi katerih je napravil sklep o tem, da pritožnika dejansko ne živita v Republiki Sloveniji, niti dokazov, ki bi taka dejstva potrjevali. Ministrstvo za notranje zadeve je v obrazložitvi navedlo le, "da je bilo v postopku ugotovljeno, da pritožnika ne živita v Sloveniji". Iz podatkov v spisu je tudi razvidno, da je bila negativna odločba izdana, ne da bi bila pritožnikoma dana možnost, da uveljavita in zavarujeta svoje pravice in pravne koristi v postopku. Z odločbo Ministrstva za notranje zadeve je bila zato kršena ustavna določba o enakem varstvu pravic (22. člen)
8. Pritožnika sta pri Vrhovnem sodišču sprožila upravni spor.
Vendar kljub navedenim pomankljivostim v odločbi Ministrstva za notranje zadeve Vrhovno sodišče izpodbijane odločbe ni odpravilo, pač pa je samo navedlo odločilna dejstva, ki jih je ugotovilo zgolj na podlagi navedb tožnikov v tožbi. Določba o enakem varstvu pravic je bila zato kršena tudi s sodbo Vrhovnega sodišča.
9. Ustavno sodišče je že odločilo, da ustavna pravica iz 22. člena Ustave stranki zagotavlja, da je sodišče ne sme obravnavati neenakopravno s tem, da bi v njegovi zadevi odločilo drugače, kot sicer redno odloča v vsebinsko podobnih primerih (odločba št. Up - 39/95 z dne 16.1.1997). V računalniški bazi sodb Vrhovnega sodišča je najti celo vrsto sodb, s katerimi je Vrhovno sodišče v podobnih ali enakih primerih odločbe upravnih organov, izdanih na podlagi prvega odstavka 40. člena ZDRS, ki so bile pomanjkljivo oziroma sploh neobrazložene, razveljavilo in vrnilo v ponovno odločanje upravnemu organu (npr. sodbe U 202/93 z dne 19.1.1995; 505/93-5 z dne 13.7.1994; U 344/93-6 z dne 21.9.1994; U 1377/93-6 z dne 14.9.1994; U 765/93-5 z dne 23.3.1994; U 769/92-8 z dne 14.5.1993; U 1156/92-4 z dne 30.6.1993). Ker je v primeru pritožnikov odločilo drugače, kot sicer odloča v podobnih ali enakih zadevah, je z izpodbijano sodbo kršilo ustavno določbo o enakem varstvu pravic. Slednjo pa je Vrhovno sodišče v zadevnem primeru kršilo tudi z nezakonito interpretacijo nedoločenega pravnega pojma "dejansko živi v Sloveniji". V obrazložitvi izpodbijane sodbe je namreč zavzelo stališče, da je za opredelitev pojma dejanskega življenja "bistvena .... le dolgotrajna prekinitev dejanskega življenja tožnikov v Republiki Sloveniji .... in ne tožbena navedba o nemožnosti njune vrnitve v Republiko Slovenijo zaradi vojnih razmer...", medtem ko je v drugih podobnih ali enakih primerih poudarjalo, da zgolj fizična odsotnost, čeprav daljša, sama zase nujno še ne pomeni, da oseba dejansko ne živi v Sloveniji, ampak so pomembni tudi razlogi za odsotnost (npr. sodbe U 473/92 z dne 6.5.1993; U 626/93-6 z dne 31.3.1994; U 1067/93-10 z dne 13.4.1994; U1377/93-6 z dne 14.9.1994).
10. Glede na navedeno je Ustavno sodišče izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča in odločbo Ministrstva za notranje zadeve odpravilo in v skladu s prvim odstavkom 59. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 v nadaljevanju: ZUstS) vrnilo pristojnemu upravnemu organu, da o njej odloči v skladu z zakonom in ob spoštovanju ustavne pravice pritožnika, tako kot izhaja iz razlogov te odločbe.
C.
11. Ustavno sodišče je to odločbo sprejelo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Tone Jerovšek in sodniki dr. Peter Jambrek, mag. Matevž Krivic, mag. Janez Snoj, dr. Janez Šinkovec, dr. Lovro Šturm, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Boštjan M. Zupančič. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
dr. Tone Jerovšek