U-I-112/98
Natisni
Opravilna št.:
U-I-112/98
Datum odločitve:
17. 6. 1998
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 35/98,
Uradni list RS, št. 50/98 in OdlUS VII, 133
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:U.I.112.98
Akt:
Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 20/98) (ZST-G), 8. čl., tarifne št. 27, 28, 28 a, 1. tč. 2. odst. tarifne št. 18
Izrek:
V 8. členu Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah se razveljavijo tarifne številke 27, 28 in 28 a ter nadomestitev zneska "5.000" z zneskom "20.000" v 1. točki drugega odstavka tarifne številke 18.

V preostalem določbe Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah niso v neskladju z Ustavo.

Za tarifne številke iz 1. točke izreka te odločbe se sodne takse plačujejo po določbah Zakona o sodnih taksah.
Evidenčni stavek:
Za uresničevanje državnih funkcij država po določbi prvega odstavka 146. člena Ustave pridobiva sredstva z davki in drugimi obveznimi dajatvami ter s prihodki od lastnega premoženja. Ta ustavna določba predstavlja podlago za določanje taksnih obveznosti v postopkih pred sodišči. Ustava ne zagotavlja brezplačnega sodnega varstva pravic. Sodne takse predstavljajo obvezno dajatev, katere namen je v tem, da stranke krijejo del stroškov, ki nastanejo zaradi dela sodišča.
V skladu z ustavno zahtevo po socialni državi in z zahtevo po enakosti pred zakonom je ureditev, s katero so v določenih sporih predvidene taksne oprostitve že na podlagi zakona, in ureditev, ki omogoča tudi revnim strankam dostop do sodišča brez škode, da bi se zaradi tega občutno zmanjšala sredstva za njihovo preživljanje.
Določitev višine sodnih taks sodi v polje zakonodajalčeve lastne presoje. Obveznost plačevanja sodnih taks predstavlja poseg v pravico do sodnega varstva tedaj, kadar višina sodne takse lahko odvrača od uveljavljanja sodnih pravic, še zlasti pri posameznikih s povprečnimi dohodki, ki niso upravičeni do taksnih oprostitev.
Geslo:
Davki, takse, sodne takse.
Pravica do sodnega varstva.
Pravica do pravnega sredstva.
Pravica do osebnega dostojanstva in varnosti.
Načelo enakosti.
Diskriminacija na podlagi gmotnega stanja.
Pravna država.
Socialna država.
Uresničevanje in omejevanje pravic.
Zakonodajalec, polje lastne presoje.
Ustavno sodišče, odločitev, določitev izvršitve.
Pravna podlaga:
Ustava, 2. člen, 1. odst. 14. čl., 3. odst. 15. čl., 23., 25., 34. čl., 1. odst. 146. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 21. čl., 2. odst. 40. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Državni svet
Datum vloge:
25. 3. 1998
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US19018
Dokument v PDF obliki:
U-I-112-98_Sklep.pdf
70 KB
Prenesite datoteko
U-I-112-98_Dopolnilni sklep.pdf
62 KB
Prenesite datoteko
U-I-112-98.pdf
82 KB
Prenesite datoteko
U-I-112/98
6.4.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Državnega sveta, na seji dne 16. aprila 1998
s k l e n i l o:
Izvrševanje Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 20/98) se do končne odločitve Ustavnega sodišča o zahtevi zadrži.
O b r a z l o ž i t e v
1. Državni svet izpodbija Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 20/98), ker naj bi bil v neskladju z 2., 14., 15., 23., 25. in 34. členom Ustave.
Meni, da je zvišanje sodnih taks (tudi) do 500%, ki ga prinašajo izpodbijane spremembe, nesorazmerno. Zlasti naj bi bilo nerazumno pri zemljiškoknjižnih zadevah in pri vpisih v ladijski register. Predvidene oprostitve plačila sodnih taks se mu zdijo neprimerne, način uveljavljanja oprostitev pa ponižujoč in kot tak v nasprotju z ustavno pravico do osebnega dostojanstva.
Nesprejemljiv naj bi bil tudi očiten namen predlagatelja sprememb, da se z zvišanjem sodnih taks stranke odvrača od sprožanja sodnih postopkov. Mnenja je, da bi moral zakonodajalec za zmanjšanje števila nerešenih zadev na sodiščih poskrbeti drugače - s povečanjem učinkovitosti dela sodišč in s spremembami procesne zakonodaje. Tako pa bo po mnenju vlagatelja zahteve dvig sodnih taks številnim državljanom bistveno omejil uresničevanje ustavne pravice do sodnega varstva in pravice do pravnega sredstva. Slovenija naj bi bila posledično pravna država zgolj za premožnejše državljane, kar pa nasprotuje tako načelu pravne države kot tudi načelu enakosti vseh pred zakonom.
2. Državni svet predlaga, da Ustavno sodišče izvrševanje Zakona začasno zadrži. Meni namreč, da predstavlja uzakonjeno povišanje taks izjemno veliko dodatno finančno obremenitev in da bi zato lahko nastale nepopravljive škodljive posledice.
3. Zakon o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) določa v 39. členu, da sme Ustavno sodišče do končne odločitve v celoti ali delno zadržati izvršitev zakona, če bi zaradi njegovega izvrševanja lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. Pri odločanju o predlogu za začasno zadržanje izvršitve spornega predpisa Ustavno sodišče tehta na eni strani posledice, ki bi nastale, če bi predlogu za začasno zadržanje izvrševanja zakona ne ugodilo, pa bi se kasneje izkazalo, da ni v skladu z Ustavo, na drugi strani pa posledice, ki bi nastale, če bi izvrševanje spornega zakona začasno zadržalo, pa bi se kasneje izkazalo, da je z Ustavo skladen (prim. sklep št. U-I-237/97 z dne 20.11.1997).
4. Po pregledu izpodbijane zakonske ureditve in opravljeni presoji možnih posledic Ustavno sodišče ocenjuje, da je predlog za začasno zadržanje izvrševanja Zakona utemeljen. O posledicah začasnega zadržanja za državo oziroma njen proračun je mogoče sklepati na podlagi navedb predlagatelja zakona v uvodni oceni stanja k besedilu predloga zakona, ko pravi, da se prihodki iz naslova sodnih taks na podlagi predlaganih sprememb ne bodo spremenili v večjem obsegu in da se s spremembami zasleduje le ustreznejša prerazporeditev taksnih obveznosti. Po navedenem je očitno, da predlagano zadržanje izpodbijanih sprememb Zakona pomembnejših finančnih posledic za državo ne povzroči. Pač pa je izpodbijana uvedba novih oziroma zvišanih obveznosti iz naslova sodnih taks, kljub hkratni uvedbi nekaterih oprostitev, za stranke v sodnih postopkih nedvomno dodatna finančna obremenitev. Pri tem zvišanja sodnih taks ni mogoče šteti za zanemarljivo nizko, saj se s spremembami v posameznih tarifnih številkah doseže tudi odstotek, ki se navaja v zahtevi. Ker se obveznosti uvajajo z zakonom, bi morebitna ugotovljena neustavnost in posledična razveljavitev izpodbijanega predpisa (delna ali v celoti) ne vplivala na taksne obveznosti, ki so nastale v času veljavnosti izpodbijanega Zakona: taksni zavezanci bi torej vračila že plačanih taks ne mogli zahtevati niti ne bi mogli ugovarjati taksni obveznosti, ki je nastala v času, ko je izpodbijani Zakon veljal. Posledice morebitne neustavno določene ali zvišane takse so torej v takšnem primeru za stranko v sodnem postopku nepopravljive.
5. Še v večji meri je mogoče šteti za škodljivo in nepopravljivo posledico morebitno odločitev tistega posameznika, ki zaradi nizkih dohodkov in slabega premoženjskega stanja prav zaradi (pre)visokih sodnih taks ne začne postopka pred sodiščem, čeprav bi bil sicer do tega upravičen in ki posledično (npr. zaradi poteka prekluzivnega roka) izgubi pravico do sodnega varstva. Verjetnost nastanka opisane situacije sicer bistveno zmanjšuje obstoječa zakonska ureditev, po kateri je predvidena možnost taksne oprostitve za stranko, "če bi bila s plačilom taks občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja sama ali se preživljajo njeni družinski člani" (13. člen), je pa ne izključuje, saj se posameznik - zlasti zaradi nedoločenosti kriterijev za oprostitev - ne more zanesti, da bo s predlogom za oprostitev v postopku pred sodiščem tudi uspel. Možnost nastanka takšnih nepopravljivih posledic je resda hipotetična, ker pa je bila v zakonodajnem postopku zgolj ocenjena - in jo je zato mogoče šteti le kot hipotetično - tudi možnost, da se bo zaradi višjih taks zmanjšal pripad tistih zadev, ki obremenjujejo sodišča po nepotrebnem, je Ustavno sodišče ocenilo, da tudi v tem oziru pretehtajo tisti razlogi, ki so na strani posameznika kot potencialne stranke v sodnem postopku.
6. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 39. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm ter sodnici in sodniki dr. Miroslava Geč - Korošec, dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, Franc Testen, dr. Dragica Wedam - Lukić in dr. Boštjan M. Zupančič. Sklep je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm
U-I-112/98
7.5.1998
D O P O L N I L N I S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Državnega sveta, na seji dne 7. maja 1998
s k l e n i l o:
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-112/98 z dne 6.4.1998 se izvrši tako, da se v času začasnega zadržanja sodne takse plačujejo po določbah Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 1/90, 14/91 in 38/96).
O b r a z l o ž i t e v
1. Državni svet je z zahtevo z dne 25.3.1998 začel postopek za oceno ustavnosti Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 20/98 - v nadaljevanju: ZST- G). Ustavno sodišče je s sklepom, navedenim v izreku tega sklepa, odločilo, da se do končne odločitve Ustavnega sodišča o zahtevi zadrži izvrševanje navedenega zakona.
2. Začasno zadržanje ZST-G bi onemogočilo vsakršno pobiranje sodnih taks v postopkih, na katere se nanaša izpodbijani zakon.
Zato je bilo treba na podlagi določbe drugega odstavka 40. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) določiti, da se namesto določb ZST-G v času zadržanja uporabljajo prej veljavne določbe Zakona o sodnih taksah, ki so bile z uveljavitvijo ZST-G delno razveljavljene.
3. Ustavno sodišče je ta sklep sprejelo na podlagi drugega odstavka 40. člena in 6. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm in sodnici ter sodniki dr. Miroslava Geč - Korošec, dr. Tone Jerovšek, dr. Peter Jambrek, mag. Matevž Krivic, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam - Lukić. Sklep je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm
U-I-112/98
17.6.1998
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Državnega sveta, na seji dne 17. junija 1998
o d l o č i l o:
1. V 8. členu Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 20/98) se razveljavijo tarifne številke 27, 28 in 28 a ter nadomestitev zneska "5.000" z zneskom "20.000" v 1. točki drugega odstavka tarifne številke 18.
2. V preostalem določbe Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah niso v neskladju z Ustavo.
3. Za tarifne številke iz 1. točke izreka te odločbe se sodne takse plačujejo po določbah Zakona o sodnih taksah (Uradni list RS, št. 1/90, 14/91 in 38/96).
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Državni svet je z zahtevo z dne 25.3.1998 začel postopek za oceno ustavnosti Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju: ZST-G). Meni, da je Zakon v neskladju z 2., 14., 15., 23., 25. in 34. členom Ustave. Po mnenju Državnega sveta pomeni z ZST-G uveljavljeni dvig sodnih taks povečanje tudi za 500 odstotkov, kar naj bi bilo nesorazmerno povečanje. Povišanje sodnih taks pri vpisih v zemljiško knjigo in ladijski register za 30 odstotkov naj bi bilo nerazumno glede na to, da je vpis v javne knjige obvezen.
Po mnenju Državnega sveta z Zakonom ni mogoče doseči ciljev, s katerimi je Vlada utemeljevala njegov sprejem. Za zmanjšanje števila nerešenih zadev na sodiščih in večjo učinkovitost dela bi moral po mnenju Državnega sveta poskrbeti zakonodajalec s spremembo procesne zakonodaje. Takšno povišanje sodnih taks naj bi bilo nerazumno, ker naj bi presegalo višino plače, s katero mora preživeti nemajhen del slovenskih družin ves mesec. Zakon sicer predvideva oprostitve plačila sodnih taks, vendar naj te ne bi bile mogoče v vseh primerih, pa tudi način uveljavljanja oprostitev naj bi bil ponižujoč in v nasprotju s 34. členom Ustave.
2. Nesorazmeren dvig sodnih taks naj bi bistveno omejil možnost uresničevanja pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave in pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave. Jamstva pravne države naj bi bila tako zagotovljena le premožnejšim državljanom, kar naj bi bilo v očitnem nasprotju z 2. členom Ustave ter s prvim odstavkom 14. člena Ustave, po katerem so vsakomur zagotovljene človekove pravice in temeljne svoboščine ne glede na gmotno stanje. Državni svet opozarja na določbi 15. in 16. člena Ustave, po katerih človekovih pravic in temeljnih svoboščin ni dovoljeno omejevati na podlagi gmotnega stanja niti v vojnem ali izrednem stanju.
Državni svet je predlagal, da Ustavno sodišče pred končno odločitvijo o zadevi začasno zadrži izvrševanje izpodbijanega zakona zaradi nastanka nepopravljivih škodljivih posledic.
3. Zahteva je bila posredovana Državnemu zboru, ki nanjo ni odgovoril.
B.
4. Iz obrazložitve zahteve za oceno ustavnosti je razvidno, da je ta po svoji vsebini uperjena zoper 6., 7. in 8. člen ZST-G in delno zoper 5. člen ZST-G. Predmet urejanja v določbah 1. in 2. člena ZST-G ima povsem drug pomen. Določbi 3. člena ZST-G ter nov drugi odstavek 13. člena Zakona o sodnih taksah, ki je določen s 5. členom ZST-G, predstavljata za stranke v postopkih ugodnejšo ureditev od prej veljavne. Z določbo 4. člena ZST-G se ureditev, ki je bila že uveljavljena v Zakonu o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, št. 19/94), prenaša v Zakon o sodnih taksah in sama po sebi ne predstavlja novosti. Določbe 9. do 11. člena ZST-G pa so določbe prehodnega značaja, tipične ob uveljavitvi takšne spremembe. Zoper določbe 1. do 4. člena in 9. do 11. člena ZST-G po svoji vsebini zatrjevanje neskladnosti torej ni uperjeno, zato njihov preizkus ustavnosti tudi ni bil potreben.
5. Določbe 6., 7. in 8. člena ZST-G so tiste določbe, s katerimi se določa novo razmerje v sistemu sodnih taks, ker se z njimi povečujejo sodne takse le v nekaterih postopkih. Za uresničevanje državnih funkcij država po določbi prvega odstavka 146. člena Ustave pridobiva sredstva z davki in drugimi obveznimi dajatvami ter s prihodki od lastnega premoženja. Z davki in drugimi obveznimi dajatvami torej država zagotavlja vir financiranja za potrebe svojega delovanja. Pri tem lahko država uvaja različne vrste obveznih dajatev kot so davki, carine, prispevki, takse, ki se razlikujejo po svoji pravni naravi.
Medtem ko je za davke značilno, da njihov vplačnik ne prejme protidajatve, ki bi predstavljala posebno storitev, velja za takse nasprotno. Namen takse je plačilo konkretne storitve, praviloma v zasebnem interesu. Namen sodne takse je torej v tem, da stranke delno krijejo stroške, ki nastanejo z delom sodišča.
Določanje višine obvezne dajatve - sodne takse v tem primeru - sodi v polje zakonodajalčeve presoje. Praviloma je treba upoštevati, da mora med takso in storitvijo, za katero se ta plačuje, obstajati neko razumno razmerje, vendar so sodne takse specifične do te mere, da se posamezne storitve - to je sodni postopki - tako razlikujejo, da je primerjava možna samo na ravni nekega povprečja, ki je rezultat tega, da so v posameznih postopkih možna visoka odstopanja v obe smeri. Tudi zato je polje zakonodajalčeve presoje pri določitvi višine sodnih taks dokaj široko. Vendar pa ima tudi to polje svoje skrajne meje, ki bi jih zakonodajalec prestopil zlasti s takim povišanjem dotedanjih ustaljenih oziroma običajnih sodnih taks, ki bi lahko učinkovalo že kot nedopustno omejevanje možnosti dostopa do sodnega varstva.
6. Ustava zagotavlja v 23. členu pravico do sodnega varstva kot človekovo pravico. Človekove pravice so omejene samo s pravicami drugih in v primerih, ki jih določa ta ustava. Pravico do sodnega varstva mora zagotavljati država, ki s tem tudi izvršuje sodno oblast. Država lahko dostop do sodišč pogojuje s plačilom sodnih taks. Podlago za to ima v 146. členu Ustave, pri čemer je treba upoštevati, da 23. člen Ustave ne zahteva, da država zagotovi brezplačno sodno varstvo. Ustavni zahtevi po socialni državi (2. člen Ustave) in enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena) terjata, da država tudi revnim strankam omogoči sodno varstvo njihovih pravic tako, da zaradi stroškov sojenja ni prizadet njihov eksistenčni minimum. Tem ustavnim pogojem je zadoščeno. Že po Zakonu o sodnih taksah (Uradni list SRS, št. 1/90 in Uradni list RS, št. 14/91 in 38/96 - v nadaljevanju: ZST) je v določenih primerih, ki jih je zakonodajalec z ZST-G še razširil, predvidena oprostitev plačila sodnih taks. Poleg tega je uzakonjen poseben institut oprostitve plačila sodnih taks za primere, ko bi posameznik sicer moral plačati sodno takso, pa bi se s tem občutno zmanjšala sredstva, s katerimi se preživlja sam ali njegovi družinski člani (13. člen ZST). Ni mogoče pritrditi predlagatelju, da je način ugotavljanja pogojev za taksno oprostitev v nasprotju s 34. členom Ustave. Prav je, da je zakonodajalec natančno predvidel, kako je mogoče ugotavljati, ali posameznik izpolnjuje pogoje za taksno oprostitev ali ne, ker bi bile drugače mogoče zlorabe te pravice. S tem je zakonodajalec sledil načelu enakosti, ki od njega zahteva, da enake pravne primere obravnava pravno enako, različne pa različno in da pri tem ne ravna arbitrarno. Zakonodajalec je z institutom oprostitve plačila sodnih taks v bistvu vzpostavil načelo enakosti med premožnejšimi in manj premožnimi osebami. Če tega instituta ne bi predvidel, bi mu bilo mogoče očitati diskriminacijo in ravnanje v nasprotju z zahtevo po socialni državi. Tako pa ta očitek predlagatelja ni utemeljen.
7. Pač pa je utemeljen očitek, da je zakonodajalec v posameznih primerih vendarle nedopustno posegel v pravico do sodnega varstva in to tedaj, ko je prekoračil skrajne meje polja lastne presoje.Te pa so pri sodnih taksah prekoračene zlasti tedaj, ko je sodna taksa določena v takšni višini, da lahko odvrača od sodnega varstva pravic ne le v bagatelnih primerih (da se prepreči preobremenitev sodstva z bagatelnimi primeri in s tem omogoči učinkovito sojenje v relevantnih primerih), ampak tudi v primerih, kjer gre že za varstvo socialno ali drugače pomembnih pravic (če je npr. pri upravnem sporu o 20.000 tolarjih domnevno previsoko odmerjene dohodnine treba plačati že za tožbo še enkrat ali celo dvakrat večjo takso). Pri tem gre lahko tudi za osebe, ki imajo povprečne dohodke. Te osebe niso upravičene do taksnih oprostitev po določbah ZST in če je višina sodne takse določena tako visoko, da so se prisiljene kljub svojim dohodkom odreči sodnemu varstvu svojih pravic, potem gre nedvomno za prekoračitev skrajnih meja polja zakonodajalčeve lastne presoje in že za nedopusten poseg v pravico do sodnega varstva.
8. Navedeno velja za določbo 8. člena ZST-G, kolikor se z njo na novo določajo sodne takse po tarifnih številkah 27, 28 in 28 a in delno v tarifni številki 18. V slednji je zakonodajalec povišal najvišjo takso za vknjižbo ali predznambo posameznih pravic za štirikrat - torej ne v postopku, katerega sprožitev je odvisna od volje strank, ampak v zakonsko predpisanem nepravdnem postopku, kjer veliko povišanje taks lahko pripelje do tega, da se stranke začnejo izogibati zakonsko zahtevanim vpisom v javne knjige, kar lahko ogrozi varnost pravnega prometa. S tarifnimi številkami 27, 28 in 28 a pa se določajo sodne takse v postopku upravnega spora. Te sodne takse je zakonodajalec v primerjavi s prej veljavno ureditvijo občutno povečal. Tako je sodno takso za tožbo ali drugo pravno sredstvo, s katerim se začne upravni spor, povečal za štirikrat, za tožbo o odmeri davka za devetkrat (oziroma za eno in polkrat v primerjavi s prejšnjim računsko- upravnim sporom), za sodbo v prej navedenih postopkih za skoraj dvakrat oziroma za več kot tri in polkrat (z izjemo glede na računsko-upravni spor, kjer gre za cca šestodstotno zmanjšanje), za pritožbo zoper sodbo v teh postopkih pa za šest in polkrat oziroma zoper sodbo glede odmere davka kar za štirinajstkrat (oziroma za skoraj trikrat glede na prejšnji računsko-upravni spor).
9. Res je, da je postopek v upravnem sporu po uveljavitvi Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 - v nadaljevanju: ZUS) predvsem zaradi poudarjene možnosti izvajanja javnih obravnav pred odločanjem ter vpeljave pritožbe kot rednega pravnega sredstva zahtevnejši in gotovo z vidika potrebnih sredstev za delovanje države tudi dražji od postopka po prejšnji ureditvi. Vendar pa je treba upoštevati, da se v upravnem sporu zagotavlja sodno varstvo zoper upravno odločanje o osebnih stanjih posameznika (na primer državljanstvo) in o drugih za posameznika življenjsko pomembnih vprašanjih. Kljub temu, da velja taksna oprostitev za sodbo v primerih, ko sodišče tožbi ugodi in izpodbijani akt odpravi, in da lahko v tem primeru stranka zahteva tudi povračilo plačane sodne takse za tožbo (36. člen ZST), ni mogoče spregledati tega, da je zakonodajalec določil občutno višje sodne takse prav v sporih, v katerih nastopa kot nasprotna stranka država oziroma njeni organi, in da v tem postopku stranka kljub temu, da uspe, drugače kot v pravdnem postopku trpi sama druge stroške postopka (tretji odstavek 23. člena ZUS). Stranka mora za tožbo v upravnem sporu zaradi odmere davka plačati po veljavni vrednosti točke takso v znesku 40.500 SIT, za odločbo v isti stvari prav tako 40.500 SIT in za pritožbo kar 81.000 SIT. Tako določena višine sodne takse očitno presega skrajne meje polja proste presoje, ki zakonodajalcu omogočajo določitev višine sodnih taks v primerni višini. Pri presoji povišanja taks v zemljiškoknjižnih postopkih glede vknjižbe in predznambe posameznih pravic pa je Ustavno sodišče upoštevalo, da je vpis v zemljiško knjigo obvezen in zato nujen za pridobitev pravic, tako da se stranke temu postopku ne morejo izogniti. Zato predstavlja zakonska ureditev 8. člena ZST-G v navedenem delu nedopustno omejevanje pravice dostopa do sodišča (23. člen Ustave) - torej je podana neskladnost s 23. členom Ustave.
10. Ustavno sodišče je s sklepoma št. U-I-112/98 z dne 9.4.1998 in z dne 7.5.1998 odločilo o začasnem zadržanju izvrševanja Zakona. V času zadržanja je s svojo odločitvijo, sprejeto na podlagi drugega odstavka 40. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94), vzpostavilo zakonsko ureditev, ki je veljala pred uveljavitvijo ZST-G. Iz istih razlogov je bilo treba tudi v tem primeru zaradi delne razveljavitve določbe 8. člena ZST-G določiti tudi način izvršitve 1. točke izreka te odločbe, ker sicer do drugačne zakonske ureditve ne bi bila mogoča odmera sodnih taks v postopkih upravnega spora.
C.
11. Ustavno sodišče je to odločbo sprejelo na podlagi prvega odstavka 21. člena in drugega odstavka 40. člena Zakona o Ustavnem sodišču v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm ter sodnici in sodniki dr. Miroslava Geč - Korošec, dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, Franc Testen, dr. Dragica Wedam - Lukić in dr. Boštjan M. Zupančič. Drugo točko izreka je sprejelo soglasno, prvo in tretjo točko izreka pa je sprejelo s sedmimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Jambrek.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm