Up-320/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-320/98
Datum odločitve:
4. 2. 1999
Objavljeno:
OdlUS VIII, 115
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.320.98
Akt:
Ustavna pritožba T. E. zoper sklep Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 323/98 z dne 9. 10. 1998 v zvezi s sklepom št. Kpr 119/98 z dne 7. 10. 1998, zoper sklep št. Ks 356/98 z dne 28. 10. 1998 v zvezi s sklepom št. Kpr 119/98 z dne 23. 10. 1998 in zoper sklep Višjega sodišča v Celju št. Kp 353/98 z dne 18. 11. 1998 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 376/98 z dne 6. 11. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba T. E. zoper sklep Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 323/98 z dne 9. 10. 1998 v zvezi s sklepom št. Kpr 119/98 z dne 7. 10. 1998, zoper sklep št. Ks 356/98 z dne 28. 10. 1998 v zvezi s sklepom št. Kpr 119/98 z dne 23. 10. 1998 in zoper sklep Višjega sodišča v Celju št. Kp 353/98 z dne 18. 11. 1998 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 376/98 z dne 6. 11. 1998 se zavrne.
Evidenčni stavek:
Ker so sodišča pri odločanju o priporu presodila vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo, kršitev ustavne pravice do osebne svobode ni podana.
Geslo:
Pripor iz razloga ponovitvene nevarnosti.
Pravica do osebne svobode.
Odreditev in trajanje pripora.
Varstvo človekove osebnosti in dostojanstva.
Prepoved mučenja.
Pravica do zdravstvenega varstva.
Domneva nedolžnosti.
Pravica do sodnega varstva.
Pravna podlaga:
Ustava, 18., 19., 20., 21., 23., 27., 51. čl.
Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 201. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (OdlUS V,40), št.
Up-57/95 z dne 7. 7. 1995 (OdlUS IV,133), št. Up-74/95 z dne 7. 7. 1995 (OdlUS IV,131) in št. Up-75/95 z dne 7. 7. 1995 (OdlUS IV,132).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
30. 11. 1998
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US19288
Dokument v PDF obliki:
Up-320-98.pdf
132 KB
Prenesite datoteko
Up-320/98
4.2.1999
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi T. E. iz C. na seji dne 4. februarja 1999
o d l o č i l o:
Ustavna pritožba T. E. zoper sklep Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 323/98 z dne 9. 10. 1998 v zvezi s sklepom št. Kpr 119/98 z dne 7. 10. 1998, zoper sklep št. Ks 356/98 z dne 28. 10. 1998 v zvezi s sklepom št. Kpr 119/98 z dne 23. 10. 1998 in zoper sklep Višjega sodišča v Celju št. Kp 353/98 z dne 18. 11. 1998 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 376/98 z dne 6. 11. 1998 se zavrne.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. V ustavni pritožbi, vloženi dne 25. 11. 1998 in kasneje dopolnjeni, pritožnica izpodbija v izreku navedene sklepe sodišč o odreditvi pripora, zavrnitvi predloga za odpravo pripora in podaljšanju pripora v preiskavi iz razloga ponovitvene nevarnosti. Zatrjuje, da so ji bile z izpodbijanimi sklepi kršene pravice iz 18. člena (prepoved mučenja), 19. člena (varstvo osebne svobode), 20. člena (odreditev in trajanje pripora), 21. člena (varstvo človekove osebnosti in dostojanstva), 23. člena (pravica do sodnega varstva), 27. člena (domneva nedolžnosti) in 51. člena Ustave (pravica do zdravstvenega varstva). Po mnenju pritožnice sodišče pri odločanju o priporu ravna tako, kot da je pripor v kazenskih zadevah pravilo, ne pa izjema, in pri tem ne upošteva njenega slabega zdravstvenega stanja. Navaja, da zaradi težav s hrbtenico trpi hude bolečine. Pred odreditvijo pripora naj bi imela dogovorjeno operacijo, ki je zaradi pripora odpadla, odlašanje z operacijo pa lahko njeno zdravstveno stanje še poslabša. Onemogočanje zdravljenja predstavlja za pritožnico zaradi hudih bolečin mučenje in nečloveško ravnanje, s tem pa naj bi ji bila kršena tudi pravica do zdravljenja. Pritožnica meni, da mora biti ponovitvena nevarnost dokazana in ustrezno obrazložena. Navaja, da pri njej ta nevarnost ni podana, ker zaradi hudih bolečin ne more niti sedeti, kaj šele hoditi naokrog. Ob odločanju o predlogu za odpravo pripora naj bi sodišče ne pridobilo nobenega mnenja zdravnikov, ampak naj bi odločilo po svoje. Pritožnica predlaga, da se pripor odpravi in da se ji omogoči zdravljenje ter obramba na prostosti.
2. Preiskovalni sodnik je dne 7. 10. 1998 zoper pritožnico odredil pripor iz razloga ponovitvene nevarnosti, ker naj bi bil podan utemeljen sum, da je pritožnica storila več kaznivih dejanj goljufije po tretjem in prvem odstavku 217. člena Kazenskega zakonika Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljnjem besedilu: KZ) in štiri nadaljevana kazniva dejanja ponarejanja vrednotnic po drugem odstavku 250. člena KZ. Obstoj pripornega razloga je preiskovalni sodnik utemeljil z okoliščinami, da naj bi bila pritožnica in soobdolženi G. H. odvisna od heroina, da je podana kontinuiteta pri izvrševanju kaznivih dejanj od začetka leta do odreditve pripora, da je pritožnica brez sredstev za preživljanje, pridobljena denarna sredstva pa naj bi namenila za nakup zelo dragega mamila. Na podlagi teh okoliščin je preiskovalni sodnik sklepal, da obstoji realna nevarnost, da bi pritožnica na prostosti še naprej izvrševala kazniva dejanja. Da je ta nevarnost velika in resnična kaže že število dosedanjih oškodovancev, ki naj bi jih pritožnica sama ali v sostorilstvu oškodovala. Ocenil je, da je zaradi zaščite potencialnih novih oškodovancev pritožnico potrebno izločiti iz okolja.
3. Izvenobravnavni senat se je ob odločanju o pritožbi strinjal z ugotovitvami in zaključki preiskovalnega sodnika glede obstoja ponovitvene nevarnosti. V zvezi s pritožbenimi navedbami o slabem zdravstvenem stanju pa je senat navedel, da jim ni mogoče slediti, ker da niso z ničemer dokazane in da bo o njih mogoče odločati v nadaljevanju preiskave, kolikor bodo izkazane. Ob uporabi načela sorazmernosti je senat ocenil, da ustavno zagotovljena pravica do varnosti potencialnih oškodovancev, ob upoštevanju višine in števila dosedanjih očitanih dejanj, pretehta nad pravico do osebne svobode.
4. S sklepom z dne 23. 10. 1998 je preiskovalni sodnik zavrnil predloge pritožnice za odpravo pripora z utemeljitvijo, da so še vedno podane okoliščine, ki kažejo na nevarnost, da bi na prostosti ponavljala kazniva dejanja. Po oceni preiskovalnega sodnika že samo število kaznivih dejanj kaže, kolikokrat naj bi se pritožnica odločila, da pride do denarja s kaznivimi dejanji. Iz zadnje zahteve za preiskavo naj bi izhajalo, da je večino kaznivih dejanj storila sama in ne v sostorilstvu. Na prostosti bi lahko z njimi nadaljevala, ne glede na to, da je soobdolženec v priporu. Zato je neizogibno, da je pritožnica še v priporu. Preiskovalni sodnik je na podlagi razgovora z dr. N. H., ki naj bi povedal, da operacija pritožnice ni življenjsko nujna in da se lahko preloži za pol leta, presodil, da pritožničino zdravstveno stanje ni takšno, da na prostosti ne bi več mogla izvrševati kaznivih dejanj, operacija pa bi se lahko, če bi bila res nujna, opravila tudi v okviru pripora.
5. Izvenobravnavni senat je pritrdil stališču preiskovalnega sodnika, da že samo število očitanih kaznivih dejanj v zadostni meri utemeljuje bojazen, da bi pritožnica v primeru odprave pripora poskušala na enak način priti do finančnih sredstev.
Ocenil je, da zdravje pritožnice ni ogroženo v tolikšni meri, da bi to pretehtalo nad ustavno pravico potencialnih oškodovancev do varnosti njihovega premoženja.
6. Izvenobravnavni senat Okrožnega sodišča v Celju je s sklepom z dne 6. 11. 1998 podaljšal pripor zoper pritožnico še za dva meseca. Ponovitveno nevarnost je utemeljil s tem, da je šlo za kontinuiran način izvrševanja kaznivih dejanj, da okoliščine očitanih ji kaznivih dejanj kažejo na izrazito odklonilen odnos do zakonskih norm in da je vsa kazniva dejanja izvrševala zaradi potreb po nabavi droge. Ob uporabi načela sorazmernosti je presodil, da varnost pred napadi na premoženje ljudi kot enega izmed objektov kazenskopravnega varstva ne odpravlja potrebe po priporu.
7. Višje sodišče je s sklepom z dne 18. 11. 1998 zavrnilo pritožbo zoper sklep o podaljšanju pripora. V obrazložitvi svoje odločitve je navedlo, da iz zbranega gradiva izhaja, da pritožničino zdravstveno stanje ni tako slabo, da samo zaradi tega prestajanje pripora ne bi bilo mogoče. Poudarilo je, da je priporni razlog ponovitvene nevarnosti mogoče uporabiti tudi pri premoženjskih deliktih. Glede na kontinuirano kaznivo dejavnost je po presoji pritožbenega sodišča prvostopno sodišče utemeljeno sklepalo, da bo na prostosti s tem nadaljevala.
8. Senat Ustavnega sodišče je s sklepom št. Up 320/98 z dne 19. 1. 1998 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo in jo v skladu z določbo 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) poslalo v odgovor Višjemu sodišču v Celju in Okrožnemu sodišču v Celju. Okrožno sodišče v Celju je v svojem odgovoru z dne 25.1.1999 pojasnilo potek kazenskega postopka zoper pritožnico in navedlo, da sta na podlagi odredb sodišča svoje mnenje že podala izvedenca psihiater in specialist ortoped.
9. Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi vpogledalo spis Okrožnega sodišča v Celju št. Kpr 119/98.
B.
10. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. Na podlagi določbe 3. točke drugega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št 63/94 - v nadaljevanju: ZKP), ki je veljala v času, ko so bili izdani izpodbijani sklepi, se je pripor smel odrediti, če so posebne okoliščine opravičevale bojazen, da bo oseba ponovila kaznivo dejanje, dokončala poskušano kaznivo dejanje ali storila kaznivo dejanje, s katerim grozi.
11. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (OdlUS V, 40) in v dosedanjih odločbah o ustavnih pritožbah zoper sklepe o priporu zaradi ponovitvene nevarnosti, predvsem v odločbah št. Up-57/95 z dne 7. 7. 1995 (OdlUS IV, 133), Up-74/95 z dne 7. 7. 1995 (OdlUS IV,131) in Up-75/95 z dne 7. 7. 1995 (OdlUS IV, 132), obrazložilo, na kakšen način naj sodišča uporabljajo navedene ustavno in zakonsko določene pogoje, da se zadosti ustavno določeni izjemnosti poseganja v osebno svobodo posameznika. Te pogoje mora sodišče presojati tako ob odreditvi pripora kakor tudi ob vsakem odločanju o podaljšanju pripora in svojo odločitev tudi ustrezno obrazložiti.
12. Po stališču Ustavnega sodišča je sodišče dolžno vselej, ko odloča o priporu zaradi ponovitvene nevarnosti, (1) ugotoviti in navesti tiste konkretne okoliščine, iz katerih je možno napraviti na življenjskih izkušnjah utemeljen sklep, da obstaja realna nevarnost, da bo obdolženec ponovil določeno specifično kaznivo dejanje, (2) napraviti obrazložen sklep o tem, ali bi bila zaradi nevarnosti ponovitve določenega kaznivega dejanja lahko ogrožena varnost ljudi in (3) napraviti obrazložen sklep, ali je varnost ljudi zaradi nevarnosti ponovitve določenega kaznivega dejanja ogrožena do te mere, da bi to odtehtalo poseg v obdolženčevo pravico do osebne svobode (tako npr. v že navedenih odločbah št. Up-57/95, Up-74/95 in Up-75/95). Ustavno sodišče je zavzelo tudi stališče, da mora sodišče pri vsakem odločanju o priporu skrbno presoditi morebitne nove okoliščine, ki se pojavijo med postopkom na strani obdolženca, vključno z njegovim zdravstvenim stanjem.
13. Iz obrazložitve izpodbijanih odločb (točke 2 do 7 obrazložitve te odločbe) je razvidno, da so sodišča, tako ob odreditvi kot tudi pri odločanju o predlogih za odpravo pripora in podaljšanju pripora, ugotovila, da obstojijo ustavni in zakonski pogoji za odreditev oziroma podaljšanje pripora. Tako so ugotovila in obrazložila obstoj utemeljenega suma ter navedla in ocenila konkretne okoliščine, na podlagi katerih so sklepala na nevarnost ponavljanja istovrstnih kaznivih dejanj, pri čemer so utemeljeno dala poseben poudarek dejstvu, da se pritožnici očita veliko število kaznivih dejanj, ki naj bi jih izvrševala kontinuirano od začetka leta 1998 do prijetja v mesecu oktobru istega leta. V vseh sklepih o priporu so sodišča v zadostni meri obrazložila, zakaj štejejo, da je pripor neogibno potreben in v sorazmerju z varnostjo drugih ljudi. Sodiščem tudi ni mogoče očitati, da pri odločanju o priporu niso spremljala in upoštevala pritožničinega zdravstvenega stanja. Kot je razvidno iz sklepa št. Kpr 119/98 z dne 23. 10. 1998 je preiskovalni sodnik pred odločitvijo o predlogih za odpravo pripora pridobil mnenje zdravnika, ki je pritožnico zdravil zaradi težav s hrbtenico in na podlagi njegovega mnenja presodil, kakšen vpliv bi lahko imelo pritožničino zdravstveno stanje na obstoj ponovitvene nevarnosti. Tudi pri odločanju o podaljšanju pripora sta tako prvostopno kot drugostopno sodišče na podlagi podatkov v spisu ocenili njeno zdravstveno stanje in njegov vpliv na zmožnost prestajanja pripora. Dne 4. 12. 1998 je preiskovalni sodnik odredil izvedenca - specialista ortopeda, ki je pritožnico pregledal in podal mnenje o nujnosti operativnega posega.
14. Sodišča so pri odločanju o priporu presodila vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo in pri tem upoštevala tudi pritožničino zdravstveno stanje, zato kršitev pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave ni podana. Glede zatrjevane kršitve pravice do zdravljenja zaradi onemogočanja operacije pa Ustavno sodišče poudarja, da v postopku odločanja o ustavni pritožbi zoper sklepe o priporu presoja le, ali so podani ustavni in zakonski pogoji za pripor. Pravica do ustreznega zdravstvenega varstva je zagotovljena pripornikom v skladu z določbami ZKP, ki se nanašajo na ravnanje s priporniki, in Pravilnika o izvrševanju pripora (Uradni list SRS, št. 22/81). Uresničevanje te pravice je predmet posebnega odločanja v okviru pravil o izvrševanju pripora, ne pa predmet odločitve o odreditvi oziroma podaljšanju pripora. Zato se Ustavno sodišče ni spuščalo v presojo zatrjevanih kršitev pravic iz 18., 21. in 51. člena Ustave.
Zatrjevanih kršitev pravic iz 23. in 27. člena Ustave pa pritožnica ni posebej utemeljila.
C.
15. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Zvonko Fišer, dr. Miroslava Geč - Korošec, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrk, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam - Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
Franc Testen