Up-22/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-22/97
Datum odločitve:
10. 10. 2000
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.22.97
Akt:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1003/92 z dne 16. 10. 1992 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenski Bistrici, št. P 303/90 z dne 6. 3. 1992

Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 119/95 z dne 23. 10. 1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 154/94 z dne 21. 10. 1994 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenski Bistrici, št. P 267/92 z dne 29. 10. 1993
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1003/92 z dne 16. 10. 1992 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenski Bistrici, št. P 303/90 z dne 6. 3. 1992 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 119/95 z dne 23. 10. 1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 154/94 z dne 21. 10. 1994 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenski Bistrici, št. P 267/92 z dne 29. 10. 1993 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče je zavrglo prepozno ustavno pritožbo (v zvezi s pravdo zaradi razveljavitve izročilne pogodbe).
V pravdi zaradi razveze izročilne pogodbe Ustavno sodišče po pregledu vseh predloženih listin ni ugotovilo, da bi bile ustavnima pritožnikoma kršene njune temeljne človekove pravice procesne narave. Zagotovljena je bila kontradiktornost postopka. Sodišče tožeče stranke glede na toženo ni neenakopravno obravnavalo. Sodišča so se v izpodbijanih sodbah opredelila do vseh tistih navedb in ugotovljenih dejstev, ki so bila za odločitev bistvenega pomena. Z zavrnitvijo dokaznega predloga za dokazovanje dejstva, ki za odločitev v sporu zaradi razveze izročilne pogodbe po razumni oceni sodišča ni bilo pravno relevantno, pa pravica pritožnikov iz 22. člena Ustave tudi očitno ni bila kršena.
Geslo:
Prepozna ustavna pritožba, rok za vložitev.

Izročilna pogodba.

Tožba na razvezo izročilne pogodbe.

Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Enakopraven položaj strank v postopku.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
20. 1. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US20407
Up-22/97
10. 10. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavnih pritožb A. A. in B. B. iz Ž., ki ju zastopa C. C., odvetnik v Z. na seji senata dne 10. oktobra 2000
s k l e n i l o :
1. Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1003/92 z dne 16. 10. 1992 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenski Bistrici, št. P 303/90 z dne 6. 3. 1992 se zavrže.
2. Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 119/95 z dne 23. 10. 1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 154/94 z dne 21. 10. 1994 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenski Bistrici, št. P 267/92 z dne 29. 10. 1993 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v :
1. Pritožnika sta v pravdi kot tožnika primarno zahtevala razveljavitev, podrejeno pa razvezo izročilne pogodbe, ki sta jo sklenila s toženo stranko dne 28. 5. 1990. S to pogodbo sta si v svojo korist izgovorila določene pravice v breme toženke, vse pa proti izročitvi svojega posestva toženki v takojšnjo last in posest. Pravdo sta pritožnika izgubila. Zato izpodbijata v pravdi izdane sodne odločbe in jim očitata kršitev pravice iz 22. člena Ustave (enako varstvo pravic).
2. Pritožnika trdita, da v pravdi nista bila v enakopravnem položaju s toženko. To naj bi izhajalo iz načina obravnavanja njunih dokaznih predlogov, ocenjevanja izvedenih dokazov in tudi iz načina njunega zaslišanja. Po njuni oceni ju je redno sodišče v postopku obravnavalo z vidika apriorne neverodostojnosti in njunim izvajanjem in izvajanjem njunih prič ni posvečalo enake skrbnosti in objektivnosti kot izvajanjem nasprotne strani.
Sodišče naj bi tudi pri ocenjevanju dokazov spregledalo tiste, ki so govorili v prid trditvam o neizpolnjevanju pogodbe.
Rezultat takšnega obravnavanja so izpodbijane sodbe. Pritožnika sta priložila tudi razpravne zapisnike, ki naj bi vse navedeno potrjevali.
3. V okviru kršitve 22. člena Ustave pritožnika še posebej problematizirata zavrnitev dokaznega predloga s postavitvijo izvedenca psihiatra. Ker sta se za izročitev posestva odločila v skrajni življenjski stiski, sta že v tožbi predlagala, naj sodišče pridobi mnenje izvedenca psihiatra, ki bi ocenil njuno takratno duševno stanje. Enak predlog sta ponovila tudi v pripravljalnem spisu z dne 7. 4. 1993, potem ko sta si pridobila potrdilo predstojnika psihiatrične bolnišnice Ormož. Čeprav je bil medtem njun primarni zahtevek za razveljavitev izročilne pogodbe že pravnomočno zavrnjen, menita, da okoliščina, da sodišče tako pomembnega predlaganega dokaza ni izvedlo, kaže na očitno nepripravljenost sodišča, da njunim predlogom nameni potrebno skrbnost.
4. Ustavno pritožbo je treba vložiti v roku 60 dni od vročitve posamičnega akta, zoper katerega je mogoča ustavna pritožba (52. člen Zakona o Ustavnem sodišču, Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS). S sodbo Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenski Bistrici, št. P 303/90 z dne 6. 3. 1992 sta bila najprej zavrnjena oba tožbena zahtevka. S sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1003/92 z dne 16. 10. 1992 pa je bila zavrnjena pritožba in potrjena navedena prvostopna sodba v delu izreka o zavrnitvi tožbenega zahtevka na razveljavitev izročilne pogodbe z dne 28. 5. 1990. Le v delu, ki se je nanašal na zavrnitev tožbenega zahtevka na razvezo te izročilne pogodbe, je bila prvostopna sodba razveljavljena in vrnjena prvostopnemu sodišču v novo sojenje. V delu, ki se nanaša na zavrnitev tožbenega zahtevka na razveljavitev izročilne pogodbe z dne 28. 5. 1990, je bilo tako pravnomočno odločeno 16. 10. 1992. Kolikor iz ustavne pritožbe smiselno izhaja, da pritožnika izpodbijata tudi ti sodni odločbi, je ustavna pritožba z dne 17. 1. 1997 v tem delu očitno prepozna in jo je bilo treba zavreči že iz tega razloga (glej prvo točko izreka tega sklepa). Ustavno sodišče zato v tem delu ni preverjalo obstoja drugih procesnih predpostavk.
5. Glede na navedeno je Ustavno sodišče vsebinsko preverjalo le izpodbijane sodbe, s katerimi je bil zavrnjen tožbeni zahtevek na razvezo izročilne pogodbe (točka dve izreka). Ta tožbeni zahtevek je bil zavrnjen, ker je sodišče ugotovilo, da je toženka prevzete obveznosti izpolnjevala, dokler tega nista s svojim ravnanjem onemogočila pritožnika. Sama sta tudi povzročila takšen položaj, da stranke ne živijo več skupaj.
6. Ustavno sodišče se v postopku z ustavno pritožbo ne more spuščati v presojo materialnopravne ali procesnopravne pravilnosti izpodbijanih sodnih odločb in tudi ne v dokazno oceno sodišč. Ustavno sodišče namreč ni nadaljnja instanca rednega sojenja. Njegova pristojnost je le ugotavljati, ali ni bila z izpodbijanimi sodbami kršena katera od človekovih pravic. 7. Za kršitev 22. člena Ustave bi lahko šlo, če v sodnem postopku ne bi bile spoštovane temeljne človekove pravice procesne narave. Pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave je izpeljava ustavne določbe 14. člena Ustave, ki opredeljuje pravico do enakosti pred zakonom. Določba vsebuje zahtevo po prepovedi neenakopravnega obravnavanja. V pravdnem postopku mora na podlagi te zahteve vsaka stranka imeti možnost predstaviti svoja stališča (vključno z možnostjo predlagati dokaze) pod pogoji, ki je ne postavljajo v vsebinsko slabši položaj nasproti drugi stranki. Iz navedene zahteve izvira pravica do kontradiktornega postopka. Zahteva za enakost orožij , to je za takšno ureditev in vodenje pravdnega postopka, ki zagotavlja enakopraven položaj strank, je najpomembnejši izraz pravice do enakega varstva pravic pred sodiščem, kot jo opredeljuje 22. člen Ustave. Iz 22. člena Ustave izhaja, da se mora pravdni postopek voditi ob spoštovanju temeljne zahteve po enakopravnosti in procesnem ravnotežju strank ter spoštovanju njihove pravice, da se branijo pred vsemi procesnimi dejanji, ki lahko vplivajo na njihove pravice in interese. Stranki mora biti zato omogočeno, da navaja argumente za svoja stališča, da se v sporu izjavi tako glede dejanskih kot glede pravnih vprašanj.
Enako kot nasprotni stranki ji mora biti zagotovljena pravica navajati dejstva in dokaze, možnost, da se izjavi o navedbah nasprotne stranke ter o rezultatih dokazovanja, kot tudi pravica, da je prisotna ob izvajanju dokazov. Pravici stranke, da se v postopku izjavi, ustreza obveznost sodišča, da vse navedbe stranke vzame na znanje, pretehta njihovo relevantnost ter se do tistih navedb, ki so bistvenega pomena za odločitev, opredeli v obrazložitvi sodbe.
8. Ustavno sodišče po pregledu vseh predloženih listin ni ugotovilo, da bi bile ustavnima pritožnikoma v izpodbijanem sodnem postopku kršene njune temeljne človekove pravice procesne narave. Glede na priložene listine ni vprašljiva
kontradiktornost postopka. Prav tako ni razvidno, da bi bilo sodišče tožečo stranko glede na toženo neenakopravno obravnavalo. V pravdnem postopku sta bila sicer priletna laična pritožnika ves čas zastopana po odvetniku. Sodišče tudi s tem, ko je v izpodbijanem sodnem postopku, zavrnilo izvedbo dokaza z izvedencem psihiatrom, očitno ni kršilo pravice pritožnikov iz 22. člena Ustave. S tem dokazom sta pritožnika želela dokazovati dejstvo, ki za odločitev v sporu zaradi razveze izročilne pogodbe po razumni oceni sodišča ni bilo pravno relevantno. To, kakšno je bilo duševno stanje pritožnikov v času sklepanja izročilne pogodbe, bi namreč lahko vplivalo zgolj na odločitev o tožbenem zahtevku na razveljavitev sporne pogodbe, v tem delu pa je že bilo pravnomočno razsojeno s sodnima odločbama, navedenima v točki ena izreka tega sklepa. Prav to je pojasnilo že prvostopno sodišče v svoji sodbi, ko je navedlo, da je zavrnilo dokazne predloge, ki so se nanašali na ugotavljanje opravilne sposobnosti tožnikov v času podpisa sporne pogodbe, ker v ponovljenem postopku odloča le o delu zahtevka tožeče stranke, ki se nanaša na razvezo izročilne pogodbe.
9. Sodišča so se v izpodbijanih sodbah opredelila tudi do vseh tistih navedb in ugotovljenih dejstev, ki so bila za odločitev bistvenega pomena. Pri tem Višje sodišče v svoji sodbi posebej odgovarja tudi na pritožbene navedbe glede nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in nesprejemljive dokazne ocene prvega sodišča (smiselno na očitke neenakopravnega obravnavanja tožeče stranke). Višje sodišče po pregledu zadeve pojasnjuje, da dejansko stanje ni nepopolno ugotovljeno, da ima izpodbijana sodba povsem sprejemljive dokazne zaključke, napravljene na podlagi številnih izvedenih dokazov, zlasti z zaslišanjem številnih prič. Ob tem tudi ne drži, da bi se prvostopna sodba opirala zgolj na priče, ki jih je predlagala tožena stranka.
Tudi Vrhovno sodišče v revizijski sodbi ugotavlja, da je sodba sodišča prve stopnje vsebovala razloge o vseh odločilnih okoliščinah, ki so bili izčrpni, medsebojno skladni in zato tudi razumljivi. Tudi sodba sodišča druge stopnje ima po oceni revizijskega sodišča jasne in izčrpne razloge za sprejeto odločitev, vključno razloge o vseh pravno pomembnih pritožbenih izvajanjih.
10. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee prvega odstavka in prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Lojze Ude ter člana Franc Testen in dr. Dragica Wedam-Lukić.
Predsednik senata
dr. Lojze Ude