Up-82/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-82/98
Datum odločitve:
10. 5. 2000
Objavljeno:
OdlUS IX, 137
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.82.98
Akt:
Sklep Vrhovnega sodišča št. III Ips-121/97 z dne 11. 12. 1997
Izrek:
Sklep Vrhovnega sodišča se razveljavi.

Zadeva se vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Tožnik mora vrednost spornega predmeta navesti v tožbi. Če je ne, mora sodišče postopati po pravilih o ravnanju z nepopolnimi vlogami. Kadar sodišče zaradi dopolnitve nepopolne vloge (tožbe) določi tožniku rok za dopolnitev, se ob dopolnitvi v danem roku šteje, da je vloga že od vsega začetka popolna. V obravnavani zadevi je sodišče dopolnitev zahtevalo šele na prvem naroku. Za tožnika pa mora biti položaj enak, ne glede na to kako in kdaj je sodišče zahtevalo dopolnitev: če mu je dalo rok za dopolnitev in je tožbo v danem roku dopolnil, je treba šteti, kot da je bila tožba popolna že od vsega začetka. Z drugačno odločitvijo sodišče krši pravico do enakega varstva pravic.
Geslo:
Pravdni postopek, civilna pravda.
Vrednost spornega predmeta.
Nepopolna vloga.
Enako varstvo pravic.
Pravica do pravnega sredstva.
Pravna podlaga:
Ustava, 22., 25. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. Up-112/94 z dne 6. 3. 1996, OdlUS V,71.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
2. 4. 1998
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US20118
Dokument v PDF obliki:
Up-82-98.pdf
130 KB
Prenesite datoteko
Up-82/98
10. 5. 2000
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi družbe A., d.d., Ž. na Z., ki jo zastopa B. B., odvetnik v V. na seji dne 10. maja 2000
o d l o č i l o:
1. Sklep Vrhovnega sodišča št. III Ips-121/97 z dne 11. 12. 1997 se razveljavi.
2. Zadeva se vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Z izpodbijanim sklepom je Vrhovno sodišče zavrglo revizijo pritožnika kot nedovoljeno. Ugotovilo je, da v pravdi tožnik ne v tožbi ne do začetka obravnavanja glavne stvari ni navedel vrednosti spornega predmeta. Ker vrednost spornega predmeta ni bila pravočasno označena, naj bi revizija proti sklepu sodišča druge stopnje ne bila dovoljena.
2. Pritožnik navaja, da je prvostopno sodišče na glavni obravnavi tožniku naložilo, naj določi vrednost spornega predmeta. To naj bi ta tudi storil. Vrhovno sodišče tega ni upoštevalo kot pravočasne navedbe vrednosti spornega predmeta, temveč je štelo, da ima taka naknadna določitev vrednosti spora le taksne posledice. Pritožnik meni, da mu je bila s tako odločitvijo Vrhovnega sodišča kršena pravica do pritožbe iz 25. člena Ustave oziroma kakšna druga pravica.
B.
3. Ustavno sodišče je že večkrat poudarilo (npr. v sklepu št.Up-112/94 z dne 6. 3. 1996, OdlUS V, 71), da pravica do pravnega sredstva po 25. členu Ustave več od dvostopenjskega sojenja (tj. več od pritožbe proti odločbi sodišča prve stopnje) ne zagotavlja. Tudi v obravnavanem primeru je bila pravica do pritožbe zoper sodbo sodišča prve stopnje zagotovljena. Pravica do revizije in s tem do trostopenjskega sodnega postopka pa s pravico do pravnega sredstva po 25. členu Ustave ni zajeta; preko te ustavne določbe jo omogoča šele zakon (Zakon o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 26/99 - v nadaljevanju: ZPP, členi 367 do 384), zato je tudi vprašanje zakonitosti odločb o dopustnosti revizije le vprašanje pravilne uporabe procesnega prava, ki v ustavno pravico do pravnega sredstva ne more posegati.
4. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom z dne 6. 1. 2000 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo, da bi Ustavno sodišče presodilo, ali so bile pritožniku kršene kakšne druge človekove pravice in temeljne svoboščine - zlasti še pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave.
5. Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo. C. C., d.d., U., kot ena od toženih strank v pravdi v odgovoru na ustavno pritožbo meni, da pritožniku zatrjevane ustavne pravice niso bile kršene. Pri tem izhaja s stališča, da naj bi pritožnik ne imel pravnega interesa za sodelovanje v napadenem postopku.
6. Ustavno sodišče je moralo najprej ugotoviti, kaj je v postopku z ustavno pritožbo sploh predmet obravnave. V pravdnem postopku ustavni pritožnik namreč ni bil (tožeča) stranka.
Okrožno sodišče v Kranju je s sklepom št. I Pg 656/91 z dne 21. 6. 1996 odločilo, da pritožnik ni pravni naslednik A. p.o., Ž. - v stečaju in ni dovolilo spremembe tožbe na strani tožeče stranke (ta je bila A. stečajna masa Ž., kot pravna naslednica A., TŠO, p.o., Ž. - v stečaju). Postopek sam pa se je končal zaradi umika tožbe. Višje sodišče v Ljubljani je s sklepom št. Cpg 1771/96 z dne 20. 3. 1997 pritožbo ustavnega pritožnika zavrnilo kot neutemeljeno v delu, v katerem je ugovarjal odločitvi o nepriznanju položaja stranke v postopku. Vrhovno sodišče je revizijo zavrglo kot nedovoljeno, ker da vrednost spornega predmeta ni bila pravočasno navedena.
7. Postopek se je začel z vložitvijo tožbe zaradi izpodbijanja pravnih dejanj dne 18. 4. 1991. Tožbo je vložil stečajni upravitelj A., TŠO, p.o., Ž. - v stečaju (za odločitev nebistvena je okoliščina, da je kot njegov pooblaščenec takrat nastopal sedanji odvetnik ustavnega pritožnika), ki pa je bil konec leta 1991 prodan kot pravna oseba v okviru stečajnega postopka. Na prvem naroku dne 1. 6. 1992 je bilo pooblaščencu takratne tožeče stranke naloženo, da v roku treh dni določi vrednost spora, kar je ta tudi storil.
8. Predmet ustavne pritožbe je le sklep Vrhovnega sodišča, s katerim je zavrglo revizijo kot nedovoljeno zaradi prepozne navedbe vrednosti spora. Na podlagi takega stališča revizija ne bi bila dovoljena tudi nobeni od nespornih pravdnih strank.
9. Ustavno sodišče je že v nekaj primerih odločilo, da odločitve sodišč o zavrženju revizije zaradi nenavedbe vrednosti spornega predmeta lahko posegajo v ustavno pravico do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave. Vendar je šlo v večini primerov za vprašanje enakega položaja tožencev. Po določbah ZPP je določitev vrednosti spornega predmeta v prvi vrsti dolžnost tožnika, pri čemer ima sodišče korekturno dolžnost. Če sodišče to svojo dolžnost opusti, mora imeti možnost zahtevati ugotovitev vrednosti spornega predmeta tudi nasprotna stranka v postopku.
10. V obravnavani zadevi pa ne gre za tak primer. Tudi ne gre za primer, ko bi si ustavni pritožnik sam ne zagotovil možnosti revizije. Pritožnik bi namreč v postopek lahko vstopil šele po vložitvi tožbe in bi se sporni razlog za zavrženje revizije nanašal nanj tudi, če bi mu bil priznan položaj stranke v postopku. Gre za presojo odločitve sodišča o ravnanju prvotnega tožnika in prvostopnega sodišča, s katero naj bi bila kršena tudi pritožnikova pravica do enakega varstva pravic.
11. Ustavno sodišče je v sklepu št. Up-112/94 med drugim navedlo: "Po določbah ZPP je sicer navedba oziroma ugotovitev vrednosti spornega predmeta v prvi vrsti dolžnost tožnika in sodišča. Tako je po določbi drugega odstavka 186. člena ZPP v tistih zadevah, v katerih je od tega odvisna pravica do revizije, vrednost spornega predmeta obvezna sestavina tožbe. Če tožnik te vrednosti ne navede, ga je sodišče po prvem odstavku 109. člena ZPP dolžno pozvati, da tožbo dopolni." Tožba, ki nima ene od obveznih sestavin, je nepopolna. Dolžnost sodišča je, da vložnika na to opozori in mu da možnost vlogo ustrezno dopolniti. Če je nepopolna vloga pravočasno dopolnjena, se šteje, da je bila kot popolna vložena že takrat, ko je bila prvič vložena. To je določal Zakon o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 4/77 in naslednji - v nadaljevanju: ZPP77) v 109. členu, enaka pa je določba v 108. členu veljavnega ZPP.
12. Pravica do revizije je pravica strank v postopku. Nenavedba vrednosti spornega predmeta v tej zvezi pomeni le, da si stranka s tem sama onemogoči vložiti to izredno pravno sredstvo. Njena vloga (tožba) pa se sicer lahko obravnava in se o njej po vsebini lahko pravnomočno odloči. Drugače je, če je od vrednosti spornega predmeta odvisna pristojnost in sestava sodišča. Zato bi lahko bilo sporno, ali je vlogo kot nepopolno res treba vrniti v dopolnitev tudi takrat, ko navedba vrednosti spora pomeni le zagotavljanje pravice do revizije. Veljavni ZPP je v 45. členu glede tega sedaj popolnoma jasen.
13. Vendar že tudi prej ni bilo dvoma, da je vrednost spornega predmeta obvezna sestavina tožbe (drugi odstavek 186. člena ZPP77, sedaj drugi odstavek 180. člena ZPP), kadar predmet tožbenega zahtevka ni denarni znesek in je pravica do revizije odvisna od vrednosti spornega predmeta (glej na primer sklep št. II Ips 451/98 z dne 14. 10. 1998, objavljen v Zbirki civilnih odločb Vrhovnega sodišča, str. 448). ZPP77 je v členih 35 do 40 (ZPP sedaj v členih 39 do 45) urejal način ugotavljanja vrednosti spornega predmeta. Določba drugega odstavka 40. člena (sedaj drugi odstavek 44. člena) je pomenila splošno pravilo, da je pri nedenarnih zahtevkih odločilna vrednost, ki jo tožnik navede v tožbi. Sodišče ima korekturno dolžnost, če je navedena vrednost očitno previsoka ali prenizka.
14. Če tožnik vrednosti spornega predmeta v tožbi ni navedel, mora biti ta možnost zagotovljena nasprotni stranki v pravdi. Le tako ji je zagotovljeno enako varstvo pravic po 22. členu Ustave, da si lahko enako kot druga stranka zagotovi možnost vložitve izrednega pravnega sredstva (glej sklep Ustavnega sodišča št. Up-112/94). Omejitev iz tretjega odstavka 40. člena ZPP77 (sedaj tretji odstavek 44. člena ZPP) - do kdaj lahko sodišče preveri pravilnost navedene vrednosti spora - se lahko nanaša tudi na primere, ko vrednost ni navedena. V takem primeru zavezuje predvsem toženca, ki mu daje možnost uveljavljati to pomanjkljivost tožbe le do začetka obravnavanja glavne stvari.
15. Tožnik pa mora vrednost spornega predmeta navesti v tožbi. Če je ne, mora sodišče postopati po pravilih o ravnanju z nepopolnimi vlogami in ne po tretjem odstavku 44. člena ZPP.
Kadar sodišče zaradi dopolnitve nepopolne vloge (tožbe) določi tožniku rok za dopolnitev, se ob dopolnitvi v danem roku šteje, da je vloga že od vsega začetka popolna. V obravnavani zadevi bi tožnik sicer lahko takoj - še pred začetkom obravnavanja glavne stvari - navedel vrednost spornega predmeta. Toda v tem delu je bila njegova tožba že od vsega začetka nepopolna in bi jo moralo sodišče kot tako poslati v dopolnitev. Sodišče je dopolnitev zahtevalo šele na prvem naroku. Za tožnika pa mora biti položaj enak, ne glede na to, kako in kdaj je sodišče zahtevalo dopolnitev: če mu je dalo rok za dopolnitev in je tožbo v danem roku dopolnil, je treba šteti, kot da je bila tožba popolna že od vsega začetka.
16. Z izpodbijanim sklepom je bila kršena pritožnikova pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Zato ga je Ustavno sodišče razveljavilo in vrnilo zadevo Vrhovnemu sodišču v novo odločanje. Pri tem bo moralo Vrhovno sodišče upoštevati, da je tožnik v pravdi pravočasno navedel vrednost spornega predmeta, zato iz tega razloga revizije ne bo moglo zavreči.
C.
17. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnici in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan in dr. Dragica Wedam-Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
Franc Testen