Up-204/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-204/00
Datum odločitve:
10. 10. 2000
Objavljeno:
OdlUS IX, 312
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.204.00
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cpg 197/2000-3 z dne 21. 3. 2000

Ustavna pritožba družbe B. B. sistem, d.d. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cpg 197/2000-3 z dne 21. 3. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cpg 197/2000-3 z dne 21. 3. 2000 se zavrže.

Ustavna pritožba družbe B. B. sistem, d.d. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cpg 197/2000-3 z dne 21. 3. 2000 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Pritožnica (sedaj stečajna dolžnica) izpodbijani sklep (glede uporabe 26/I člena ZPPSL) primerja s sodnimi odločbami v zadevah, ki z njeno niso primerljive, saj redno sodišče ni predhodno ugotovilo zlorabe (procesnih) pravic s strani teh predlagateljev. Zato je njena trditev, da naj bi šlo za neutemeljen odstop od sodne prakse, očitno neutemeljena. Uporaba načela prepovedi zlorabe pravic v postopku očitno tudi ni v neskladju z 22. členom Ustave. Uporaba tega načela v utemeljenih primerih celo izhaja iz zahteve po "enakosti orožij" strank in dolžnosti sodišča, da postopek vodi tako, da je zadoščeno zahtevi po enakopravnosti in procesnem ravnotežju strank. Eno izmed temeljnih načel pravdnega postopka, ki se smiselno uporablja tudi v stečajnem postopku, je prepoved zlorabe pravic (prvi odstavek 11. člena ZPP), torej za očitno napačno (arbitrarno) pravno stališče ne gre.
Pritožnica v preostalem (glede uporabe 5/II, 34/II, 57. in 90/III člena ZPPSL) odstop od sodne prakse zgolj zatrjuje, ga pa ne izkaže. Tudi za očitno napačno (arbitrarno) pravno stališče v danem primeru ne gre, zakonska razlaga, na kateri temeljita obe stališči, namreč ni nemogoča.
Višje sodišče je v izpodbijanem sklepu odgovorilo na vsa po njegovi razumni oceni za zadevo bistvena vprašanja in tako 22. člen Ustave tudi s tega vidika očitno ni bil kršen.
Izpodbijana stališča sodišča sama po sebi niso v neposredni povezavi s pravico do zasebne lastnine in z ustavno zagotovljeno ekonomsko funkcijo lastnine ter svobodno gospodarsko pobudo. Ker pa je bilo ugotovljeno, da ta stališča niso očitno napačna (arbitrarna), izpodbijani sklep očitno tudi posredno ne krši 33., 67. ali 74. člena Ustave.
Geslo:
Rok za dopolnitev nepopolnega predloga za prisilno poravnavo (člen 26/II ZPPSL).
Konec postopka za prisilno poravnavo (člen 5/II ZPPSL).
Pravni interes za začetek stečajnega postopka (člen 90/III).
Enako varstvo pravic v postopku.
Neutemeljen odstop od sodne prakse.
Načelo prepovedi zlorabe pravic.
"Enakost orožij" strank.
Enakopravnost strank.
Očitno napačno (arbitrarno) stališče.
Pravica do zasebne lastnine.
Ekonomska funkcija lastnine.
Svobodna gospodarska pobuda.
Podjetništvo.
Neodvisnost sodnikov.
Usklajenost pravnih aktov.
Pravna podlaga:
Ustava, 22., 33., 67., 74., 125., 153. čl.
Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL), 5., 26., 34., 57., 90. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 50., 3. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
12. 6. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20393
Dokument v PDF obliki:
Up-204-00.pdf
136 KB
Prenesite datoteko
Up-204/00
10. 10. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A., iz Ž. pri Z. in družbe B. B. sistem, d.d., V., ki jo zastopa direktor A. A., njega pa C. C., odvetnica na U. na seji senata dne 10. oktobra 2000
s k l e n i l o :
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cpg 197/2000-3 z dne 21. 3. 2000 se zavrže.
2. Ustavna pritožba družbe B. B. sistem, d.d. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cpg 197/2000-3 z dne 21. 3. 2000 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Z izpodbijanim sklepom Višjega sodišča v Mariboru je bila zavrnjena pritožba stečajne dolžnice in predlagateljice začetka prisilne poravnave družbe B. B. sistem (v nadaljevanju: B.) proti sklepu Okrožnega sodišča v Mariboru št. St 22/98 z dne 14. 2. 2000 in izpodbijani provostopni sklep potrjen. Stečajni senat je namreč s sklepom zavrgel dolžnikov predlog za začetek prisilne poravnave (tč. I izreka), nad njim začel stečajni postopek, imenoval stečajnega upravitelja, odredil objavo stečajnega postopka v Uradnem listu Republike Slovenije in določil narok za preizkus upniških terjatev (tč. II izreka).
2. Prvi pritožnik vlaga ustavno pritožbo kot ustanovitelj in delničar družbe B. Ustavno pritožbo pa vlaga A. A. tudi kot zadnji direktor družbe B. zanjo. Navaja, da so mu z dnem začetka stečajnega postopka sicer po prvem odstavku 105. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93 in nasl. - v nadaljevanju: ZPPSL) prenehala pooblastila za zastopanje, vendar je priznanje legitimacije zadnjemu direktorju za vložitev te ustavne pritožbe v imenu sedanjega stečajnega dolžnika edini način za zagotovitev varstva pravic družbe B. pred Ustavnim sodiščem. Ni namreč pričakovati, da bi stečajni upravitelj vložil ustavno pritožbo proti sklepu o začetku stečajnega postopka.
3. Pritožnika zatrjujeta kršitev 14. člena (enakost pred zakonom) in 22. člena (enako varstvo pravic). V danem primeru naj bi namreč redno sodišče zavrglo predlog za začetek postopka prisilne poravnave brez dodelitve roka po prvem odstavku 26. člena ZPPSL. Ustavna pritožba priznava sicer, da je pritožnica v letu 1999 vložila več predlogov za začetek prisilne poravnave, ki jih je kljub dodelitvi roka po navedeni določbi ZPPSL vedno znova umikala in vlagala nove, vendar naj bi jo k temu silile dejanske okoliščine, ki naj bi ji onemogočale pridobitev ustrezne dokumentacije za vložitev popolnega predloga za začetek postopka prisilne poravnave. Redno sodišče naj bi tudi v nasprotju z drugim odstavkom 5. člena ZPPSL začelo stečajni postopek, preden je bil postopek prisilne poravnave pravnomočno končan (sklep o zavrženju še ni bil pravnomočen), pri čemer naj bi se Višje sodišče po pritožničinem mnenju nepravilno sklicevalo na določbe drugega odstavka 34. člena in 57. člena ZPPSL. Redno sodišče naj bi tudi v nasprotju z zakonom (tretji odstavek 90. člena ZPPSL) razlagalo pojem verodostojne listine in začelo stečajni postopek na predlog upnika, ki ne razpolaga z izvršilnim naslovom ali z verodostojno listino v smislu 431. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP). Oba sklepa naj bi zato neposredno kršila zakon in hkrati neutemeljeno odstopala od ustaljene sodne prakse. Ker naj bi bila oba sklepa izdana v nasprotju z zakonom, pritožnika zatrjujeta tudi kršitev 125. člena in četrtega odstavka 153. člena Ustave.
4. Pritožnika zatrjujeta tudi kršitev pravice do zasebne lastnine iz 33. in 67. člena Ustave. Z začetkom stečajnega postopka nad družbo B. v nasprotju z zakonom so namreč nastale vse pravne posledice začetka stečajnega postopka, vključno s prenehanjem pooblastil zastopnikov za zastopanje, oblikovala se je stečajna masa, ki bo vnovčena zaradi poplačila upnikov, ob koncu postopka bo stečajni dolžnik tudi izbrisan iz sodnega registra. Kršen naj bi bil tudi 74. člen Ustave (podjetništvo).
Po navedeni določbi je gospodarska pobuda svobodna, zakon pa določa pogoje za ustanavljanje gospodarskih organizacij. To določbo naj bi bilo treba razumeti tako, da zakon določa tudi pogoje za prisilno prenehanje gospodarskih organizacij (kar stečaj je) in njihov izbris iz sodnega registra. Dopuščanje sodišču, da začne stečaj mimo zakona in celo v nasprotju z njim, pomeni neposredno oviranje svobodnega nastopanja na trgu oziroma svobodne gospodarske pobude. V takšnem sistemu se namreč komurkoli neprijetni gospodarski subjekti odstranijo s trga s pomočjo stečaja. Pritožnika v ustavni pritožbi tudi zavzemata stališče, da bi se nad vprašanjem, kako sploh začeti stečaj nad dolžnikom, ki neprenehoma vlaga nove predloge za prisilno poravnavo, moral pač zamisliti in nekaj ukreniti zakonodajalec. Morebiti nejasne ali neoperativne zakonske določbe pa ne morejo opravičevati sodišč za sprejem protizakonite odločitve.
5. Pritožnika predlagata tudi zadržanje izvrševanja prvostopnega sklepa Okrožnaga sodišča v Mariboru o začetku stečajnega postopka št. St 22/98 z dne 14. 2. 2000, zaradi predvidenega nastanka nepopravljivih škodljivih posledic - prenehanja pravne osebe druge pritožnice.
B.
6. Vsakdo lahko ob pogojih, ki jih določa Zakon o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) vloži pri Ustavnem sodišču ustavno pritožbo, če meni, da mu je s posamičnim aktom državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina (prvi odstavek 50. člena ZUstS). Ustavno sodišče zavrže ustavno pritožbo, če jo je vložila neupravičena oseba (tretja alinea prvega odstavka 55. člena ZUstS). Ustavna pritožba je torej dopustna le, če jo vloži upravičena oseba.
Upravičena oseba pa je tisti, ki zatrjuje, da mu je bila s posamičnim aktom subjektov iz prvega odstavka 50. člena ZUstS kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina, kar med drugim predpostavlja, da gre za osebo, ki je bila stranka v postopku, ali za osebo, na katero se zaradi pravnomočnosti ali oblikovalnega učinka odločbe razteza rezultat postopka.
7. Po oceni Ustavnega sodišča prvemu pritožniku A. A. z izpodbijanim sklepom niso mogle biti kršene njegove človekove pravice in temeljne svoboščine. Prvi pritožnik je zgolj ustanovitelj in delničar družbe B. - pravne osebe. Ker ima družba lastno, od njenih članov ločeno pravno sposobnost in sposobnost biti stranka, je le sama upravičena uveljavljati pravno varstvo svojih pravic. Ekonomski interesi, ki jih ima prvi pritožnik v družbi B., tega dejstva ne spremenijo. Zato je bilo treba ustavno pritožbo prvega pritožnika zavreči že iz razloga, ker jo je vložila neupravičena oseba (točka 1 izreka).
8. Ustavno sodišče je v danem primeru štelo ustavno pritožbo družbe B., vloženo preko zadnjega direktorja (in njegove pooblaščenke), za dopustno. Res je sicer, da direktorju z dnem začetka stečajnega postopka prenehajo pooblastila za zastopanje, vendar bi nasprotno stališče Ustavnega sodišča pomenilo zanikanje možnosti vložitve ustavne pritožbe pravnim osebam zoper sklep o začetku stečajnega postopka.
9. Ustavno sodišče se v postopku ustavne pritožbe ne more spuščati v presojo materialnopravne ali procesnopravne pravilnosti izpodbijanih sodnih odločb in tudi ne v ugotovljeno dejansko stanje ter dokazno oceno sodišč. Ustavno sodišče namreč ni nadaljnja instanca rednega sojenja. Njegova pristojnost je le ugotavljati, ali ni bila z izpodbijanimi sodbami kršena katera od človekovih pravic. Za kršitev ustavnih pravic bi šlo, če bi sodišče zakon uporabilo tako, da bi mu dalo vsebino, ki bi bila v nasprotju z Ustavo.
10. Pritožnici, ki zatrjuje kršitev 125. člena (neodvisnost sodnikov) in četrtega odstavka 153. člena (usklajenost pravnih aktov) Ustave, se pojasnjuje, da Ustavno sodišče v zvezi z ustavno pritožbo preverja le morebitne kršitve določb Ustave, ki zagotavljajo človekove pravice in temeljne svoboščine, za kar pa pri navedenih ustavnih določbah ne gre. Zato tudi preizkus v tem delu ne pride v poštev.
11. Za kršitev 22. člena Ustave bi lahko šlo, če v sodnem postopku ne bi bile spoštovane temeljne človekove pravice procesne narave. Pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave je izpeljava ustavne določbe drugega odstavka 14. člena Ustave, ki opredeljuje pravico do enakosti pred zakonom. Določba vsebuje zahtevo po prepovedi neenakopravnega obravnavanja. Tako sodišče stranke ne sme neenakopravno obravnavati s tem, da bi o njeni zadevi odločilo drugače, kot sicer redno odloča o vsebinsko podobnih primerih. Na podlagi obeh omenjenih določb mora biti zagotovljena tudi enakopravnost med strankama v postopku. V pravdnem postopku mora na podlagi te zahteve vsaka stranka imeti možnost predstaviti svoja stališča (vključno z možnostjo predlagati dokaze) pod pogoji, ki je ne postavljajo v vsebinsko slabši položaj nasproti drugi stranki. Iz navedene zahteve izvira pravica do kontradiktornega postopka. Zahteva za "enakost orožij", to je za takšno ureditev in vodenje pravdnega postopka, ki zagotavlja enakopraven položaj strank, je najpomembnejši izraz pravice do enakega varstva pravic pred sodiščem, kot jo opredeljuje 22. člen Ustave. Iz 22. člena Ustave izhaja, da se mora pravdni postopek voditi ob spoštovanju temeljne zahteve po enakopravnosti in procesnem ravnotežju strank. Pravici stranke, da se v postopku izjavi, pa ustreza obveznost sodišča, da vse navedbe stranke vzame na znanje, pretehta njihovo relevantnost ter se do tistih navedb, ki so bistvenega pomena za odločitev, opredeli v obrazložitvi sodbe.
12. Višje sodišče je v izpodbijanem sklepu glede nedodelitve roka po prvem odstavku 26. člena ZPPSL zavzelo stališče, da v gre v danem primeru za očitno izigravanje in odlaganje obravnave predloga za začetek stečajnega postopka, vloženega v začetku septembra 1998. Predlog dolžnika z dne 11. 2. 2000 je namreč sedmi po vrsti od 10. 9. 1998 dalje in je bil vložen samo dan po umiku prejšnjega (šestega) predloga, ki je bil enako kot vsi predhodni pomanjkljiv. V času umika in ob vložitvi novega zadnjega predloga je poslovodni organ dolžnika tudi že vedel za narok za ugotavljanje pogojev za začetek stečajnega postopka, saj je vabilo zanj že prejel. Pri predhodnih predlogih je bila spoštovana določba prvega odstavka 26. člena ZPPSL in je po oceni Višjega sodišča predlagatelj imel dovolj časa za odpravo pomanjkljivosti. Zato mu v danem primeru prvostopno sodišče ni bilo dolžno omogočiti dopolnitve zadnjega predloga, tako da ne gre za nikakršno kršitev te zakonske določbe.
13. Pritožnica izpodbijani sklep primerja s sodnimi odločbami v zadevah, ki z njeno niso primerljive, saj redno sodišče ni predhodno ugotovilo zlorabe (procesnih) pravic s strani teh predlagateljev. Zato je njena trditev, da naj bi šlo za neutemeljen odstop od sodne prakse, očitno neutemeljena. Eno izmed temeljnih načel pravdnega postopka, ki se smiselno uporablja tudi v stečajnem postopku, je prepoved zlorabe pravic. Sodišče si mora prizadevati, da se opravi postopek brez zavlačevanja in s čim manjšimi stroški, in onemogočiti vsako zlorabo pravic, ki jih imajo stranke v postopku (prvi odstavek 11. člena ZPP). Izpodbijano stališče torej ni očitno napačno in arbitrarno. Uporaba načela prepovedi zlorabe pravic v postopku pa očitno tudi ni v neskladju z 22. členom Ustave. Uporaba tega načela v utemeljenih primerih celo izhaja iz zahteve po "enakosti orožij" strank in dolžnosti sodišča, da postopek vodi tako, da je zadoščeno zahtevi po enakopravnosti in procesnem ravnotežju strank.
14. Višje sodišče je v izpodbijanem sklepu tudi pojasnilo, da je predlog o začetku stečajnega postopka sprejel senat po zavrženju predloga za začetek prisilne poravnave, zato je odpadel zadržek iz drugega odstavka 5. člena ZPPSL. Posebne pritožbe proti takemu sklepu o zavrženju predlagatelj nima, jo je pa veljavno vložil skupaj s pritožbo proti sklepu o začetem stečajnem postopku. Tudi v primeru začetega stečajnega postopka po drugem odstavku 34. člena ZPPSL in po 57. členu ZPPSL poravnalni senat predlog za sklenitev prisilne poravnave zavrne in takoj po uradni dolžnosti začne stečajni postopek, dolžnik pa ne more izpodbijati sklepa o zavrnitvi predloga za sklenitev prisilne poravnave. Ob pritožbeni razlagi veljavnih določb ZPPSL bi lahko dolžnik z vlaganjem vedno novih predlogov v nedogled zavlačeval in preprečeval začetek stečajnega postopka, kar bi bilo očitno izigravanje veljavnih določb zakona. V zvezi z uporabo tretjega odstavka 90. člena ZPPSL pa je Višje sodišče zavzelo stališče, da sta predlagatelja pravni interes za začetek stečajnega postopka izkazala z množico pogodb o odkupu investicijskega kupona ter načinu poplačila, v katerih kot prevzemnik stečajni dolžnik jamči za izplačilo obveznosti kupcema vrednostnih papirjev na podlagi amortizacijskega načrta. Večina anuitet je zapadla v plačilo do začetka stečaja (preostale pa bodo zapadle v plačilo v nadaljnjih dveh mesecih). Te listine po oceni Višjega sodišča povsem verodostojno izkazujejo obstoj terjatve do dolžnika in jim nobena restriktivna razlaga (in primerjava s sklicevanjem na definiciji pojma verodostojne listine po ZPP ali ZIZ) ne more odvzeti veljave. Sicer pa dolžnik v odgovoru na predlog ni oporekal terjatvam upnikov.
15. Pritožnica v tem delu zgolj zatrjuje neutemeljen odstop od sodne prakse, tega pa ne izkaže. Sodni dopis, ki ga prilaga v zvezi z uporabo drugega odstavka 5. člena ZPPSL, sodne prakse ne izkazuje. Svojih trditev glede drugačne sodne prakse v zvezi s tretjim odstavkom 90. člena ZPPSL pa pritožnica ne podpre z nobenimi dokazi. Tudi za očitno napačno (arbitrarno) pravno stališče v danem primeru ne gre, zakonska razlaga, na kateri temeljita obe stališči, namreč ni nemogoča.
16. Višje sodišče je v izpodbijanem sklepu tudi odgovorilo na vsa po njegovi razumni oceni za zadevo bistvena vprašanja in tako 22. člen Ustave tudi s tega vidika očitno ni bil kršen.
17. Zgoraj navedena stališča, ki jih je zavzelo Višje sodišče v izpodbijanem sklepu, sama po sebi niso v neposredni povezavi s pravico do zasebne lastnine in z ustavno zagotovljeno ekonomsko funkcijo lastnine ter svobodno gospodarsko pobudo. Ker pa je bilo že zgoraj ugotovljeno, da ta stališča niso očitno napačna (arbitrarna), izpodbijani sklep očitno tudi posredno ne krši 33., 67. ali 74. člena Ustave.
18. Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo. Zato tudi ni bilo treba posebej odločati o predlogu za zadržanje izvrševanja.
C.
19. Senat Ustavnega sodišča je navedeni sklep sprejel na podlagi tretje alinee prvega odstavka in prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednik senata dr. Lojze Ude ter člana Franc Testen in dr. Dragica Wedam-Lukić.
Predsednik senata:
dr. Lojze Ude