Up-350/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-350/98
Datum odločitve:
6. 7. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.350.98
Akt:
Ustavna pritožba M. J. zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. Ks 1023/98 z dne 8. 10. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba M. J. zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker je sodišče ob odločanju o pritožnikovem predlogu za sprejem varščine ob upoštevanju teže kaznivega dejanja, pritožnikovih osebnih in družinskih razmer ter njegovega premoženjskega stanja razumno presodilo, da ponujena varščina ni zadostno jamstvo, da bi pritožnika odvrnila od izogibanja kazenskemu postopku, ni podana kršitev 20. člena Ustave, s tem pa tudi ne pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave. Zato Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo
Geslo:
Pripora, izpustitev iz pripora na podlagi varščine.

Načela pravne in socialne države.

Načelo enakosti pred zakonom.

Odreditev in trajanje pripora.

Varstvo osebne svobode.
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 14., 19., 20. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 192., 196., 197., 201. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
23. 12. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19626
Up-350/98
6. 7. 1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe M. J., ki ga zastopa M. S., odvetnik v L. na seji senata dne 6. julij 1999
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba M. J. zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. Ks 1023/98 z dne 8. 10. 1998 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Z izpodbijanim sklepom je senat Okrožnega sodišča v Ljubljani ugodil pritožbi okrožne državne tožilke zoper sklep preiskovalnega sodnika št. Kpr 306/98 z dne 1. 10. 1998 o sprejemu ponujene varščine v znesku 300 000 DEM in navedeni sklep spremenil tako, da je pritožnikov predlog za sprejem varščine zavrnil.
2. Pritožnik meni, da je bilo z izpodbijanim sklepom kršeno načelo enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave. Kršitev utemeljuje s tem, da je sodišče soobdolženca izpustilo iz pripora na podlagi varščine, dane v obliki hipoteke na nepremičnino, sam pa je ponudil varščino v najbolj kakovostni obliki - v gotovini. Takšno ravnanje po pritožnikovem mnenju kaže, da sodišče nima enakih kriterijev za slovenske in tuje državljane.
3. Pritožnik navaja, da je varščino doslej ponudil že trikrat, vendar jo je sodišče vsakič zavrnilo. Pri tem pa niti tožilstvo niti sodišče ne povesta, kako visoka naj bi bila varščina, da bi zagotavljala pritožnikovo navzočnost v kazenskem postopku.
Nedoločitev višine varščine po pritožnikovem mnenju dejansko preprečuje uporabo milejšega ukrepa za zagotovitev njegove prisotnosti med postopkom. S tem naj bi bila kršena določba prvega odstavka 20. člena Ustave, ki nalaga sodiščem, da ob uporabi načela sorazmernosti tehtajo, ali je pripor dejansko neizogiben, ali pa se da obdolženčeva navzočnost doseči z milejšim ukrepom. Zaradi takšnega stališča sodišča je pritožnik v negotovosti, saj ne more vedeti, ali varščina sploh pride v poštev in v kakšni višini. Ta negotovost pa naj bi bila tudi v nasprotju z ustavnim določilom, da je Slovenija pravna država.
Meni, da je ponujena varščina 300 000 DEM dovolj visoka in da pomeni neprestano zavračanje njegovih predlogov za položitev varščine kršitev njegovih ustavnih pravic.
B.
4. Preiskovalni sodnik Okrožnega sodišča v Ljubljani je s sklepom št. Kpr 306/98 z dne 1. 10. 1998 sprejel ponujeno varščino v višini 300 000 DEM in odločil, da bo pripor zoper pritožnika po položitvi celotne varščine in po pravnomočnosti sklepa odpravljen. Zoper sklep se je pritožila okrožna državna tožilka. Izvenobravnavni senat je pritožbi tožilke ugodil in prvostopni sklep spremenil tako, da je pritožnikov predlog za sprejem varščine zavrnil. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa senat ugotavlja, da je pri pritožniku še vedno podan priporni razlog begosumnosti, saj je državljan Republike Hrvaške, kjer ima stalno prebivališče in nepremičnine, njegova družina pa živi na D. V Sloveniji ima le podjetje, ki pa ne posluje, kar pomeni,da ga na Slovenijo nič ne veže. Senat je tudi presodil, da ni podano sorazmerje med ponujeno varščino in višino protipravno pridobljene premoženjske koristi. Zoper pritožnika in soobdolžence je uvedena preiskava za pridobitev protipravne premoženjske koristi v višini 1 773 923 778 SIT, kaže pa, da je ta znesek še višji. Za kaznivo dejanje goljufije, katerega je osumljen, je zagrožena kazen do osmih let zapora. Glede na te okoliščine je senat ocenil, da ponujena varščina ni zadostna garancija, da se obdolženec ne bi izognil dokončanju kazenskega postopka.
5. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. Po določbi drugega odstavka istega člena sme pripor trajati samo toliko časa, dokler so za to dani zakonski razlogi. Pojem "potrebno za potek kazenskega postopka" se nanaša tudi na zagotovitev obdolženčeve navzočnosti v kazenskem postopku, brez katere kazenskega postopka praviloma ni mogoče izvesti. Pripor zaradi razloga begosumnosti je mogoče odrediti le ob izpolnjenih pogojih, določenih v Ustavi in v zakonu, traja pa lahko le, dokler so ti pogoji podani. Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94, 72/98 in 6/99 - v nadaljevanju: ZKP) določa v 1. točki prvega odstavka 201. člena, da se sme pripor odrediti, če se oseba skriva, če ni mogoče ugotoviti njene istovetnosti, ali če so druge okoliščine, ki kažejo na nevarnost, da bi pobegnila.
6. Kot milejši ukrep za uspešno izvedbo kazenskega postopka predvideva ZKP med drugim tudi varščino. Po 196. členu ZKP lahko sodišče izpusti obdolženca, ki je v priporu samo zaradi tega, ker se je bati, da bo pobegnil, če da on osebno ali kdo drug zanj varščino, da do konca kazenskega postopka ne bo pobegnil, ob dani obljubi obdolženca, da se ne bo skrival in da brez dovoljenja ne bo zapustil svojega prebivališča. Ob odločanju o izbiri ukrepa je dolžno sodišče v skladu s 192. členom ZKP upoštevati, da ne uporabi strožjega ukrepa, če se da isti namen doseči z milejšim. Odrejeni ukrep je dolžno odpraviti tudi po uradni dolžnosti, če prenehajo razlogi zanj oziroma ga nadomestiti z milejšim ukrepom, če se za to pokažejo pogoji.
7. Ob odločanju o predlogu osebe, ki je v priporu iz razloga begosumnosti, da se izpusti na prostost ob dani varščini, mora sodišče skrbno pretehtati, ali obstajajo pogoji za predlagano odločitev. Ugotoviti mora, ali je še podan utemeljen sum storitve kaznivega dejanja in priporni razlog. Sklepanje sodišča o obstoju begosumnosti mora temeljiti na konkretno izkazanih okoliščinah, na podlagi katerih je mogoče z veliko verjetnostjo sklepati, da obstoji nevarnost bega. Nato pa mora ob uporabi načela sorazmernosti presoditi, ali je pripor še vedno neogibno potreben za dosego cilja (neoviran potek postopka) ali pa ga je možno doseči tudi tako, da se priprti izpusti na prostost ob dani varščini. Pri tem mora sodišče upoštevati vse okoliščine primera, zlasti pa v skladu z določbo prvega odstavka 197. člena ZKP težo kaznivega dejanja, osebne in družinske razmere priprtega ter gmotne razmere tistega, ki varščino ponuja, svojo presojo pa mora tudi obrazložiti.
8. Ustavno sodišče ugotavlja, da je sodišče o pritožnikovem predlogu odločalo v skladu z zgoraj navedenimi pogoji.
Begosumnost je utemeljilo s konkretnimi okoliščinami, ki zadevajo pritožnikovo prebivališče, vezi s tujimi državami, upoštevalo pa je tudi težo kaznivega dejanja in pričakovano kazen. Opravilo pa je tudi presojo neogibne potrebnosti pripora za potek kazenskega postopka. Ob upoštevanju vseh okoliščin primera, ki kažejo na v dokaj visoki stopnji izraženo nevarnost bega, teže kaznivega dejanja, zagrožene kazni in pritožnikovega premoženjskega stanja, ni mogoče odreči razumne presoje zaključku sodišča, da ponujena varščina pritožnika ne bo odvrnila od bega.
9. Kršitev 20. člena Ustave tudi ni podana s tem, ko sodišče ni samo določilo višine varščine. Ustavni pogoj neogibne potrebnosti pripora od sodišča zahteva presojo, ali je cilj, zaradi katerega je odrejen pripor, mogoče doseči z milejšim ukrepom. Tako presojo pa je sodišče v okviru pritožnikovega predloga tudi opravilo. O varščini odloča sodišče na predlog priprtega oziroma tistega, ki jo je zanj pripravljen plačati.
Pritožnik je predlagal sprejem varščine v določenem znesku in višini in obliki, čeprav bi lahko v predlogu navedel le okoliščine iz prvega odstavka 197. člena ZKP, od katerih je odvisna odločitev o varščini. Ne gre za kršitev 20. člena Ustave, če sodišče v primeru po višini in obliki opredeljene ponudbe za sprejem varščine presoja le ustreznost na tak način ponujene varščine. Takšen način odločanja pritožniku ne preprečuje uveljavljanja odreditve milejših ukrepov, saj ima možnost kadarkoli predlagati odpravo pripora oziroma njegovo nadomestitev z milejšim ukrepom, tudi na tak način, da poda po višini neopredeljen predlog.
10. Glede na navedeno z izpodbijanim sklepom ni bila kršena določba 20. člena Ustave, s tem pa tudi ne pritožnikova pravica do osebne svobode iz 19. člena Ustave.
11. Zgolj zato, ker je sodišče soobdolženca izpustilo iz pripora na podlagi varščine, še ni podana zatrjevana kršitev pravice do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave. Okoliščine za nadomestitev pripora z milejšim ukrepom mora sodišče presojati za vsakega obdolženca posebej. Iz izpodbijanega sklepa in pritožnikovih navedb tudi ne izhaja, da bi bil pritožnik neenakopravno obravnavan zaradi okoliščine, da je tuj državljan. 12. Pritožnikovega očitka, ga je sodišče z izpodbijano odločitvijo kršilo načelo pravne države, pa ni mogoče ocenjevati v okviru ustavne pritožbe, saj določba 2. člena ustave ne varuje človekovih pravic. Z ustavno pritožbo je namreč mogoče uveljavljati le kršitev teh, ne pa tudi kršitev splošnih ustavnih načel.
13. Ker zatrjevane kršitve človekovih pravic niso podane, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
14. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednica senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Miroslava Geč - Korošec.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk