Up-308/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-308/96
Datum odločitve:
14. 10. 1998
Objavljeno:
OdlUS VII, 236
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.308.96
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 172/92 z dne 10.9.1996, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 234/94 z dne 8.6.1995 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 145/93 z dne 18.1.1994
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji se razveljavijo.

Zadeva se vrne Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani v ponovno odločanje.
Evidenčni stavek:
Člen 2. Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin predstavlja posebno ugodnost za določene vojaške osebe, ki so v svoji skupnosti vojaških zavarovancev uveljavile pravico do pokojnine oziroma so izpolnile pogoje za priznanje pravice do pokojnine po 25.6.1991 (OdlUS III,7). Ugodnosti, ki jih daje Odlok, je treba razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom tako, da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave (Odloča US št. Up-89/94 z dne 12.3.1998).
V primeru pritožnika kot invalidskega upokojenca le ustrezno široka razlaga Odloka zagotavlja njegov enak položaj z drugimi vojaškimi zavarovanci, ki so bili pri priznanju pravice do akontacije vojaške pokojnine v primerljivem dejanskem in pravnem položaju (starostni upokojenci). Tudi pri vojaških zavarovancih je bistveni pogoj za priznanje pravice do vojaške invalidske pokojnine ugotovitev o trajni nezmožnosti za aktivno vojaško službo kot posledici bolezni ali poškodb. Šteti je torej, da je pritožnik zadostil z Odlokom določenemu pogoju - "izpolnitev pogojev za priznanje pravice do pokojnine" - tudi, kolikor je bila do 18.10.1991 po pristojnem organu ugotovljena njegova trajna nesposobnost za aktivno vojaško službo. V tem smislu je treba razumeti tudi uporabo predpisov o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev.
Geslo:
Pravica, do družinske pokojnine.
Vojaške pokojnine, akontacija.
Pokojninsko in invalidsko zavarovanje, pravica, urejanje pravic. Načelo enakosti pred zakonom.
Pravica do socialne varnosti.
Enako varstvo pravic.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 50. čl.
Ustavni zakon za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Slovenije (UZITUL), 18. čl.
Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (ZPIZVZ), 23., 24., 35., 69. čl.
Zakon o službi v oboroženih silah (ZSOS), 397., 399. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. U-I-89/93 z dne 20. 1. 1994 (OdlUS III,7), št.
Up-89/94 z dne 12. 3. 1998.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
11. 11. 1996
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US19126
Dokument v PDF obliki:
Up-308-96.pdf
78 KB
Prenesite datoteko
Up-308/96
14.10.1998
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi G. in S. S. iz L., ki ju zastopajo dr. P. Č., R. Č. in A. Č., odvetniki v G., na seji dne 14. oktobra 1998
o d l o č i l o:
1. Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 172/92 z dne 10.9.1996, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 234/94 z dne 8.6.1995 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 145/93 z dne 18.1.1994 se razveljavijo.
2. Zadeva se vrne Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani v ponovno odločanje.
O b r a z lo ž i t e v
A.
1. Pritožnici kot dedinji in upravičenki do družinske pokojnine v ustavni pritožbi navajata, da je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bil njun mož oziroma oče D. S. spoznan za trajno nezmožnega za aktivno vojaško službo že 22.8.1991 in da zato sodišče pri vprašanju, kdaj je pri njem nastala invalidnost, skrajno nepravično upošteva nek fiktivni datum, ki naj bi bil nastal zaradi razsula upravnih služb prejšnje države. Pritožnici za pokojnika in za sebe zatrjujeta kršitev pravic do enakosti pred zakonom, do enakega varstva pravic in do zasebne lastnine, imeli pa naj ne bi tudi pravice do osebnega dostojanstva in varnosti, pravice do socialne varnosti in do zdravstvenega varstva.
2. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom z dne 28.9.1998 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo. Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo.
B.
3. V zadevi je sporno le izpolnjevanje pogojev po 2. alinei prvega odstavka 2. člena Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 - v nadaljevanju: Odlok). Po tej določbi se za upravičence do akontacije vojaške pokojnine štejejo tudi osebe, "ki so bile po 18.7.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu in so do 18.10.1991 vložile zahtevek in izpolnile pogoje za priznanje pravice do pokojnine oziroma do druge dajatve po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev". Gre torej za tri kumulativno predpisane pogoje: izpolnitev pogojev za pokojnino do 18.10.1991, vložitev zahtevka za upokojitev do 18.10.1991 in določen status po 18.7.1991.
4. V primeru pokojnega D. S. je bilo sporno, ali je do 18.10.1991 izpolnil pogoje za priznanje pravice do invalidske pokojnine po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev. Dejansko stanje, ugotovljeno v sodnem postopku, pokaže, da je bil pritožniku v času od 8.7. do 8. 8.1991 odobren bolniški stalež in da je po 18.7. dejansko bil v bolniškem staležu oziroma na medicinskih preiskavah, ter da je bil odobreni bolniški stalež medicinsko utemeljen, saj je že 22. avgusta višja vojaška zdravniška komisija v Z. ocenila, da je trajno nesposoben za aktivno vojaško službo zaradi bolezni.
Hkrati je komisija odredila nadaljnjih 90 dni bolniškega staleža, oziroma do razrešitve aktivne vojaške službe. Aktivna vojaška služba mu je po odredbi komandanta z dne 30.10.1991 prenehala 30.11.1991. Pravica do invalidske pokojnine mu je bila priznana od 1.12.1991 dalje.
5. Po 23. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (Uradni list SFRJ, št. 7/85 - v nadaljevanju: ZPIZVZ) je podlaga za pridobitev pravic iz invalidskega zavarovanja tudi invalidnost. Vojaški zavarovanec, pri katerem nastane invalidnost, pridobi pravico do invalidske pokojnine (35. člen ZPIZVZ). Kdaj nastane invalidnost, določa 24. člen ZPIZVZ: ko vojaškemu zavarovancu preneha služba zaradi ugotovljene trajne nezmožnosti za aktivno vojaško službo. Po 69. členu pripada pokojnina upravičencu od dneva, ko so izpolnjeni pogoji za pridobitev pravice do pokojnine. Tako Sodišče združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja kot tudi Višje delovno in socialno sodišče v Ljubljani ter Vrhovno sodišče v reviziji so obširno obrazložili, zakaj da je pritožnik pogoje za priznanje invalidske pokojnine po vojaških predpisih izpolnil šele s prenehanjem aktivne vojaške službe - in torej po 18.10.1991.
6. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-89/93 z dne 20.1.1994 (OdlUS III, 7) že zavzelo stališče, da 2. člen Odloka predstavlja posebno ugodnost za določene vojaške osebe, ki so v svoji skupnosti vojaških zavarovancev uveljavile pravico do pokojnine oziroma so izpolnile pogoje za priznanje pravice do pokojnine po 25.6.1991. V odločbi št. Up-89/94 z dne 12.3.1998 pa je - izhajajoč iz prej navedenega stališča - presodilo, da je treba ugodnosti, ki jih daje Odlok, razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom tako, da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave.
7. D. S. je bil celotno relevantno obdobje (od 18.7. do 18.10.1991) v bolniškem staležu in do 18.10.1991 tudi pridobil mnenje pristojne zdravniške komisije, da je trajno nesposoben za aktivno vojaško službo. Določitev datuma 31.11.1991 pa je tisto dejstvo, ki za pritožnika pomeni nepriznanje pravice do akontacije vojaške pokojnine. Kot je Ustavno sodišče že ugotovilo v odločbi št. Up-89/94 z dne 12.3.1998, je pogoje za priznanje akontacije vojaške pokojnine za nekatere vojaške zavarovance določil Odlok šele 25.1.1992. Če bi pritožnik pravočasno vedel, da si samo s tem zagotavlja vsaj minimum socialne varnosti, bi na podlagi drugega odstavka 399. člena Zakona o službi v oboroženih silah lahko zahteval tudi hitrejšo razrešitev.
8. Kot je Ustavno sodišče že večkrat navedlo, je Odlok za nekatere vojaške zavarovance datum uveljavitve 18. člena UZITUL pomaknil na 18.10.1991, s tem da zanje tudi ne zahteva izdane odločbe o odmeri pokojnine v tem roku, ampak le, da so vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine po predpisih o PIZVZ (torej ne glede na to, kdaj jim je bila izdana odločba o odmeri pravice oziroma ali jim je bila sploh izdana s strani SPIZVZ). Odlok kot pogoj za priznanje pravice do akontacije določa torej le izpolnitev pogojev za priznanje pravice do pokojnine, ne pa tudi že pridobitev pravice do pokojnine.
9. Invalidnost ni pogoj za pridobitev pravic, ampak je zavarovani primer, z nastankom katerega je podana podlaga za uveljavljanje pravic iz invalidskega zavarovanja. ZPIZVZ invalidnosti niti ne navaja kot pogoj, ampak kot podlago za pridobitev pravic. Izpolnitev pogojev za priznanje (pridobitev) pravic iz invalidskega in pokojninskega zavarovanja ne pomeni nujno tudi istočasnega pričetka uživanja teh pravic. Tudi po ZPIZVZ je temeljni pogoj za uveljavitev pravic prenehanje zavarovanja. Pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pridobi vojaški zavarovanec, ki je ob prenehanju zavarovanja izpolnjeval pogoje za pridobitev pravic (14. člen ZPIZVZ). V primeru starostnih (in predčasnih) upokojencev se upošteva, da morajo do 18.10.1991 izpolniti predpisane pogoje - leta starosti oziroma pokojninsko dobo - ne glede na to, od kdaj jim pravica pripada oziroma kdaj jim je bila odmerjena, torej ne glede na to, kdaj jim je prenehalo zavarovanje. Pri invalidskih upokojencih pa definicija invalidnosti po ZPIZVZ pomeni, da se pokrivata datum nastanka invalidnosti in datum prenehanja aktivne vojaške službe - s tem pa tudi datum prenehanja zavarovanja. ZPIZVZ določa trenutek nastanka invalidnosti kot zakonsko fikcijo. Določi, kdaj se šteje, da na podlagi ugotovljene trajne nezmožnosti za aktivno vojaško službo zaradi bolezni ali poškodb nastanejo pravne posledice iz naslova zavarovanja za primer invalidnosti.
10. V primeru D. S. kot invalidskega upokojenca le ustrezno široka razlaga Odloka zagotavlja njegov enak položaj z drugimi vojaškimi zavarovanci, ki so bili pri priznanju pravice do akontacije vojaške pokojnine v primerljivem dejanskem in pravnem položaju (starostni upokojenci). Tudi pri vojaških zavarovancih je bistveni pogoj za priznanje pravice do vojaške invalidske pokojnine ugotovitev o trajni nezmožnosti za aktivno vojaško službo kot posledici bolezni ali poškodb. Šteti je torej, da je D. S. zadostil z Odlokom določenemu pogoju - "izpolnitev pogojev za priznanje pravice do pokojnine" - tudi, kolikor je bila do 18.10.1991 po pristojnem organu ugotovljena njegova trajna nesposobnost za aktivno vojaško službo. V tem smislu je treba razumeti tudi uporabo predpisov o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev. Ti so sicer res predvidevali, da nastane invalidnost šele z dnem, ko vojaškemu zavarovancu preneha služba zaradi ugotovljene trajne nezmožnosti za aktivno vojaško službo. Tako razumevanje pa bi pomenilo, da tisti vojaški zavarovanci, ki so v obdobju od 18.7.1991 do 18.10.1991 sicer izpolnili vse pogoje za priznanje invalidnosti, kot datum prenehanja aktivne vojaške službe pa je v odločbi naveden poznejši datum, ne bi prišli v poštev kot upravičenci do akontacije vojaške pokojnine. Zakon o službi v oboroženih silah je namreč določal, da se tistim aktivnim vojaškim osebam, ki jim služba preneha zaradi trajne nesposobnosti za aktivno vojaško službo, akt o prenehanju službe izda v roku največ treh mesecev od dneva, ko nastane razlog za prenehanje službe (drugi odstavek 397. člena ZSOS). Po določbi prvega in drugega odstavka 399. člena ZSOS pa je aktivni vojaški osebi, za katero je bil izdan akt o prenehanju službe, prenehala služba z razrešitvijo - v primeru prenehanja službe zaradi trajne nesposobnosti so aktivno vojaško osebo razrešili po preteku treh mesecev od dneva vročitve akta o prenehanju službe. Glede na tak postopek prenehanja vojaške službe bi praviloma za vse take invalidske upokojence veljal datum razrešitve - s tem pa tudi datum nastanka invalidnosti - po 18.10.1991. Ob taki razlagi zakona pa bi se ti zavarovanci znašli v neenakem položaju z vsemi drugimi vojaškimi zavarovanci, za katere ni bil relevanten datum izdaje odločbe o odmeri pokojnine, ampak izpolnitev dejanskih pogojev za priznanje pravice do pokojnine.
11. Glede na navedeno je Ustavno sodišče presodilo, da je bila D. S. z izpodbijanima odločbama in sodbo kršena pravica do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave oziroma pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in je zato v izreku navedene posamične akte razveljavilo in zadevo vrnilo pristojnemu prvostopnemu sodišču za socialne spore v novo odločanje. V novem postopku bo sodišče presodilo, ali je za odločitev v zadevi potrebno razveljaviti tudi dokončno odločbo ZPIZ in vrniti zadevo v novo odločanje temu organu ali pa lahko odloči samo.
C.
12. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi 59. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm ter sodnici in sodniki dr. Miroslava Geč - Korošec, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, Franc Testen in dr. Dragica Wedam - Lukić Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm