Up-58/95
Natisni
Opravilna št.:
Up-58/95
Datum odločitve:
20. 11. 1997
Objavljeno:
OdlUS VI, 196
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.58.95
Akt:
Ustavna pritožba M. G. zoper sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. IV Ips 83/94 z dne 1.3.1995
Izrek:
Ustavna pritožba M. G. zoper sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije se zavrne.
Evidenčni stavek:
Ustavna pravica do sodnega varstva ne pomeni, da bi morala biti zagotovljena izredna pravna sredstva v vseh primerih, ko sodišča odločajo o posameznikovih pravicah in dolžnostih ter obtožbah proti njemu in omejitev vložitve izrednega pravnega sredstva ne predstavlja kršitve pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave.
Ker je Senat za prekrške v skladu s svojimi pristojnostmi v obravnavani zadevi preizkusil prvostopno odločbo tako glede kršitev procesnega in materialnega prava kot tudi glede zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, pritožnikova pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave ni bila kršena.
Geslo:
Pravica do sodnega varstva.
Neodvisnost sodnikov.
Trajnost sodniške funkcije.
Izvolitev sodnikov.
Sodniki za prekrške, položaj.
Izredno pravno sredstvo, omejitev vložitve.
Načelo zakonitosti v kazenskem pravu.
Odklonilno ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Ustava, 23., 125., 129., 130. čl.
Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), 6. čl.
Zakon o prekrških (ZP), 2., 194., 195., 202. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-117/93 z dne 2. 2. 1995 (OdlUS IV,10), št.
U-I-321/96 (OdlUS V,133) z dne 10. 10. 1996 in Up-45/93 z dne 4. 4. 1995 (OdlUS IV,149).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
19. 4. 1995
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US18619
Dokument v PDF obliki:
Up-58-95.pdf
138 KB
Prenesite datoteko
Up-58-95_LM.pdf
116 KB
Prenesite datoteko
Up-58/95
20.11.1997
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi M. G. iz L., ki ga zastopa A. S., odvetnik v L. na seji dne 20. novembra 1997
o d l o č i l o :
Ustavna pritožba M. G. zoper sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. IV Ips 83/94 z dne 1.3.1995 se zavrne.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik v svoji ustavni pritožbi meni, da je Vrhovno sodišče pri obravnavanju zahteve za sodno varstvo, vložene zoper odločbo Republiškega senata za prekrške št. Pp-1599/93 z dne 13.10.1994, prezrlo, da je v času storitve prekrška in v času izdaje prvostopne odločbe o prekršku veljal predpis, ki je dopuščal zahtevo za sodno varstvo že pri izrečeni kazni nad 5.000 din. S tem naj bi bila pritožniku kršena njegova ustavna pravica do sodnega varstva in ustavno načelo zakonitosti v kazenskem postopku. Pritožnik meni, da novejši Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 13/93) ne more odvzeti kaznovanemu pravice do sodnega varstva zoper odločbo o prekršku, ki si jo je že pridobil na podlagi veljavnega zakona. Zakon ne bi smel dopustiti, da se s "cenzusi" za dopustnost sodnega varstva arbitrarno manipulira s postopki, ki so v teku, in prikrojuje pravice do vložitve pravnih sredstev trenutnemu razpoloženju zakonodajalca ali pa naknadno nastalim okoliščinam (preobremenjenost sodišča in zaostanki pri reševanju spisov). Predlaga, da Ustavno sodišče sprejme ustavno pritožbo in razveljavi izpodbijani sklep ter Vrhovnemu sodišču naloži, da o zahtevi za sodno varstvo, ki jo je dne 28.12.1994 vložil pritožnik, meritorno odloči.
B.
2. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom št. Up-58/95 z dne 4.2.1997 ustavno pritožbo pritožnika sprejel v obravnavo.
Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo.
3. Pritožnik je vložil zahtevo za sodno varstvo zoper odločbo Republiškega senata za prekrške v Ljubljani št. Pp-1599/93 z dne 13.10.1994. S to odločbo je Republiški senat za prekrške potrdil odločbo o prekršku Deviznega inšpektorata z dne 26.3.1993, s katero je bil pritožnik kaznovan za prekršek po 2. točki prvega odstavka 86. člena Zakona o deviznem poslovanju z denarno kaznijo 8.000,00 SIT, odvzeto pa mu je bilo tudi 54.000 DEM in 2.000 CHF kot predmet prekrška. Vrhovno sodišče je z izpodbijanim sklepom pritožnikovo zahtevo za sodno varstvo zoper navedeno odločbo Republiškega senata za prekrške zavrglo kot nedovoljeno. Zavrženje pritožnikove zahteve je oprlo na določbo 202. člena Zakona o prekrških (Uradni list SRS, št. 25/83, 42/85, 47/87 in 5/90 ter Uradni list RS, št. 10/91, 13/93 in 66/93 - v nadaljevanju: ZP), ki dopušča vložitev zahteve za sodno varstvo zoper odločbo organa druge stopnje le, če je posamezniku za prekršek izrečena denarna kazen nad 15.000.00 SIT, ali če je izrečen varstveni ukrep prepovedi opravljanja samostojne dejavnosti ali poklica ali prepovedi vožnje motornega vozila.
4. Pritožnik v ustavni pritožbi uveljavlja kršitev ustavne pravice do sodnega varstva. Ustava v prvem odstavku 23. člena določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Pravico do sodnega varstva zagotavlja tudi prvi odstavek 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 7/94 - Mednarodne pogodbe - v nadaljevanju: Konvencija), ki določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovih civilnih pravicah in obveznostih in o kakršnihkoli kazenskih obtožbah zoper njega pravično in javno ter v razumnem roku odloča neodvisno in nepristransko, z zakonom ustanovljeno sodišče.
5. Pritožniku je bila s pravnomočno odločbo izrečena denarna kazen (8.000 SIT) in odvzem tuje valute večje vrednosti (54.000 DEM), katero je poskušal prenesti v tujino v nasprotju s predpisi. Kolikor se denarna kazen ne bi mogla prisilno izterjati, bi se spremenila v zapor s posebno odločbo, pri čemer bi pomenilo vsakih začetih 3.000 SIT denarne kazni en dan zapora. Pritožniku bi bila torej denarna kazen lahko spremenjena v zapor, na kar je bil pritožnik opozorjen v izreku odločbe. V obravnavani zadevi bi konkretni postopek za prekršek lahko imel za posledico odvzem prostosti pritožnika in poseg v njegovo ustavno pravico do osebne svobode iz 19. člena Ustave. Člen 23 Ustave zahteva, da ne samo o obtožbah, ampak o vseh pravicah odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Zato Ustavno sodišče zaključuje, da bi v obravnavani zadevi lahko prišlo do kršitve ustavne pravice do sodnega varstva, kolikor ne bi bili zagotovljeni vsi pogoji, jih določa ta ustavna določba.
6. Ustavno sodišče je že odločalo o položaju sodnikov za prekrške z odločbo št. U-I-117/93 z dne 2.2.1995 (Uradni list RS, št. 13/95, OdlUS IV,10) in sprejelo načelno stališče, da je sodnike za prekrške glede na njihove pristojnosti po veljavni ureditvi prekrškov in skladno z določbo 23. člena Ustave potrebno obravnavati kot del sodne oblasti1. Pri tem ni upoštevalo le 23. člena Ustave, ampak tudi odločitve Evropskega sodišča za človekove pravice v zvezi z jamstvi 6. člena Evropske konvencije. V zadevi št. U-I-321/96 (Uradni list RS, št. 61/96, OdlUS V, 133) je Ustavno sodišče ugotovilo, da veljavna ureditev volitev in razrešitev sodnikov za prekrške ni v skladu s 129. in 130. členom Ustave in jo razveljavilo.
Ugotovilo je, da imajo sodniki za prekrške po veljavni zakonodaji take pristojnosti, da imajo lahko le položaj sodnikov2. Sodnikom za prekrške je torej tako kot vsem sodnikom sodišč zagotovljena neodvisnost na podlagi 125. člena Ustave, ki določa, da so sodniki pri opravljanju sodniške funkcije neodvisni in vezani le na Ustavo in zakon. Čeprav Senat za prekrške Republike Slovenije3 in sodniki za prekrške niso formalno na podlagi ZP sodišča, Ustavno sodišče ugotavlja, da imajo sodniki za prekrške in Senat za prekrške v pravni ureditvi tak položaj, ki zagotavlja samostojno, neodvisno in nepristransko odločanje.
7. Tudi iz dosedanjih odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice je razvidno, da je Evropsko sodišče sprejelo stališče, da ni potrebno zagotoviti pogojev iz prvega odstavka 6. člena Evropske konvencije na vseh stopnjah odločanja. Upoštevajoč zahteve po fleksibilnosti in učinkovitosti, ki so združljive z varstvom človekovih pravic, je dopustno, da v teh zadevah najprej intervenirajo upravni ali pravosodni organi, ki ne zagotavljajo vseh pogojev prvega odstavka 6. člena Konvencije. V zadevi Le Compte4 je sodišče dopustilo dve možnosti: prva, da drugi pravosodni organi sami zagotavljajo pogoje iz prvega odstavka 6. člena, in druga, da so njihove odločitve podvržene kontroli sodišča, ki ima polno jurisdikcijo in zagotavlja garancije prvega odstavka 6. člena. Evropsko sodišče je tako v zadevi Obermeier5 odločilo, da avstrijsko Upravno sodišče v tej zadevi ni zadostilo pogojem prvega odstavka 6. člena Konvencije - to je, da bi ga lahko označilo kot sodno telo s polno jurisdikcijo. V zadevah Ortenberg proti Austrii6, Zumtobel proti Austrii7 in Fischer proti Austrii8 pa je ugotovilo, da je isto sodišče - avstrijsko Upravno sodišče - zadostilo vsem pogojem prvega odstavka 6. člena Konvencije, ker je v pritožbenem postopku natančno preizkusilo vse pritožnikove razloge in se ni sklicevalo, da jih ni pristojno obravnavati. Na podlagi sodne prakse Evropskega sodišča torej ni odločilno dejstvo, ali ima organ, ki odloča, formalno status sodišča, ampak je odločilno dejstvo, da ta organ v konkretni zadevi zagotavlja vsa jamstva, ki jih Konvencija določa v 6. členu.
8. Iz odločb, priloženih ustavni pritožbi, je razvidno, da je Republiški senat za prekrške v obravnavani zadevi odločal s polno sodno jurisdikcijo. V obravnavani zadevi je na pritožnikovo pritožbo Republiški senat za prekrške v skladu s svojo pristojnostjo preizkusil odločbo o prekršku tako glede kršitve določb postopka in materialnega prava, kakor tudi glede zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in tudi preizkusil vse pritožnikove navedbe v pritožbi zoper odločbo o prekršku Republiškega deviznega inšpektorata št. SPr. 59/92 z dne 23.3.1992. Republiški senat za prekrške je pritožnikovo prvi pritožbi ugodil in odločbo o prekršku razveljavil ter zadevo vrnil v novo odločitev. Zoper novo prvostopno odločbo o prekršku z dne 26.3.1993 je pritožnik ponovno vložil pritožbo, ki pa jo je Republiški senat za prekrške zavrnil kot neutemeljeno in potrdil odločbo organa prve stopnje.
9. ZP daje Senatu za prekrške kot pritožbenemu organu široka pooblastila. Odločba o prekršku se sme izpodbijati zaradi kršitev materialnih in procesnih določb kakor tudi zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožnik lahko v pritožbi uveljavlja, da organ prve stopnje ni ugotovil vseh relevantnih okoliščin, in predlaga izvedbo novih dokazov. Če Senat za prekrške spozna, da bi moral zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja organ prve stopnje dopolniti ali izvesti nov postopek ter znova odločiti o isti zadevi, lahko izpodbijano odločbo razveljavi in vrne v novo odločanje. Organ prve stopnje mora opraviti vsa procesna dejanja in pretresti vsa sporna vprašanja, na katera je opozoril Republiški Senat za prekrške v svoji odločbi. Republiški Senat za prekrške lahko sam spremeni odločbo, če ugotovi, da so bila odločilna dejstva v prvostopni odločbi pravilno ugotovljena, da pa je treba glede na ugotovljeno dejansko stanje ob pravilni uporabi predpisov izdati drugačno odločbo, ali če spozna, da je organ prve stopnje zmotno presodil listine in druge dokaze, ki jih je sam izvedel, in nanje oprl odločbo (194. in 195. člen ZP). Republiški Senat za prekrške ima na podlagi ZP t. im. polno jurisdikcijo, saj lahko preizkusi izpodbijano odločbo tako glede pravnih kot tudi glede dejanskih vprašanj. Prvostopni organ je dolžan upoštevati navodila Republiškega Senata za prekrške in izvesti dokaze, katerih izvedbo je zahteval.
10. Ker je Senat za prekrške v skladu z navedenimi pristojnostmi v obravnavani zadevi preizkusil prvostopno odločbo tako glede kršitev procesnega in materialnega prava kot tudi glede zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, Ustavno sodišče zaključuje, da pritožnikova pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave ni bila kršena.
11. Neutemeljene so tudi pritožnikove navedbe, da bi sodišče moralo upoštevati določbo prvega odstavka 202. člena ZP, ki je veljala v času storitve prekrška, in da je bila zaradi tega kršena njegova pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave. Z Zakonom o spremembah in dopolnitvah ZP, objavljenim v Uradnem listu RS št. 13/93 z dne 12.3.1993, je bila opravljena valorizacija denarnih kazni zaradi ohranjanja njihove realne višine. Skladno z valorizacijo denarnih kazni je bil valoriziran tudi denarni znesek v 2. točki 202. člena na 15.000 SIT.
Valorizacija denarnih kazni je povzročila avtomatično tudi valorizacijo zneska izrečene denarne kazni, ki je v 2. točki 202. člena ZP določen kot kriterij za vložitev zahteve za sodno varstvo, saj bi se sicer obseg zadev, ki bi jih moralo obravnavati Vrhovno sodišče, glede na višje izrečene kazni izredno povečal. Zato Ustavno sodišče ne more upoštevati pritožnikovih navedb, da je zakonodajalec pri tem ravnal arbitrarno in da je bila z izpodbijano sodbo iz tega razloga kršena pritožnikova pravica do sodnega varstva.
12. Ustavno sodišče je že sprejelo stališče (sklep št. Up- 45/93 z dne 4.4.1995, OdlUS IV, 149), da omejitev vložitve izrednega pravnega sredstva ne predstavlja kršitve pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave. Zahteva za sodno varstvo je izredno pravno sredstvo, ki jo je dopustno vložiti zoper odločbo, izdano na drugi stopnji, le v primerih, ki so določeni v 202. členu ZP. Zakonodajalec je namreč upošteval, da prekrški predstavljajo lažjo obliko kaznivih ravnanj in da je potrebno omejiti obseg zadev, ki naj jih v postopku za izredno pravno sredstvo obravnava Vrhovno sodišče. Pravica do sodnega varstva ne pomeni, da bi morala biti zagotovljena izredna pravna sredstva v vseh primerih, ko sodišča odločajo o posameznikovih pravicah in dolžnostih ter obtožbah proti njemu.
13. Pritožnik v ustavni pritožbi uveljavlja tudi kršitev drugega odstavka 28. člena Ustave, ki določa, da se dejanja, ki so kazniva, ugotavljajo in kazni zanje izrekajo po zakonu, ki je veljal ob storitvi dejanja, razen če je novi zakon za storilca milejši. To ustavno načelo je vsebovano tudi v drugem odstavku 2. člena ZP, ki izrecno določa, da se v primeru spremembe materialnopravnih določb ZP ali predpisa, ki določa prekršek, uporabi zakon ali predpis, ki je za storilca milejši. Kakor je razvidno iz odločb, priloženih ustavni pritožbi, v obravnavani zadevi ni prišlo do uporabe materialnopravnega predpisa, ki ni veljal v času storitve prekrška, in zato zatrjevana kršitev načela zakonitosti ni podana.
14. Ker je Ustavno sodišče v postopku odločanja o ustavni pritožbi ugotovilo, da v obravnavani zadevi niso bile kršene v ustavni pritožbi zatrjevane človekove pravice in temeljne svoboščine, je ustavno pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo.
C.
15. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednik dr. Lovro šturm in sodniki: dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, mag. Janez Snoj, dr. Janez Šinkovec, Franc Testen in dr. Lojze Ude. Odločbo je sprejelo s sedmimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Krivic, ki je dal odklonilno ločeno mnenje.
P r e d s e d n i k
dr. Lovro Šturm
Opombe:
11. člen Zakona o sodiščih: "Sodno oblast v RS izvajajo sodniki na sodiščih, ustanovljenih s tem ali z drugim zakonom."
2Pri tem je poudarilo, da sedanja pravna ureditev in z njo v zvezi odločitve Ustavnega sodišča ne pomenijo, da z novimi predpisi ne bi bila možna drugačna ureditev. Dokler pa zakonodajalec ne sprejme drugačne ureditve, je v skladu s 23. členom Ustave in prvim odstavkom 6. člena Evropske konvencije položaj sodnikov za prekrške mogoče obravnavati le enako položaju sodnikov.
3Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 35/97) v 18. členu določa, da se Republiški senat za prekrške preimenuje v Senat za prekrške Republike Slovenije.
4Le Compte v. Belgium, Series a no. 58 - 10. februar 1983
5Obermeier v. Austria (Series A no.179) z dne 28. junija 1990; 6Ortenberg v. Austria, Series A no. 295-B, z dne 25.novembra 1994
7Zumtobel v. Austria, Series A no 26-A z dne 2. septembra 1993;
8Fischer v. Austria, Series A no 312, z dne 26. aprila 1995; Točka 33 - " The European Court should confine itself as far as possible to examining the question raised by the case before it. Accordingly, it should only decide whether, in the circumstances of the case, the scope of the competence of the Administrative court satisfied the requirements of Article 6 /1."
Odklonilno ločeno mnenje sodnika Krivica
Ne strinjam se z lakonično interpretacijo 28. člena Ustave, podano v 13. točki obrazložitve (da se ta ustavna določba nanaša le na materialnopravne predpise in ne tudi na starejše, ne več veljavne procesne predpise, ki bi bili za storilca ugodnejši).
Kot nepoznavalec tega specialnega pravnega področja dopuščam možnost, da je taka interpretacija pravilna, vendar pa je vprašanje tako pomembno (in v ustavni pritožbi pravzaprav dovolj jasno zastavljeno), da bi bilo nanj po mojem mnenju treba odgovoriti vsaj nekoliko temeljiteje. Tudi če je s primerjalnopravnega gledišča taka interpretacija morda nesporna (tudi ta aspekt mi v odločbi manjka), opozarjam na morebitno drugačnost oziroma specifičnost dikcije naše ustavne določbe.
Prvi del določbe drugega odstavka 28. člena Ustave ("Dejanja, ki so kazniva, se ugotavljajo ...") se sicer tudi po mojem mnenju lahko nanaša samo na materialnopravne predpise - ni pa to enako jasno, vsaj zgolj na podlagi jezikovne razlage ne, tudi za drugi del omenjene določbe, ki se glasi: " ... in kazni zanje (se) izrekajo po zakonu, ki je veljal ob storitvi dejanja, razen če je novi zakon za storilca milejši".
Nadalje se mi zdi z gledišča enakosti pred zakonom sporna tudi zakonska ureditev, po kateri se kot kriterij za dopustnost zahteve za sodno varstvo šteje zgolj višina denarne kazni za prekršek - tudi v primerih, kot je obravnavani, ko bistveni del izrečene sankcije nikakor ni izrečena (majhna) denarna kazen, ampak z njo povezani odvzem tuje valute večje vrednosti (tu 54.000 DEM in 2.000 CHF).
Iz obeh razlogov sem glasoval proti sprejeti odločbi.
Matevž Krivic