Up-257/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-257/98
Datum odločitve:
1. 10. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.257.98
Akt:
Ustavna pritožba R. P. in M. P. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani, št. I Kp 921/97 z dne 5.3.1998, v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani, št. I K 4/97 z dne 26.6.1997
Izrek:
Ustavna pritožba R. P. in M. P. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani, v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže ustavno pritožbo, če pritožnik predhodno ni izčrpal vseh pravnih sredstev.
Geslo:
Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.

Pravna jamstva v kazenskem postopku.
Pravna podlaga:
Ustava, 29. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 2. al. 1. odst. 55. čl., 58. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
12. 9. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US19127
Up-257/98
1.10.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe R. P. in M. P. obeh iz R., ki ju zastopajo B. M., A. D. in M. K., odvetniki v D. na seji senata dne 1. oktobra 1998
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba R. P. in M. P. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani, št. I Kp 921/97 z dne 5.3.1998, v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani, št. I K 4/97 z dne 26.6.1997 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnika predlagata odločanje o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev. Dne 19.5.1998 in 9.6.1998 naj bi bili vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti in predlog za odložitev izvršitve pravnomočne sodbe za M. P. Dne 17.6.1998 pa naj bi bila vložena zahteva za varstvo zakonitosti in predlog za odložitev izvršitve pravnomočne sodbe za R. P. Ne o zahtevah ne o predlogih naj še ne bi bilo odločeno.
2. Pritožnika vlagata ustavno pritožbo zaradi kršitve pravice do izvajanja dokazov v njuno korist (tretja alinea 29. člena Ustave) in predlagata, da Ustavno sodišče izpodbijana akta razveljavi in vrne zadevo v novo odločanje. Hkrati predlagata, da Ustavno sodišče do sprejema končne odločitve zadrži izvršitev izpodbijane pravnomočne sodbe.
3. Pritožnika navajata, da naj bi v postopku na prvi stopnji predlagala neposredno zaslišanje prič - oškodovank in sicer S.:
G. H., Z. B. in M. K. ter očeta ene od njih J. H., U.: N. K., N. Š., M. I. in R. S. N. K. S. naj bi sodišče vabilo na obravnavo dne 4.4.1997, U. in R. pa za dne 6.6.1997. Po navedbah pritožnikov se vabljene priče obravnav niso udeležile, sodišče pa naj bi neutemeljeno štelo, da so vabila zanje izkazana, da so jih prejele osebno in da se obravnave ne želijo udeležiti oziroma, da so sodišču nedosegljive. Zato naj bi sodišče njihove izjave, dane v preiskavi, prebralo, svojo odločitev pa utemeljilo z določbo 1. točke prvega odstavka 340. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: ZKP). Nujnost neposrednega zaslišanja prič naj bi pritožnika utemeljevala tudi s tem, da izjave prič v preiskavi vzbujajo precejšen dvom. Ta naj bi izhajal tudi iz kasnejših pisnih izjav prič, ki pravijo, da so svoje izpovedbe podale pod močnim vplivom policije. V dokaz prilagata dve tovrstni pismi.
4. Pritožnika naj bi nadalje predlagala, da sodišče izvede dokaz z neposrednim zaslišanjem prič skladno s konvencijami oz. z ratificranimi mednarodnimi pogodbami, ki jih je sprejela Republika Slovenija v okviru mednarodne pravne pomoči tako, da se opravi zaslišanje teh prič po zaprošenih sodiščih v njihovih državah. Predlog naj bi utemeljevala z bstojem Pogodb o ureditvi pravnih razmerij v civilnih, rodbinskih in kazenskih zadevah med SFRJ in ČSSR in med SFRJ in ZSSR ter na podlagi 3. člena Ustavnega zakona, ki vsebuje generalno načelo sukcesije. Tudi ta predlog naj bi bil zavrnjen z obrazložitvijo, da dodatno zaslišanje prič po zaprošenem sodišču ne bi bilo smiselno in smotrno.
5. Zaključek, da priče sodišču niso dosegljive, naj bi pritožnika izpodbijala tudi z navedbami, da so se nekatere od njih v času sojenja nahajale v Sloveniji. V dokaz naj bi predlagala zaslišanje prič, ki so jih videvale. Tudi ta predlog naj bi sodišče zavrnilo in menilo, da gre za okoliščino, ki za ugotavljanje dejanskega stanja ni pomembna.
6. Navedene predloge naj bi pritožnika uveljavljala tudi v pritožbi zoper sodbo. Svojo trditev, da štiri priče vabil niso prejele niti podpisale, pa naj bi dokazovala celo z mnenjem grafologa. Višje sodišče naj bi njune navedbe zavrnilo le z ugotovitvijo, da so bile med postopkom uporabljene vse uradne možnosti za vabljenje prič na sodišče. Pri tem pa pritožnika poudarjata, da sodišča morajo pri komuniciranju s tujimi državami poslovati po pravilih mednarodne pravne pomoči, po katerih se morajo vabila v tujini vročati po diplomatski poti.
Iz priloženega dopisa Ministrstva za pravosodje pa naj bi izhajalo, da diplomatska vročitev štirih vabil ni bila opravljena. Pritožnika se sklicujeta tudi na mnenje Višjega državnega tožilca, ki naj bi menil, da bi bilo pravilneje priče ponovno zaslišati na sodišču, pa čeprav v njihovi državi, in tako dati obrambi možnost sodelovanja in postavljanja vprašanj.
Poleg tega naj bi se strinjal z navedbami v pritožbi, da so bile nekatere priče vabljene nepravilno.
7. Nastanek nepopravljivih posledic pritožnika utemeljujeta s tem, da bi morala nastopiti prestajanje prostostne kazni, ob morebitni odpravi izpodbijanih sodb, pa tako nastalega stanja ne bi mogli sanirati, tudi z denarno odškodnino ne.
8. S sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani, št. I K 4/97 z dne 26.6.1997 je bil pritožnik M. P. spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja posredovanja pri prostituciji po drugem in prvem odstavku 186. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: KZ). Pritožnica R. P. pa je bila spoznana za krivo storitve kaznivega dejanja pomoči h kaznivemu dejanju posredovanja pri prostituciji po drugem in prvem odstavku KZ v zvezi s členom 27. KZ. M. P. je bila izrečena kazen treh let zapora, R. P. pa kazen osmih mesecev zapora.
9. Iz sodbe je razvidno, da je izpovedbe prič - oškodovank sodišče na glavni obravnavi prečitalo brez soglasja strank na podlagi 1. točke prvega odstavka 340. člena ZKP. Sodišče navaja, da so bile vse te priče zaslišane pred preiskovalnim sodnikom v okviru nujnih preiskovalnih dejanj. To je bilo potrebno ker je šlo za tujce, ki so kmalu odpotovali iz Slovenije, S. takoj po zaslišanju, R. in U. pa so bile iz Slovenije odstranjene takoj, ko so bili zanje pridobljeni dokumenti. Pri tem se sodišče sklicuje na dopis UNZ UKS Ljubljana. Sodišče navaja, da je vse navedene priče vabilo na glavno obravnavo, S. za dne 4.4.1998 ter R. in U. za dne 6.6.1998. Kljub izkazanim vabilom, se po navedbah sodišča priče glavne obravnave niso udeležile. Sodišče je prejelo tudi dopisa dveh S. v katerem navajata, da se glavne obravnave ne želita udeležiti. Ker gre za tujce, je sodišče ugotovilo, da nima nikakršnih možnosti, da bi zagotovilo njihovo navzočnost na glavni obravnavi, da so torej za sodišče nedosegljive, zato je njihove izpovedbe prebralo. Predlogu obrambe, da bi se priče zaslišale po pristojnih sodiščih v njihovih državah, sodišče ni ugodilo. Po mnenju sodišča bi bila v primeru takega zaslišanja situacija enaka kot je brez njega, tako zaslišanje pa po mnenju sodišča tudi ne bi bilo smiselno in smotrno. Edino smotrno bi bilo zaslišanje prič na glavni obravnavi, to pa ni mogoče. Glede U. in R. sodišče še posebej navaja, da je iz povratnic razvidno, da so vabila prejele osebno, nobena pa se ni opravičila ali navedla, da zaradi administrativnih težav ne more v Slovenijo.
Predlog ponovnega zaslišanja A. P. o tem, da so bila ukrajinska dekleta tudi po njihovi namestitvi v prehodni dom za tujce še videna v Ljubljani, je sodišče zavrnilo z obrazložitvijo, da je bila predlagana priča že zaslišana na glavni obravnavi dne 25.4.1997, pa o okoliščini, da naj bi videla U. tudi kasneje ni povedala ničesar, čeprav bi ji morala biti ta okoliščina, glede na to, da so bila dekleta že dne 25.11.1996 odstranjena iz Slovenije, takrat že znana. Poleg tega pa po oceni sodišča dejstvo, da naj bi bile U. v času preden so bile odstranjene iz Slovenije videne v Ljubljani, tudi ni povezano z ugotavljanjem dejanskega stanja v zadevi. Sodišče je ovrednotilo tudi pisni izjavi H. in B., da P. in soobdolženca niso ničesar zagrešili, pri tem sodišče navaja, da navedeni izjavi nista prepričljivi, saj je H. z edinega pobega iz lokala telefonirala očetu naj pride ponjo, B. pa je celo poskusila narediti samomor.
10. S sodbo Višjega sodišča v Ljubljani, št. I Kp 921/97 z dne 5.3.1998 sta bili zavrnjeni pritožbi obeh pritožnikov zoper sodbo sodišča prve stopnje. Po mnenju pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje utemeljeno štelo, da so oškodovanke sodišču nedosegljive priče. S. je vabilo na naslove, ki so jih same navedle ob zaslišanju pred preiskovalnim sodnikom in to preko Ministrstva za pravosodje, ki je sodišču dne 26.3.1997 poslalo od vabljenih podpisane vročilnice, kot dokaz o opravljenih vročitvah. Tudi R. in U. je sodišče vabilo preko Ministrstva za pravosodje, poleg tega pa še neposredno, z rdečimi povratnicami. Uspela je le neposredna vročitev, sodišče pa je v zvezi z vrnjenimi povratnicami zaslišalo prevajalko za ukrajinski in ruski jezik, ki je iz zapisov na povratnicah razbrala, da so priče vabila prejele osebno. V zvezi z njihovim dejanskim odhodom iz Slovenije je sodišče pribavilo tudi informacijo UNZ Ljubljana, da so bile navedene dne 25.11.1996 odstranjene iz Slovenije. Glede na navedeno pritožbeno sodišče zaključuje, da je sodišče prve stopnje uporabilo vse uradne možnosti, da bi priče povabilo na sodišče vendar je trud ostal brez uspeha. Zato je po mnenju pritožbenega sodišča utemeljeno presodilo, da je zaradi teh okoliščin znatno otežen prihod prič na sodišče ter "štelo, da gre za tehten razlog, zaradi katerega se izpovedbe dane v preiskavi smejo prebrati in to ne glede na to, ali so vse priče vabila dobile osebno ali ne, oziroma ali so priče ponovno ilegalno kasneje prišle v našo državo, ter se tukaj ilegalno zadrževale". S tem je pritožbeno sodišče argumentirano zavrnilo tudi relevantnost preliminarnega izvedenskega mnenja grafologinje, posredovanega s strani obrambe. Pritožbeno sodišče je potrdilo tudi zavrnitev predloga za zaslišanje prič po zaprošenih sodiščih, z obrazložitvijo, da so bile vse priče zaslišane pred preiskovalnim sodnikom sodišča, pri čemer so bile njihove izpovedbe izčrpne in skladne, tako da zaslišanje po zaprošenem sodišču ne bi bilo smiselno in ne smotrno. Predlog za ponovno zaslišanje A. P., ki naj bi povedal, da se nekatera od ukrajinskih deklet še vedno nahajajo v Sloveniji, in predlog za zaslišanje R. F., ki naj bi povedal, da gre pri U. za znane obiskovalke klubov na slovenski obali, ki so bile v Sloveniji že pred časom, ki ga zajema obsodba, in so tu še vedno, je pritožbeno sodišče zavrnilo. S tem v zvezi je menilo, da predlagane osebe niso bile neposredne priče poteka dogodkov in zato o tem ne bi vedele ničesar povedati. Okoliščina, da naj bi oškodovanke prišle ilegalno naknadno v Slovenijo, pa po mnenju pritožbenega sodišča v ničemer ne vpliva na ugotovitve sodišča prve stopnje oziroma bi lahko govorila kvečjemu v prid zaključkom izpodbijane sodbe, saj se očitno pritiska policije priče le ne bojijo toliko, kot zatrjujejo zagovorniki v pritožbi in oškodovanke v kasnejših pisnih izjavah. V zvezi z navedeno ugotovitvijo je pritožbeno sodišče presojalo tudi naknadne razbremenilne pisne izjave oškodovank in zaključilo, da so prišle pod vpliv obdolžencev in njihovih sodelavcev.
B.
11. Prvi odstavek 51. člena Zakona o ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) določa, da se ustavna pritožba lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Izjemoma pa lahko Ustavno sodišče odloča o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
12. Ena izmed predpostavk za predlagano izjemno obravnavanje ustavne pritožbe pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev je očitnost zatrjevanih kršitev. Pritožnika zatrjujeta kršitev pravice iz tretje alinee 29. člena Ustave. Navedena določba Ustave zagotavlja obdolžencu izvajanje dokazov v njegovo korist, vendar pa s to pravico ni omejena pravica sodišča, da ocenjuje dokaze, tudi v smislu, ali gre sploh za relevanten dokaz ali le za poskus obdolženca da zavlačuje postopek. Zavrnitev dokazov pa mora sodišče izrecno obrazložiti. Iz izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje izhaja (9. točka obrazložitve tega sklepa), da je sodišče v postopku izvedlo številne dokaze, med njimi tudi tiste, ki jih je predlagala obramba. Nekatere dokazne predloge obrambe je sodišče na podlagi proste presoje ali gre za relevanten dokaz ali ne zavrnilo. Svojo odločitev je v vsakem primeru obrazložilo, iz obrazložitev pa izhaja, da ni izkazano, da bi iz katerega od teh dokazov lahko izhajal dvom, ki bi zaradi domneve nedolžnosti imel za posledico oprostilno sodbo.
13. Iz sodbe pritožbenega sodišča je razvidno (10. točka obrazložitve tega sklepa), da je to sodišče tudi samo presojalo relevantnost neuspešno predlaganih dokazov s strani obrambe v postopku na prvi stopnji in dokazov predlaganih v pritožbi in menilo, da izvedba predlaganih dokazov ne bi v ničemer vnesla resnega dvoma v že ugotovljeno dejansko stanje. Svojo odločitev je pritožbeno sodišče tudi izčrpno utemeljilo.
14. Glede na zgoraj navedeno Ustavno sodišče ugotavlja, da očitnost zatrjevanih kršitev pravice do izvajanja dokazov v korist obdolžencev v konkretnem primeru ni izkazana, zato eden od pogojev za obravnavanje ustavne pritožbe pred odločitvijo o izrednem pravnem sredstvu ni izpolnjen. Ker morata biti za izjemno odločanje Ustavnega sodišča po drugem odstavku 51. člena ZUstS izpolnjena oba pogoja kumulativno, obstoja drugega pogoja (nastanka nepopravljivih posledic) Ustavno sodišče niti ni ugotavljalo.
15. Ker torej niso podani pogoji za obravnavanje ustavne pritožbe po drugem odstavku 51. člena ZUstS, ni izpolnjena procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, zato je bilo treba ustavno pritožbo zavreči.
16. Predpogoj za odločanje Ustavnega sodišča o morebitnem zadržanju izvršitve sodbe, ki se izpodbija, je sprejem ustavne pritožbe v obravnavo (58. člen ZUstS). Ker je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo, o predlogu pritožnika za zadržanje izvršitve sodbe ni odločalo.
C.
17. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alinee prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Boštjan M. Zupančič ter člana sodnica in sodnik dr. Miroslava Geč - Korošec in dr. Peter Jambrek.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič