Up-20/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-20/97
Datum odločitve:
18. 11. 1999
Objavljeno:
OdlUS VIII, 300
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.20.97
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 18/96 z dne 19. 11. 1996
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča se razveljavi.

Zadeva se vrne v novo odločanje Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije.
Evidenčni stavek:
Vrhovno sodišče je svojo odločitev oprlo na 81. člen ZTuj, v zvezi s katerim je Ustavno sodišče ugotovilo, da je ZTuj v neskladju z Ustavo zaradi protiustavne pravne praznine.
Pritožnik je bil postavljen v neenak položaj v primerjavi s tistimi tujci, ki niso bili državljani drugih republik nekdanje SFRJ, pa so imeli v času uveljavitve ZTuj stalno prebivališče v Republiki Sloveniji. S tem mu je bila glede prebivališča kršena pravica iz 22. člena Ustave (enako varstvo pravic).
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Načelo varstva zaupanja v pravo.
Pravne praznine.
Državljanstvo, pridobitev (prebivališče).
Vojaške pokojnine.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22. čl.
Ustavni zakon za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (UZITUL), 13. čl.
Zakon o tujcih (ZTuj), 13., 16., 81. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. U-I-284/94 z dne 4. 2. 1999 (OdlUS VIII,22) in št. Up-89/94 z dne 12. 3. 1998 (OdlUS VII,104).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
17. 1. 1997
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US19751
Dokument v PDF obliki:
Up-20-97.pdf
126 KB
Prenesite datoteko
Up-20/97
18.11.1999
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi A. A. iz Ž., ki ga zastopajo dr. B. B., C. C. in Č. Č., odvetniki v Z. na seji dne 18. novembra 1999
o d l o č i l o :
1. Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 18/96 z dne 19. 11. 1996 se razveljavi.
2. Zadeva se vrne v novo odločanje Vrhovnemu sodišču Republike Slovenije.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik izpodbija v izreku tega sklepa navedeno sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila kot neutemeljena zavrnjena njegova revizija zoper odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v zvezi z odločbo Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji. Pritožniku ni bila priznana pravica do akontacije vojaške pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 - v nadaljevanju: Odlok). V ustavni pritožbi uveljavlja kršitev človekovih pravic iz 14., 18., 22., 33., 50. in 51. člena Ustave. Navaja, da je pravica do pokojnine pravica, ki izhaja iz dela, zato mu je ni mogoče niti odvzeti niti podeliti. Pokojnina ne more biti niti nagrada niti kazen. V postopku uveljavljanja pravice pred sodišči pa naj bi se zgodilo prav to, saj mu je bila pokojnina odvzeta kot kazen zaradi poklica, ki ga je opravljal. Od leta 1991 naj bi bil brez sredstev za preživljanje, čeprav je vsa leta plačeval prispevke za invalidsko in pokojninsko zavarovanje ter je imel v Republiki Sloveniji stalno prebivališče od leta 1962 do leta 1992, ko naj bi mu ga Mestni sekretariat za notranje zadeve Ljubljana samovoljno odvzel.
2. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo dne 12. 5. 1999 sprejel v obravnavo. Ustavna pritožba je bila na podlagi 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) poslana Vrhovnemu sodišču, ki nanjo ni odgovorilo.
B.
3. Med postopkom odločanja o ustavni pritožbi je Ustavno sodišče z odločbo št. U-I-284/94 z dne 4. 2. 1999 (Uradni list RS, št. 14/99 in OdlUS VIII, 22) odločilo, da je Zakon o tujcih (Uradni list RS, št. 1/91-1, 44/97, 50/98 - odločba US in 14/99 - odločba US - v nadaljevanju: ZTuj) v neskladju z Ustavo, ker ne določa pogojev za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje oseb iz drugega odstavka 81. člena ZTuj po preteku roka, v katerem bi lahko zaprosile za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije, če tega niso storile, ali po dnevu, ko je postala odločba o nesprejemu v državljanstvo Republike Slovenije dokončna. Ustavno sodišče je ugotovilo, da je ZTuj sicer urejal pridobitev dovoljenja za začasno in stalno prebivanje tujcev, vendar ta ureditev po svoji vsebini ni ustrezala položaju obravnavane skupine državljanov drugih republik nekdanje SFRJ in je tudi z uporabo zakonske in pravne analogije za te osebe ni bilo mogoče uporabiti. V obrazložitvi odločbe je izrecno navedeno, da se določbi drugega odstavka 13. člena in prvega odstavka 16. člena ZTuj za državljane drugih republik nekdanje SFRJ, ki niso pridobili državljanstva Republike Slovenije, ne bi smeli uporabljati, in da pristojni organi ne bi smeli opraviti prenosa teh oseb iz obstoječega registra stalnega prebivalstva v evidenco tujcev kar po uradni dolžnosti, brez vsake odločbe ali obvestila prizadeti osebi. Za tako ravnanje niso imeli zakonske podlage. V obrazložitvi odločbe je Ustavno sodišče navedlo tudi, da so ob osamosvojitvi Slovenije na ozemlju Republike Slovenije prebivale osebe, ki so imele položaj tujca na podlagi zveznega Zakona o gibanju in prebivanju tujcev (Uradni list SFRJ, št 56//80, 53/85, 30/90 in 26/90). Pravni položaj teh oseb, ki so veljale za tujce že pred osamosvojitvijo Slovenije, je ZTuj uredil v tretjem odstavku 82. člena. Na podlagi navedene določbe je bilo vsem tujcem, ki so imeli dovoljenje za stalno prebivanje, dovoljeno, da brez kakšnih novih pogojev še naprej prebivajo v naši državi. Državljanom drugih republik, ki so prav tako zakonito živeli na ozemlju Slovenije in imeli prijavljeno stalno prebivališče, pa Zakon njihovega prehodnega pravnega položaja ni uredil. S tem je povzročil, da so bili v slabšem pravnem položaju kot tisti tujci, ki so imeli ta status že pred osamosvojitvijo Republike Slovenije.
4. V Uradnem listu Republike Slovenije številka 61 z dne 30. 7. 1999 je bil objavljen Zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji (v nadaljevanju: ZUSDDD). Ta zakon določa, da se ob izpolnjevanju pogojev, ki jih določa, izda dovoljenje za stalno prebivanje tistemu državljanu druge države naslednice, ki je imel na dan 23. 12. 1990 na območju Republike Slovenije prijavljeno stalno prebivališče in od tega dne dalje v Republiki Sloveniji tudi dejansko živi, oziroma tistemu, ki je na dan 25. 6. 1991 prebival v Republiki Sloveniji in od tega dne dalje v njej tudi dejansko neprekinjeno živi. ZUSDDD je tako uredil področje, za katerega je Ustavno sodišče v zgoraj navedeni odločbi ugotovilo, da pravno ni urejeno.
5. Vrhovno sodišče je v izpodbijani sodbi, ki je bila izdana pred ugotovitvijo neustavnosti ZTuj, sprejelo stališče, da je bil pritožnikov status po 13. členu Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I - v nadaljevanju: UZITUL) varovan le do 26. 2. 1992, saj so bili po navedeni določbi državljani drugih republik nekdanje SFRJ, ki niso zaprosili za državljanstvo Republike Slovenije na podlagi 40. člena ZDRS, glede na 13. člen UZITUL izenačeni v pravicah in dolžnostih z državljani Republike Slovenije le do 26. 2. 1992, ko so zanje na podlagi 81. člena ZTuj začele veljati določbe ZTuj. Navedena zakonska ureditev je bila po tem stališču posledica državnopravnega položaja Republike Slovenije po 25. 6. 1991, ki je glede na novo nastali položaj uredila pravice tujcev. Zato naj bi ne šlo za samovoljnost upravnega organa. Kot oseba brez slovenskega državljanstva naj bi bil pritožnik po določbi 1. člena Odloka, ob izpolnjevanju ostalih pogojev, upravičen do akontacije vojaške pokojnine, če bi mu bilo ob pogojih iz prvega odstavka 16. člena in drugega odstavka 13. člena ZTuj izdano dovoljenje za stalno prebivanje v Republiki Sloveniji. Po potrdilu Mestnega sekretariata za notranje zadeve pa je imel pritožnik kot tujec od 28. 2. 1992 dalje le dovoljenje za začasno prebivanje (na podlagi dovoljenja za bivanje). S tem potrdilom naj bi bilo rešeno predhodno vprašanje o obstoju v 1. členu Odloka predpisanega pogoja, saj naj bi bilo sodišče vezano na odločbo oziroma v tem primeru na potrdilo upravnega organa. Iz razlogov, ki jih je Ustavno sodišče navedlo v odločbi št. U-I-284/94, je bil pritožnik postavljen v neenak položaj. Vrhovno sodišče v reviziji ni zavzelo stališča o izpolnjevanju pogoja iz druge alinee prvega odstavka 2. člena Odloka (pritožnikove vojaške aktivnosti po 18. 7. 1991).
6. Enakost pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave pomeni nearbitrarno uporabo predpisa v razmerju do vsakega posameznika. To v postopku pred sodišči, drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil pomeni, da so ti organi, ko uporabljajo zakon v konkretnih primerih, dolžni enake položaje obravnavati enako, brez upoštevanja osebnih okoliščin, ki v pravnem pravilu niso navedene kot odločilne. To pomeni, da se morajo uporabljati enaka pravila za enaka dejanska stanja, oziroma, da se ne smejo uporabljati enaka pravila za bistveno različna dejanska stanja. Člen 22 Ustave pomeni aplikacijo splošnega načela o enakosti vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) na področju varstva pravic. Gre za poseben primer načela pravne enakosti, ki vsakomur zagotavlja enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodišči, drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil. Poseg v to ustavno pravico je podan, če je posamičen akt sprejet v postopku, v katerem pritožnik ni mogel uveljavljati, ali je lahko le omejeno uveljavljal svojo pravico, kar bi lahko posledično prizadelo tudi kakšno drugo njegovo pravico.
7. Vrhovno sodišče je svojo odločitev oprlo na 81. člen ZTuj, ob oceni katerega je Ustavno sodišče ugotovilo, da je ZTuj v neskladju z Ustavo zaradi protiustavne pravne praznine. S tem je bil pritožnik postavljen v neenak položaj v primerjavi s tistimi tujci, ki niso bili državljani drugih republik nekdanje SFRJ, pa so imeli v času uveljavitve ZTuj stalno prebivališče v Republiki Sloveniji. S tem je bila pritožniku glede prebivališča kršena pravica iz 22. člena Ustave (enako varstvo pravic).
8. Ustavno sodišče je ustavni pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo. Vrhovno sodišče bo pri ponovnem odločanju moralo upoštevati stališče, zavzeto v tej odločbi. Odločiti pa bo moralo tudi o izpolnjevanju pogoja statusa pritožnika v smislu druge alinee prvega odstavka 2. člena Odloka, pri čemer bo moralo upoštevati tudi stališče Ustavnega sodišča o pomenu vložitve zahtevka za upokojitev pred 18. 7. 1991, vsebovano v odločbi št. Up-89/94 z dne 12. 3. 1998 (OdlUS VII, 104) .
C.
9. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, dr. Miroslava Geč-Korošec, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrk in dr. Dragica Wedam-Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
Franc Testen