Up-170/95, in, Up-56/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-170/95, in, Up-56/96
Datum odločitve:
15. 5. 1996
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1996:Up.170.95
Akt:
Ustavna pritožba S.Š. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 957/95 z dne 23.10.1995 v zvezi s sklepm Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 286/95 z dne 13.10.1995

Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 1075/95 z dne 17.1.1996 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 286/95 z dne 13.10.1995
Izrek:
Ustavna pritožba S.Š. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani v zvezi s sklepm Okrožnega sodišča v Ljubljani se ne sprejme.

Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker je razpravni senat ob odločanju o pritožnikovem predlogu za odpravo pripora presodil vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v pritožnikovo pravico do osebne svobode, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
Pripor iz razloga begosumnosti.

Odprava pripora.

Predhodno izčrpanje pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe - predhodno odločanje o ustavni pritožbi.

Nesprejem ustavne pritožbe, ker ni očitne kršitve ustavnih pravic. Začasna odredba pri ustavni pritožbi.
Pravna podlaga:
Ustava, 19., 20. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 201., 361. čl

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 58., 1. in 2. odst. 55. čl.
Opomba:
K obravnavani zadevi je bila s sklepom Ustavnega sodišča z dne 15/5-1996 pridružena zadeva Up-56/96 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
10. 11. 1995
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US17865
Up-170/95
15.5.1996
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe S.Š., Zavod za prestajanje kazni zapora D. pri M. na seji senata dne 15.5.1996
s k l e n i l o:
1. Ustavna pritožba S.Š. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 957/95 z dne 23.10.1995 v zvezi s sklepm Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 286/95 z dne 13.10.1995 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 1075/95 z dne 17.1.1996 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 286/95 z dne 13.10.1995 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v:
A.
1. Pritožnik je dne 9.11.1995 vložil ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 957/95, s katerim je bila zavrnjena pritožba njegovih zagovornikov zoper sklep senata Okrožnega sodišča v Ljubljan o podaljšanju pripora iz pripornega razloga begosumnosti po 1. točki drugega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94, v nadaljevanju: ZKP), izdan po obsodbi na prvi stopnji. V pritožbi zatrjuje kršitev ustavne pravice do osebne svobode in predlaga, da Ustavno sodišče sklep o priporu razveljavi in pripor odpravi, ali da pripor nadomesti z milejšim ukrepom, ali pa izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo v novo odločanje. Trdi namreč, da ne obstaja nobena konkretne okoliščina in nobena konkretna bojazen, da bi pobegnil in se tako izognil kazenskemu postopku in dokazuje nasprotno - da njegovo vedenje v preteklosti jasno kaže, da se nikoli ni izogibal nobenemu postopku pred sodiščem.
2. Hkrati z zahtevano dopolnitvijo vložene ustavne pritožbe je pritožnik dne 6.3.1996 vložil ustavno pritožbo zoper meritorno odločitev, sprejeto v istem postopku kot izpodbijani sklep o podaljšanju pripora, in sicer zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 1075/95 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 286/95, s katero je bil dne 17.1.1996 pravnomočno spoznan za krivega nadaljevanega kaznivega dejanja ponarejanja listin po členu 256/III in I KZ in nadaljevanega kaznivega dejanja goljufije po členu 217/II in I KZ, izrečena pa mu je bila enotna kazen štiri leta in šest mesecev zapora ter stranska kazen izgon tujca iz države za dobo treh let. Sodišče je z izpodbijano sodbo odločilo tudi o povračilu škode in plačilu sodnih stroškov.
3. Pritožnik v ustavni pritožbi zoper meritorno odločitev sodišča zatrjuje, poleg kršitev določb ZKP in Kazenskega zakonika Republike Slovenije, kršitev pravic iz 13., 14., 15., 22., 23., 27., 29. in 34. člena Ustave ter kršitev načela pravne države iz 2. člena Ustave. Vsebinsko utemeljuje samo kršitev pravice iz 3. alinee 29. člena Ustave, s tem da obširno obrazlaga, kako mu "z zavrnitvijo predlogov za odreditev grafološke in daktiloskopske ekspertize" ni bilo zagotovljeno izvajanje dokazov v njegovo korist. V ostalem se pritožbene navedbe nanašajo na ugotovljeno dejansko stanje, ki je bilo podlaga za sodno odločbo. Pritožnik se ne strinja z dokazno oceno sodišča zlasti v tistem delu, ki se nanaša na prepoznavo pritožnika s strani bančnih uslužbenk, na izvedensko mnenje grafologa in na strokovno mnenje o primerjavi prstne sledi ter opozarja na domnevne kršitve ZKP pri izvedbi navedenih dokazov (opustitev obvezne prepoznave, uporaba nedovoljenih dokazov), ki naj bi po mnenju pritožnika pripeljale do nepravilnih zaključkov sodišča glede dejanskega stanja očitanega kaznivega dejanja.
4. V zahtevani dopolnitvi ustavne pritožbe zoper sodbo predlaga, da Ustavno sodišče odloči na podlagi drugega odstavka 51. člena ZUstS. Meni namreč, da gre za očitno kršitev, nepopravljiva posledica pa je v tem, da prestaja večletno zaporno kazen, s čimer mu je odvzeta temeljna človekova pravica - osebna svoboda. Poleg tega še navaja, da se bistvo njegove ustavne pritožbe nanaša na zmotno ugotovljeno dejansko stanje, iz tega razloga pa zahteve za varstvo zakonitosti ni mogoče vložiti in torej izrednega pravnega sredstva v tem primeru sploh ni.
5. Pritožnik Ustavnemu sodišču predlaga, da razveljavi sodbi prve in druge stopnje ter zadrži njuno izvršitev. Predlaga še, da se obravnavanje obeh ustavnih pritožb združi v enoten postopek.
B.-I.
6. Ustavno sodišče je na seji senata dne 15.5.1996 sklenilo, da se zadevi Up-170/95 in Up-56/96 združita, izvede enoten postopek in izda ena sama odločba.
7. Ustavno sodišče je vpogledalo spis Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 286/95.
B.- II.
8. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostosti, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon, po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave pa se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. Zakonsko podlago za podaljšanje pripora predstavlja v obravnavanem primeru 1. točka drugega odstavka 201. člena ZKP, po kateri je dopustno odrediti pripor iz pripornega razloga begosumnosti, če se oseba skriva, če ni mogoče ugotoviti njene istovetnosti ali če so podane druge okoliščine, ki kažejo na nevarnost, da bi pobegnila, ter šesti odstavek 361. člena ZKP, po katerem sodeči senat, če je obtoženec že v priporu in če spozna, da so še podani razlogi iz prvega ali drugega odstavka istega člena, ob razglasitvi sodbe pripor podaljša s posebnim sklepom.
9. Po pregledu izpodbijanih sodnih odločb o podaljšanju pripora in kazenskega spisa Ustavno sodišče ugotavlja, da je sodišče pri podaljšanju pripora zoper pritožnika ravnalo v skladu z ustavnimi določbami in določbami ZKP, in da zato pritožnikova ustavna pravica do osebne svobode očitno ni bila kršena.
10. Po oceni Ustavnega sodišča je sodišče v izpodbijanih sklepih pravilno ugotovilo in obrazložilo okoliščine, ki v konkretnem primeru kažejo na nevarnost, da bi pritožnik pobegnil in se s tem izognil kazenskemu postopku. Okoliščine, ki jih navaja sodišče, so tehtne, na njihovi podlagi pa je mogoče povsem življensko sklepati na nevarnost, da bi pritožnik, kolikor bi bil izpuščen na prostost, pobegnil iz Slovenije, postal kot tuj državljan nedosegljiv slovenskim organom pregona in se s tem izognil prestajanju razmeroma visoke kazni zapora. Pritožnikove navedbe zaključkov sodišča ne morejo omajati oziroma jih do določene mere celo potrjujejo. Pritožnik sam pove, da je imel v Sloveniji prijavljeno bivališče le do leta 1993 in da sedaj živi v tujini, hkrati pa ne zanika, da se pri občasnih prihodih v Sloveniji ni javljal slovenskim oblastem, iz česar je razvidno, da v Sloveniji slovenskim organom ni (bil) dosegljiv, kar je za zagotavljanje njegove navzočnosti v kazenskem postopku ključnega pomena.
Dejstvo, da je prostovoljno prišel na zaslišanje k preiskovalnemu sodniku na sodišče v Ljubljani, ni odločilno, saj je bil zaslišan kot priča in ne kot obdolženec, in to še preden je bil seznanjen z dejstvom, da je zoper njega zahtevana uvedba kazenskega postopka. Odločilnega pomena, glede na to da je pritožnik odrasla in samostojna oseba, tudi ni dejstvo, da živita v Sloveniji njegova mati in polbrat. - Glede na navedeno obljuba pritožnika, da ne bo odšel v tujino, kot milejši ukrep za zagotovitev njegove navzočnosti v kazenskem postopku, tudi po oceni Ustavnega sodišča v konkretnem primeru ne zadostuje. O varščini pa sodišče ni odločalo in tudi ni moglo odločiti, ker s strani pritožnika oziroma njegovega zagovornika ni bil posredovan ustrezen predlog. B. II.
11. Na podlagi 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) je dovoljena ustavna pritožba le, če so zoper posamični akt, ki se izpodbija, izčrpana vsa, redna in izredna pravna sredstva. Pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev lahko po drugem odstavku istega člena Ustavno sodišče ustavno pritožbo obravnava le, če sta hkrati izpolnjena dva vsebinska pogoja: če je zatrjevana kršitev temeljne človekove pravice in svoboščine očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice.
12. Ali je kršitev očitna, ugotavlja Ustavno sodišče v vsakem konkretnem primeru.Brž ko očitnost kršitve ustavne pravice ni izkazana, enega od nujnih pogojev za izjemno intervencijo Ustavnega sodišča pred izčrpanjem pravnih sredstev ni. Smisel ureditve, po kateri lahko Ustavno sodišče odloča šele po izčrpanju vseh drugih pravnih sredstev, je namreč tudi v tem, da pri odločanju o težkih ustavnopravnih vprašanjih razpolaga s celotno argumentacijo rednih sodišč, da bi se s tem omogočila kar največja zanesljivost njegove presoje.
13. Katera od zatrjevanih kršitev ustavnih pravic naj bi v obravnavanem primeru ustrezala pogoju iz drugega odstavka 51. člena ZUstS, pritožnik v ustavni pritožbi izrecno ne pove, iz vsebine ustavne pritožbe in vsebine izpodbijanih sodb pa takšna kršitev tudi ni razvidna. Ker pogoj očitnosti v konkretni zadevi glede na navedeno ni izpolnjen, s tem pa niso izpolnjeni pogoji za predčasno odločanje o ustavni pritožbi po drugem odstavku 51. člena ZUstS, je bilo potrebno ustavno pritožbo zoper izpodbijani sodbi zavreči.
14. Ustavno sodišče o predlogu za zadržanje izvrševanja pravnomočne sodbe ni odločalo, saj lahko po 58. členu ZUstS zadrži izvršitev izpodbijanega akta le v primeru sprejetja ustavne pritožbe v obravnavo.
C.
15. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prvega in drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Boštjan M. Zupančič in člana dr. Peter Jambrek in dr. Janez Šinkovec.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič