Up-62/94
Natisni
Opravilna št.:
Up-62/94
Datum odločitve:
13. 11. 1997
Objavljeno:
OdlUS VI, 194
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1997:Up.62.94
Akt:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 764/94 z dne 11.5.1994 in sklep o dedovanju Temeljnega sodišča v Kranju, Enote v Kranju, št. D 579/93-13 z dne 4.1.1994
Izrek:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani in sklep o dedovanju Temeljnega sodišča v Kranju, Enote v Kranju se odpravita, razen v delu, ki vsebuje dedni dogovor. Zadeva se vrne Okrajnemu sodišču v Kranju v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Z razveljavitvijo drugega odstavka 74. člena ZDen ne velja več ureditev, da se dedovanje vseh kmetijskih zemljišč, ki bodo v postopkih denacionalizacije vrnjena na ime pokojnih upravičencev, izvede le po splošnih pravilih dedovanja, ne pa tudi po posebnem zakonu, ki ureja dedovanje zaščitenih kmetij.
Za dedovanje po posebnem zakonu mora biti izpolnjen pogoj, da je neko zemljišče pred podržavljenjem pripadalo kmetijski oziroma kmetijsko gozdarski gospodarski enoti, ki je bila kasneje določena kot zaščitena kmetija, in je bila kot taka predmet dedovanja po posebnih predpisih.
Dejstvo,da pritožnik kmetije ni pridobil na podlagi dedovanja, ampak na podlagi dedne pogodbe, ne more biti razlog, da se deli kmetije, vrnjeni v denacionalizacijskem postopku, ne bi mogli dedovati po posebnih predpisih o dedovanju kmetijskih gospodarstev. Zaradi tega je potrebno predpise o dedovanju zaščitenih kmetij uporabiti tudi za dedovanje zemljišč, vrnjenih v postopku denacionalizacije, ki bi bila predmet dedovanja po posebnih predpisih, pa to niso bila, ker so bila podržavljena, oziroma za dedovanje zemljišč, ki so pripadala zaščiteni kmetiji, ki ni bila predmet dedovanja zaradi drugačnega dednega prenosa.
Ker v izpodbijanih sklepih za dedovanje denacionaliziranih zemljišč niso bili uporabljeni posebni predpisi o dedovanju kmetij, ampak splošni predpisi o dedovanju, je bila pritožniku kršena njegova pravica do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave.
Geslo:
Kmetijska zemljišča, dedovanje.
Dedovanje, kmetijska zemljišča.
Zaščitene kmetije.
Denacionalizacija kmetijskih zemljišč.
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Pravica do zasebne lastnine in dedovanja.
Varstvo zemljišč.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 33., 67., 71. čl.
Zakon o denacionalizaciji (ZDen), 74., 78. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-81/94 z dne 20. 3. 1997.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
14. 7. 1994
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US18588
Dokument v PDF obliki:
Up-62-94.pdf
131 KB
Prenesite datoteko
Up-62/94-13
13.11.1997
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi F. P. z Z. J., ki ga zastopa J. P., odvetnik v K. na seji dne 13. novembra 1997
o d l o č i l o:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 764/94 z dne 11.5.1994 in sklep o dedovanju Temeljnega sodišča v Kranju, Enote v Kranju, št. D 579/93-13 z dne 4.1.1994 se odpravita, razen v delu, ki vsebuje dedni dogovor. Zadeva se vrne Okrajnemu sodišču v Kranju v novo odločanje.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik v ustavni pritožbi navaja, da so bila pokojnemu očetu J. P. z zakonom o agrarni reformi odvzeta zemljišča nad takrat določenim maksimumom. Z odločbo o denacionalizaciji z dne 3.12.1992 je bilo na pritožnikovo zahtevo njegovemu očetu vrnjeno podržavljeno premoženje v naravi in sicer dve parceli, ki v naravi predstavljata 810.993 m2 gozda. Navedeni parceli sta bili pred podržavljenjem del kmetije, katero je pritožnik dobil od svojega očeta z izročilno in dednoodpovedno pogodbo z dne 17.5.1965 in ki je bila kasneje določena kot zaščitena kmetija.
Pritožnik zatrjuje kršitev pravice iz 33. člena Ustave v zvezi s 67. in 71. členom Ustave, ker meni, da je za dedovanje predmetnih parcel potrebno uporabiti poseben predpis o dedovanju zaščitenih kmetij.
2. Višje sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo pritožbo pritožnika in potrdilo sklep o dedovanju prvostopnega sodišča, ki ga je izdalo v skladu z določbami 81. in 82. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in 31/93 - v nadaljevanju: ZDen) v zvezi z drugim odstavkom 221. člena Zakona o dedovanju (Uradni list SRS, št. 15/76 in 23/78 - v nadaljevanju: ZD). Višje sodišče je zavrnilo pritožnikovo pritožbo, da bi moralo o dedovanju odločati po določbah Zakona o dedovanju kmetijskih zemljišč in zasebnih kmetijskih gospodarstev (Uradni list SRS, št. 26/73, 29/73 in 1/86 - v nadaljevanju: ZDKZ). Menilo je, da gre za dedovanje kmetijskih zemljišč, ki ne spadajo v zaščiteno kmetijo, kljub temu, da so pred podržavljenjem bila del kmetije, ki je bila kasneje zaščitena.
3. Ustavno sodišče je s sklepom z dne 24.9.1997 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo.
4. Višje sodišče v Ljubljani v odgovoru na ustavno pritožbo poudarja, da za dedovanje po pokojnem J. P., ki je umrl 30.3.1966, ni mogoče uporabiti določb ZDZK, saj se po določbi prvega odstavka 78. člena ZDen dedovanje denacionaliziranega premoženja uvede z dnem pravnomočnosti odločbe o dedovanju. Ker zapuščinskega postopka po pok. J. P. ni bilo, je mogoče kot dan uvedbe dedovanja šteti le dan njegove smrti, to je 30.3.1966, ko ZDKZ še ni veljal. ZDKZ je določal, da se uporablja za vse dediščine, katerih predmet je kmetijsko zemljišče oziroma kmetija, če dedovanje do dneva objave (dne 25.7.1973) tega zakona še ni bilo uvedeno.
B.
5. Ustavno sodišče je z odločbo št. U-I-81/94 z dne 20.3.1997 (Uradni list RS, št. 20/97) razveljavilo določbo drugega odstavka 74. člena ZDen, ki je izključevala uporabo Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev (Uradni list RS, št. 70/95 - v nadaljevanju: ZDKG). Ugotovilo je, da "v primerih, ko so predmet dedovanja zaščitene kmetije, vrnjene v postopkih denacionalizacije, ali pa kmetijska zemljišča, gozdovi in druge stvari oziroma pravice, vrnjene v postopku denacionalizacije, ki so v času podržavljenja pripadali kmetijski oziroma kmetijsko gozdarski gospodarski enoti, ki je bila že pred vrnitvijo teh zemljišč, stvari oziroma pravic predmet dedovanja po posebnih predpisih o dedovanju zaščitenih kmetij" za tako drugačno ureditev dedovanja tega premoženja, samo zato, ker je bilo podržavljeno, zakonodajalec ni imel nobenih stvarnih in razumnih razlogov. Izključitev ZDKG iz uporabe v zapuščinskih postopkih, kjer bo predmet dedovanja takšno premoženje, bi bila v nasprotju s 67. in z 71. členom Ustave, v nasprotju s 14. členom Ustave pa bi privedlo tudi do neenotnega položaja subjektov. Poudarilo je, da je ZDKG potrebno uporabiti v vseh življenjskih primerih, ki jih ta zakon pravno ureja.
6. Pritožnik je lastnik zaščitene kmetije, ki ni bila predmet dedovanja, ker jo je pridobil od zapustnika z izročilno pogodbo leta 1965. Zemljišči, vrnjeni v denacionalizacijskem postopku, sta bili podržavljeni pritožnikovemu očetu pred sklenitvijo izročilne pogodbe z odločbami v letih 1950 - 1962 in sta pripadali kmetijsko-gozdarski gospodarski enoti - kmetiji, ki je dobila kasneje, ko je bil pritožnik že njen lastnik, status zaščitene kmetije. Postavlja se torej vprašanje, ali v obravnavani zadevi gre za primer, ko bi se v skladu z navedeno odločbo Ustavnega sodišča morale za dedovanje vrnjenih zemljišč uporabiti določbe posebnega zakona o dedovanju zaščitenih kmetij, to je ZDKZ, in ne določbe splošnega ZD.
7. Z razveljavitvijo drugega odstavka 74. člena ZDen ne velja več ureditev, da se dedovanje vseh kmetijskih zemljišč, ki bodo v postopkih denacionalizacije vrnjena na ime pokojnih upravičencev, izvede le po splošnih pravilih dedovanja, ne pa po posebnem zakonu, ki ureja dedovanje zaščitenih kmetij. Za dedovanje po posebnem zakonu mora biti izpolnjen pogoj, da je neko zemljišče pred podržavljenjem pripadalo kmetijski oziroma kmetijsko-gozdarski gospodarski enoti, ki je bila kasneje določena kot zaščitena kmetija in je bila kot taka predmet dedovanja po posebnih predpisih. Vendar pa Ustavno sodišče ugotavlja, da prihaja do vračanja podržavljenih kmetij ali posameznih delov teh kmetij, ki sicer niso bila predmet dedovanja po posebnih predpisih o dedovanju zaščitenih kmetij, bi pa bila, če bi do dedovanja prišlo po letu 1973. V teh primerih bi se kmetije ali kmetijska zemljišča, ki so bila del te kmetije, dedovali kot zaščitena kmetija po posebnih predpisih.
8. Eden izmed takšnih primerov je tudi obravnavana zadeva, ko sta podržavljeni zemljišči pripadali kmetijsko-gozdarski gospodarski enoti, ki je bila po podržavljenju posameznih zemljišč določena kot zaščitena, a do dedovanja ni prišlo zaradi drugačnega prenosa premoženja - z izročilno pogodbo.
Dejstvo, da pritožnik kmetije ni pridobil na podlagi dedovanja, ampak na podlagi dedne pogodbe, ne more biti razlog, da se deli kmetije, vrnjeni v denacionalizacijskem postopku, ne bi mogli dedovati po posebnih predpisih o dedovanju kmetijskih gospodarstev. Zaradi tega je potrebno predpise o dedovanju zaščitenih kmetij uporabiti tudi za dedovanje zemljišč, vrnjenih v postopku denacionalizacije, ki bi bila predmet dedovanja po posebnih predpisih, pa to niso bila, ker so bila podržavljena, oziroma za dedovanje zemljišč, ki so pripadala zaščiteni kmetiji, ki ni bila predmet dedovanja zaradi drugačnega dednega prenosa.
9. Glede na to, da gre v tem primeru za zemljišča, ki so pred podržavljenjem pripadala kmetijsko-gozdarski gospodarski enoti, ki je bila določena kot zaščitena kmetija, bi bila tudi ta zemljišča, kolikor bi prišlo do dedovanja po letu 1973, predmet dedovanja po posebnih predpisih, če ne bi bila podržavljena.
Zato podržavljenih zemljišč ni mogoče obravnavati ločeno od kmetijskega gospodarstva, kateremu so pripadala. Ker v izpodbijanih sklepih za dedovanje denacionaliziranih zemljišč niso bili uporabljeni posebni predpisi o dedovanju kmetij, ampak splošni predpisi o dedovanju, Ustavno sodišče zaključuje, da je bila pritožniku kršena njegova pravica do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave in je zato izpodbijane sklepe odpravilo.
10. Prvostopno in višje sodišče sta izpodbijana sklepa izdali še pred razveljavitvijo drugega odstavka 74. člena ZDen, vendar je višje sodišče v obrazložitvi svoje odločitve navedlo, da v tem primeru posebnih predpisov o dedovanju zaščitenih kmetij ne bi moglo uporabiti, tudi če drugi odstavek 74. člena ZDen ne bi izključeval njihove uporabe, ker predmetna zemljišča nikoli niso bila del zaščitene kmetije. Navedenega stališča višjega sodišča ni mogoče sprejeti, saj bi ob sedaj razveljavljeni določbi ZDen pomenilo, da dedovanje denacionaliziranih zemljišč po teh predpisih skoraj nikoli ni možno, saj je bil prvi predpis, t.j. ZDKZ, po katerem so kmetije pridobile status zaščitenih kmetij, sprejet šele leta 1973, torej po obdobju sistemskega podržavljanja zasebnega premoženja, bodisi z agrarnimi reformami in nacionalizacijami, bodisi z upravnimi in sodnimi zaplembami. Tiste kmetije, ki so bile cele podržavljene (npr. z zaplembami) in so postale splošno ljudsko premoženje oziroma družbeno premoženje, pa nikoli niti niso imele tega statusa.
11. V ponovnem postopku bo prvostopno sodišče moralo o dedovanju denacionaliziranih zemlišč odločiti na podlagi ZDKG. Stališče višjega sodišča, da se glede denacionaliziranih zemljišč dedovanje v konkretnem primeru ne bi moglo izvesti na podlagi posebnih predpisov o dedovanju zaščitenih kmetij, saj je na podlagi prvega odstavka 78. člena ZDen dedovanje v konkretnem primeru uvedeno z dnem zapustnikove smrti, ker ne obstoja pravnomočna odločba o dedovanju, bi ponovno pomenilo neenakopravno obravnavanje pritožnika v zapuščinskem postopku.
Ustavno sodišče zaključuje, da okoliščina, da je denacionalizacijski upravičenec umrl pred uveljavitvijo ZDKZ, ne more vplivati na uporabo posebnih predpisov o dedovanju zaščitenih kmetij za denacionalizirana zemljišča. Razlog, t.j. trenutek uvedbe dedovanja, ki ga navaja višje sodišče v odgovoru, bi namreč privedel do neenakega obravnavanja strank v zapuščinskih postopkih in tudi do kršitve ustavne določbe o enakem varstvu njihovih pravic v postopku pred sodiščem (22. člen Ustave). Premoženje, ki je predmet denacionalizacije, v nobenem primeru ni premoženje, na katerega bi se lahko nanašala pravnomočna "odločba o dedovanju" iz prvega odstavka 78. člena ZDen. Zato bi stališče višjega sodišča privedlo do stanja, da bi bila uporaba oziroma izbira predpisa o dedovanju odvisna od okoliščin, ki z dedovanjem denacionaliziranih kmetijskih zemljišč in gozdov nimajo nobene zveze. To pa bi v zapuščinskih postopkih neutemeljeno privedlo do različnega odločanja v enakih pravno relevantnih položajih. Okoliščina, da je denacionalizacijski upravičenec umrl pred uveljavitvijo ZDGZ, torej ne more vplivati na uporabo posebnih predpisov o dedovanju zaščitenih kmetij za denacionalizirana zemljišča.
12. Ustavno sodišče je na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) odpravilo izpodbijana sklepa, razen v delu, ki vsebuje dedni dogovor. V izrek sklepa prvostopnega sodišča je vključen tudi dedni dogovor, ki je po svoji pravni naravi sporazum, ki ga zapuščinsko sodišče povzame v sklepu o dedovanju. Dedni dogovor torej ne pomeni odločitve sodišča, zato ga ni mogoče izpodbijati s pritožbo zoper sklep o dedovanju. Zato tudi obvestila dedičev M. K. st., M. K. ml., J. M. G. in D. P. z dne 13.10.1997, da preklicujejo prvotno izjavo, s katero so se odrekli svojih deležev v korist ustavnega pritožnika, Ustavno sodišče ne more upoštevati.
13. Ker je Ustavno sodišče ustavni pritožbi ugodilo že zaradi tega, ker sta bila izpodbijana sklepa izdana na podlagi predpisa, s katerim je bilo kršeno ustavno načelo enakosti iz 14. člena Ustave, se v presojo o obstoju kršitve pravice do zasebne lastnine in dedovanja iz 33. člena in kršitve 67. in 71. člena Ustave ni bilo potrebno spuščati.
C.
14. Ustavno sodišče je to odločbo sprejelo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm in sodniki dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, mag Janez Snoj, dr. Janez Šinkovec in Franc Testen. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
dr. Lovro Šturm