Up-216/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-216/97
Datum odločitve:
11. 4. 2000
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.216.97
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. U 1763/94 z dne 26. 2. 1997 z zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 350-02/A-656/94 z dne 11. 11. 1994 in z odločbo Oddelka za gospodarstvo-Odseka za urbanizem in urejanje prostora Občine Kočevje, št. 351-226/93- 3/4 z dne 10. 8. 1994

Ustavna pritožba zoper odločbo Ministrstva za okolje in prostor, Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor št. 356.2- 1479/97-6-FE z dne 28. 1. 1998 in zoper sklep Ministrstva za okolje in prostor, Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, št. 356.2-1479/97-6-FE z dne 27. 2. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor in z odločbo Oddelka za gospodarstvo-Odseka za urbanizem in urejanje prostora Občine Kočevje se ne sprejme.

Ustavna pritožba zoper odločbo Ministrstva za okolje in prostor, Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor in zoper sklep Ministrstva za okolje in prostor, Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe zoper akte iz prve točke izreka tega sklepa ni sprejelo v obravnavo.
Ker ni izpolnjena procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22. čl.

Zakon o upravnem sporu (ZUS), 30., 69., 157. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 50., 51., 2. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. Up-56/95 z dne 6. 10. 1995 - OdlUS IV,174 in št. Up-261/98 z dne 13. 1. 2000, Uradni list RS, št. 6/2000.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
3. 7. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20080
Up-216/97
11. 4. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A., ki ga zastopa dr. B. B., odvetnik iz Ž. na seji senata 11. 4. 2000
s k l e n i l o:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. U 1763/94 z dne 26. 2. 1997 z zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 350-02/A-656/94 z dne 11. 11. 1994 in z odločbo Oddelka za gospodarstvo-Odseka za urbanizem in urejanje prostora Občine Kočevje, št. 351-226/93- 3/4 z dne 10. 8. 1994 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba zoper odločbo Ministrstva za okolje in prostor, Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor št. 356.2-1479/97-6-FE z dne 28. 1. 1998 in zoper sklep Ministrstva za okolje in prostor, Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, št. 356.2-1479/97-6-FE z dne 27. 2. 1998 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik izpodbija v 1. točki izreka navedene odločbe, ker naj bi bili v sodnem in upravnih postopkih kršeni ustavni pravici do enakosti pred zakonom po 14. členu Ustave in enakega varstva pravic pred sodišči in drugimi organi po 22. členu Ustave. Pritožnik navaja, da je Rom in da je dal vlogo za izdajo lokacijskega dovoljenja za gradnjo stanovanjske hiše. Že pred tem naj bi bil opravljen lokacijski ogled zemljišča, upravni organ pa mu je na njegovi podlagi posredoval dopis, da mora pridobiti lokacijsko dokumentacijo in potrebna soglasja, da mu bo lahko izdal lokacijsko dovoljenje. Po pridobitvi lokacijske dokumentacije in potrebnih soglasij, vključno s soglasjem o spremembi namembnosti kmetijskega zemljišča v stavbno, naj bi bila vloga pritožnika za izdajo lokacijskega dovoljenja zavrnjena, kljub zagotovilu občinskega upravnega organa, da bo po izpolnitvi pogojev prejel lokacijsko dovoljenje. Postopek naj bi se tudi zavlačeval, tako da so sprejeli prostorski akt, po katerem na zemljišču ni mogoče graditi.
B.I
2. Na podlagi ustavne pritožbe Ustavno sodišče presoja, ali so bile z izpodbijanim posamičnim aktom kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine (50. člen Zakona o Ustavnem sodišču, Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS). Ustavna pritožba torej ni nadaljnje pravno sredstvo v okviru rednega sodstva, s katerim bi bilo mogoče uveljavljati kršitve pri ugotovitvi dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava same po sebi.
3. Po vsebini ustavni pritožnik zatrjuje kršitev načela enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave). Enakost pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave pomeni nearbitrarno uporabo predpisa v odnosu do vsakega posameznika. To v postopku pred sodišči, drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil pomeni, da so ti organi, ko uporabljajo zakon v konkretnih primerih, dolžni enake situacije obravnavati enako in torej dosledno uporabljati zakon, brez upoštevanja osebnih okoliščin, ki v pravnem pravilu niso navedene kot odločilne. To pomeni, da se morajo uporabljati enaka pravila za enaka dejanska stanja, oziroma, da se ne morejo uporabljati enaka pravila za bistveno različna dejanska stanja. Člen 22 Ustave pomeni aplikacijo splošnega načela enakosti vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) na področju varstva pravic. Gre za poseben primer načela pravne enakosti, ki vsakomur zagotavlja enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodišči, drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil. Poseg v to ustavno pravico bi bil podan, če bi bil posamični akt sprejet v postopku, v katerem bi pritožnik neupravičeno ne mogel uveljavljati ali bi lahko le omejeno uveljavljal svojo pravico, kar bi lahko posledično prizadelo tudi kakšno drugo njegovo pravico. Do tega bi lahko prišlo tudi, če bi pritožnik sicer izpolnjeval z zakonom določene pogoje za uveljavitev oziroma priznanje pravice, pa zaradi neustavnega oziroma nezakonitega postopka te svoje pravice ne bi mogel uveljaviti.
4. Takšnih kršitev pritožnik ne izkazuje in tudi Ustavno sodišče jih na podlagi njegovih navedb in priloženih listin ni ugotovilo. Pritožnik navaja, da naj bi bila odločitev sodišča in upravnih organov napačna, ker je po narodnosti Rom in se je iz tega razloga postopek za pridobitev lokacijskega dovoljenja za gradnjo stanovanjske hiše zavlačeval, dokler na območju ni bilo prepovedano graditi, ob tem pa naj bi bil s strani občinskega upravnega organa že v začetku zaveden, češ da je gradnja na zemljišču dovoljena. Stališču Vrhovnega sodišča, da je bistveno, ali so v času odločanja organa prve stopnje bili izpolnjeni predpisani pogoji za izdajo lokacijskega dovoljenja, ni mogoče odreči razumne presoje.
5. Navedbe pritožnika, da domnevno ni pridobil lokacijskega dovoljenja za gradnjo stanovanjske hiše iz zgoraj navedenih razlogov, je Vrhovno sodišče obravnavalo in ustrezno obrazložilo. Navedlo je, da zgolj okoliščina, da je bil zaveden v postopku, ne predstavlja zakonitega razloga za odobritev lokacije. Tožnik ima možnost vložiti tožbo zaradi morebitno povzročene škode zaradi ravnanja občinskega upravnega organa. Iz podatkov v spisu ni mogoče sklepati, da mu dovoljenje ni bilo izdano ker je Rom, saj iz planskih aktov sledi, da stanovanjska gradnja v navedenem območju ni bila dopustna že pred sprejemom prostorskih ureditvenih pogojev.
6. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe zoper akte iz prve točke izreka tega sklepa ni sprejelo v obravnavo.
B.II
7. Pritožnik je naknadno ustavno pritožbo razširil tudi na odločbo urbanistične inšpekcije o rušenju nedovoljenega posega v prostor, ki ga predstavlja stanovanjska hiša pritožnika in sklep urbanistične inšpekcije o zavrnitvi zahteve pritožnika za odložitev upravne izvršbe.
8. Po prvem odstavku 51. člena ZUstS je ustavna pritožba praviloma dopustna šele, če so izčrpana vsa pravna sredstva.
Izjemoma lahko Ustavno sodišče odloča o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev človekove pravice in temeljne svoboščine očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
9. Zoper dokončne posamične akte, s katerimi državni organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil odločajo o pravicah ali o obveznostih in pravnih koristih posameznikov in organizacij je na podlagi prvega odstavka 157. člena Ustave mogoč upravni spor. Zakon o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 65/97-popr. - v nadaljevanju: ZUS) v skladu s 157. členom Ustave ureja upravni spor zoper dokončne posamične akte in posamične akte in dejanja (drugi in tretji odstavek 1. člena ZUS).
10. Na podlagi prej veljavnega Zakona o upravnih sporih (Uradni list SFRJ, št. 4/77 - v nadaljevanju: ZUS-77) je Ustavno sodišče sprejelo stališče, da je tožba v upravnem sporu bližje izrednim pravnim sredstvom in da je zato predpostavka za obravnavanje ustavne pritožbe na podlagi drugega odstavka 51. člena ZUstS podana že, če je tekel upravni spor (sklep št. Up-56/95 z dne 6. 10. 1995, OdlUS IV, 174). Takšno stališče je temeljilo zlasti na dejstvu, da ZUS-77 tožniku ni dajal učinkovite možnosti, da bi dosegel zadržanje izvrševanja v upravnem sporu izpodbijanega akta (dokončne in s tem izvršljive upravne odločbe). Tožba namreč ni zadržala izvršitve izpodbijanega akta, o predlogih za začasno zadržanje izvršitve pa v upravnem sporu Vrhovno sodišče ni odločalo. Stališče o izjemnem obravnavanju ustavne pritožbe v upravnopravnih zadevah po drugem odstavku 51. člena ZUstS (pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev) je torej temeljilo na izvršljivosti izpodbijanega akta in s tem na možnosti, da bi z izvršitvijo izpodbijanega akta nastale ustavnemu pritožniku nepopravljive posledice. Navedeno stališče Ustavnega sodišča še vedno velja za vse tiste primere upravnih sporov, za katere se na podlagi prehodnih določb novega Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in 65/97-popr. - v nadaljevanju: ZUS) še uporabljajo določbe ZUS-77.
11. Obravnavani primer ni takšen. Zanj se že uporabljajo določbe ZUS. Določbe prvega odstavka 69. člena ZUS v povezavi s 30. členom ZUS in določbe drugega odstavka 69. člena ZUS dajejo tožniku v upravnem sporu učinkovito sredstvo za dosego odložitve izvršbe izpodbijane upravne odločbe ali pa za začasno ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje. Postopek odločanja o teh dveh začasnih odredbah je hiter (po četrtem in petem odstavku 69. člena mora Upravno sodišče o zahtevi odločiti v sedmih dneh, Vrhovno sodišče pa o pritožbi v treh dneh), zoper odločitev pa je dovoljena tudi ustavna pritožba. Ob takšni zakonski ureditvi upravnega spora je odpadel temeljni razlog za obravnavo ustavne pritožbe pred izčrpanjem upravnega spora. Upravnega spora zato ni več mogoče šteti za izredno pravno sredstvo v smislu 51. člena ZUstS. To pa pomeni, da na podlagi drugega odstavka 51. člena ZUstS ni več mogoče vložiti ustavne pritožbe na področju upravnopravnih zadev pred izčrpanjem upravnega spora (pred pravnomočno sodno odločbo, izdano v upravnem sporu). Takšno stališče je Ustavno sodišče sprejelo v zadevi št. Up-261/98 (sklep z dne 13. 1. 2000, Uradni list RS, št. 6/2000).
12. Ker ni izpolnjena procesna predpostavka po 51. členu ZUstS, je bilo treba ustavno pritožbo zoper akte iz druge točke izreka tega sklepa zavreči.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alinee prvega odstavka in prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: namestnik predsednice senata Lojze Janko ter člana dr. Janez Čebulj in dr. Mirjam Škrk.
Namestnik predsednice senata:
Lojze Janko