U-I-20/93
Natisni
Opravilna št.:
U-I-20/93
Datum odločitve:
3. 6. 1993
Objavljeno:
OdlUS II, 51
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1993:U.I.20.93
Akt:
Odlok Občinske skupščine Maribor o spremembi in dopolnitvi prostorskih sestavin družbenega plana mesta Maribor (Medobčinski uradni vestnik občin Dravograd, Maribor, Pesnica, Radlje ob Dravi, Ravne na Koroškem in Ruše, št. 7/92)

Odlok Občinske skupščine Maribor o lokacijskem načrtu za cestno potezo Koroškega mostu od Vrbanske ceste do Erjavčeve ulice v Mariboru (Medobčinski uradni vestnik občin Dravograd, Maribor, Pesnica, Radlje ob Dravi, Ravne na Koroškem in Ruše, št. 18/92)
Izrek:
Pobuda za oceno ustavnosti izpodbijanih občinskih odlokov se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Občinski odlok o spremembi in dopolnitvi prostorskih sestavin srednjeročnega plana občine, ki določa prostorsko ureditev za izgradnjo pomembnega infrastrukturnega objekta in ki ni bil predložen v javno razgrnitev in v javno obravnavo v variantah, ter občinski odlok o lokacijskem načrtu za izgradnjo tega infrastrukturnega objekta, sprejet na podlagi navedenega odloka o spremembi in dopolnitvi prostorskih sestavin srednjeročnega plana občine, nista v neskladju z zakonom o planiranju in urejanju prostora v prehodnem obdobju.
Geslo:
Javna razgrnitev in javna obravnava kot elementa zakonitosti postopka spremembe prostorskega izvedbenega akta - programske zasnove za izgradnjo magistralne ceste.
Ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Zakon o planiranju in urejanju prostora v prehodnem obdobju (ZPUP), 2. čl.
Zakon o urejanju naselij in drugih posegov v prostor (ZUN), 36. čl., 39. čl.
Ustavni zakon za izvedbo Ustave (UZIU), 7. čl.
Zakon o postopku pred Ustavnim sodiščem SRS (ZUSS), 15. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
občinski predpis
Vlagatelj:
Zdenko in Tomislav Vauda, Maribor
Datum vloge:
3. 2. 1993
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem pobude
Dokument:
US16680
Dokument v PDF obliki:
U-I-20-93.pdf
117 KB
Prenesite datoteko
U-I-20-93_LM.pdf
112 KB
Prenesite datoteko
U-I-20/93-14
3/6-1993
S K L E P
Ustavno sodišče je na seji dne 3/6-1993 obravnavalo pobudo Zdenka in Tomislava Vaude iz Maribora in
s k l e n i l o :
Ustavno sodišče ne sprejme pobude in ne začne postopka za oceno zakonitosti
- odloka Skupščine občine Maribor o spremembi in dopolnitvi prostorskih sestavin družbenega plana mesta Maribor (Medobčinski uradni vestnik občin Dravograd, Maribor, Pesnica, Radlje ob Dravi, Ravne na Koroškem in Ruše, št. 7/92) in
- odloka Skupščine občine Maribor o lokacijskem načrtu za cestno potezo Koroškega mostu od Vrbanske ceste do Erjavčeve ulice v Mariboru (Medobčinski uradni vestnik občin Dravograd, Maribor, Pesnica, Radlje ob Dravi, Ravne na Koroškem in Ruše, št. 18/92). O b r a z l o ž i t e v
Pobudnika glede prvega odloka navajata, da ni v skladu z zakonom o urejanju prostora zato, ker uvaja spremembo programske zasnove s prestavitvijo magistralne ceste M - 3 na območju mesta Maribor, ki ni bila javno razgrnjena in ni bila predmet javne obravnave. Tako se prizadeti občani niso mogli izreči o programski zasnovi spornega dela magistralne ceste M - 3, ki je bila končno sprejeta. To naj bi bilo v nasprotju z določili 46. člena zakona o urejanju prostora (Uradni list SRS, št. 18/84). Ker drugi odlok predstavlja izvedbo prvega odloka, pobudnika predlagata, da ustavno sodišče oba odloka kot nezakonita odpravi.
Ustavno sodišče pobude ni sprejelo. Ugotovilo je, da je bil osnutek programske zasnove za potezo Koroškega mostu od Vrbanske ceste do Erjavčeve ulice, ki ga je junija 1991 izdelal Zavod za urbanizem Maribor pod št. 82 - 2/90, javno razgrnjen od 24/7-1991 do 15/9-1991 v KS Heroja Šercerja, KS Franc Zalaznik Leon, KS Koroška Vrata in KS Prežihov Voranc. Glede spornega dela programske zasnove je bila javno razgrnjena in predložena v javno obravnavo projektna varianta navezave okoliških ulic na priključno cesto Koroškega mostu (M - 3), po kateri naj bi Limbuško cesto preko Krpanove ulice podaljšali do poteze Koroškega mostu.
V času javne razgrnitve osnutka programske zasnove je bila izvedena javna obravnava v navedenih krajevnih skupnostih. Iz poročila Zavoda za izgradnjo Maribora z dne 1/10-1991 o poteku javne obravnave je razvidno, da so občani v pretežni meri podprli gradnjo Koroškega mostu, da pa so dali tudi pripombe v obliki vprašanj: zakaj je bila v javno razpravo predložena le ena varianta in zakaj je potrebno na novo zgraditi Krpanovo ulico.
Glede na pripombe občanov je Zavod za urbanizem Maribor ponovno preučil ustreznost prvotno izbrane variante in se s spremembo elaborata št. 82 - 2/90 v novembru 1991 ter marcu 1992 odločil za spremembo programske zasnove v obravnavanem delu, po kateri naj bi Limbuško cesto speljali pod železniško progo v Sokolsko ulico.
Navedeno spremembo programske zasnove v obravnavanem delu je sprejel Izvršni svet Skupščine občine Maribor na seji dne 12/3-1992, ko je obravnaval predlog odloka o spremembi in dopolnitvi prostorskih sestavin družbenega plana mesta Maribor in ga predložil zborom Skupščine občine Maribor v sprejem. V obrazložitvi predloga odloka je navedeno, da je bila na temelju pripomb iz javne razgrnitve ponovno preverjena problematika navezave Limbuške ceste na priključno cesto Koroškega mostu preko Krpanove ulice. Ker je v javni obravnavi ta varianta doživela kritike, so se na podlagi dodatnih strokovnih preverjanj odločili predlagati v sprejem drugo varianto, to je speljati Limbuško cesto pod železniško progo v Sokolsko ulico. Ta varianta ima med drugimi prednostmi rušenje osmih objektov manj in opušča eno nivojsko križišče na glavni trasi, kar naj bi zagotovilo bolj tekoč promet. Predloženo varianto je dne 30/3-1992 sprejela Skupščina občine Maribor z izpodbijanim odlokom o spremembi in dopolnitvi prostorskih sestavin družbenega plana mesta Maribor. Odlok je bil sprejet po uveljavitvi zakona o planiranju in urejanju prostora v prehodnem obdobju (Uradni list RS, št. 48/90), ki v 2. členu določa, da se spremembe in dopolnitve prostorskih sestavin družbenih planov občin in posebnih družbenopolitičnih skupnosti pripravljajo in sprejemajo po postopku, ki je predpisan za pripravo in sprejem prostorskih izvedbenih aktov. Citirana zakonska določba napotuje na uporabo zakona o urejanju naselij in drugih posegov v prostor (Uradni list SRS, št. 18/84, 37/85, 29/86 in Uradni list RS, št. 26/90 in 18/93), ki sicer velja za sprejetje oziroma spreminjanje oziroma dopolnjevanje prostorskih izvedbenih aktov, tudi pri spreminjanju in dopolnjevanju družbenih planov občin in posebnih družbenopolitičnih skupnosti v prehodnem obdobju do sprejetja novih predpisov o urejanju prostora.
Po 36. členu tega zakona se za zazidalne oziroma ureditvene načrte pripravijo praviloma variantne strokovne rešitve, medtem ko za lokacijske načrte zakon te obveznosti ne določa. To pomeni, da tudi za spremembe in dopolnitve prostorskih sestavin družbenega plana, ki zajemajo programsko zasnovo infrastrukturnih objektov in naprav (v obravnavanem primeru prestavitev magistralne ceste M-3 Dravograd - Maribor - Ptuj v mestu Maribor), torej za plansko materijo, ki se podrobneje obdela z lokacijskim načrtom, z zakonom ni predpisana obveznost priprave variantnih strokovnih rešitev.
Skupščina občine Maribor je tako ravnala v skladu z navedeno zakonsko določbo. Po preteku javne razgrnitve izpodbijanih sprememb in dopolnitev prostorskih sestavin družbenega plana je Izvršni svet občine Maribor v skladu z določbo 39. člena navedenega zakona obravnaval pripombe in predloge in zavzel do njih stališče ter na podlagi sprejetega stališča osnutek sprememb in dopolnitev dopolnil ter poslal občinski skupščini, ki ga je z odlokom sprejela.
Odlok o lokacijskem načrtu za cestno potezo Koroškega mostu od Vrbanske ceste do Erjavčeve ulice v Mariboru je Skupščina občine Maribor sprejela dne 19/11-1992 v skladu z 22. členom zakona o urejanju naselij in drugih posegov v prostor. Z njim je podrobneje uredila usmeritve dolgoročnega plana občine in odločitve srednjeročnega plana občine, opredeljene v odloku o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin družbenega plana mesta Maribor. Ta sklep je ustavno sodišče sprejelo na podlagi 7. člena ustavnega zakona za izvedbo ustave Republike Slovenije in 15. člena zakona o postopku pred Ustavnim sodiščem SR Slovenije (Uradni list SRS, št. 39/74 in 28/76).
P r e d s e d n i k
dr. Peter Jambrek
L O Č E N O   M N E N J E
Ne strinjam se z ugotovitvijo, da zakonsko določeni postopek ni bil kršen, kljub temu pa tudi po mojem mnenju pobude ni bilo mogoče sprejeti. Strinjam se torej z izrekom sklepa, ne pa tudi z njegovo obrazložitvijo.
Iz ugotovitve, da so za postopek v obravnavanem primeru veljala pravila zakona o urejanju naselij in drugih posegov v prostor (ZUN) in ne pravila zakona o urejanju prostora (ZUreP), na katera pobudnika zmotno opirata svojo pobudo, obrazložitev po mojem mnenju ni izpeljala ustreznih konsekvenc. Za obravnavani primer ni bistveno, da 36. člen ZUN predvideva praviloma variante za zazidalne oziroma ureditvene načrte in ne tudi za lokacijske načrte, saj v tem primeru ni šlo za nobenega od teh treh vrst aktov, ampak za spremembo družbenega plana, torej za akt, na podlagi katerega je potem šele možno sprejeti prostorske izvedbene akte katerekoli vrste.
Določbe omenjenega zakona (ZUN) se od določb zakona o urejanju prostora (ZUreP) ločijo predvsem po tem, da ne zahtevajo obravnave osnutkov ustreznih aktov v vseh "samoupravnih organizacijah in skupnostih", kakor je to ZUreP zahteval za obravnavo družbenih planov. Izogniti se tej, dotlej obvezni fazi takih postopkov je bil tudi namen prehodne ureditve teh vprašanj po zakonu o planiranju in urejanju prostora v prehodnem obdobju - ni pa bil namen te prehodne ureditve izogniti se javni razgrnitvi osnutkov in na to razgrnitev vezani javni obravnavi v prizadetih krajevnih skupnostih, niti temeljnim pravilom, ki za take razgrnitve veljajo po obeh zakonih. Res je 46. člen ZUreP nekoliko bolj zavezujoče oziroma brez izjem predpisoval kot metodo javne razgrnitve tudi možnost "vpogleda v alternativne in variantne rešitve v zvezi z urejanjem prostora", medtem ko 36. člen ZUN določa, da se za zazidalne oziroma ureditvene načrte praviloma pripravijo variantne strokovne rešitve. Toda če je spremembe družbenih planov v prehodnem obdobju treba sprejemati po določbah ZUN, je nesporno, da je spremembe družbenih planov kot pomembnejših aktov vsekakor treba sprejemati po postopku, ki je v ZUN določen kot pravilo, in ne po izjemnih določbah. Uporaba teh izjemnih določb (torej razgrnitev brez variant) bi bila smiselna in dopustna le v izjemnih primerih drobnih, vsebinsko nezahtevnih in nespornih sprememb, kjer smiselnih variant sploh ne bi bilo. Obravnavani primer pa vsekakor ni bil tak.
Dejstvo, da pred sprejetjem prvega od izpodbijanih odlokov niso bile razgrnjene variantne rešitve in s tem zlasti ne tista, ki je bila kasneje sprejeta, torej nedvomno pomeni kršitev zakonsko določenega postopka priprave takih aktov. Ker pa v postopku ustavnosodne ocene ustavnosti in zakonitosti predpisov velja - tudi v drugih ustavnih sistemih prav tako kot v našem - nepisano, toda nesporno pravilo, da je zaradi kršitev postopka možno predpis razveljaviti ali odpraviti le v primeru kršitev, ki so bistveno vplivale na njegovo vsebino, je bilo treba oceniti, ali je v tem primeru šlo za takšno kršitev. Po mojem mnenju tu ni šlo za takšno kršitev in zato izpodbijanega prvega odloka ni bilo mogoče odpraviti kot nezakonitega oziroma nezakonito sprejetega. Pri tem je treba upoštevati zlasti to, da sta pobudnika skupaj z drugimi prizadetimi imela možnost svoje pomisleke in pripombe k sprejeti rešitvi izraziti kasneje ob razgrnitvi lokacijskega načrta in da jih je eden od njiju tudi izrazil, da pa se je ob tem pokazalo, da vse te pripombe niti po količini niti po teži niso bile takšne, da bi utegnile, če bi bile lahko izražene pravočasno, torej že pred sprejetjem sprememb družbenega plana, omajati takrat sprejeto odločitev o izbiri druge variante od prvotno predložene.
Upoštevati pa je treba tudi dejstvo, da sta pobudnika vložila pobudo šele deset mesecev po sprejetju izpodbijanih sprememb družbenega plana, na podlagi katerih je bil medtem, več kot dva meseca pred vložitvijo pobude, sprejet tudi že prostorski izvedbeni načrt. Celo v primeru, kadar bi kasneje izraženi pomisleki prizadetih imeli bistveno večjo težo kot v tem primeru, bi bilo takim pobudam težko ugoditi, če bi se pojavile s tolikšno zamudo - potem ko so bili že tudi sprejeti izvedbeni akti in v vse to tudi že investirana pomembna javna sredstva. V takem primeru bi bilo seveda treba tehtati prizadete zakonske pravice posameznikov do možnosti pravočasnega vpogleda v variantne rešitve na eni strani in javni interes oziroma hkrati tudi pravice drugih posameznikov do smotrne uporabe javnih sredstev na drugi strani - tako tehtanje pa v tem primeru iz prej navedenih razlogov niti ni bilo potrebno.
Čeprav me drugačna razlaga veljavne zakonodaje od tiste, ki je prišla do izraza v obrazložitvi tega sklepa, iz pravkar navedenih razlogov v tem primeru ni pripeljala tudi do zavzemanja za sprejem pobude, sem kljub temu štel za potrebno izraziti to svoje drugačno stališče o pravilni interpretaciji veljavne zakonodaje, ker bo v kakšnem drugem primeru ta drugačna interpretacija lahko bistvenega pomena za rešitev sporne zadeve.
S o d n i k
mag. Matevž Krivic