Up-259/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-259/97
Datum odločitve:
18. 9. 1997
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.259.97
Akt:
Ustavna pritožba K. G. zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Kp 252/97 z dne 14.8.1997 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 294/97 in zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Kp 260/97 z dne 27.8.1997 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 320/97 z dne 21.8.1997
Izrek:
Ustavna pritožba K. G. zoper sklep Višjega sodišča v Kopru v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru in zoper sklep Višjega sodišča v Kopru v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Ker je sodišče ugotovilo in v izpodbijanem sklepu obrazložilo vse z Ustavo določene pogoje za podaljšanje pripora zaradi ponovitvene nevarnosti, ni kršilo pritožnikove pravice do osebne svobode.
Geslo:
Pripor, podaljšanje pripora.

Pripor, ponovitvena nevarnost.

Varstvo osebne svobode.

Domneva nedolžnosti.

Pravno jamstvo v kazenskem postopku.
Pravna podlaga:
Ustava, 19., 20., 27., 29. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 83., 181., 201. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje za svojo zadevo št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (OdlUS V,40).
K obravnavani zadevi je bila s sklepom Ustavnega sodišča z dne 18. 9. 1997 pridružena zadeva št. Up-268/97 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
21. 8. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18521
Up-259/97
18.9.1997
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe K. G., ki ga zastopa E. D., odvetnik v P. na seji senata dne 18. septembra 1997
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba K. G. zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Kp 252/97 z dne 14.8.1997 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 294/97 in zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Kp 260/97 z dne 27.8.1997 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 320/97 z dne 21.8.1997 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je dne 20.8.1997 vložil ustavno pritožbo zoper sklep št. Kp 252/97 z dne 14.8.1997, s katerim je Višje sodišče v Kopru zavrnilo pritožbi (pritožnika in njegovega zagovornika) zoper sklep senata sodišča prve stopnje, ki je deloma ugodil predlogu preiskovalne sodnice in zoper pritožnika podaljšal pripor iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti po 3. točki drugega odstavka 201. člena ZKP. Dne 29.8.1997 je ustavno pritožbo dopolni in hkrati vložil še ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Kp 260/97 z dne 27.8.1997 o zavrnitvi pritožbe zoper sklep senata o podaljšanju pripora za nadaljnjih 20 dni. Na prvem mestu zatrjuje in obrazlaga domnevno kršitev ustavne pravice do osebne svobode, navaja pa tudi , da so mu bila v kazenskem postopku kršena minimalna ustavna jamstva, in sicer pravica do zagovornika in pravica do privilegija pred samoobtožbo. Predlaga združitev obeh zadev, razveljavitev napadenih sodnih odločb ter razveljavitev neustavne določbe 3. točke drugega odstavka 201. člena ZKP.
2. V razlogih navaja, da je do podaljšanja pripora in s tem do zatrjevane kršitve pravice do osebne svobode prišlo zato, ker sodišče v izpodbijanem sklepu št. Kp 252/97 kljub pritožbenim navedbam ni ocenilo obstoja utemeljenega suma, da je pritožnik storil očitano kaznivo dejanje neupravičenega prometa z mamili po prvem odstavku 196. člena KZ. Po mnenju pritožnika bi namreč v tem primeru prišlo do zaključka, da utemeljen sum ni podan, ker le-ta, potem ko so v preiskavi vse zaslišane priče zanikale, da bi jim pritožnik prodajal mamilo, temelji (izključno) na "samoobtožbi". Na zagovor, podan pred preiskovalnim sodnikom pa sodišče svoje odločbe ne bi smelo opreti, ker naj bi bil pridobljen s kršitvijo ustavno določenih človekovih pravic. Kot nedovoljen dokaz bi moral biti izločen že glede na pritožbo Višjemu sodišču. Do tega, da se je pritožnik sam obtožil pred preiskovalnim sodnikom, je namreč po pritožnikovih trditvah prišlo zaradi neustavnega in nezakonitega ravnanja policije, ki naj bi nad pritožnikom v času pridržanja izvajala psihični pritisk in mu sugerirala, kaj naj pove preiskovalnemu sodniku. V dopolnitvi ustavne pritožbe pritožnik opisuje dogajanje na policiji v času od odvzema svobode do izročitve preiskovalnemu sodniku ter pojasnjuje svoje odgovore preiskovalnemu sodniku, ko ga je le-ta opozoril na pravice, ki jih ima kot obdolženec in ga pred zaslišanjem spraševal glede njegovega fizičnega in psihičnega stanja. Ponovno poudarja, da je bilo vse, kar je povedal v svoje breme in v breme tistih, ki jih je imenovala policija, neresnično, da je le ponovil tisto, kar mu je bilo naročeno na policiji. To pa zaradi svoje psihične situacije, ko naj bi zaradi abstinenčne krize v času samega zaslišanja in predhodnega razgovora na policiji sploh ne bil v prištevnem stanju.
3. Senat Okrožnega sodišča v Kopru je s sklepom št. Ks 294/97 delno ugodil predlogu preiskovalne sodnice in pritožniku podaljšal pripor iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti za 14 dni, to je do 23.8.1997 do 11.10 ure. Sodišče je ocenilo, da okoliščine, zaradi katerih je bil pripor odrejen, še vedno obstajajo. Ponovitvena nevarnost naj bi bila po mnenju sodišča podana, ker naj bi pritožnik, kot izhaja iz njegovega zagovora, kupoval in preprodajal mamila (heroin) že vsaj eno leto, in to v večjih količinah, ker na ta način (kot nezaposlen) prihaja do sredstev za preživljanje in za mamila, s katerimi je tudi sam zasvojen, zasvojena pa je tudi njegova izvenzakonska partnerica. Pripor je zato po oceni sodišča neogibno potreben, da se prepreči ponavljanje oziroma nadaljevanje tega početja, kot ukrep, s katerim se posega v osebno svobodo, pa je sorazmeren z varnostjo ljudi, katerih zdravje in celo življenje je ogroženo s preprodajo tako nevarnega mamila, kot je heroin.
4. Višje sodišče je z izpodbijanim sklepom št. Kp 252/97 zavrnilo pritožbo zoper sklep o podaljšanju pripora kot neutemeljeno.
Presojo prvostopnega sodišča glede okoliščin, ki kažejo na obstoj pripornega razloga ponovitvene nevarnosti, je ocenilo kot pravilno. Sklicevanje pritožnika na nedokazanost očitanega kaznivega dejanja in na okoliščine, v katerih je pritožnik podal svoj zagovor je zavrnilo z obrazložitvijo, da sodišče druge stopnje ob odločanju o pritožbi zoper sklep o podaljšanju pripora ne more ocenjevati posameznih dokazov in preverjati utemeljenosti vloženih obtožnih aktov. Glede sklicevanja na neustavnost pripornega razloga ponovitvene nevarnosti pa je Višje sodišče poudarilo, da ustrezna določba ZKP ni razveljavljena niti spremenjena, zato za odpravo pripora iz tega razloga ni podlage. 5. S sklepom št. Ks 320/97 z dne 21.8.1997 je senat podaljšal pripor še za 20 dni iz istega pripornega razloga. Enako kot v prvem sklepu o podaljšanju je obrazložil obstoj pripornega razloga in ocenil je za potrebno, da se opravijo še določena preiskovalna dejanja in razloge za zamudo. Posebej je ocenil obstoj utemeljenega suma: po oceni senata je še vedno podan, izhaja pa, kljub temu, da je v kasnejših pritožbah pritožnik priznanje preklical, iz pritožnikovega zagovora pred preiskovalnim sodnikom, utrjujejo ga pa poročila o tajnem opazovanju ter prisluhi telefonskim pogovorom. dejstva in okoliščine, ugotovljene med preiskavo po oceni senata niso ovrgle utemeljenosti suma, kot je ugotovljen v pravnomočnem sklepu o preiskavi.
6. Pritožbo zoper sklep senata je Višje sodišče z izpodbijanim sklepom št. Kp 260/97 zavrnilo kot neutemeljeno. V celoti pritrjuje argumentaciji sodišča prve stopnje, ki jo v svoji obrazložitvi povzema. Glede utemeljenega suma navaja, da se sodišče prve stopnje upravičeno sklicuje na pravnomočni sklep o uvedbi preiskave, saj se pripor podaljšuje potem, ko je bila preiskava zoper pritožnika že uvedena. Po oceni Višjega sodišča se senat utemeljeno sklicuje tudi na druge dokaze, dejstva in okoliščine, ki ta sum še vedno utemeljujejo. Višje sodišče pa se ob odločanju o pritožbi ne more spuščati v ocenjevanje posameznih dokazov ali dokazanosti kaznivega dejanja, ki se pritožniku očita. B.
7. Ustavno sodišče je zaradi skupnega obravnavanja in odločanja ustavni pritožbi združilo. Ustavno sodišče je vpogledalo spis Okrožnega sodišča v Kopru št. Kpr 115/97.
8. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. ZKP določa v 3. točki drugega odstavka 201. člena, da se sme pripor odrediti, če posebne okoliščine opravičujejo bojazen, da bo oseba ponovila kaznivo dejanje, dokončala poskušeno kaznivo dejanje ali storila kaznivo dejanje, s katerim grozi. V svojih dosedanjih odločitvah o pripornih zadevah je Ustavno sodišče večkrat obrazložilo, na podlagi katerih kriterijev naj sodišča presojajo, ali so v posameznem primeru izpolnjeni navedeni ustavno in zakonsko določeni pogoji za poseg v osebno svobodo posameznika. Ti kriteriji so obrazloženi tudi v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11.4.1996 (Odl US V/1, 40).
9. Pogoj za vsakršno odreditev in podaljšanje pripora je utemeljen sum, da je določena oseba storila kaznivo dejanje. Pritožnik trdi, da Višje sodišče pri odločanju o pritožbi zoper sklep o podaljšanju pripora ni ugotavljajo, ali utemeljen sum še obstoji in pri tem tudi ni upoštevalo dejstva, da predstavlja pritožnikov zagovor pred preiskovalnim sodnikom nedovoljen dokaz, na katerega svoje odločitve o priporu ne bi smelo opreti.
10. Utemeljen sum se lahko opira le na dejanske okoliščine in podatke, oziroma na gradivo, ki ga ima sodišče na razpolago.
Sodišče o utemeljenosti suma odloča na podlagi proste presoje okoliščin posameznega primera. Pri tem ni nedopustno, da se sodišče glede obstoja utemeljenega suma v odločbah o podaljšanju pripora sklicuje na pravnomočni sklep o uvedbi preiskave oziroma na predhodne sklepe o odreditvi ali podaljšanju pripora. Takšno sklicevanje je dopustno, če je utemeljen sum v prejšnjih odločbah obrazložen in če okoliščine, ki sum utemeljujejo, še vedno obstajajo. Senat Ustavnega sodišča je doslej že večkrat poudaril, da morajo sodišča ob vsakem podaljševanju pripora presojati, ali so izpolnjeni vsi ustavni in zakonski pogoji za odvzem osebne svobode posamezniku. To stališče se nanaša tudi na ustavni pogoj obstoja utemeljenega suma.
11. V luči navedenega je v konkretnem primeru mogoče ugotoviti, da je sodišče ravnalo v skladu z zahtevami iz Ustave in zakona in da zato pritožnikova ustavna pravica do osebne svobode z izpodbijanimi sodnimi odločbami svobode očitno ni bila kršena.
12. Sodišča so namreč v izpodbijanih odločitvah presodila in ocenila obstoj vseh ustavnih in zakonskih pogojev za podaljšanje pripora pritožniku. Obrazložila so priporni razlog in potrebo, da se opravijo še določena preiskovalna dejanja, ter hkrati ocenila razloge za zamudo. Ocenjevala so tudi obstoj utemeljenega suma, ki ga je sicer sodišče pred tem ugotovilo in obrazložilo že v (pravnomočnih) sklepih o odreditvi pripora in o uvedbi preiskave. Obstoj utemeljenega suma je izrecno ugotovljen in obrazložen v sklepu senata, s katerim se pritožniku drugič podaljšuje pripor (št. Ks 320/97). V sklepu senata o prvem podaljšanju (št. Ks 294/97) izrecne obrazložitve v tej smeri ni, je pa iz vsebine sklepa razvidno, da se naslanja na pravnomočni sklep o odreditvi pripora in na zagovor pritožnika, ki vsebuje pritožnikovo priznanje, in ki do izdaje tega sklepa ni bilo sporno. Višje sodišče po ustaljeni praksi ob reševanju pritožbe obstoja utemeljenega suma ni ocenjevalo, ker bi s tem prevzemalo pristojnosti, ki gredo v zvezi z vprašanjem obstoja utemeljenega suma in s tem povezano ustavitvijo preiskave po 181. členu ZKP samo zunajobravnavnemu senatu. Pritožnik torej z očitkom senatu in Višjemu sodišču, da vprašanja utemeljenega suma sploh nista obravnavala, ne more uspeti.
13. Uspeti tudi ne more, kolikor zatrjuje, da je sodišče svojo odločitev o obstoju utemeljenega suma neupravičeno oprlo (samo) na pritožnikov zagovor, saj je iz izpodbijanih sodnih odločb razvidno, da je pritožnikovo izpovedbo povezalo z izsledki, do katerih je prišla policija z izvedbo posebnih preiskovalnih ukrepov. Dokazno vrednost zagovora pritožnik prvič izpodbija v pritožbi zoper sklep o podaljšanju pripora št. Ks 294/97, zato ob tej odločitvi sodišče pritožnikovih navedb še ni moglo upoštevati. Upoštevalo pa jih je kot preklic priznanja, ki ga vsebuje pritožnikov zagovor pred preiskovalnim sodnikom, ko je odločalo o naslednjem podaljšanju pripora. S tem je po oceni Ustavnega sodišča zadostilo dolžnosti, da svojo odločitev obrazloži in da odgovori na pritožnikove navedbe, medtem ko se glede na vsebino pritožnikovih - glede vprašanja ugotavljanja utemeljenega suma povsem novih, splošnih in nedokazanih trditev o nepravilnosti postopanja policije pred privedbo preiskovalnemu sodniku v ugotavljanje morebitnega obstoja kršitve ustavnih pravic in s tem povezane nedovoljenosti dokaza v postopku podaljševanja pripora upravičeno ni spuščalo. Zlasti še zato, ker je v kazenskem postopku temu namenjen poseben postopek izločitve dokazov, ki ga, kot je razvidno iz podatkov kazenskega spisa, pritožnik ni uporabil (83. člen ZKP), kot tudi ni uporabil pravnih sredstev zoper ravnanje policije v predkazenskem postopku (upravni spor), v kazenskem postopku pa pritožbe zoper sklep o odreditvi pripora in zoper sklep o uvedbi preiskave ter možnosti, ki jo ima ves čas trajanja pripora - predloga za njegovo odpravo. Ob takšnem stanju stvari je po presoji Ustavnega sodišča sodišče ob podaljšanju pripora upravičeno oprlo svojo odločitev o obstoju utemeljenega suma (tudi) na zagovor obdolženca - pritožnika kot na dokaz v kazenskem postopku in ga presodilo v povezavi z drugimi podatki in dokazi, ki izhajajo iz kazenskega spisa.
14. Kolikor pa je mogoče pritožnikove navedbe razumeti v tem smislu, da z ustavno pritožbo uveljavlja tudi kršitev ustavnih pravic do zagovornika in do privilegija zoper samoobtožbo kot samostojno kršitev, storjeno z ravnanjem policije oziroma preiskovalnega sodnika, pa je potrebno ugotoviti, da je ustavna pritožba v tej smeri preuranjena. Pritožnik namreč v postopku pred rednim sodiščem še ni izčpal sodnega varstva svojih pravic, saj je kršitve človekovih pravic, storjene z dejanji v predkazenskem postopku glede na določbo prvega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju:
ZUstS) praviloma mogoče v ustavni pritožbi uveljavljati šele po izčrpanih pravnih sredstvih zoper sodbo. Glede na stališče, ki ga je senat Ustavnega sodišča zavzel v zadevi št. Up 34/96 (sklep z dne 19.6.1996), bi jih bilo mogoče ob pogojih iz drugega odstavka 51. člena ZUstS obravnavati tudi ob vložitvi ustavne pritožbe zoper odločitev sodišča, izdano pred pravnomočno sodbo, kolikor bi bila izkazana očitnost zatrjevane kršitve in če bi z izvršitvijo akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice. Ti pogoji pa v konkretnem primeru, glede na ugotovitve v 12. točki tega sklepa, niso podani.
15. Ker senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe ni sprejel v obravnavo, tudi ni podlage za odločanje o predlagani razveljavitvi določbe 3. točke drugega odstavka 201. člena ZKP, ki predstavlja zakonsko podlago za odreditev pripora iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti.
C.
16. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 1. alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednik senata dr. Boštjan M. Zupančič in člana dr. Peter Jambrek in dr. Janez Šinkovec.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič