U-I-82/91
Natisni
Opravilna št.:
U-I-82/91
Datum odločitve:
19. 3. 1992
Objavljeno:
OdlUS I, 17
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1992:U.I.82.91
Akt:
Sklep Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja v SR Sloveniji o določitvi delovnih mest v eksploataciji gozdov in delovnih mest voznikov, na katerih se šteje zavarovalna doba s povečanjem, in o stopnji povečanja (Ur. list SRS, št. 19/75 in 43/82)
Izrek:
Pobuda za oceno ustavnosti in zakonitosti izpodbijane določbe sklepa se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Omejevanje delovnih mest voznikov težkih tovornjakov na organizacije, ki so registrirane za javni cestni promet, ne pomeni predpisovanja nekega dodatnega pogoja poleg tistih, ki so določeni v 71. členu zakona o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, temveč pomeni natančnejšo opredelitev teh pogojev glede na ugotovitev skupnosti, oprto na strokovno dokumentacijo, da so nepretrgano izpostavljena škodljivim vplivom delovna mesta voznikov težkih tovornjakov v organizacijah, ki opravljajo javni cestni prevoz.
Geslo:
Benificirana doba (zavarovalna doba s povečanjem) za voznike tovornjakov v OZD javnega cestnega prometa.
Ločeno mnenje sodnika ustavnega sodišča.
Pravna podlaga:
Zakon o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZTPPIZ), 71., 3. odst. 72. čl.
Zakon o postopku pred Ustavnim sodiščem SR Slovenije (ZUSS), 15. čl.
Opomba:
Obravnavana zadeva je po svoji vsebini povezana z zadevo, št. U-I-64/82 (sklep z dne 17/2-1983).
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
akt zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje
Vlagatelj:
Tovarna Olja, Oljarnica Kranj
Datum vloge:
13. 9. 1991
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem pobude
Dokument:
US15558
Dokument v PDF obliki:
U-I-82-91.pdf
121 KB
Prenesite datoteko
U-I-82-91 - LM.pdf
115 KB
Prenesite datoteko
U-I-82/91-9
19/3-1992
S K L E P
Ustavno sodišče je na seji dne 19/3-1992 obravnavalo pobudo Tovarne olja "Oljarica", Kranj, d.o.o., in je
s k l e n i l o :
Ustavno sodišče pobude ne sprejme in ne bo začelo postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti določbe drugega odstavka točke I/2 sklepa Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja v SR Sloveniji o določitvi delovnih mest v eksploataciji gozdov in delovnih mest voznikov, na katerih se šteje zavarovalna doba s povečanjem, in o stopnji povečanja (Uradni list SRS, št. 19/75 in 43/82).
O b r a z l o ž i t e v
Po izpodbijani določbi sklepa, navedeni v izreku tega sklepa, se na delovnih mestih voznikov tovornjakov z nosilnostjo 5 ali več ton, ki se štejejo za delovna mesta, na katerih je delo posebno težko in za zdravje škodljivo, šteje zavarovalna doba s povečanjem v organizacijah združenega dela, ki so registrirane za javni cestni promet.
Tovarna "Oljarica" iz Kranja je dala pobudo za oceno ustavnosti in zakonitosti te določbe, ki po njenem mnenju nedopustno izključuje od štetja zavarovalne dobe s povečanjem delovna mesta voznikov težkih tovornjakov v organizacijah, ki niso registrirane za javni cestni promet, čeprav so izpostavljena enakim škodljivim vplivom. Meni, da izpodbijana določba sklepa ni v skladu s 70. in 71. členom zakona o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja in pomeni tudi kršitev ustavne določbe o enakosti občanov pred zakonom.
Pobuda ni utemeljena.
Ustavno sodišče je ustavnost in zakonitost izpodbijane določbe sklepa Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja v SR Sloveniji (v nadaljnjem: skupnost) že obravnavalo v zadevi št.
U-I-64/82, ko s sklepom z dne 17/2-1983 pobude ni sprejelo in ni začelo postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti. Ugotovilo je, da je skupnost z izpodbijanim sklepom določila delovna mesta voznikov tovornjakov, na katerih se zavarovalna doba šteje s povečanjem, na podlagi predloga in strokovne dokumentacije, ki sta se nanašala izključno na delovna mesta v podjetjih, ki so registrirana za javni cestni promet. Nadalje je ugotovilo, da skupnost v tem predlogu in dokumentaciji ni imela podlage, da določi kot delovna mesta, na katerih se šteje zavarovalna doba s povečanjem, tudi delovna mesta voznikov tovornjakov v organizacijah, ki opravljajo prevoze samo za lastne potrebe, ker ustrezen predlog za ta delovna mesta sploh ni bil vložen. Brez dokumentiranega predloga pa skupnost ni mogla ugotavljati, ali so tudi na teh delovnih mestih izpolnjeni pogoji, ki jih je določal 57. člen takrat veljavnega zakona o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Ur.l. SFRJ, št. 35/72). Ustavno sodišče je menilo, da zato ni utemeljena trditev, da naj bi skupnost z izpodbijanim sklepom postavila voznike tovornjakov v organizacijah, ki opravljajo prevoze samo za lastne potrebe, v neenakopraven položaj nasproti voznikom v organizacijah, ki so registrirane za javni cestni promet. Organizacije, ki opravljajo prevoze samo za lastne potrebe, imajo vselej možnost, da bodisi same, bodisi po svojih strokovnih združenjih ali sindikatih predlagajo skupnosti, da določi kot delovna mesta, na katerih se zavarovalna doba šteje s povečanjem, tudi delovna mesta voznikov tovornjakov v teh organizacijah, če dokumentirano izkažejo, da so tudi na teh delovnih mestih izpolnjeni pogoji, ki jih določa zakon.
Na podlagi tretjega odstavka 72. člena zakona o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (Uradni list SFRJ, št. 23/82, 77/82, 75/85, 8/87, 65/87, 87/87 in 44/90) so dela oziroma naloge, na katerih se zavarovalna doba šteje s povečanjem, zavezane reviziji. Skupnost je z ugotovitvenim sklepom o opravljeni reviziji zavarovalne dobe, ki se šteje s povečanjem na delih v javnem cestnem prometu (Uradni list SRS, št. 36/89), obdržala v veljavi sklep skupnosti iz leta 1975, ki je predmet te pobude.
Po 71. členu navedenega zakona je delovna mesta, na katerih se zavarovalna doba šteje s povečanjem zato, ker so izredno težka in za zdravje škodljiva, mogoče določiti, če so izpolnjeni v tem členu navedeni pogoji. Med drugim mora biti izpolnjen pogoj, da opravljajo delavci dela v težkih in za zdravje škodljivih razmerah v nepretrganem delovnem procesu in da v teh okoliščinah opravlja dela isti delavec poln delovni čas. Iz navedene zakonske ureditve je razvidno, da daje zakonodajalec poseben pomen elementu časovne izpostavljenosti škodljivim vplivom. Ta pa naj bi bila po ugotovitvah skupnosti v celoti podana na delovnih mestih voznikov težkih tovornjakov v tistih organizacijah, ki so registrirane za javni cestni promet. V izpodbijanem sklepu določeno omejevanje delovnih mest voznikov težkih tovornjakov na organizacije, ki so registrirane za javni cestni promet, zato po oceni ustavnega sodišča ne pomeni predpisovanja nekega dodatnega pogoja poleg tistih, ki so določeni v 71. členu zakona, kot zatrjuje pobudnica, temveč pomeni natančnejšo opredelitev teh pogojev glede na ugotovitev skupnosti, oprto na strokovno dokumentacijo, da so nepretrgano izpostavljena škodljivim vplivom delovna mesta voznikov težkih tovornjakov v organizacijah, ki opravljajo javni cestni prevoz.
Dela oziroma delovne naloge, na katerih se šteje zavarovalna doba s povečanjem, se določijo na podlagi poprejšnjega mnenja specializiranih strokovnih in znanstvenih organizacij na predlog organizacij združenega dela in drugih samoupravnih organizacij in skupnosti (drugi odstavek 72. člena zakona o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja), kateremu mora biti priložena strokovna dokumentacija, izdelana po enotni metodologiji, in dokazila, ki jih podrobno določa 15. člen družbenega dogovora o ukrepih in aktivnostih pri uveljavljanju in izvajanju štetja zavarovalne dobe s povečanjem (Uradni list SRS, št. 13/85 - 15. člen). Tak formalni predlog za priznanje zavarovalne dobe s povečanjem na delovnih mestih voznikov tovornjakov z nosilnostjo 5 ali več ton v organizacijah, ki opravljajo prevoze samo za lastne potrebe, ki bi izpolnjeval navedene zahteve, pa doslej ni bil vložen. Zaradi tega se ustavno sodišče pri svoji odločitvi, da pobude ne sprejme in ne bo začelo postopka, smiselno sklicuje tudi na razloge, ki jih je v tej obrazložitvi že navedlo in povzelo iz obrazložitve svojega sklepa št. U-I-64/82 z dne 17/2-1983.
Ustavno sodišče je sklenilo, kot je razvidno iz izreka tega sklepa, na podlagi 15. člena zakona o postopku pred Ustavnim sodiščem SR Slovenije (Uradni list SRS, št. 39/74 in 28/76).
P r e d s e d n i k
dr. Peter Jambrek
LOČENO MNENJE V ZADEVI U-I-82/91
Pobudnica Oljarica, Kranj ne izkazuje pravnega interesa za začetek postopka v zadevi zoper sklep o določitvi delovnih mest, na katerih se zavarovalna doba šteje s povečanjem. Pravni interes je izkazan, če je pobudnik prizadet v svojih pravicah in pravnih koristih le tedaj, če je izpolnil predpisane pogoje za uveljavljanje določanja svoje pravice ali pravne koristi.
Priznavanje določenih delovnih mest v posamezni organizaciji, za katera se zavarovalna doba šteje s povečanjem, je na podlagi 108. člena zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list, št. 27/83) in Družbenega dogovora o ukrepih in aktivnostih pri uveljavljanju in izvajanju štetja zavarovalne dobe s povečanjem, vezano po 15. členu tega dogovora na predlog prizadete oziroma zainteresirane organizacije. K temu predlogu mora biti priložena strokovna dokumentacija, izdelana po enotni metodologiji ter priložena dokazila, določena v omenjenem 15. členu dogovora. Pobudnica Oljarica, Kranj ni dala predloga za vključitev svojih delovnih mest med delovna mesta, na katerih se zavarovalna doba šteje s povečanjem, niti ni bila izdelana potrebna dokumentacija, na podlagi katere bi bilo mogoče ugotoviti utemeljenost takega zahtevka po štetju zavarovalne dobe s povečanjem. Neutemeljena je zato trditev, da je izpodbijani sklep s tem, ko je določil poleg kriterija posebno težkih in za zdravje škodljivih del, vpliva na zdravstveno stanje, nepretrgano delo na teh delovnih mestih, še nadaljnji pogoj, da je podjetje registrirano za javni cestni promet, češ da to ni v skladu s 70. in 71. členom zakona o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Morda tak pogoj dejansko v njenem primeru ne bi bil skladen z zakonom, vendar bi se to lahko pokazalo šele, če bi pobudnica predlagala vključitev svojih delovnih mest in bi bil njen zahtevek s temi argumenti zavrnjen. Ker pa tega ni predlagala in torej ni izpolnila pogojev za vključitev, seveda ne more zatrjevati nasprotja z zakonom. In ker predpisanih pogojev ni izpolnila, ne izkazuje nikakršnega pravnega interesa, saj bi načelno izpodbijanje na tem kriteriju lahko pripeljalo do tega, da bi se vključevala med benificirana delovna mesta tudi tista, ki na podlagi potrebne dokumentacije in drugih dokazil, pogojev zakona in družbenega dogovora ne izpolnjujejo. Sklep o določitvi delovnih mest, na katerih se zavarovalna doba šteje s povečanjem, je po svoji naravi mejni primer akta, ki ima elemente splošnosti in elemente posamičnosti. Narava posamičnosti se izkazuje prav v tem, da je za njegovo izdajo oziroma za vključitev določenih delovnih mest potreben poseben individualni postopek dokazovanja, da določena dela zahtevajoče stranke izpolnjujejo zakonske pogoje. Šele na tej podlagi je mogoče vključevati delovna mesta posameznih organizacij. Kdor ne izpolni teh pogojev, seveda ne more izpodbijati omenjenega sklepa, saj z njim še ni z ničemer prizadet. Prizadetost bi nastopila le, če bi zahtevane pogoje izpolnil, pa bi bil tak zahtevek zavrnjen s tem, da delovna mesta ne bi bila vključena v sklep. Šele tedaj bi pobudnica Oljarica, Kranj izpolnila pogoje po 162. členu ustave, torej bi izkazovala svoj pravni interes za vložitev pobude za izpodbijanje omenjenega sklepa. V konkretnem primeru pa pobuda tega temeljnega pogoja ne izpolnjuje.
Sodnik:
dr. Tone Jerovšek
Ljubljana, 26/3-1992