Up-295/99
Natisni
Opravilna št.:
Up-295/99
Datum odločitve:
15. 12. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.295.99
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 532/99 z dne 11. 11. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene zatrjevane človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
Pripor, ponovitvena nevarnost.

Pravica do osebne svobode.

Pravica do pritožbe.

Pravna jamstva v kazenskem postopku.
Pravna podlaga:
Ustava, 19., 20., 25., 29. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 201., 207. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (OdlUS V,40) in št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998 (OdlUS VII,118).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
17. 11. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19825
Up-295/99
15.12.1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z. na seji senata dne 15. decembra 1999
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 532/99 z dne 11. 11. 1999 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik vlaga ustavno pritožbo zoper odločitev zunajobravnavnega senata, da se zavrne njegov predlog za odpravo pripora. Izrecno zatrjuje kršitev človekovih pravic iz 19., 20., 25. in 29. člena Ustave. Predlaga, naj Ustavno sodišče odpravi izpodbijani sklep in pripor, ki je bil odrejen zoper njega iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti.
2. V obrazložitvi ustavne pritožbe navaja, da je na glavni obravnavi, na kateri naj bi prišlo do preobrata v dokaznem postopku, predlagal nadomestitev pripora s hišnim priporom. Po tem predlogu naj bi predsednik razpravljajočega senata vprašal pritožnika, kje bo v tem primeru stanoval, in dal jasno vedeti, da so pogoji za spremembo pripora v hišni pripor izpolnjeni.
Vendar pa naj bi po posvetu senata zaradi poteka uradnega časa objavil sklep, da bo o predlogu odločal zunajobravnavni senat.
Taka odločitev naj bi bila v nasprotju z zakonitimi pogoji o trajanju pripora iz 200. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94, 72/98 in 6/99 - v nadaljevanju:
ZKP). Poleg tega po mnenju pritožnika zunajobravnavni senat za tako odločitev sploh ni pristojen, saj naj bi bil pristojen le za presojo, ali so po preteku dveh mesecev od zadnjega podaljšanja še podani razlogi za pripor. Ker je o predlogu odločil zunajobravnavni senat in ne razpravljajoči senat, naj bi bila pritožniku odvzeta tudi pravica do pritožbe. Po mnenju pritožnika z izpodbijanim sklepom tudi ni bilo odločeno o njegovem izrecnem predlogu (nadomestitvi pripora s hišnim priporom), saj naj bi senat odločal le o predlogu za odpravo pripora, iz posplošene obrazložitve sklepa pa naj bi bilo razvidno, da zunajobravnavni senat ni bil seznanjen z novimi razlogi za nadomestitev pripora. Pritožnik je prepričan, da je žrtev nameščenega kazenskega postopka, saj naj bi senat pri presoji razlogov za pripor izhajal le iz pravnomočne sodbe Okrožnega sodišča v Celju št. K 18/97. Ker je pritožniku že več kot 11 mesecev vzeta prostost in ker naj bi bilo trajanje pripora nesorazmerno in v nasprotju z določbami ZKP, naj bi bila kršena njegova pravica do osebne svobode in trajanje pripora. S sklicevanjem na sodno prakso pritožnik pripominja, da mu, tudi če bi mu bilo kaznivo dejanje dokazano, ne grozi izrek daljše zaporne kazni, kot že sedaj znaša trajanje pripora. Pritožnik še navaja, da je edini od devetih soobdolženih v priporu, zato si ne more priskrbeti dokazov v svojo korist, poleg tega sodišče kljub zahtevi vseh zagovornikov ni naredilo prepisov o tajnem prisluškovanju, opazovanju in sladenju. Vse to pa naj bi pomenilo nespoštovanje z Ustavo zagotovljenih pravnih jamstev v kazenskem postopku.
B.
3. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. ZKP v 3. točki drugega odstavka 201. člena določa, da se sme pripor odrediti, če teža, način storitve ali okoliščine, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno, in njene osebne lastnosti, prejšnje življenje, okolje in razmere v katerih živi, ali kakšne druge posebne okoliščine kažejo na nevarnost, da bo oseba ponovila kaznivo dejanje, dokončala poskušeno kaznivo dejanje ali storila kaznivo dejanje, s katerim grozi.
4. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11.4.1996 (Uradni list RS, št. 25/96 in OdlUS V, 40) in v drugih odločitvah o pripornih zadevah opredelilo pogoje, pod katerimi je dopusten poseg v osebno svobodo posameznika. Po stališču Ustavnega sodišča mora sklepanje sodišča o obstoju pripornega razloga ponovitvene nevarnosti temeljiti na konkretnih okoliščinah, iz katerih je možno napraviti na življenjskih izkušnjah utemeljen sklep, da obstaja realna nevarnost, da bo obdolženec ponovil določeno specifično kaznivo dejanje. Sodišče mora nadalje ugotoviti, da obstoji nevarnost ponavljanja takšnega dejanja, ki pomeni ogrožanje varnosti ljudi. Nato pa mora ob uporabi načela sorazmernosti presoditi, ali je pripor neogibno potreben za dosego cilja (odvrnitev ponovitvene nevarnosti) ali pa ga je možno doseči tudi z odreditvijo katerega od milejših ukrepov.
5. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa je razvidno, da je zunajobravnavni senat o predlogu pritožnika za odpravo pripora in njegovo nadomestitev s hišnim priporom odločil v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji. Pri tem pa je upošteval tudi vse navedbe pritožnika ob podajanju predloga za odpravo pripora.
Tako je senat glede na pritožnikove navedbe, da obstaja resen dvom o njegovi udeležbi v celotni kriminalni dejavnosti, ugotovil, da utemeljenost suma storitve kaznivega dejanja izhaja iz pravnomočne obtožnice, pritožnik pa ni navedel nobenih novih okoliščin, ki bi kazale, da je utemeljenost suma omajana v tolikšni meri, da bi to že samo po sebi narekovalo odpravo pripora. O obstoju ponovitvene nevarnosti je senat sklepal tako na podlagi teže kaznivega dejanja (kaznivo neupravičene proizvodnje in prometa z mamili) in načina storitve (kaznivo dejanje naj bi bilo storjeno v združbi, kar omogoča velike zaslužke, potrebna pa je tudi visoka stopnja zaupanja; v združbi pa naj bi imel pritožnik nalogo dobavitelja mamil) kot tudi na podlagi okoliščine, da naj bi očitano kaznivo dejanje storil le tri mesece po odpravi dolgotrajnega pripora v drugi kazenski zadevi. Pri utemeljevanju svoje odločitve je senat odgovoril tudi na pritožnikovo zatrjevanje, da po 11 mesecih pripora glede na težo kaznivega dejanja ni pogojev za nadaljnji pripor. Glede na naravo kaznivega dejanja in dovolj prepričljivo ugotovljeno nevarnost ponavljanja istovrstnih kaznivih dejanj je senat tudi utemeljeno sklepal, da je pripor neogibno potreben za zagotovitev varnosti ljudi pred pritožnikovim ogrožanjem njihovega zdravja. Odločitev, da pripora ni mogoče nadomestiti s hišnim priporom, kot je predlagal pritožnik, pa je senat prepričljivo obrazložil z navedbo, da naj bi se pritožnik s soobtoženim C. kot posrednikom dogovarjal tudi o nadaljnjih prodajah večjih količin heroina, katerih nabavo naj bi že urejal, zato obstaja nevarnost, da bi pritožnik v primeru odreditve hišnega pripora spet stopil v stik z dobavitelji oziroma kupci mamil in nadaljeval s tovrstnimi dejanji.
6. Ker je zunajobravnavni senat pri odločanju o predlogu za odpravo pripora in njegovo nadomestitev s hišnim priporom presodil vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo in svojo presojo razumno obrazložil, ni podana kršitev določbe 20. člena Ustave, s tem pa tudi ne kršitev pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave.
7. Z zatrjevanjem, da je o njegovem predlogu za nadomestitev pripora s hišnim priporom odločal nepristojen (zunajobravnavni) senat, pritožnik izpodbija uporabo procesnega prava. Ustavno sodišče je v svojih odločitvah o ustavnih pritožbah že večkrat poudarilo, da ni inštanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in ni pristojno presojati pravilnosti ugotovitve dejanskega stanja ter uporabe materialnega in procesnega prava samih po sebi. Po ustaljeni ustavnosodni presoji se Ustavno sodišče pri odločanju o ustavni pritožbi omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču, ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno (tako že v sklepu št.
Up-103/97 z dne 26. 2. 1998 - OdlUS VII, 118).
8. Določba tretjega odstavka 200. člena ZKP sicer generalno določa, da se pripor odpravi, brž ko prenehajo razlogi zanj, vendar pa prvi odstavek 207. člena ZKP kot specialna norma določa, da sme po izročitvi obtožnice sodišču do konca glavne obravnave odpraviti pripor samo (zunajobravnavni) senat s sklepom po zaslišanju državnega tožilca, če teče postopek na njegovo zahtevo. Glede na navedeno je treba kot očitno neutemeljeno zavrniti pritožnikovo zatrjevanje, da je o njegovem predlogu odločal nepristojni senat. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa je razvidno, da je bil senat seznanjen z razlogi, s katerimi je pritožnik obrazložil svoj predlog.
Neutemeljena je tudi pritožnikova trditev, da senat ni odločal o predlogu za nadomestitev pripora s hišnim priporom, saj je iz uvoda izpodbijanega sklepa jasno razvidno, o katerem predlogu je senat odločal, v obrazložitvi pa je pojasnjeno stališče senata, da v konkretnem primeru s hišnim priporom ni mogoče odvrniti ponovitvene nevarnosti. Pritožbo zoper sklep, s katerim senat zavrne predlog za odpravo pripora, je izključil že zakonodajalec (četrti odstavek 207. člena ZKP). Pred odločitvijo senata o predlogu za odpravo pripora je pristojno sodišče že večkrat presojalo obstoj pogojev za pripor. Zoper te odločitve je imel priprti možnost pritožbe, vsak čas pa ima pravico tudi ponovno predlagati odpravo pripora. Glede na navedeno pritožniku z izpodbijanim sklepom očitno ni bila kršena pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.
9. Z navedbo, da si kot edini od devetih soobdolženih v priporu ne more priskrbeti dokazov v svojo korist, pritožnik ne izkazuje očitnosti kršitve prve alinee 29. člena Ustave. Zatrjevanje, da sodišče ni naredilo prepisov o izvedenih posebnih ukrepih, pa ni v direktni zvezi z izpodbijanim sklepom.
10. Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene zatrjevane človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednica dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Miroslava Geč- Korošec.
Predsednica senata
dr. Mirjam Škrk