Up-176/95
Natisni
Opravilna št.:
Up-176/95
Datum odločitve:
24. 3. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.176.95
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 40/94 z dne 5.9.1995 v zvezi z odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 34/94 z dne 23.6.1994 in odločbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Sp 74/93 z dne 13.7.1993
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča v zvezi z odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani in odločbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Pritožniku z izpodbijano sodbo ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom oziroma do enakega varstva pravic niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine. Ne Odlok ne na njegovi podlagi sprejeta izpodbijana sodba pritožniku ne jemljeta njegovih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v drugi državi.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Izplačevanje akontacije vojaških pokojnin bivšim pripadnikom JLA.

Pravica do socialne varnosti.

Odklonilno ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 50. čl.

Ustavni zakon za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (UZITUL), 14., 18., 21. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (ZPIZVZ), 2., 14. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ), 171. čl. Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-147/94 z dne 30. 11. 1995 (OdlUS IV,118), št. U-I-137/92 z dne 8. 4. 1993 (OdlUS II,38) in št. U-I-89/93 z dne 20. 1. 1994 (OdlUS III,7).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
22. 11. 1995
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18865
Up-176/95
24.3.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe M. Č. iz D. pri L., ki ga zastopajo dr. P. Č., R. Č. in A. Č., odvetniki v G. na seji senata dne 24. marca 1998
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 40/94 z dne 5.9.1995 v zvezi z odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 34/94 z dne 23.6.1994 in odločbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Sp 74/93 z dne 13.7.1993 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik izpodbija sodbo, s katero je bila zavrnjena revizija zoper pravnomočno odločitev o zavrnitvi zahtevka za izplačevanje akontacije vojaške pokojnine. Navaja, da je kot pripadnik bivše skupne jugoslovanske armade vse svoje življenje plačeval prispevke za pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovanje in da v času vse delovne dobe prebiva na območju Republike Slovenije. Navaja, naj bi bilo za uveljavitev pravice do pokojnine irelevantno, kako ima neka država urejeno pokojninsko zavarovanje oziroma uveljavljanje te pravice, saj naj bi ta pravica izhajala iz dela. Zato pokojnina ne more biti niti nagrada niti kazen, čeprav naj bi se mu v postopku uveljavljanja pravice pred delovnimi in socialnimi sodišči ter Vrhovnim sodiščem zgodilo prav to. Ker je bil oficir v nekdaj skupni vojski, torej zaradi pokica, ki ga je opravljal, naj bi mu bile odvzete vse pravice. Kršena naj bi mu bila pravica do enakosti pred zakonom po 14. členu Ustave; ker je brez sredstev za preživljanje, naj bi bil podvržen nečloveškemu ravnanju po 18. členu Ustave; kršena naj bi bila tudi pravica do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave, česar pa podrobneje ne utemeljuje. Ker naj bi bil brez sredstev za življenje po krivdi države, ki njegovih pravic ne ureja ali jih napačno ureja ali jih noče urediti, naj bi mu bile kršene tudi pravice iz 33., 34., 50. in 51. člena Ustave.
B. - I.
2. Republika Slovenija se je z Ustavnim zakonom za izvedbo Temeljne ustavne listine (Uradni list RS, št. 1/91-I z dne 25. junija 991 - v nadaljevanju: UZITUL) obvezala, da bo aktivnim vojaškim osebam in civilnim osebam v službi v JLA zagotavljala statusne, socialne in druge pravice, pridobljene do 25. junija 1991 po zveznih predpisih, če nadaljujejo delo kot pripadniki TO oziroma nadaljujejo službo v TO (14. člen ustavnega zakona) ter da bo uživalcem vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji (v nadaljevanju: RS) zagotavljala varstvo pravic v obsegu in pod pogoji, ki so jih do 25. junija 1991 določali predpisi SFRJ (18. člen UZITUL). Na podlagi 21. člena istega akta je normativno izvedbo sprejete obveznosti Izvršni svet RS uredil z odlokom. Najprej je bil to Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin, objavljen v Uradnem listu RS, št. 21/91 z dne 31. oktobra 1991, nato pa Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin, objavljen v Uradnem listu RS, št. 4/92 z dne 25. januarja 1992. Meddržavni sporazum o vojaških pokojninah je bil doslej sklenjen le z Republiko Hrvaško (o njegovi skladnosti z Ustavo je Ustavno sodišče odločilo v zadevi U-I-147/94 - OdlUS IV,118).
4. Določba 18. člena UZITUL zagotavlja varstvo pravic uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v RS v obsegu in pod pogoji, ki so jih določali predpisi SFRJ. Tako v republiški ureditvi pokojninskega in invalidskega zavarovanja, kot v nekdanji zvezni ureditvi tega zavarovanja za vojaške zavarovance sta uporabljena dva pojma: pojem zavarovanca in pojem uživalca pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Kdor je prenehal biti vojaški zavarovanec in je ob prenehanju izpolnjeval z zakonom predpisane pogoje, pridobi pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja - postane torej uživalec pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (14. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev - ZPIZVZ). Smiselno enako določa npr. prvi odstavek 171. člena veljavnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju.
Določba 18. člena UZITUL, uveljavljena 25. junija 1991, je zagotovila varstvo pravic le uživalcem vojaških pokojnin, ne pa tudi vojaškim zavarovancem (razen tistih, ki jih zajema 14. člen UZITUL).
5. Z Odlokom o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin je Republika Slovenija prevzela izplačevanje pokojnin in drugih dajatev v obliki akontacije pokojnin in drugih dajatev upravičencem, ki so pokojnine že bili pridobili na podlagi pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev in imajo stalno prebivališče v RS najpozneje od 26. junija 1991 dalje (1. in 3. člen). Sredstva za ta izplačila zagotavlja proračun, ob upoštevanju tudi načela o sukcesiji držav, da bo morala Republika Slovenija prevzeti obveznosti iz tega zavarovanja po kriteriju pripadnosti zavarovane osebe državi naslednici (bodisi po državljanstvu bodisi po stalnem prebivališču). V skladu s prevzetimi obveznostmi do vojaških zavarovancev bo pripadal Republiki Sloveniji ustrezen del premoženja, s katerim je upravljal izvajalec tega zavarovanja.
To pa bo predmet sporazuma med državami naslednicami nekdanje SFRJ.
6. Prvi Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin, ki je pričel veljati 31.oktobra 1991, je razširil pravico do akontacij vojaških pokojnin na osebe, ki so bile na dan 25. junija 1991 še vojaški zavarovanci, pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pa so uveljavile najpozneje do 18. julija 1991 (drugi odstavek I. točke). Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin z dne 25. januarja 1992 pa je pravico do akontacij priznal še tistim vojaškim zavarovancem, ki so bili po 18. juliju 1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, so pa do 18. oktobra 1991 vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev (druga alinea prvega odstavka 2. člena), ter tistim, ki so pristopili k TO in so do 1. februarja 1992 izpolnili pogoje za pridobitev pravice do pokojnine po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (tretja alinea prvega odstavka 2. člena).
7. Ob upoštevanju določbe prvega odstavka 3. člena Odloka je pojem "uveljavile pravico" iz prve alinee prvega odstavka 2. člena Odloka razumeti tako, da gre v teh primerih za tiste vojaške zavarovance, ki jim je bila do 18. julija 1991 že izdana odločba o odmeri pravic. Odlok v tem delu tako pomika datum uveljavitve 18. člena UZ na 18. julij 1991. Za nekatere pa ta datum pomakne na 18. oktober 1991 s tem, da zanje tudi ne zahteva izdane odločbe v tem roku, ampak le, da so vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (torej ne glede na to, kdaj jim je bila izdana odločba o odmeri pravice oziroma ali jim je bila sploh izdana s strani SPIZVZ).
8. Ustavno sodišče je v zadevah OdlUS II, 38 in OdlUS III, 7 že odločilo, da taka ureditev ni v neskladju z Ustavo. Presodilo je, da niti 18. člen UZITUL niti Odlok ne urejata pravic vojaških zavarovancev in tudi ne vprašanja njihovega upokojevanja. Vojaški zavarovanci niso bili zavarovanci obveznega zavarovanja v Republiki Sloveniji, pač pa zavarovanci posebne skupnosti vojaških zavarovancev. Začasno do ureditve sukcesije držav, naslednic bivše SFRJ, navedena akta urejata v obliki akontacij le socialni položaj uživalcev vojaških pokojnin in vojaških zavarovancev do določenega roka. Pri tem je izhajalo iz temeljnega pravila pokojninskega zavarovanja, da pokojnino zagotavlja tisti sklad, v katerega so zavarovanci, delodajalci ali država plačevali prispevke za določene zavarovance.
9. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin ne ureja pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Te pravice ureja in lahko ureja le zakon. V primeru vojaških zavarovancev je bila to zakonodaja nekdanje skupne države. Izplačevanje pokojnin in drugih dajatev iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja je obveznost nosilca takega zavarovanja. Sporni odlok v to obveznost (in v pravico zavarovanca, da tako izplačilo terja od nosilca zavarovanja) ne posega ne za naprej in ne za nazaj. "Pravica do akontacije pokojnine" ni pravica iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ampak posebna, specifična pravica, ki temelji na prostovoljno prevzeti obveznosti države in ne na obveznosti nosilca zavarovanja.
10. Pravice bivših vojaških zavarovancev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bo urejal poseben zakon, ki je že v zakonodajnem postopku (prva obravnava - Poročevalec DZ št. 46/95; druga obravnava - Poročevalec DZ 32/96; tretja obavnava - Poročevalec DZ št. 9/98). Do takrat pa je država dolžna zagotavljati socialno varnost vsem svojim državljanom enako (14. in 50. člen Ustave). Ustavno sodišče je že v svoji odločbi OdlUS III, 7 navedlo: "Kolikor pa vojaški zavarovanci, slovenski državljani s stalnim prebivališčem v Sloveniji, niso pridobili pravice do akontacije pokojnin po 18. členu UZ in se jim ne izplačuje akontacija po Odloku ter nimajo nujnih sredstev za preživljanje, uživajo enake pravice do socialne pomoči kot drugi državljani v smislu prvega odstavka 50. člena Ustave".
B. - II.
11. V postopku, v katerem je pritožnik želel uveljaviti pravico do akontacije pokojnine, je bilo ugotovljeno, da zahtevka za upokojitev ni vložil do 18. oktobra 1991, saj ga je vložil šele 12. novembra. Aktivne vojaške službe je bil razrešen 31. decembra 1991, s sklepom Zavoda za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev z dne 12. januarja 1992 pa mu gre starostna pokojnina od 1. januarja 1992 dalje.
12. Po 2. alinei prvega odstavka 2. člena Odloka so upravičeni do akontacije vojaške pokojnine tudi tisti vojaški zavarovanci, "ki so bili po 18.7.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu in so do 18.10.1991 vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine oziroma do druge dajatve po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev". Gre torej za tri kumulativno predpisane pogoje: izpolnitev pogojev za pokojnino do 18. oktobra 1991, vložitev zahtevka za upokojitev do 18. oktobra 1991 in določen status po 18. juliju 1991.
13. Pritožniku z izpodbijano sodbo ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom oziroma do enakega varstva pravic niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine. Ne Odlok ne na njegovi podlagi sprejeta izpodbijana sodba pritožniku ne jemljeta njegovih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v drugi državi.
14. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin izhaja iz dejanskih okoliščin, v kakršnih je bil sprejet, zlasti uveljavitve osamosvojitvenih aktov in dogovora o dokončnem umiku JLA iz Republike Slovenije. V okviru teh dogovorov je tudi prenos izplačevanja pokojnin vojaškim upokojencem od Zavoda za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev na slovenski ZPIZ s 1.11.1991. Odlok je pri tem med upravičence do vojaške pokojnine vštel tudi tiste, ki so jim bile v času od 25.6.1991 do 18.10.1991 odločbe o odmeri pokojnine že izdane, oziroma tiste, ki so v tem času vložili zahtevek za upokojitev in izpolnili zanjo tudi predpisane pogoje. Taka ureditev v pravice pritožnika v ničemer ne posega. Njegov dejanski in pravni položaj je namreč drugačen. Pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja je uveljavljal in uveljavil pri nosilcu zavarovanja izven Slovenije po poteku datumov, določenih z 2. členom Odloka.
15. Ustavno sodišče se ni spuščalo v ponovno presojo ustavnosti Odloka. V okviru postopka reševanja konkretne ustavne pritožbe lahko presoja le, ali so z izpodbijano sodbo morda pritožniku kršene zatrjevane človekove pravice ali temeljne svoboščine.
Takšna kršitev ni bila ugotovljena. Pritožnik je uveljavljal priznanje pravice do akontacije vojaške pokojnine po Odloku, za katerega je Ustavno sodišče že ugotovilo, da je skladen z Ustavo.
C.
16. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 1. alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) v sestavi: predsednik dr.Tone Jerovšek in člana: mag. Matevž Krivic in dr. Lovro Šturm. Proti sklepu o nesprejetju ustavne pritožbe je glasoval sodnik Krivic, ki je dal odklonilno ločeno mnenje. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena še preostalim sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se nihče od njih ni izrekel za sprejem te ustavne pritožbe je bil s tem sprejet sklep, da se ustavna pritožba ne sprejme v obravnavo.
Predsednik senata:
dr. Tone Jerovšek
Odklonilno ločeno mnenje sodnika Krivica
Sporazum med Slovenijo in Hrvaško o vojaških pokojninah po mojem mnenju je v neskladju z Ustavo, kolikor izključuje obveznost Slovenije, da izplačuje akontacije vojaških pokojnin svojim državljanom s stalnim prebivališčem na Hrvaškem. Glede na stališče v 9. točki obrazložitve, s katerim se strinjam, bi bilo po mojem mnenju torej treba v 1. točki izreka ugotoviti vsaj, da je iz tega razloga v neskladju z Ustavo uredba o ratifikaciji tega sporazuma (posredna ustavnosodna presoja mednarodnih sporazumov po nemškem in italijanskem vzgledu) - kolikor ta uredba ne bi bila razveljavljena ali celo odpravljena, ker je Vlada z njo presegla svoja pooblastila (o tem več kasneje). Tudi razveljavitev ali odprava akta o ratifikaciji bi seveda lahko razveljavila ali odpravila učinke meddržavnega sporazuma le na notranjepravnem področju (enako je stališče nemške in italijanske ustavnosodne doktrine), medtem ko bi s sporazumom prevzete obveznosti Slovenije nasproti drugi državi ostale v veljavi.
Glede tega se torej ne strinjam s 16. točko obrazložitve, po kateri naj Vlada s tem, ko je ratificirala omenjeni sporazum, ne bi "prekršila načel delitve oblasti in zakonitosti delovanja uprave", češ da ureditev pravic in razmerij glede izplačevanja (akontacij) vojaških pokojnin v tem sporazumu temelji "na pooblastilih, ki jih ima Vlada na podlagi Ustavnega zakona".
Toda 21. člen Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine je, kot je sicer pravilno citirano v 16. točki obrazložitve, pooblastil Vlado, da skrbi za izvrševanje tega ustavnega zakona in da sprejema tudi akte in ukrepe, ki so potrebni za njegovo izvrševanje, samo "v okviru svojih pristojnosti". Ob taki izrecni dikciji Ustavnega zakona po mojem mnenju ni možno šteti, da je bila Vlada s tem pooblaščena s svojimi akti posegati v originarno urejanje pravic in obveznosti pravnih subjektov, kar je po načelih delitve oblasti in demokratične pravne države pridržano zakonodajni oblasti.
Mednarodne sporazume, ki imajo tako vsebino, mora ratificirati zakonodajni organ. Po 63. členu Zakona o zunanjih zadevah ratificira mednarodne pogodbe zakonodajni organ, vlada pa le "protokole, programe in podobne akte, podpisane zaradi uresničevanja sklenjenih mednarodnih pogodb, in ki ne vsebujejo novih obveznosti".
Vsebina izpodbijanega sporazuma pa po mojem mnenju ni v skladu z Ustavo. V 14. točki obrazložitve je rečeno, da Slovenije določbe 14. in 50. člena Ustave ne zavezujejo, da bi zagotavljala tem osebam iz svojega proračuna akontacijo vojaške pokojnine v isti višini, kot pripada slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v Sloveniji. Sam mislim prav nasprotno. S 50. členom Ustave je pravica do socialne varnosti izrecno zagotovljena državljanom (tako kot le še nekatere politične pravice) - iz česar sledi, da mora biti zagotovljena vsem državljanom pod enakimi pogoji, ne glede na kraj prebivanja.
Pravice do socialne varnosti namreč ne smemo razumeti zgolj kot pravico do zagotovitve življenjskega minimuma (ki bi bil odvisen od tega, v kateri državi živi), ampak - v povezavi z drugim odstavkom 50. člena - kot pravico do socialne varnosti, zagotovljene primarno s sistemom socialnega zavarovanja (in samo za tiste, ki jih ta sistem ne zajame ali ne v zadostni meri, še na druge načine - s socialno pomočjo itd.). Nemec dobiva nemško pokojnino v enaki višini, tudi če živi na Hrvaškem - in tudi slovenski državljan na Hrvaškem dobiva svojo "normalno" slovensko pokojnino, če jo dobiva od Slovenije, le slovenski državljan, ki si je svojo vojaško pokojnino "prislužil" kot oficir kjerkoli v bivši Jugoslaviji, živi pa na Hrvaškem, dobiva to vojaško pokojnino le v "hrvaški" višini in ne v višini, kakor jo svojim državljanom in celo hrvaškim državljanom v Sloveniji zagotavlja Slovenija.
Moje gornje stališče, da mora biti socialna varnost zagotovljena vsem državljanom pod enakimi pogoji, ne glede na kraj prebivanja, je hkrati stališče Ustavnega sodišča v odločbi št.
U-I-70/92 z dne 5. 11. 1992. Ta odločba izrecno zapoveduje državi, da državljanom njihovih pravic "ne sme omejevati po nobenem kriteriju, ki bi pomenil diskriminacijo proti drugim državljanom" in v nadaljevanju pove, da tudi ne po kriteriju stalnega prebivališča:
"V konkretnem primeru gre za pravico do socialne varnosti (50. člen ustave), ki se zagotavlja državljanom pod pogoji, določenimi z zakoni, v kar sodi tudi pokojninsko zavarovanje. Te ustavne pravice ni mogoče omejevati, posebej ne v nasprotju s 14. členom Ustave. Tako razlogovanje je posebej utemeljeno v povezavi 14. člena z 32. členom Ustave, ki zagotavlja svobodo gibanja. Po tej določbi ima vsakdo pravico, da se prosto giblje in si izbira prebivališče, da zapusti državo in se vanjo kadarkoli vrne. Ne gre le za svobodo gibanja znotraj Republike Slovenije. Iz take ustavne določbe ne more izhajati možnost države, da bi državljanu v času bivanja izven Republike Slovenije odrekala kakršnokoli z Ustavo zagotovljeno pravico ali svoboščino. Omejitev svobode gibanja je po drugem odstavku 32. člena možna le, če je potrebno, da bi se zagotovil potek kazenskega postopka, da bi se preprečilo širjenje nalezljivih bolezni, se zavaroval javni red, ali če to zahtevajo interesi obrambe države, kar pa mora biti opredeljeno v zakonu. Napadena določba je v nasprotju z določbami 14. člena v zvezi s 32. členom Ustave posegla v pravico iz 50. člena ustave".
To kategorično - in po mojem mnenju pravilno stališče (glej tudi moje ločeno mnenje v zadevi Up-38/93) - bi Ustavno sodišče seveda lahko sedaj tudi spremenilo in navedlo razloge za to, vendar tega ni storilo.
Matevž Krivic