Up-202/95
Natisni
Opravilna št.:
Up-202/95
Datum odločitve:
14. 5. 1998
Objavljeno:
OdlUS VII, 111
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.202.95
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips-44/94 z dne 19.9.1995, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 29/94 z dne 21.10.1994 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 159/92 z dne 12.5.1993
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji se razveljavijo.

Zadeva se vrne Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani v ponovno odločanje.
Evidenčni stavek:
Po presoji Ustavnega sodišča je treba ugodnosti, ki jih daje Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), tako da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave. Zato je treba enako kot tiste nekdanje pripadnike JLA, ki so prestopili k Teritorialni obrambi, oziroma tiste, ki so samovoljno zapustili vojsko in ostali doma, obravnavati tudi tiste, ki "so se dali na razpolago" z vložitvijo zahteve za upokojitev.
Iz dejanskih ugotovitev v sodnem postopku ne izhaja, da bi pritožnik po 10.7.1991 delal kaj drugega kot "urejal zadeve okrog upokojitve" oziroma delal tisto, kar mu je bilo v tem času ukazano s strani nadrejenih. Čakal naj bi namreč na rešitev svoje zahteve oziroma naj bi jo v okviru svojih možnosti poskušal pospešiti; da bi delal še kaj drugega pa iz izvedenih dokazov ni razvidno.
Status aktivne vojaške osebe je imel vse do upokojitve - in bi ga imel tudi, če bi bil v tem času formalno na razpolago, na dopustu ali v bolniškem staležu.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Pravica do socialne varnosti.
Vojaške pokojnine.
Vojaške pokojnine, izplačevanje, akontacije.
Podzakonski predpis, odlok Vlade.
Retroaktivnost, podzakonski predpis (odlok Vlade).
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 50. čl.
Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin, 2. al. 1. odst. 2. čl.
Zakon o službi v oboroženih silah (ZSOS), 293., 400. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. U-I-89/93 z dne 20. 1. 1994 (OdlUS III,7) in št. Up-89/94 z dne 12. 3. 1998.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
27. 12. 1995
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US18920
Dokument v PDF obliki:
Up-202-95.pdf
81 KB
Prenesite datoteko
Up-202/95-22
14.5.1998
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi L. V. iz L. na seji dne 14. maja 1998
o d l o č i l o:
1. Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips-44/94 z dne 19.9.1995, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 29/94 z dne 21.10.1994 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 159/92 z dne 12.5.1993 se razveljavijo.
2. Zadeva se vrne Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani v ponovno odločanje.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo, vloženo dne 22.12.1995, dopolnjeno dne 28.5.1996, izpodbija sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 44/94 z dne 19.9.1995, s katero je bila kot neutemeljena zavrnjena njegova revizija zoper odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 29/94-3 z dne 21.10.1994, v zvezi z odločbo Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 159/92-32 z dne 12.5.1993.
2. V ustavni pritožbi pritožnik zatrjuje kršitev pravice do mirnega uživanja vojaške pokojnine kot pridobljene pravice, ki naj bi mu pripadala po 18. členu Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (v nadaljevanju: Ustavni zakon) in po prvem stavku 1. člena protokola I Evropske konvencije za človekove pravice in kršitev enakosti pred zakonom (14. člen Ustave). Z izpodbijano odločbo pa naj bi bila kršena tudi prepoved povratne veljave pravnih aktov (155. člen Ustave).
3. Zatrjevane kršitve pritožnik tudi obširno obrazlaga. Med drugim navaja, da je pravico do vojaške pokojnine pridobil kot oseba, zaposlena v JLA, na podlagi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list SRS, št. 2783, 21/87, 27/89 in Uradni list RS, 14/90, 30/90, 44/90 in 10/91) in 71. člena Statuta skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja v SR Sloveniji (Uradni list SRS, št. 40/83, 10/86, 43/89 in 3/90) ter da je po štiridesetih letih delovne dobe, ki jih je dopolnil leta 1991, po zakonu upravičen do vojaške pokojnine. Posebej poudarja, da gre za pridobljeno pravico (pri tem se sklicuje na določbe Evropske konvencije za človekove pravice s Protokoli, pravno prakso Stalnega sodišča za mednarodno pravo v Haagu in stališče Parlamentarne komisije Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu), zaradi česar bi jo moralo sodišče v skladu z 18. členom Ustavnega zakona zavarovati in naložiti Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje izplačevanje pokojnine.
Dejstva, ki jih je v izpodbijani odločbi obravnavalo sodišče, naj bi bila popolnoma nepomembna za uveljavitev pravice do pokojnine. Na rešitev spora po pritožnikovem mnenju ne more vplivati dejstvo, ali je bil dne 18.9.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, saj je njegovo ravnanje v času napada JLA na Slovenijo lahko le v pristojnosti javnega tožilca. Po pritožnikovem mnenju je Ustavni zakon v 18. členu nedvoumno potrdil obstoj kontinuitete v smislu obveznosti države Slovenije, da zagotovi varstvo pravic ne le svojih državljanov, temveč tudi tistih državljanov SFRJ, ki so stalno prebivali na ozemlju Slovenije v času njene osamosvojitve. Z izpodbijano odločbo naj bi mu bila tako odvzeta zagotovljena pravica in povzročena diskriminacija v primerjavi z mnogimi, ki so bili zaposleni v JLA, a so vojaško pokojnino vseeno pridobili. Diskriminacijsko načelo naj bi ob oceni ustavnosti in zakonitosti Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin upoštevala tudi odločba Ustavnega sodišča št. U-I-89/93 z dne 20.1.1994 (Uradni list RS, št. 9/94). To, da se osebe, ki so določeno pravico pridobile pod enakimi pogoji, v uživanju te pravice razdelijo v razne kategorije, tako da nekatere to pravico lahko uveljavljajo, druge pa ne, je namreč po pritožnikovem mnenju nedvomno diskriminacija. Glede zatrjevane kršitve 155. člena Ustave pa pritožnik navaja, da v času, ko je pridobil pravico do vojaške pokojnine, ni bil predpisan nobeden izmed razlogov, ki jih je v spornem postopku uporabilo sodišče prve stopnje, da bi mu odvzelo pravico do pokojnine. Po njegovem mnenju gre za popolnoma retroaktivno uporabo sklepa izvršilnega organa, s katerim so derogirani tako Ustava kot zakoni.
4. Ustavnemu sodišču predlaga, da ustavni pritožbi ugodi in izpodbijani akt v celoti odpravi ter odloči tudi o sporni pridobljeni pravici v skladu z Ustavo, pravno teorijo in prakso Evropskega sodišča za človekove pravice, oziroma da izpodbijani akt razveljavi in zadevo vrne organu, ki je pristojen za odločanje.
5. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom z dne 24.3.1998 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo.
6. Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo.
B.
7. Sporno vprašanje v tej zadevi je izpolnjevanje pogojev po 2. alinei prvega odstavka 2. člena Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 - v nadaljevanju: Odlok). Po tej določbi se za upravičence do akontacije vojaške pokojnine štejejo tudi osebe, "ki so bile po 18.7.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu in so do 18.10.1991 vložile zahtevek in izpolnile pogoje za priznanje pravice do pokojnine oziroma do druge dajatve po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev".
Gre torej za tri kumulativno predpisane pogoje: izpolnitev pogojev za pokojnino do 18.10.1991, vložitev zahtevka za upokojitev do 18.10.1991 in določen status po 18.7.1991.
8. Zakon o službi v oboroženih silah (Uradni list SFRJ, št. 7/85 - v nadaljevanju: ZSOS) je v 293. členu določal:
"Aktivna vojaška oseba se da na razpolago:
- če po odpravi organizacijske enote ali njenega formacijskega mesta ali zaradi drugih organizacijsko-formacijskih sprememb ne more biti postavljena na drugo formacijsko mesto; - če se oceni, da je omejeno sposobna za službo v enoti ali za dolžnost, ki jo opravlja, in ne more biti postavljena na ustrezno dolžnost;
- če se oceni, da ni zadovoljila, in ne more biti postavljena na drugo dolžnost.
Aktivna vojaška oseba, ki je na razpolagi, ima za ta čas pravice svojega čina oziroma razreda in napreduje pod pogoji, predpisanimi v tem zakonu, mora pa opravljati delo, ki ji ga določi nadrejeni starešina."
Odlok ni mogel uvajati drugih stanj vojaških oseb, kot jih je določal ZSOS. Na razpolagi po Odloku so zato lahko bili le tisti, ki jim je bil o tem izdan ustrezen akt.
9. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-89/93 z dne 20.1.1994 (OdlUS III,7) že sprejelo stališče, da 2. člen Odloka predstavlja posebno ugodnost za določene vojaške osebe, ki so v svoji skupnosti vojaških zavarovancev uveljavile pravico do pokojnine po 25.6.1991 oziroma so bile na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu oziroma so prestopile k Teritorialni obrambi do določenega roka.
10. Po presoji Ustavnega sodišča je treba ugodnosti, ki jih daje Odlok, razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), tako da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave. Zato je treba enako kot tiste nekdanje pripadnike JLA, ki so bili na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, obravnavati tudi tiste, ki "so se dali na razpolago" z vložitvijo zahteve za upokojitev. Treba je upoštevati, da do 31.10.1991 nobena aktivna vojaška oseba ni mogla vedeti, kaj se bo zgodilo z njenimi pravicami iz vojaškega pokojninskega zavarovanja v bodoče. Tisti, ki so jih lahko, so jih zato pač poskušali uveljaviti - s čimer so dovolj jasno izrazili svojo voljo zapustiti JLA. Z 31.10.1991 je pričel veljati prvi Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 21/91), ki pa je akontacije pokojnin zagotavljal le tistim, ki so jih uveljavili do 18.7.1991. Šele drugi odlok (Uradni list RS, št. 4/92) je s 25.1.1992 priznal pravico do akontacije tudi nekaterim vojaškim zavarovancem. Na neki način sta oba odloka retroaktivna - ne zato, ker bi veljala za nazaj, ampak zato, ker naknadno določata pogoje za pridobitev neke posebne pravice. S tem pa postane vprašljivo, ali je dopustno od možnih upravičencev zahtevati določeno ravnanje, saj niso mogli vedeti, kako naj ravnajo, da si bodo v novi državi (katere državljani so in v kateri živijo) zagotovili vsaj minimum socialne varnosti - če že ne pravic iz pokojninskega zavarovanja, pridobljenih v nekdaj skupni državi.
11. Izpodbijane sodne odločbe zavračajo pritožnikovo zatrjevanje, da naj bi bil v spornem obdobju dejansko na razpolago z utemeljitvijo, da je "kot aktivna vojaška oseba v svojstvu člana stanovanjske komisije sodeloval pri dodeljevanju oziroma razdeljevanju vojaških stanovanj" in da je torej "aktivno opravljal naloge v okviru vojaške službe". Pri tem pa ni bilo sporno, da pritožnik formalno ni bil več referent za stanovanjske zadeve, ampak načelnik vojaškega kluba. Tudi ni bilo sporno, da je novemu referentu za stanovanjske zadeve pomagal po nalogu nadrejenega in ga je kot člana stanovanjske komisije mogoče šteti šele od 12.10.1991 dalje.
12. Kot je Ustavno sodišče ugotovilo že v zadevi Up-89/94 z dne 12. 3. 1998, sodišča praviloma niso štela kot opravljanje aktivne vojaške službe, če je prizadeta oseba hodila v vojašnico v pravno relevantnem obdobju le še zaradi nalog v zvezi z razdolževanjem, zaradi urejanja zadev okrog upokojitve ali zaradi opravljanja dela, določenega s strani nadrejenega starešine (2. odstavek 293. člena ZSOS). Tudi glede na tako stališče bi bilo po presoji Ustavnega sodišča treba pritožnika obravnavati kot osebo, ki je bila "na razpolagi". Iz dejanskih ugotovitev v sodnem postopku izhaja, da pritožnik po 18.7.1991 ni delal na svojem delovnem mestu načelnika vojaškega kluba, delal pa je tisto, kar mu je bilo v tem času ukazano s strani nadrejenih. Zgolj opravljanje določenega dela pa za opredelitev statusa pritožnika ni bistveno: aktivna vojaška oseba je bil do upokojitve in kot tak bi moral delo po nalogu (ukazu) nadrejenega opravljati tudi, če bi bil na razpolagi na podlagi pismenega sklepa. Na odločitev o pravici do akontacije vojaške pokojnine (še manj pa za odločitev o pravici do pokojnine) pa ne more vplivati vprašanje, ali je pritožnik s sodelovanjem v stanovanjski komisiji storil karkoli protipravnega. Če je tako njegovo ravnanje morda kaznivo, mora biti njegova osebna odgovornost ugotovljena v ustreznem postopku.
13. Glede na navedeno je Ustavno sodišče presodilo, da je bila pritožniku z izpodbijanimi odločbami kršena pravica do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave oziroma pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Zato je vse odločbe razveljavilo in zadevo vrnilo pristojnemu prvostopnemu sodišču za socialne spore v novo odločanje. V novem postopku bo sodišče presodilo, ali je za odločitev v zadevi potrebno razveljaviti tudi dokončno odločbo ZPIZ in vrniti zadevo v novo odločanje temu organu ali pa lahko odloči samo. V novem postopku se bo moralo sodišče opredeliti tudi do navedb pritožnika o neenakem obravnavanju v primerjavi z drugimi člani stanovanjske komisije. Ti naj bi pravico do akontacije vojaške pokojnine imeli. Pritožnik izrecno navaja predvsem Joka Radulovića, odgovornega za stanovanjsko področje, in Asima Musića, člana stanovanjske komisije pred 12.10.1991.
C.
15. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o Ustavnem sodišču v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm ter sodnici in sodniki dr. Miroslava Geč - Korošec, dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam - Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm