Up-280/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-280/98
Datum odločitve:
5. 12. 2000
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.280.98
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. IV Ips 78/97 z dne 9. 9. 1998 v zvezi z odločbo Senata za prekrške št.

Pp-4865/97 z dne 30. 6. 1997 in z odločbo Sodnika za prekrške v Šmarju pri Jelšah št. P/K-11/97 z dne 9. 6. 1997
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. IV Ips 78/97 z dne 9. 9. 1998 v zvezi z odločbo Senata za prekrške št.

Pp-4865/97 z dne 30. 6. 1997 in z odločbo Sodnika za prekrške v Šmarju pri Jelšah št. P/K-11/97 z dne 9. 6. 1997 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker pritožnik pred vložitvijo ustavne pritožbe vsebinsko ni izčrpal pravnih sredstev, je bilo treba njegovo ustavno pritožbo zavreči.
Geslo:
Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Zakon o prekrških (ZP), 9., 12., 187., 204. čl.

Zakon o prometnem davku (ZPD), 68. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 2. al. 1. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
6. 10. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US20526
Up-280/98
5.12.2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. pri Z., ki ga zastopa B. B., odvetnik v V. na seji dne 5. decembra 2000
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. IV Ips 78/97 z dne 9. 9. 1998 v zvezi z odločbo Senata za prekrške št.
Pp-4865/97 z dne 30. 6. 1997 in z odločbo Sodnika za prekrške v Šmarju pri Jelšah št. P/K-11/97 z dne 9. 6. 1997 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija odločbe, navedene v izreku tega sklepa. Z njimi je bil spoznan za odgovornega za prekršek po 6. točki prvega odstavka 68. člena Zakona o prometnem davku (Uradni list RS, št. 4/92 in nasl. - v nadaljevanju: ZPD). Izrečena mu je bila denarna kazen v višini 200 000 tolarjev, na podlagi tretjega odstavka 68. člena ZPD pa še varstveni ukrep odvzema tovornega vozila. Pritožnik zatrjuje, da mu je bila z izpodbijanimi odločbami kršena pravica do enakosti pred zakonom in pravica do zasebne lastnine (14. in 33. člen Ustave).
2. Vrhovno sodišče naj bi v svoji odločbi poudarilo, da se pritožnik v zahtevi za sodno varstvo ni skliceval na relevanten sklep Ustavnega sodišča (s katerim je bila sprejeta pobuda za oceno dela tretjega odstavka 68. člena ZPD) in na končno odločbo Ustavnega sodišča, s katero je bil tretji odstavek 68. člena ZPD v delu, ki se nanaša na odvzem motornega vozila, s katerim je bilo storjeno dejanje iz 6. točke prvega odstavka 68. člena istega zakona, razveljavljen z odložnim rokom enega leta. Pri tem pa naj bi Vrhovno sodišče spregledalo, da je Ustavno sodišče opravilo presojo ustavnosti šele po vložitvi zahteve za sodno varstvo in se zato pritožnik na to odločitev ni mogel sklicevati. Očitani spregled Vrhovnega sodišča pa naj bi imel po mnenju pritožnika veliko težo pri izdaji napadene sodbe.
3. V nadaljevanju pritožnik navaja, da je iz ugotovitev dokaznega postopka razvidno, da ni mogel storiti očitanega prekrška. Ob pravilni uporabi materialnega prava (9. člen in prvi odstavek 12. člena Zakona o prekrških - Uradni list SRS, št. 25/83 in nasl. - v nadaljevanju: ZP) bi zato moral biti oproščen, zaseženo vozilo pa bi mu moralo biti vrnjeno. V izpodbijanih odločbah naj bi se mu očitala najnižja možna stopnja odgovornosti za prekršek (nezavestna malomarnost), na drugi strani pa naj bi se mu izrekel brezpogojen varstveni ukrep odvzema tovornega vozila kot sredstva, s katerim je bil prekršek storjen. Pritožnik meni, da bi mu (kot lastniku vozila, ki pa po njegovem mnenju ni storilec prekrška) bilo mogoče izreči navedeni ukrep le, če bi to terjala splošna varnost, varovanje življenja in zdravja ljudi, varnost blagovnega prometa ali razlogi javne morale (37. člen ZP). Ker je kurilno olje v prosti prodaji, pa po mnenju pritožnika sploh ne more iti za predmete, ki jih ima v mislih navedeni člen. Izrek navedenega varstvenega ukrepa naj bi bil po njegovem mnenju tudi nesorazmeren s posledico storitve prekrška. V pritožnikovem primeru naj bi škoda, ki jo je utrpela država zaradi nezakonite uporabe kurilnega olja, znašala nekaj manj kot 5 000 SIT (neplačani prometni davek za 20 litrov kurilnega olja), škoda, ki bi jo imel pritožnik zaradi izrečenega varstvenega ukrepa, pa 50 000 DEM.
4. Obstoj kršitve 14. člena Ustave pritožnik obrazloži s tem, da naj bi bili zaradi odločbe Ustavnega sodišča, po kateri obvezen izrek varstvenega ukrepa odvzema motornega vozila sploh ni več mogoč, storilci prekrška po 6. točki prvega odstavka 68. člena ZPD, katerih odgovornost za prekršek do odločitve Ustavnega sodišča še ni bila pravnomočno ugotovljena, prišli v ugodnejši položaj, kot pritožnik, katerega odgovornost za prekršek je bila pravnomočno ugotovljena že pred odločitvijo Ustavnega sodišča.
5. Zatrjevano kršitev 33. člena Ustave pa pritožnik obrazloži s tem, da naj bi zaseženi tovorni avtomobil pritožniku kot samostojnemu podjetniku avtoprevozniku pomenil edini vir sredstev za preživljanje družine. Z njegovim odvzemom pa naj bi se mu onemogočilo opravljanje dejavnosti in poseglo v njegovo zasebno lastnino in socialno sfero.
6. Pritožnik predlaga odpravo sodbe Vrhovnega sodišča, "vezano na citirano odločbo Republiškega senata za prekrške in odločbo Sodnika za prekrške prve stopnje", v celoti in posebej odpravo izrečenega varstvenega ukrepa. Do končne odločitve o zadevi pa predlaga začasno zadržanje izvršitve izpodbijanih aktov. S prodajo tovornega vozila na javni dražbi naj bi mu nastale nepopravljive posledice, saj naj bi kot samostojni podjetnik avtoprevoznik ostal brez edinega vira sredstev za preživljanje družine.
7. V postopku preizkusa ustavne pritožbe je bilo ugotovljeno, da je Sodnik za prekrške v Šmarju pri Jelšah na podlagi 57. člena ZP odločil, da se zaradi nastopa relativnega zastaranja denarna kazen in varstveni ukrep odvzema tovornega vozila, izrečena z izpodbijanimi odločbami, ne izvršita. Na podlagi te odločbe je pritožnik dne 23. 10. 1998 prevzel tovorno vozilo, ki mu je bilo zaseženo. Zaradi ugotovljenega dejstva ga je Ustavno sodišče pozvalo, naj se izjasni, ali še vztraja pri ustavni pritožbi, in če vztraja, naj izkaže svoj pravni interes za odločitev Ustavnega sodišča o njej. V odgovoru na poziv je pritožnik zatrjeval "pravni in dejanski interes" za vložitev in nadaljevanje postopka z ustavno pritožbo. Izkazoval ga je z namenom sprožiti spor proti Republiki Sloveniji za povrnitev direktne škode, ki je nastala zaradi manjvrednosti zaseženega tovornega vozila, in zaradi izgube na dobičku. Da bi navedeno odškodnino sploh lahko zahteval, pa mora po mnenju pritožnika predhodno uspeti z ustavno pritožbo, saj lahko le še po tej poti doseže razveljavitev pravnomočne odločbe o prekršku.
B.
8. Eden od pogojev za vložitev ustavne pritožbe je, da so zoper izpodbijani posamični akt izčrpana vsa pravna sredstva (prvi odstavek 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču - Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS). Da bi bil ta pogoj izpolnjen, pa ne zadostuje zgolj formalno izčrpanje pravnih sredstev, temveč morajo biti pravna sredstva izčrpana tudi vsebinsko. To pa pomeni, da mora pritožnik izkazati, da je kršitev, ki jo uveljavlja v ustavni pritožbi, zatrjeval (vsaj po vsebini) tudi že v rednih in izrednih pravnih sredstvih.
9. Iz izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča, predvsem pa iz zahteve za sodno varstvo, ki jo je pritožnik priložil ustavni pritožbi, je razvidno, da je pritožnikov zagovornik uveljavljal le kršitev 9. člena (odgovornost za prekršek) in prvega odstavka 12. člena ZP (dejanska zmota) z obrazložitvijo, da glede na ugotovljeno dejansko stanje ni podana nobena oblika odgovornosti kaznovanega za prekršek, tudi ne nezavestna malomarnost, temveč je šlo za dejansko zmoto na strani kaznovanega. Uveljavljal je tudi napačno uporabo določbe 6. točke prvega odstavka 68. člena ZPD z obrazložitvijo, da "ni prinesel kurilnega olja, tega ni nikomur naročil, ni ga natočil v rezervoar, tovornjaka ni vozil in tako goriva ni uporabljal". Izrečenega varstvenega ukrepa odvzema tovornega vozila pa pritožnikov odvetnik ni izpodbijal, ne izrecno ne po vsebini. Le v obrazložitvi predloga za odložitev izvršitve odločbe v okviru zahteve za sodno varstvo je izpostavil "mučen položaj" zaradi zasega tovornjaka.
10. Glede na prej navedeno je Ustavno sodišče ugotovilo, da pogoj izčrpanosti pravnih sredstev za vložitev ustavne pritožbe iz prvega odstavka 51. člena ZUstS ni izpolnjen, in je ustavno pritožbo zavrglo. Ker je ugotovilo, da eden izmed pogojev za vložitev ustavne pritožbe ni podan, se Ustavnemu sodišču ni bilo treba opredeliti do vprašanja obstoja pravnega interesa pritožnika za odločitev o vloženi ustavni pritožbi.
11. Neodvisno od sprejete odločitve Ustavnega sodišča pa je treba posebej odgovoriti na navedbe ustavnega pritožnika, da temelji izpodbijana odločitev Vrhovnega sodišča na zmotnem prepričanju, da je Ustavno sodišče odločilo o ustavnosti tretjega odstavka 68. člena ZPD, preden je bila v obravnavanem primeru vložena zahteva za sodno varstvo, kar naj bi izkazovala navedba napačne letnice Uradnega lista, v katerem je bila objavljena odločba Ustavnega sodišča. Navedene trditve niso upravičene. Iz obrazložitve sodbe Vrhovnega sodišča je namreč jasno razvidno, da Vrhovno sodišče zaradi omejitve v petem odstavku 204. člena ZP samo ni moglo spremeniti ali razveljaviti pravnomočne odločbe o prekršku le glede odločitve o izrečenem varstvenem ukrepu, zagovornik kaznovanega pa odločbe o prekršku v delu, ki se nanaša na izrečeni varstveni ukrep, sploh ni izpodbijal, niti ni izrecno ali vsaj po vsebini uveljavljal kršitve iz 5. točke 187. člena ZP. Vrhovno sodišče pri tem nikjer ne navaja, da bi moral pritožnik v zahtevi za sodno varstvo uveljavljati razveljavitev tretjega odstavka 68. člena ZPD s strani Ustavnega sodišča. Navedba napačne letnice objave odločbe Ustavnega sodišča v Uradnem listu RS in napačne številke te odločbe pa sta očitni strojepisni napaki, na kar kaže tudi navedba pravilnega datuma odločitve Ustavnega sodišča.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alinee prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Lojze Ude.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk