Up-344/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-344/97
Datum odločitve:
5. 12. 2000
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.344.97
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep senata Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 326/97 z dne 22. 9. 1997 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. K 72/96 z dne 6. 8. 1997
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep senata Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 326/97 z dne 22. 9. 1997 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. K 72/96 z dne 6. 8. 1997 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Zatrjevana kršitev drugega odstavka 14. člena Ustave in 22. člena Ustave očitno ni podana, saj izpodbijanim sklepom ni mogoče očitati, da so posledica samovoljne in arbitrarne odločitve sodišča. Sklepi so izčrpno obrazloženi, sodišče pa je svojo odločitev oprlo tudi na ustrezne določbe predpisa. Da bi sodišče v njegovem primeru odločilo drugače, kot v podobnih (enakih) primerih, pa pritožnik ni izkazal, Ustavno sodišče samo pa v okoliščinah primera tudi ni našlo razlogov, ki bi govorili za to, da sodišče pritožnikovim pravicam ni zagotavljalo enakega sodnega varstva, kakor to velja za vsakega v enakem pravnem položaju.
Tudi očitek kršitve 49. člena Ustave ni utemeljen (svoboda dela). Odločitev sodišča o povrnitvi stroškov odvetniku, ki je bil v kazenskem postopku postavljen kot zagovornik po uradni dolžnosti, v to pravico očitno ne posega. Prav tako pa tudi pravica do plače (plačila za opravljeno delo) in do plače v določeni višini (znesku) ni izrecno navedena kot ustavna pravica.
Geslo:
Povrnitev stroškov kazenskega postopka.

Zagovornik po uradni dolžnosti.

Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Svoboda dela.

Pravica do plačila v določeni višini.

Pravica do dela.
Pravna podlaga:
Ustava, 2. odst. 14., 22., 49. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998 - OdlUS VII,118 in št. U-I-271/95 z dne 15. 5. 1996 - OdlUS V,82.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
1. 12. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20527
Up-344/97
5. 12. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A., odvetnika iz Ž. na seji senata dne 5. decembra 2000 s k l e n i l o :
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep senata Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 326/97 z dne 22. 9. 1997 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. K 72/96 z dne 6. 8. 1997 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija pravnomočni sklep zunajobravnavnega senata, s katerim je bila kot neutemeljena zavrnjena pritožba pritožnika zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. K 72/96 z dne 6. 8. 1997. Z navedenim sklepom so bili pritožniku (odvetniku), ki je bil v kazenskem postopku postavljen obdolženemu državljanu Republike Češke kot zagovornik po uradni dolžnosti, priznani nagrada in stroški zastopanja v skupnem znesku 4 770 točk. V delu, v katerem je pritožnik zahteval 100% zvišanje tarifnih postavk za uporabo tujega jezika, pa je sodišče zahtevek zavrnilo.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje kršitev načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, posredno pa tudi kršitev "pravice do dela" oziroma smiselno zatrjuje kršitev 49. člena Ustave (svoboda dela). Sodišče naj bi zmotno uporabilo določbi 6. in 17. člena Odvetniške tarife (Uradni list RS, št. 7/95 in nasl. - v nadaljevanju: tarifa), kar naj bi vplivalo na zakonitost sodne odločbe. Zaradi takšne napačne uporabe naj bi nastala razlika med pritožnikom in drugimi subjekti, ki so se znašli v tej situaciji. Takšna kršitev pa naj bi po mnenju pritožnika posredno pomenila tudi kršitev "pravice do dela", saj za opravljeno delo naj ne bi dobil plačila. Ustavni pritožbi je priložil tudi obvezno razlago 6. člena odvetniške tarife, ki jo je podal Upravni odbor Odvetniške Zbornice Slovenije, in sklep Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 290/97 z dne 12. 12. 1997, s katerim je bila kot nedovoljena zavržena njegova zahteva za varstvo zakonitosti. Predlaga in vztraja pri tem, da se mu prizna še dodatna nagrada v višini 3 400 tarifnih točk.
3. S sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. K 72/96 z dne 6. 8. 1997 so bili pritožniku (odvetniku), ki je bil v kazenskem postopku postavljen kot zagovornik po uradni dolžnosti, priznani nagrada in stroški zastopanja v skupnem seštevku 4 770 točk.
Točke je sodišče obračunalo po takrat veljavni tarifi in sicer 76,50 SIT, stroške pa je odmerilo v višini 1% od celotne priznane nagrade. To je v skupnem znesku pomenilo 364 950 SIT nagrade in 3 649 SIT stroškov. Kot izhaja iz obrazložitve izpodbijanega sklepa, pa sodišče pritožniku ni priznalo zahtevka v delu, v katerem je uveljavljal 100% zvišanje tarifnih postavk za uporabo tujega jezika. Svojo odločitev je sodišče obrazložilo s tem, da odvetnik na narokih in v vlogah, poslanih sodišču, ni uporabljal tujega jezika, ampak je bil vedno, kadar je bilo to potrebno, prisoten tolmač, ki je prevajal v slovenski jezik.
Zoper ta sklep se je pritožnik pritožil in vztrajal pri zahtevi po 100% zvišanju postavk na podlagi 6. člena tarife ter navajal, da je z obdolžencem pri pripravi obrambe komuniciral v tujem jeziku, ker obdolženi slovenskega jezika ni razumel.
Zunajobravnavni senat je pritožnikovo pritožbo zavrnil in se v obrazložitvi sklepa postavil na stališče, da se uporaba tujega jezika kumulativno upošteva bodisi pri poznavanju tujih pravnih virov ali za posebno strokovno znanje z izvenpravnih področij in ne zgolj v primerih, ko zagovornik komunicira s svojim klientom v tujem jeziku; zato pritožnik naj ne bi bil upravičen do 100% zvišanja k posamezni tarifi. Pojasnil je tudi, da je bil odvetnik v tem primeru postavljen kot zagovornik po uradni dolžnosti in če sam ne bi obvladal jezika, ki ga je uporabljal njegov klient, bi bil upravičen do tolmača in bi stroški v zvezi s prevajanjem bremenili proračun.
B.
4. Ustavno sodišče je vpogledalo kazenski spis Okrožnega sodišča v Kopru št. K 72/96.
5. Ustavno sodišče je v svojih odločitvah o ustavnih pritožbah že večkrat poudarilo, da ni inštanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in ni pristojno presojati pravilnosti ugotovitve dejanskega stanja ter uporabe materialnega in procesnega prava samih po sebi. Po ustaljeni ustavnosodni presoji se Ustavno sodišče pri odločanju o ustavni pritožbi omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic neprejemljivem pravnem stališču, ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno (tako že v sklepu št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998 - OdlUS VII, 118).
6. Enakost pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave pomeni nearbitrarno uporabo predpisa v odnosu do vsakega posameznika, kar v postopku pred sodišči pomeni, da so sodišča, ki uporabljajo zakon v konkretnih primerih, dolžna enake situacije obravnavati enako in torej dosledno uporabljati zakon, brez upoštevanja osebnih okoliščin, ki v pravnem pravilu niso navedene kot odločilne. Ob povsem enakem dejanskem stanju torej ne sme priti do različne odločitve.
7. Člen 22 Ustave pomeni uporabo splošnega načela o enakosti vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) na področju sodnega in drugega varstva pravic. Gre za poseben primer načela pravne enakosti, ki vsakomur zagotavlja enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodišči, drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil. Poseg v to ustavno pravico bi bil podan, če bi bil posamični akt sprejet v postopku, v katerem bi pritožnik ne mogel uveljavljati ali bi lahko le omejeno uveljavljal svojo pravico, kar bi lahko posledično prizadelo tudi kakšno drugo njegovo pravico. Do tega bi lahko prišlo, če bi pritožnik sicer izpolnjeval z zakonom določene pogoje za uveljavitev oziroma priznanje pravice, pa zaradi neustavnega oziroma nezakonitega postopka te svoje pravice ne bi mogel uveljaviti. V obravnavani zadevi očitno ne gre za tak primer.
8. Ali je bilo priznanje višine nagrade in stroškov zadostno ali ne, je le vprašanje nepravilne uporabe materialnega prava, ki na raven človekovih pravic in svoboščin ne posega. Zato bi Ustavno sodišče kvečjemu lahko presojalo, ali je izpodbijana odločba očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve. V tem primeru bi namreč lahko šlo za kršitev enakega varstva pravic po 22. členu Ustave, ki vključuje tudi prepoved sodniške samovolje oziroma arbitrarnosti. Vendar izpodbijanima sklepoma v obravnavanem primeru takšnih pomanjkljivosti ni mogoče očitati. Sodišči sta svojo odločitev o zavrnitvi zahteve za 100% zvišanje tarifnih postavk za uporabo tujega jezika oprli na ustrezne določbe predpisa (tarife) ter svojo odločitev tudi izčrpno obrazložili. Do takšne obrazložitve Ustavno sodišče nima pomislekov.
9. Ustavno relevanten bi lahko bil očitek pritožnika, da naj bi sodišče v njegovem primeru odločilo drugače oziroma, da je nastala razlika med njim in drugimi subjekti, ki so se znašli v isti situaciji. Če namreč sodišče samovoljno in arbitrarno odloči drugače, kot sicer redno odločajo sodišča v podobnih primerih, je lahko prekršena pravica do enakosti pred zakonom po 22. členu Ustave. V obravnavani zadevi je tudi ta očitek neutemeljen. Pritožnik se v ustavni pritožbi samo pavšalno (na splošno) sklicuje na to, da je sodišče v njegovem primeru odločilo drugače, pri tem pa z ničimer ni izkazal, da bi bilo v podobnih (enakih) primerih odločeno drugače. Ustavno sodišče samo pa v okoliščinah primera tudi ni našlo razlogov, ki bi govorili za to, da sodišče pritožnikovim pravicam ni zagotavljalo enakega sodnega varstva, kakor to velja za vsakega v enakem pravnem položaju.
10. Neutemeljen je tudi očitek pritožnika v delu, v katerem zatrjuje kršitev 49. člena Ustave (svoboda dela). Glede očitka, da je z izpodbijanimi odločbami kršena pravica do dela po 49. členu Ustave je treba opozoriti, da pravice do dela v smislu pravice do plačila v določeni višini 49. člen Ustave ne zagotavlja. Z 49. členom Ustave je vsakomur zagotovljena pravica do proste izbire zaposlitve, enaka dostopnost vsakega delovnega mesta pod enakimi pogoji in določena prepoved prisilnega dela (tako npr. v odločbi U-I-271/95 z dne 15. 5. 1996, OdlUS V, 82). Odločitev sodišča o povrnitvi stroškov in nagrade oziroma zavrnitev zahtevka v delu, v katerem je pritožnik zahteval 100% zvišanje tarife za uporabo tujega jezika, v to pravico očitno ne posega. Da bi bile z izpodbijanimi odločbami kršene kakšne ustavne pravice ali temeljne svoboščine, povezane z delom po 49. členu Ustave, pa pritožnik ne zatrjuje in iz njegovih navedb kršitev teh ali drugih človekovih pravic ali temeljnih svoboščin ne izhaja.
11. Ker zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št- 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednica senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Lojze Ude in dr. Janez Čebulj.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk