Up-33/99
Natisni
Opravilna št.:
Up-33/99
Datum odločitve:
10. 10. 2000
Objavljeno:
OdlUS IX, 313
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.33.99
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 406/95 z dne 18. 10. 1995 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 819/94 z dne 12. 10. 1994 ter sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani, št. VI P 336/93 z dne 9. 3. 1994

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 410/97 z dne 22. 10. 1998 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1059/96 z dne 26. 2. 1996 ter sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III P 736/95 z dne 25. 4. 1997
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 406/95 z dne 18. 10. 1995 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 819/94 z dne 12. 10. 1994 ter sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani, št. VI P 336/93 z dne 9. 3. 1994 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 410/97 z dne 22. 10. 1998 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1059/96 z dne 26. 2. 1996 ter sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III P 736/95 z dne 25. 4. 1997 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže ustavno pritožbo kot prepozno, če ni bila vložena v zakonitem roku.
Ker z izpodbijano sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
Geslo:
Rok za vložitev ustavne pritožbe, prepozna ustavna pritožba.
Načela pravne in socialne države.
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Pravica do sodnega varstva.
Pravica do povračila škode.
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 14., 22., 23., 26., 153. čl.
Zakon o obligacijskih razmerjih (ZOR), 173. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
1. 2. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US20402
Dokument v PDF obliki:
Up-33-99.pdf
129 KB
Prenesite datoteko
Up-33/99
10.10.2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. z Ž., ki ga zastopa B. B. B., odvetnica v Z. na seji senata dne 10. oktobra 2000
s k l e n i l o :
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 406/95 z dne 18. 10. 1995 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 819/94 z dne 12. 10. 1994 ter sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani, št. VI P 336/93 z dne 9. 3. 1994 se zavrže.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 410/97 z dne 22. 10. 1998 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1059/96 z dne 26. 2. 1996 ter sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III P 736/95 z dne 25. 4. 1997 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
1. V pravdnem postopku je bil zavrnjen zahtevek pritožnika proti gorenjskim občinam in (podrejeno) proti Republiki Sloveniji zahtevek za plačilo denarnega zneska v višini njegove hranilne vloge v družbo C., d.d.. Pritožnik je zahtevek uveljavljal tako iz naslova odškodninske odgovornosti občine oziroma države za delo registrskega sodnika, ki naj bi dopustil nezakonit vpis dejavnosti in firme kot tudi (podrejeno) iz razloga jamstva države za hranilne vloge. S sodbo, navedeno v prvi točki izreka tega sklepa, je Vrhovno sodišče zavrnilo revizijo pritožnika glede zahtevka proti občinam, s sodbo, navedeno v drugi točki izreka tega sklepa, pa revizijo pritožnika glede zahtevka proti državi.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi navaja, da bi zahtevku moralo biti ugodeno bodisi iz naslova jamstva države za hranilne vloge, bodisi iz naslova odškodninske odgovornosti za delo sodnika, ki naj bi z dopustitvijo registracije družbe C. varčevalce zavedel, da gre za pravo hranilno kreditno službo. Navaja, da je odločitev sodišč o zavrnitvi odškodninskega zahtevka proti državi nezakonita, zato naj bi bila kršena ustavna pravica do povračila škode po 26. členu Ustave. Meni, da je sodišče kršilo ustavo tudi s tem, ko varčevalcem v družbi C. glede jamstva države ni priznalo istega položaja kot varčevalcem v drugih hranilno kreditnih službah. Navaja, da morajo varčevalci in hranilne vloge uživati posebno varstvo in da je nevzdržno domnevno stališče sodišč, da je na tem področju dopustno vse, kar ni izrecno prepovedano. Oporeka tudi stališču sodišča, da ni izkazal vzročne zveze ter navaja, da je odgovornost države oziroma občin za delo sodnika objektivna, za takšno odgovornost pa da zakon določa domnevo vzročnosti. Meni, da je z nedopustno prevalitvijo dokaznega bremena kršena njegova pravica do enakega varstva pravic v postopku. Ne strinja se tudi s stališčem sodišč, da je njegovo pojmovanje vzročne zveze preširoko.
3. Ustavno pritožbo je po določbi prvega odstavka 52. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) treba vložiti v roku 60 dni od dneva vročitve izpodbijanega akta. Pritožnik sam priznava, da je ustavno pritožbo zoper sodbo, navedeno v prvi točki izreka tega sklepa, vložil prepozno, sklicuje pa se na določbo tretjega odstavka 52. člena ZUstS, ki omogoča, da Ustavno sodišče izjemoma vsebinsko obravnava tudi ustavno pritožbo, vloženo po preteku šestdesetdnevnega roka. Po presoji Ustavnega sodišča pa v obravnavani zadevi niti glede na pomen zadeve za pritožnika niti glede na intenziteto domnevne kršitve ne gre za tak izjemen primer. Prav tako ne vzdrži pritožnikova navedba, da šele obe sodbi skupaj zanj predstavljata dokončno odločitev. Z odločitvijo Vrhovnega sodišča v sodbi št. II Ips 406/95 so bila izčrpana vsa pravna sredstva v sporu s prvim tožencem (občinami) in za pritožnika ni bilo nobenih ovir, da ne bi mogel te sodbe tedaj izpodbijati s pravočasno ustavno pritožbo, če je menil, da so z njo kršene njegove človekove pravice in temeljne svoboščine. Prav tako pa je (enako kot tudi glede drugih vprašanj v zvezi z ustavnimi pritožbami zoper civilne sodne odločbe) pri presoji, ali naj se dopusti prepozna ustavna pritožba, treba upoštevati tudi položaj nasprotne stranke (prvo toženih občin), ki so se, še posebej glede na to, da je ustavna pritožba vložena več kot tri leta po poteku zakonitega roka, lahko utemeljeno zanesle, da je zadeva zanje zaključena. Ker je ustavna pritožba v tem delu prepozna, jo je Ustavno sodišče zavrglo.
4. Pravočasna in dopustna pa je ustavna pritožba zoper sodbo, navedeno v drugi točki izreka tega sklepa, ki se nanaša na zavrnitev zahtevka proti državi. Vendar je treba ob presoji ustavne pritožbe v tem delu pojasniti, da Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v pravdnem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri uporabi materialnega in procesnega prava ter pri ugotovitvi dejanskega stanja. V skladu s 50. členom ZUstS Ustavno sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Tudi v okviru zatrjevane kršitve 26. člena Ustave, ki zagotavlja pravico do povračila škode, ki stranki nastane zaradi nezakonitega ravnanja državnih organov, Ustavno sodišče zato izpodbijane sodbe ne preizkusi v smislu instančne presoje v pravdnem postopku, pač pa bi sodbo, s katero je bil odškodninski zahtevek proti državi zavrnjen, lahko razveljavilo le v primeru, če bi ugotovilo, da je sodišče to odločitev utemeljilo na kakšnem pravnem stališču, ki je z vidika obravnavane ustavne pravice nesprejemljivo.
5. Takšnih kršitev pa v izpodbijani sodbi ni. Za odločitev sodišč bistvena stališča in ugotovitve so, da ravnanje sodnika, ki je dopustil registracijo dejavnosti in firme, ki tedaj ni bila prepovedana, ni protipravno; da tudi, če bi v smislu instančne presoje ugotovili, da je ta sklep registrskega sodnika nepravilen, to samo po sebi še ne bi zadoščalo za sklep o protipravnem ravnanju sodnika; da vzročne zveze ni mogoče pojmovati tako široko, da se praktično izenačijo vsi vzroki in pogoji v smislu naravne vzročnosti. Nobeno od teh stališč ni takšno, da bi bilo v nasprotju s pravico iz 26. člena Ustave oziroma, da bi izvrševanje te pravice nedopustno omejevalo in oteževalo. Prav tako stališčem Vrhovnega sodišča v izpodbijani sodbi ni mogoče očitati, da so očitno napačna ali brez razumne pravne obrazložitve ter s tem arbitrarna oziroma samovoljna, kar bi lahko utemeljilo očitek o kršitvi pravice do enakega varstva pravic v postopku po 22. členu Ustave. To velja tudi za pritožnikov očitek, da naj bi sodišča nepravilno nanj prevalila dokazno breme glede vzročne zveze. Določba 173. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (Uradni list SFRJ, št. 29/78 in sl. - ZOR) glede domneve vzročnosti se nanaša na objektivno odgovornost za škodo zaradi nevarne stvari ali dejavnosti, ne pa izrecno na objektivno odgovornost za drugega; sicer pa določitev objektivne odškodninske odgovornosti za ravnanje tretjega še ne pomeni, da se ob tem tudi ravnanje tretjega presoja po pravilih o objektivni odgovornosti.
6. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje tudi kršitev pravice do enakosti pred zakonom po drugem odstavku 14. člena Ustave.
Res je sicer, da tudi na področju urejanja civilnopravnih pogodbenih razmerij kljub izhodiščni in prevladujoči zahtevi po spoštovanju avtonomije volje strank za zakonodajalca že iz Ustave izhaja obveznost, da v korist šibkejše stranke (kar pride v poštev tudi pri urejanju pravnih razmerjih s potrošniki) predvidi tudi kogentne norme. Te so namreč v določenih primerih nujne za zagotovitev dejanske in učinkovite uresničitve pravice do enakosti pred zakonom po drugem odstavku 14. člena Ustave.
Vendar pritožnikova trditev, da je Vrhovno sodišče s tem, ko vlagateljem v družbo C. glede jamstva države ni priznalo enakega položaja kot vlagateljem v hranilno kreditne službe, kršilo pravico do enakosti pred zakonom, ni utemeljena. Iz te pravice resnično izhaja, da je enake dejanske položaje treba urejati (in presojati) enako. Vendar pa ni po drugi strani nič manj pomembna ugotovitev, da je različne položaje treba pravno urediti (in presoditi) različno. Z navedeno ustavno pravico skladno je stališče Vrhovnega sodišča, da položaja družbe C. (in vlagateljev) zgolj zaradi navedbe v firmi "podjetje za ekonomsko finančni inženiring in hranilno kreditno službo" glede vprašanja morebitnega jamstva države ni mogoče primerjati in enačiti s položajem posebne pravne osebe hranilno kreditne službe, ki jo je urejal poseben zakon (Zakon o hranilno kreditnih službah in blagajnah vzajemne pomoči (Uradni list SRS, št. 4/80 - ZHKS/80) in ki je ob tem med drugim prav zaradi jamstva države vključeval dodatna in posebna varovala in pogoje, ki so jih morale te pravne osebe in njihovi ustanovitelji izpolnjevati. Ne gre torej za ustavno nedopustno različno pravno urejanje ali presojanje enakih položajev.
7. Z domnevno nezakonitostjo vsebinske odločitve sodišč tudi ni mogoče utemeljevati zatrjevanih kršitev pravice do poštenega sojenja po 22. členu Ustave in pravice do sodnega varstva po 23. členu Ustave. V zvezi z navedenima pravicama Ustavno sodišče ne preizkuša pravilnosti vsebinske odločitve sodišč, pač pa le vprašanje, ali so bila v postopku spoštovana ustavna jamstva procesne narave. Tovrstnih kršitev pa pritožnik ne zatrjuje.
8. Iz v četrti točki obrazložitve tega sklepa navedene ustavne omejitve, da Ustavno sodišče na podlagi ustavne pritožbe presoja le kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, pa sledi še nadaljnja ugotovitev, da tudi morebitna neskladnost sodne odločbe s kakšno ustavno določbo sama po sebi še ne utemeljuje ustavne pritožbe. Treba je namreč upoštevati, da se ne nanašajo vse ustavne določbe na človekove pravice in temeljne svoboščine. Le kršitve tistih ustavnih določb, ki vsebujejo kakšne človekove pravice ali temeljne svoboščine, lahko utemeljijo ustavno pritožbo. Ker ne gre za ustavno določbo, ki bi urejale kakšne človekove pravice ali temeljne svoboščine, za odločitev Ustavnega sodišča v postopku ustavne pritožbe ne more biti relevantna trditev pritožnika, da naj bi sodišča kršila 153. člen Ustave (glede načela zakonitosti). Iz istega razloga ustavne pritožbe zoper civilne sodne odločbe tudi ni mogoče utemeljevati z domnevnimi kršitvami načel pravne in socialne države po 2. členu Ustave.
9. Ker z izpodbijano sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
10. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee prvega odstavka ter prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Lojze Ude in člana Franc Testen in dr. Dragica Wedam-Lukić.
Predsednik senata:
dr. Lojze Ude