Up-213/99_1
Natisni
Opravilna št.:
Up-213/99_1
Datum odločitve:
14. 9. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.213.99
Akt:
Ustavna pritožba A. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 150/99 z dne 30. 6. 1999 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Celju št. Kp 207/99 z dne 10. 6. 1999 in sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 213/99 z dne 2. 6. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Celju in sklepom Okrožnega sodišča v Celju se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker so sodišča o odreditvi pripora iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti odločala v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji ter v skladu s kriteriji Ustavnega sodišča, ni podana kršitev pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave.
Geslo:
Pripor, ponovitvena nevarnost.

Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Varstvo osebne svobode.

Pravica do pravnega sredstva.

Odreditev in trajanje pripora.

Domneva nedolžnosti.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 19., 20., 22., 25., 27. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 201., 202., 207. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
13. 8. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19652
Up-213/99
14.9.1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. Š. iz Š. na seji senata dne 14. septembra 1999
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 150/99 z dne 30. 6. 1999 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Celju št. Kp 207/99 z dne 10. 6. 1999 in sklepom Okrožnega sodišča v Celju št. Ks 213/99 z dne 2. 6. 1999 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Dne 13. 8. 1999 je Okrožno sodišče v Celju Ustavnemu sodišču odstopilo v pristojno obravnavanje ustavno pritožbo obdolženega A. Š. Navedeni vlogi je priložilo tudi fotokopijo spisa št. K 67/99. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija odločitev Vrhovnega sodišča o vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti zoper pravnomočni sklep o podaljšanju pripora iz pripornega razloga po 3. točki prvega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94, 72/98 in 6/99 - v nadaljevanju: ZKP). Ustavno pritožbo vlaga izrecno zaradi kršitve načela enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), pravice do pravnega sredstva (25. člen Ustave) in domneve nedolžnosti (27. člen Ustave), smiselno pa tudi zaradi kršitve pravice do osebne svobode (19. člen Ustave) ter predlaga, da Ustavno sodišče ugotovi navedene kršitve človekovih pravic in odpravi pripor.
2. Načelo enakosti pred zakonom naj bi bilo kršeno, ker naj bi sodišče dovolilo, "da tožilec nekaj trdi brez dokazov"; dejstva in dokaze pa naj bi "sodišče preverilo tako, da se je oprlo na neprisotne priče in na izvide zdravnikov in mnenja, ki so v bistvu v prid obdolžencu ter negirajo obtožbo". Pravica do pravnega sredstva naj bi bila kršena zato, ker je izpodbijano sodbo prejel šele 29. 7. 1999, čeprav je Vrhovno sodišče o zadevi odločalo že dne 30. 6. 1999, s tem pa naj bi mu bilo onemogočeno vlaganje drugih pravnih sredstev. Domneva nedolžnosti naj bi bila kršena s tem, ker naj bi sodišče podaljševalo pripor zaradi pravnomočnosti obtožnice, čeprav pravnomočna obtožnica ni pravnomočna sodba.
Glede smiselno zatrjevane kršitve pravice do osebne svobode pa pritožnik navaja, da je za pripor "potreben vsaj en dokaz, da je bil izvršen vsaj spolni akt, da je lahko storjen napad, v spisu pa so izvidi zdravnikov, da vse tri hčerke (tudi oškodovanka) še niso imele spolnih odnosov".
3. Z izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 150/99 z dne 30.6.1999 je bila kot neutemeljena zavrnjena zahteva za varstvo zakonitosti zoper pravnomočni sklep o podaljšanju pripora zoper pritožnika. Pripor je bil podaljšan iz razloga ponovitvene nevarnosti, pritožnik pa je utemeljeno osumljen storitve nadaljevanega kaznivega dejanja spolnega napada na otroka po tretjem odstavku 183. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 - KZ). V izpodbijani sodbi sodišče obrazloženo zavrača navedbe v zahtevi za varstvo zakonitosti, da sklep o podaljšanju pripora ne vsebuje odločilnih dejstev, ki konkretizirajo priporni razlog in ugotavlja, da je senat sodišča prve stopnje v skladu z določilom drugega odstavka 207. člena ZKP preizkusil, ali so še dani razlogi za pripor in pri tem upošteval vse pogoje po 3. točki prvega odstavka 201. člena ZKP in 20. člena Ustave, ter o svoji odločitvi navedel ustrezne razloge.
B.
4. Predmet te ustavne pritožbe je sodba Vrhovnega sodišča.
Pravnomočen sklep, zoper katerega je bila vložena zahteva za varstvo zakonitosti, pa je lahko predmet te ustavne pritožbe le toliko, kolikor bi bilo mogoče Vrhovnemu sodišču očitati, da je ob odločanju o pravnem sredstvu zoper njega kršilo katero od človekovih pravic ali temeljnih svoboščin.
5. Izhajajoč iz pritožnikovih navedb v vlogi je mogoče zatrjevane kršitve človekovih pravic razdeliti na dva dela. V prvi del sodijo tiste kršitve, ki naj bi jih Vrhovno sodišče storilo zato, ker naj ne bi saniralo kršitev iz pravnomočnega sklepa o podaljšanju pripora (drugi odstavek14. člena, 19. člen in 27. člen Ustave). V drugi del pa sodi kršitev, ki naj bi izvirala neposredno iz izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča (25. člen Ustave).
6. Za obravnavo prvo navedenih kršitev je treba upoštevati določbo prvega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS), po kateri je treba pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpati vsa pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju vseh pravnih sredstev pa ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih rednih in izrednih pravnih sredstvih).
7. Iz vpogledanega spisa Okrožnega sodišča v Celju št. K 67/99 je razvidno, da je v pritožbi in v zahtevi za varstvo zakonitosti pritožnikova zagovornica uveljavljala očitek, da sklep sodišča prve stopnje ne vsebuje dejstev, ki bi konkretizirala priporni razlog ponovitvene nevarnosti, pritožbeno sodišče pa po njenem mnenju na navedeni očitek ni konkretno odgovorilo. S tem pa je smiselno uveljavljala kršitev pravice do osebne svobode (19. člen Ustave) in pravice do pravnega sredstva (25. člen Ustave).
8. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi.
9. ZKP v 3. točki prvega odstavka 201. člena določa, da se sme, če je podan utemeljen sum, da je določena oseba storila kaznivo dejanje, zoper njo odrediti pripor, če teža, način storitve ali okoliščine, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno, in njene osebne lastnosti, prejšnje življenje, okolje in razmere, v katerih živi, ali kakšne druge posebne okoliščine kažejo na nevarnost, da bo ponovila kaznivo dejanje, dokončala poskušano kaznivo dejanje ali storila kaznivo dejanje s katerim grozi. Po določbi drugega odstavka 202. člena ZKP mora sklep, s katerim se odredi pripor, vsebovati obrazložitev vseh odločilnih dejstev, ki so narekovala odreditev pripora. Pri tem morajo biti v sklepu, s katerim je bil odrejen pripor iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti, določno navedeni razlogi, iz katerih izhaja utemeljen sum storitve kaznivega dejanja, obrazložena morajo biti odločilna dejstva, iz katerih izhaja ponovitvena nevarnost, in povedano, zakaj je odreditev pripora v konkretnem primeru neogibno potrebna za varnost ljudi. Po izročitvi obtožnice sodišču do konca glavne obravnave odloča o podaljšanju pripora ali njegovi odpravi senat, ki mora po preteku dveh mesecev od zadnjega sklepa o priporu tudi brez predloga strank preizkusiti, ali so še dani razlogi za pripor, in izdati sklep, s katerim pripor podaljša ali odpravi (prvi in drugi odstavek 207. člena ZKP).
10. Pritožnik smiselno zavrača ugotovitev sodišča, da še vedno obstaja utemeljen sum storitve kaznivega dejanja zoper eno od hčera kot tudi obstoj ponovitvene nevarnosti glede preostalih dveh hčera. Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je iz obrazložitve izpodbijanih odločb razvidno, da so sodišča pri svojem odločanju ugotovila, da obstajajo ustavni in zakonski pogoji za odreditev pripora. Konkretnim razlogom, s katerimi so sodišča utemeljila svojo odločitev, pa tudi ni mogoče odreči razumne presoje. Pri tem pa je treba dodati, da glede pritožbenih navedb v zvezi z ugotovitvijo obstoja utemeljenega suma pritožnik niti ni izčrpal pravnih sredstev, saj se zoper ta pogoj za odreditev in podaljšanje pripora ni pritožil, ni pa ga izpodbijal niti v izrednem pravnem sredstvu. Iz priloženega spisa je celo razvidno, da zoper vloženo obtožnico ni ugovarjal. Kolikor pritožnik sodne odločbe izpodbija zaradi nepravilne presoje dejstev in konkretnih okoliščin pri ugotavljanju razlogov za podaljšanje pripora, pa je treba pojasniti, da ustavna pritožba ni pravno sredstvo v sistemu rednih in izrednih pravnih sredstev, ampak je poseben institut za presojo posamičnih aktov zaradi varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ustavno sodišče zato ne more presojati, ali je sodišče v konkretni zadevi pravilno ugotovilo dejansko stanje. 11. Glede na navedeno z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno ni bila kršena pritožnikova pravica do osebne svobode.
12. Glede zatrjevanih kršitev 14. člena (ki se v sodnem postopku odraža kot specialna pravica iz 22. člena) in 27. člena Ustave pritožnik vsebinsko ni izčrpal možnosti vložitve pravnih sredstev, zato se Ustavno sodišče v presojo njihove utemeljenosti ni spuščalo.
13. Očitano kršitev pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave pritožnik omejuje na sodbo Vrhovnega sodišča. S tem, ko je prejel sodbo šele mesec dni po odločitvi sodišča naj bi mu bilo onemogočeno vlaganje drugih pravnih sredstev. Tudi navedeni očitek pritožnika je treba zavrniti. Posebnega pravnega sredstva zoper sodbo Vrhovnega sodišča ZKP ne predvideva, če je pritožnik mislil na možnost vložiti ustavno pritožbo, pa je treba pripomniti, da prične teči rok za njeno vložitev z dnem vročitve sodbe. Poleg tega je iz kazenskega spisa razvidno, da je pritožnik v času po vložitvi zahteve za varstvo zakonitosti in pred vročitvijo odločitve o njej preko svoje zagovornice vložil predlog za odpravo pripora (dne 5. 7. 1999).
14. Ker je Ustavno sodišče ugotovilo, da zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
15. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prv alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Miroslava Geč - Korošec.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk