Up-70/98_1
Natisni
Opravilna št.:
Up-70/98_1
Datum odločitve:
15. 6. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.70.98
Akt:
Ustavna pritožba L. M. zoper sodbo Višjega sodišča v Kopru v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Novi Gorici se zavrže.
Izrek:
Ustavna pritožba L. M. zoper sodbo Višjega sodišča v Kopru v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Novi Gorici se zavrže.
Evidenčni stavek:
Nastanek zatrjevanih nepopravljivih posledic zaradi nastopa prestajanja zaporne kazni, bi na enak način kot Ustavno sodišče, lahko preprečilo tudi pristojno sodišče prve stopnje ali Vrhovno sodišče v zvezi z obravnavanjem zahteve za varstvo zakonitosti.
Zato niso podane predpostavke, da bi Ustavno sodišče o ustavni pritožbi zaradi kršitev pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca, do obrambe (29. člen Ustave) in do zasliševanja obremenilnih in razbremenilnih prič pod enakimi pogoji (točka d. tretjega odstavka 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin) odločilo pred izčrpanjem vseh pravnih sredstev.
Geslo:
Pravno jamstvo v kazenskem postopku.

Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev zoper izpodbijani posamični akt kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Ustava, 29. čl.

Konvencija o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah (EKČP), 3. odst. 6. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 420. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 2. al. 1. odst. 55., 58. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
24. 3. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US19017
Up-70/98
15.6.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe L. M. iz N. G., ki ga zastopa E. D., odvetnik v P. na seji senata dne 15. junija 1998
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba L. M. zoper sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Kp 333/97 z dne 12.2.1998 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Novi Gorici št. K 52/95 z dne 9.7.1997 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je dne 24.3.1998 vložil ustavno pritožbo zoper v izreku sklepa navedeni sodbi, s katerima je bil spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja spolnega napada na otroka po drugem odstavku 183. člena Kazenskega zakonika Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju KZ RS), dveh kaznivih dejanj spolnega napada na otroka po prvem odstavku 183. člena KZ RS in kaznivega dejanja zanemarjanja mladoletne osebe in surovega ravnanja po drugem odstavku 201. člena KZ RS. Sodišče prve stopnje mu je izreklo enotno kazen dveh let in osmih mesecev zapora, pritožbeno sodišče pa je izrečeno enotno kazen zvišalo na tri leta zapora.
2. Ustavno pritožbo vlaga iz razloga kršitev ustavne pravice do obrambe in pravice do izvajanja dokazov v njegovo korist iz 29. člena Ustave RS ter pravice do zasliševanja obremenilnih in razbremenilnih prič pod enakimi pogoji iz točke d. tretjega odstavka 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94 - v nadaljevanju: EKČP). V obrazložitvi pritožnik navaja, da naj bi že v preiskavi zahteval soočenje z oškodovankami, vendar naj do njega ne bi prišlo, pa tudi na obravnavah naj bi bil vedno odstranjen iz razpravne dvorane, kadar je sodišče zasliševalo oškodovanke.
Sodišče prve stopnje naj tudi ne bi upoštevalo izjave ene od oškodovank in njene matere, da preklicujeta vse svoje izjave, podane v pritožnikovo breme. Pritožnik navaja, da je v postopku na prvi stopnji predlagal tudi izvedbo dokaza s testiranjem njega samega na poligrafu z neodvisnim izvedencem, zaslišanje priče J. R., poslušanje magnetofonskih posnetkov, zaslišanje priče S. S., postavitev izvedenca grafologa ter zaslišanje priče R. K. Prvostopno sodišče naj bi od predlaganih dokazov izvedlo le dokaz z zaslišanjem priče J. R. Vendar pa zaslišana oseba po mnenju pritožnika sploh ni bil R., saj naj sodišče, kljub njegovi zahtevi, ne bi pravilno ugotovilo pričine istovetnosti. V teku pritožbenega postopka naj bi pritožnik neuspešno predlagal ponovno zaslišanje oškodovanke S. V. Po mnenju pritožnika bi izvedba predlaganih dokazov pripeljala do ugotovitve dejstev, ki izključujejo njegovo krivdo, zato bi jih sodišče moralo izvesti. 3. Pritožnik predlaga, da Ustavno sodišče ustavno pritožbo sprejme v obravnavo in zadrži izvršitev izpodbijane pravnomočne sodbe, nato pa ustavni pritožbi ugodi, razveljavi obe izpodbijani sodbi, ter zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. Glede obstoja procesnih predpostavk za vložitev ustavne pritožbe navaja, da bi mu čakanje na odločitev o zahtevi za varstvo zakonitosti povzročilo nepopravljivo škodo, saj bi zaradi kršitve ustavnih pravic s strani sodišč moral na prestajanje kazni nedolžen. Glede na to smiselno predlaga odločanje o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev in dodaja, da Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju:
ZKP) ne predvideva, da bi se zahteva za varstvo zakonitosti vložila zaradi kršitve pravice do obrambe in pravice do izvajanja dokazov.
4. Z nadaljnjimi vlogami na Ustavno sodišče je pritožnik sporočil, da je zoper pravnomočno sodbo vložil zahtevo za varstvo zakonitosti in v njej predlagal sodišču odložitev izvršitve sodbe; da je izvenobravnavni senat Okrožnega sodišča njegovemu predlogu ugodil; da se je na odločitev sodišča pritožila državna tožilka; da je Višje sodišče ugodilo predlogu tožilstva in spremenilo sklep prvostopnega sodišča tako, da se predlogu za odložitev izvršitve sodbe ne ugodi; da je bil dne 2.6.1998 prijet s strani policije in odpeljan na prestajanje zaporne kazni v KPD D. V vlogah prosi za hitro odločitev o ustavni pritožbi in za prekinitev izvrševanja pravnomočne sodbe, saj je po njegovem mnenju že iz poteka dogodkov med kazenskim postopkom in po njem razvidno, da se ga želi nekaj ljudi na visokih položajih znebiti, ker je odkril, da so oni posiljevalci otrok. Zatrjuje, da bo v primeru, če o ustavni pritožbi ne bo v najkrajšem času odločeno, ponovno podal pritožbo na Sodišče za človekove pravice, s posebnim poudarkom, da gre za maščevanje zaradi odločitve Komisije za človekove pravice, ki je "obsodila Slovenijo zaradi kršitve človekovih pravic" v postopku, kateremu je sledila izpodbijana pravnomočna sodba.
B.
5. Po prvem odstavku 51. člena Zakona o Ustavnem Sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) se ustavna pritožba lahko vloži, če so izčrpana vsa pravna sredstva. Kršitev pravic do zasliševanja obremenilnih in razbremenilnih prič pod enakimi pogoji, do izvajanja drugih dokazov v korist obdolženca in do obrambe (točka d. tretjega odstavka 6. člena EKČP in 29. člen Ustave) lahko pritožnik uveljavlja z zahtevo za varstvo zakonitosti (3. točka prvega odstavka 420. člena ZKP). Ker pritožnik sam navaja, da o tem izrednem pravnem sredstvu še ni bilo odločeno, je treba ugotoviti, da procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev za obravnavanje ustavne pritožbe po prvem odstavku 51. člena ZUstS ni podana.
6. Pritožnik smiselno predlaga obravnavanje ustavne pritožbe pred izčrpanjem izrednega pravnega sredstva. Izjemoma sme Ustavno sodišče odločiti o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
7. Ustavno sodišče je vpogledalo kazenski spis Okrožnega sodišča v Novi Gorici št. K 52/95.
8. Ena izmed predpostavk za predlagano izjemno obravnavanje ustavne pritožbe je očitnost zatrjevanih kršitev. Bistvo pravice do obrambe iz 29. člena Ustave RS je, da sta obdolženec in državni tožilec v pravilnem razmerju, zagotovljeno mora biti načelo enakih orožij. Pravico do obrambe uresničuje obdolženec sam ali skupaj z zagovornikom. Kadar sodeluje v obrambi zagovornik, pa ima vsa pooblastila obdolženca v postopku. Iz vpogledanega kazenskega spisa je razvidno, da je pritožnika ves čas postopka zagovarjal odvetnik E. D. iz P., ki ga je dva razpravna dneva nadomeščala odvetnica K. M. iz S. Točka d. tretjega odstavka 6. člena EKČP pomeni konkretizacijo načela enakih orožij, njeno bistvo pa je v tem, da obdolženec zaslišuje priče, izvedenca, da predlaga dokaze, jih ocenjuje in izpodbija. Iz kazenskega spisa je razvidno, da je pritožnik v kazenskem postopku ves čas imel možnost zasliševati priče, predlagati dokaze, ocenjevati izvedene dokaze in jih izpodbijati. Navedene možnosti se je sam, predvsem pa njegov odvetnik, tudi posluževal. V zvezi z izvrševanjem pravice do obrambe je obdolžencu treba zagotoviti navzočnost pri izvajanju dokazov. Iz kazenskega spisa je razvidno, da je bil pritožnik navzoč pri izvajanju dokazov. Le pri zaslišanju oškodovank je bil na podlagi sklepa senata začasno odstranjen iz sodne dvorane, ker priče v njegovi navzočnosti niso hotele izpovedovati. Po vrnitvi na zasedanje se je pritožniku prebrala izpovedba priče, nakar je pritožnik priči postavljal vprašanja. Z oškodovanko S. V. pa je bilo opravljeno tudi soočenje. Tretja točka 29. člena Ustave zagotavlja obdolžencu izvajanje dokazov v njegovo korist, vendar pa s to pravico ni omejena pravica sodišča, da ocenjuje dokaze, tudi v smislu ali gre sploh za relevanten dokaz ali le za poskus obdolženca, da zavlačuje postopek. Zavrnitev dokazov mora sodišče izrecno obrazložiti. Sodišče prve stopnje je v postopku izvedlo številne dokaze, med njimi tudi tiste, ki jih je predlagala obramba (naprimer: zaslišanje prič J. M., M. K. in B. S. ter izvedenca dr. J. F.). Nekatere dokazne predloge obrambe je sodišče na podlagi proste presoje ali gre za relevanten dokaz ali ne zavrnilo. Svojo odločitev je v vsakem primeru izčrpno obrazložilo, iz obrazložitev pa izhaja, da ni izkazano, da bi iz katerega od teh dokazov lahko izhajal dvom, ki bi zaradi domneve nedolžnosti imel za posledico oprostilno sodbo. Glede navedb pritožnika, da sodišče pri odločanju ni upoštevalo izjave ene od oškodovank in njene matere, je treba ugotoviti, da je sodišče v dokaznem postopku prečitalo izjavo M. V. in njene hčere, vrednotenje izvedenega dokaza pa je tudi v tem primeru prepuščeno prosti presoji sodišča prve stopnje, v katero Ustavno sodišče ne more posegati. Glede predloga za neposredno zaslišanje priče S. S. pa je treba ugotoviti, da je prvostopno sodišče iz razloga, ker priča kljub pravilnemu vabljenju ni pristopila na glavno obravnavo, je pa podala izjavo, da ne bo pričala, in ker je zaradi bivanja v I. ni mogoče privesti, prečitalo njene prejšnje izpovedbe. Iz kazenskega spisa je razvidno, da so bile prebrane izpovedbe v preiskavi podane v prisotnosti odvetnika pritožnika, na glavni obravnavi pa v prisotnosti pritožnika in njegovega odvetnika, ki sta priči tudi zastavljala vprašanja.
Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da sodišče prve stopnje z zavrnitvijo dokaznih predlogov ni kršilo pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca. Iz sodbe je razvidno, da je pritožbeno sodišče tudi samo presojalo relevantnost neuspešno predlaganih dokazov in menilo, da je "tehtnost in prepričljivost razlogov sodišča prve stopnje, s katerimi je zavrnilo predlagane dokaze, tolikšna, da jih sprejema tudi sodišče druge stopnje".
Glede predloga za ponovno zaslišanje S. V. zaradi pritislovnosti njenih dotedanjih izjav pa je pritožbeno sodišče ocenilo relevantnost predlaganega dokaza in ugotovilo, da je trditev pritožnika o spreminjanju izjav te priče protispisna.
9. Glede na zgoraj navedeno Ustavno sodišče ugotavlja, da očitnost zatrjevanih kršitev pravic do zasliševanja obremenilnih in razbremenilnih prič pod enakimi pogoji, do izvajanja drugih dokazov v korist obdolženca in do obrambe (točka d. tretjega odstavka 6. člena EKČP in 29. člen Ustave) v konkretnem primeru ni izkazana. Ker tako eden od pogojev za izjemno obravnavanje ustavne pritožbe ni podan, za odločanje Ustavnega sodišča po drugem odstavku 51. člena pa morata biti izpolnjena oba pogoja kumulativno, obstoja drugega pogoja (nastanka nepopravljivih posledic) Ustavno sodišče niti ni ugotavljalo. Ker torej niso podani niti pogoji za obravnavanje ustavne pritožbe po drugem odstavku 51. člena ZUstS, je bilo treba ustavno pritožbo na podlagi druge alinee prvega odstavka 55. člena ZUstS zavreči.
10. Predpogoj za odločanje Ustavnega sodišča o morebitnem zadržanju izvršitve sodbe, ki se izpodbija, je sprejem ustavne pritožbe v obravnavo (58. člen ZUstS). Ker je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo, o predlogu pritožnika za zadržanje izvršitve sodbe ni odločalo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alinee prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik, sodnik dr. Boštjan M. Zupančič ter člana, sodnica in sodnik dr. Miroslava Geč - Korošec in dr. Peter Jambrek.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič