P-22/00
Natisni
Opravilna št.:
P-22/00
Datum odločitve:
18. 1. 2001
Objavljeno:
OdlUS X, 3
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:P.22.00
Akt:
Spor o pristojnosti
Izrek:
Za odločanje o zahtevi A. A. za denacionalizacijo nepremičnin parc. št. 125/3 in 125/4, vpisanih pred podržavljenjem v zemljiškoknjižnem vložku št. 13 k. o. Ž. je pristojna Upravna enota Šmarje pri Jelšah.

Za odločanje o zahtevi A. A. za denacionalizacijo nepremičnin parc. št. 144, 145, 127/1 in 126/2, vpisanih pred podržavljenjem v zemljiškoknjižnem vložku št. 13 k. o. Ž. je pristojno Okrajno sodišče v Šmarju pri Jelšah.
Evidenčni stavek:
Dogovor med arondacijskim upravičencem in prejšnjima lastnikoma pripojenih zemljišč ne predstavlja samostojnega pravnega posla, na podlagi katerega so prešla kmetijska zemljišča, ki so bila predmet tega dogovora, v državno last, ampak le dejanje, opravljeno v okviru arondacijskega postopka, katerega zaključek je bila pravnomočna arondacijska odločba. Zato je Ustavno sodišče odločilo, da je pravni temelj za reševanje tega dela zahteve za denacionalizacijo v določbi 29. točke 3. člena Zakona o denacionalizaciji in je tako podana na podlagi 54. člena Zakona o denacionalizaciji pristojnost upravnega organa.
Za izdajo druge arondacijske odločbe pa je bil podlaga prej sklenjen dogovor. Čeprav je kot pravni naslov za prenos nepremičnin v zemljiško knjigi vpisana odločba, je glede teh zemljišč dejansko šlo za pogodbeni prenos nepremičnin in je kasneje izdana odločba o arondaciji služila le izvršitvi pogodbe in zemljiškoknjižnemu vpisu. Zato je za odločanje o tem delu zahteve za denacionalizacijo pristojno sodišče.
Geslo:
Spor glede pristojnosti med sodiščem in upravno enoto.
Denacionalizacija, spor o pristojnosti.
Denacionalizacija arondiranega zemljišča.
Pravna podlaga:
Zakon o denaconalizaciji (ZDen), 4., 5., 54., 56. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 4. odst. 61. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-75/92 z dne 31. 3. 1994, Uradni list RS, št. 23/94 - OdlUS III,27.
Vrsta zadeve:
spori o pristojnosti
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Okrajno sodišče v Šmarju pri Jelšah
Datum vloge:
8. 12. 2000
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
določitev pristojnega organa
Dokument:
US20586
Dokument v PDF obliki:
P-22-00.pdf
130 KB
Prenesite datoteko
P-22/00
18. 1. 2001
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku za rešitev spora glede pristojnosti, začetem na zahtevo Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah, na seji dne 18. januarja 2001
o d l o č i l o :
1. Za odločanje o zahtevi A. A. za denacionalizacijo nepremičnin parc. št. 125/3 in 125/4, vpisanih pred podržavljenjem v zemljiškoknjižnem vložku št. 13 k. o. Ž. je pristojna Upravna enota Šmarje pri Jelšah.
2. Za odločanje o zahtevi A. A. za denacionalizacijo nepremičnin parc. št. 144, 145, 127/1 in 126/2, vpisanih pred podržavljenjem v zemljiškoknjižnem vložku št. 13 k. o. Ž. je pristojno Okrajno sodišče v Šmarju pri Jelšah.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Okrajno sodišče v svoji zahtevi navaja, da mu je Upravna enota Šmarje pri Jelšah z dopisom št. 32105-43/92-103 z dne 2.2. 1998 odstopila zahtevo za denacionalizacijo v izreku navedenih nepremičnin. Po mnenju upravnega organa naj bi bila zemljišča podržavljena na podlagi dogovora, ki naj bi imel vse bistvene sestavine pravnega posla. Okrajno sodišče je ugotovilo, da je bil dne 28. 10. 1960 sklenjen dogovor med prejšnjima lastnikoma, B. B. in (po pooblastilu) C. C. ter Kmetijskim gospodarstvom Šmarje pri Jelšah kot arondacijskim upravičencem, s katerim so se sporazumeli o pripojitvi zemljišč. Nepremičnine, ki so bile predmet tega dogovora so bile pripojene k splošnemu ljudskemu premoženju z odločbo Komisije za arondacijo Okrajnega ljudskega odbora Celje št. 19. 6. 1961. Dne 11. 2. 1963 pa je bil med B. kot prodajalcema in Kmetijsko zadrugo Šmarje pri Jelšah sklenjen dogovor za prodajo drugih zemljišč, ki mu je dne 7. 3. 1964 sledila odločba Komisije za arondacijo Občine Šmarje pri Jelšah št. 462-10/64-3/5.
2. Navednih dogovorov po mnenju Okrajnega sodišča ni mogoče presojati zgolj ob uporabi obligacijskih določil, temveč je treba pomen dogovorov ugotavljati glede na namen strank in pri tem upoštevati takratne družbene razmere. V obravnavanem primeru naj bi bil namen prenosa zemljišč v pridobitvi večjih zemljiških kompleksov in zaokrožitvi zemljišč. V teh okoliščinah naj bi dogovora ne bila samostojna pravna posla v smislu obligacijskega prava. Okrajno sodišče zato meni, da za odločitev o predlogu za denacionalizacijo ni pristojno in da je podana pristojnost upravnega organa, ker je bilo podržavljene izvršeno na podlagi odločbe in predpisa, navedenega v 3. členu Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen).
B.
3. ZDen deli pristojnost za odločanje o zahtevah za denacionalizacijo med upravne organe in sodišča. Če je bilo premoženje podržavljeno s predpisi, določenimi v 3. in 4. členu ZDen, so pristojni upravni organi (prvi odstavek 54. člena ZDen), če pa je premoženje prešlo v državno last na podlagi pravnega posla, sklenjenega zaradi grožnje, sile ali zvijače državnega organa oziroma predstavnika oblasti, je za odločanje o zahtevi za denacionalizacijo pristojno okrajno sodišče (56. člen ZDen).
4. Ustavno sodišče je v zvezi z denacionalizacijo zemljišč, arondiranih na podlagi Temeljnega zakona o izkoriščanju kmetijskega zemljišča (Uradni list FLRJ, št. 43/59 in nasl. - v nadaljevanju TZIKZ), že opozorilo (odločba št. U-I-75/92 z dne 31. 3. 1994, Uradni list RS, št. 23/94 in OdlUS III, 27), da se je v nekaterih občinah arondacija izvajala tudi na podlagi sporazumov (pogodb), s katerimi so se arondanti in upravičenci do arondacije s pravnim poslom dogovorili za prenos zemljišč v državno last, in da je bila arondacijska odločba, ki je večinoma sledila tako sklenjenemu pravnemu poslu, lahko zgolj fiktivna.
Pravni naslov za prehod lastninske pravice na državo je v teh primerih vsekakor bil pravni posel, ne pa arondacijska odločba.
Besedilo 5. člena ZDen torej res zajema tudi primere, ko je bil pravna podlaga za prehod premoženja v državno last sicer akt državnega organa, vendar pa je bil podlaga za njegovo izdajo poprej sklenjen veljaven pravni posel.
5. TZIKZ je urejal arondacijo in postopek v zvezi z njo v členih 53 do 68. Zakon je v drugem odstavku 57. člena, v drugem odstavku 58. člena in v prvem odstavku 60. člena dajal široke možnosti sporazumevanja med lastniki zemljišč, ki so bila zajeta z arondacijo, in arondacijskim upravičencem; tako so bile na podlagi sporazuma dovoljene izjeme od pravila, da dobi lastnik pripojenega zemljišča, ki je kmet, kot odškodnino drugo ustrezno zemljišče enake kulture in bonitete, kakor tudi izjeme od pravila, da dobi lastnik, ki ni kmet, odškodnino le v denarju. Prvi odstavek 60. člena je kot splošno pravilo uveljavljal, da se lahko arondacijski upravičenec in lastnik pripojenega zemljišča, ne glede na to, ali je kmet ali ne, sporazumeta o drugačni obliki odškodnine, kot jo je določal sam zakon. Postopek v zvezi z arondacijo je obsegal postopek pred dovolitvijo arondacije in postopek po izdaji odločbe o dovolitvi arondacije. Postopek se je na podlagi 61. člena začel z predlogom za arondacijo, ki je moral vsebovati tudi seznam zemljišč, za katera se je predlagala arondacija, kot tudi seznam zemljišč, ki jih je predlagatelj dajal v odškodnino za pripojena zemljišča. Upravni organ občinskega ljudskega odbora za kmetijstvo je moral predlog brez odlašanja nabiti na razglasno desko in lastniki zemljišč so imeli pravico podati v 30 dneh k predlogu pripombe, ki jih je obravnaval upravni organ okrajnega ljudskega odbora. Šele po tako izvedenem postopku je o predlogu za arondacijo odločal svet občinskega ljudskega odbora, ki je bil pristojen za kmetijstvo. Ta je z odločbo arondacijo dovolil ali pa ne. Zoper to odločbo je lahko vsakdo, ki je bil prizadet, vložil pritožbo na republiški upravni organ. Iz navedenega je torej razvidno, da je predlagatelj arondacije že pri samem oblikovanju predloga za arondacijo moral vzpostaviti stike z lastniki tistih zemljišč, za katera je predlagal pripojitev, in da je tako nujno moralo prihajati do določenih sporazumov, na podlagi katerih se je potem izoblikoval končni predlog za arondacijo.
6. Iz obrazložitve arondacijske odločbe št. 04/42-ŠAE-163/2-60 z dne 19. 6. 1961 je razvidno, da je bila taka odločba o dovolitvi arondacije izdana dne 4. 3. 1961, torej dobre štiri mesece po sklenitvi sporazuma - dogovora, ki je bil podlaga za izdajo arondacijske odločbe, kar pa glede na opisani postopek, ki se je izvajal pred dovolitvijo arondacije, ne more biti odločilnega pomena za presojo, na kakšni podlagi so prešla kmetijska zemljišča v državno last. Na podlagi podatkov, ki so razvidni iz arondacijskega spisa št. T 3 in arondacijske odločbe, ter upoštevajoč navedene določbe TZIKZ, je Ustavno sodišče ugotovilo, da v obravnavani zadevi dogovora z dne 28. 10. 1960 ni mogoče šteti za samostojen pravni posel, ki bi bil sklenjen neodvisno od arondacijskega postopka.
7. Dogovor se nanaša na zadevo "arondacije posestev", o Kmetijskem gospodarstvu Šmarje pri Jelšah govori kot o arondacijskem upravičencu, lastnika pa naj bi po tem dogovoru prejela odškodnino za pripojeno zemljišče. Iz navedenih dejstev izhaja, da volja strank za sklenitev veljavnega pravnega posla (kupoprodajne pogodbe) sploh ni obstajala, temveč je bil namen strank le dogovor o načinu arondacije in o vrsti in višini odškodnine. Dogovor med arondacijskim upravičencem in prejšnjima lastnikoma pripojenih zemljišč z dne 28. 10. 1960 ne predstavlja samostojnega pravnega posla, na podlagi katerega so prešla kmetijska zemljišča, ki so bila predmet tega dogovora, v državno last, temveč le dejanje, opravljeno v okviru arondacijskega postopka, katerega zaključek je bila pravnomočna arondacijska odločba z dne 19. 6. 1961. Zato je Ustavno sodišče odločilo, da je pravni temelj za reševanje zahteve za denacionalizacijo v delu, ki se nanaša na nepremičnini parc. št. 125/3 in 125/4, v določbi 29. točke 3. člena ZDen in je tako podana na podlagi 54. člena ZDen pristojnost upravnega organa.
8. Za izdajo arondacijske odločbe št. 462-10/64-3/5 z dne 7. 3. 1964, ki se nanaša na nepremičnine parc. št. 144, 145, 127/1 in 126/2, pa je bil podlaga prej sklenjen dogovor z dne 11. 2.1964. Čeprav je kot pravni naslov za prenos nepremičnin v zemljiški knjigi vpisana odločba, pa je glede teh zemljišč dejansko šlo za pogodbeni prenos nepremičnin in je kasneje izdana odločba o arondaciji služila le izvršitvi pogodbe in zemljiškoknjižnemu vpisu.
9. Dogovor z dne 11. 2. 1964 vsebuje namreč oba bistvena elementa kupoprodajne pogodbe: zemljišča kot predmet pogodbe in ceno. O prejšnjih lastnikih govori dogovor kot o prodajalcih, Kmetijska zadruga Šmarje pri Jelšah pa nastopa kot kupec. Na dogovoru so tudi podpisi vseh strank. V dogovoru je še izrecno navedeno, da se odkup vrši "v svrho arondacije zemljišč, ObLO Šmarje izda arondacijsko odločbo, KZ Šmarje pa predlog za prepis v zemljiški knjigi". Niti iz arondacijske odločbe niti iz prilog spisa pa ni razvidno, da bi bila prva faza arondacijskega postopka izvedena niti da bi bila predhodno izdana odločba o dovolitvi arondacije.
10. Za odločanje o denacionalizaciji nepremičnin parc. št. 144, 145, 127/1 in 126/2 je po navedenem pristojno sodišče.
C.
11. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi četrtega odstavka 61. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam-Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
Franc Testen