Up-20/99
Natisni
Opravilna št.:
Up-20/99
Datum odločitve:
25. 5. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.20.99
Akt:
Ustavna pritožba družbe M., d.o.o., B. zoper sklep o začasni odredbi Stalne arbitraže pri Gospodarski zbornici Slovenije št. 252.0-5/97 z dne 11. 1. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba družbe M., d.o.o., B. zoper sklep o začasni odredbi Stalne arbitraže pri Gospodarski zbornici Slovenije se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker dokončen sklep arbitraže o začasni odredbi ni posamičen akt v smislu 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču, zoper katerega je dovoljena ustavna pritožba, je bilo treba ustavno pritožbo zavreči.
Geslo:
Nepristojnost Ustavnega sodišča za presojo akta kot predmeta ustavne pritožbe, ki ni posamični akt (sklep o začasni odredbi v postopku pred pogodbeno arbitražo).
Pravna podlaga:
Evropska konvencija o mednarodni trgovinski arbitraži, 6. čl. tč. 4.

Zakon o pravdnem postopku (ZPP), 32., 479., 484. do 487. čl.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), 268. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 50., 6. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
20. 1. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US19518
Up-20/99
25. 5. 1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe družbe M., d.o.o., B., ki jo zastopa direktor P. D. na seji dne 25. maja 1999
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba družbe M., d.o.o., B. zoper sklep o začasni odredbi Stalne arbitraže pri Gospodarski zbornici Slovenije št. 252.0-5/97 z dne 11. 1. 1998 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik v vlogi z dne 15. 1. 1999 navaja, da je edini lastnik in družbenik pravne osebe M., v kateri je tudi zaposlen. Likvidacija družbe bi zanj pomenila izgubo premoženja in dela. V postopku pred Stalno arbitražo pri Gospodarski zbornici Slovenije (GZS) je bila izdana začasna odredba, s katero se prepoveduje razpolaganje s sredstvi na žiro računu pravne osebe M. do višine 12.632.796 SIT in ki velja do izteka osmega dne po tem, ko bo izdana in obema strankama vročena dokončna arbitražna odločba v tej zadevi. Pritožnik navaja, da je sklep o začasni odredbi dokončen in ga v okviru tega postopka ni mogoče izpodbijati. Navedeno naj bi predstavljalo kršitev določbe 2. člena Ustave, po kateri je Slovenija pravna država, 25. člena (pravica do pravnega sredstva) in 33. člena Ustave (pravica do zasebne lastnine).
2. Pritožnik je izpodbijal tudi prvi odstavek 32. člena Pravilnika o postopku pred Stalno arbitražo pri GZS (Uradni list RS, št. 63/93 - v nadaljevanju: Pravilnik). Izpodbijani člen, ki v prvem odstavku določa, da lahko senat na predlog stranke "... izda "kakršnokoli odredbo", s katero je mogoče doseči namen...", v drugem odstavku pa, "da ni nezdružljivo z arbitražnim sporazumom, če zahteva stranka začasno odredbo pred pravosodnimi organi", naj bi bil v nasprotju z 22. členom Ustave (enako varstvo pravic). Meni, da gre za neenak položaj, ko ima dolžnik v primeru iz drugega odstavka 32. člena Pravilnika na razpolago vsa pravna sredstva po Zakonu o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ št. 4/77 - v nadaljevanju: ZPP) in po Zakonu o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS št. 51/98 - v nadaljevanju: ZIZ), v primeru iz prvega odstavka ("kakršnakoli odredba") pa dolžnik nima nobenega pravnega sredstva. Izpodbijana začasna odredba namreč ni razsodba razsodišča, ki bi jo bilo mogoče s tožbo izpodbijati v smislu 484. člena ZPP.
3. Pritožnik oziroma pobudnik predlaga, da Ustavno sodišče: - zadrži izvrševanje izpodbijane začasne odredbe,
- razveljavi izpodbijano začasno odredbo in vrne zadevo izdajatelju v ponovno odločanje,
- odpravi prvi odstavek 32. člena izpodbijanega pravilnika.
B.
4. Ustavno sodišče je iz ustavne pritožbe izločilo pobudo za oceno ustavnosti in zakonitosti prvega odstavka 32. člena Pravilnika in je o zadevi že izdalo sklep št. U-I-37/99 z dne 5. 3. 1999, s katerim je pobudo zavrglo.
5. ZPP v svojih določbah 31. poglavja "Postopek pred razsodišči" ne vsebuje posebnih določb o začasnih odredbah v arbitražnem postopku. Pravilnik Stalne arbitraže pri GZS sedaj izrecno določa, da senat lahko na predlog stranke, ki izkaže verjetni obstoj terjatve ter nevarnost, da bo sicer uveljavitev terjatve onemogočena ali precej otežena, izda kakršnokoli odredbo, s katero je mogoče doseči namen zavarovanja. Če stranka zahteva izdajo začasne odredbe pred pravosodnimi organi, to ni nezdružljivo z arbitražnim sporazumom, niti se ne šteje za odrek temu sporazumu (drugi odstavek 32. člena Pravilnika; ta določba je povzeta po 6. členu tč. 4 Evropske Konvencije o mednarodni trgovinski arbitraži). Iz te določbe Pravilnika je razvidno, da ima stranka v bistvu možnost predlagati začasno odredbo ali v arbitražnem postopku ali pa po določbah ZIZ že pred sprožitvijo arbitražnega postopka ali med njegovim tekom. Arbitražni senat je v izpodbijanem sklepu o začasni odredbi v obrazložitvi pod tč. E med drugim navedel, da je sklep o začasni odredbi, izdan v arbitražnem postopku, dokončen in ga v okviru tega postopka ni mogoče izpodbijati. Nesporno je, da je zoper začasno odredbo, kadar je ta izdana s strani pravosodnih organov, dovoljeno vložiti pravno sredstvo. Kako je z vložitvijo pravnega sredstva zoper začasno odredbo, izdano v arbitražnem postopku (prvi odstavek 32. člena Pravilnika), pa ZPP oziroma ZIZ ne dajeta eksplicitnega odgovora. Zato je za odgovor potrebno izhajati iz temeljnih načel arbitražnega postopka in same narave arbitraže.
6. Arbitraža ali razsodišče je nedržavno sodišče, ki sestoji iz ene ali več oseb, o imenovanju katerih se stranke sporazumejo in ki mu stranke sporazumno in prostovoljno zaupajo izdajo meritorne odločbe. Odločbo arbitraže zakon izenačuje s pravnomočno odločbo sodišča. S sklenitvijo arbitražnega dogovora se izključi pristojnost sodišč. V praksi se arbitraže pojavljajo kot priložnostne arbitraže - arbitraže ad hoc, in kot institucionalne - stalne arbitraže. Naravo stalne arbitraže ima pri nas Stalna arbitraža pri GZS v Ljubljani. Čeprav institucionalna arbitraža deluje in je organizirana kot stalna institucija, pa s tem vendarle ne izgubi svoje pogodbene narave oziroma svojo pristojnost za odločanje še vedno črpa iz dogovora strank.
7. Za oblikovanje postopka pred arbitražami veljajo naslednja načela: avtonomija strank, oblikovanje procesa s strani arbitraže oziroma arbitrov ter načelo legalitete in načelo podrejene uporabe določb civilnega procesa. V zvezi z načelom avtonomije strank velja, da stranke z dogovorom pristanejo tudi na pravila arbitraže. Pogosto namreč vsebujejo pravilniki o postopku pred stalnimi arbitražami določbo, da stranke oblikujejo proces, kolikor pravilnik ne vsebuje ustrezne norme.
Pravilnik v prvem odstavku 6. člena celo določa, da se šteje, da sta v primeru sklenitve arbitražnega sporazuma stranki pristali na določbe tega Pravilnika, razen če sta se glede posameznih vprašanj sporazumeli drugače. S tem prostovoljnim dogovorom strank postanejo tudi določbe Pravilnika po svoji naravi pogodbene določbe. (Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-37/99 z dne 5. 3. 1999.) Ker pa arbitraže opravljajo sodno funkcijo, so stranke pri oblikovanju procesa vendarle omejene. Ne morejo izključiti nekaterih pravil, ki uveljavljajo temeljna načela civilnega postopka npr. načelo kontradiktornosti, določbe o procesni sposobnosti in zastopanju procesno nesposobnih oseb, določbe o izločitvi sodnikov. V zvezi s tem so pomembne določbe 484. do 487. členov ZPP, ki se nanašajo na izpodbijanje arbitražne odločbe. Proti arbitražnim odločbam je dovoljena tožba na razveljavitev pri pristojnem sodišču. Razloge za razveljavitev arbitražne odločbe vsebuje 485. člen ZPP.
8. Z arbitražnim dogovorom stranki izključita pristojnost državnega sodišča in pooblastita arbitražo za izdajo odločbe, ki ima proti njima moč pravnomočne sodbe. S tem se dogovorita, da bosta svojo ustavno pravico do sodnega varstva do izdaje odločbe, ki ima moč pravnomočne sodbe, prenesli z državnega sodišča na pogodbeno institucijo. Državno sodišče pa še vedno ostane pristojno za kontrolo take arbitražne odločbe. S tem je strankam zagotovljen minimum procesnih garancij v arbitražnem postopku. Arbiter za razliko od sodnika državnega sodišča ni organ državne oblasti, saj njegova pristojnost temelji na dogovoru strank. Vendar pa lahko arbitraža po volji strank nadomesti državno sodišče pri izvrševanju sodne funkcije le toliko, kolikor ji to dopušča zakon. Obseg pristojnosti arbitraže je torej na eni strani omejen z dogovorom strank, na drugi strani pa z zakonom. Po ZPP je pooblastilo omejeno na pravico odločanja o utemeljenosti zahtevka stranke. Arbitraža pa nima pooblastila, da bi to zaščito izvršila z uporabo prisilnih sredstev. Da arbitraže niso pristojne za izdajanje aktov, ki pomenijo izvrševanje prisile, izhaja tudi iz splošne določbe drugega odstavka 479. člena ZPP, ki določa, da zoper priče, stranke in druge osebe, ki sodelujejo v postopku, razsodišče ne more uporabiti prisilnih sredstev in ne izrekati kazni. Tudi za prisilno izvršitev pravnomočne arbitražne odločbe je pristojno samo sodišče.
9. Sklep o začasni odredbi, izdan v sodnih postopkih, po svoji pravni naravi ni samo kondemnatorni akt. Tudi po določbi prvega odstavka 268. člena ZIZ ima sklep o začasni odredbi, izdan v pravdnem ali kakšnem drugem postopku, učinek sklepa o izvršbi.
To določbo je mogoče razlagati samo tako, da ima tudi sklep o začasni odredbi, ki je izdan v izvršilnem postopku, enak učinek. Za sklep o izvršbi pa je značilno, da pomeni izvrševanje državne prisile in zato sodi v izključno področje suverenih pooblastil države. Tudi kadar arbitraža sme izdati sklep o začasni odredbi, njegova izvršitev (kot dejanje prisile) nedvomno sodi v pristojnost sodišča. Morebitna začasna odredba, ki jo izda arbitraža, torej po svoji pravni naravi ne more biti enaka začasni odredbi, ki jo izda sodišče. Tudi iz drugega odstavka 268. člena ZIZ izhaja, da se določbe o pravni naravi sklepa o začasni odredbi kot sklepa o izvršbi nanašajo le na sklepe, ki jih izdajajo sodišča ("Sodišče, ki je izdalo sklep ..., odstopi sodišču ...").
10. Če je ZPP lahko dal arbitraži pooblastilo za izdajanje odločb, ki predstavljajo - ob možnosti (sicer omejene) naknadne sodne kontrole - izvršilni naslov, pa ni mogel dati pooblastila, da se stranke dogovorijo za takšne pristojnosti arbitraže, na podlagi katerih bi ta lahko izdajala akte prisile, ki je pridržana državi. Ker začasna odredba, izdana v arbitražnem postopku, ne more imeti učinka sklepa o izvršbi, torej tudi ne more zavezovati strank - zlasti pa tudi ne tretjih - tako, kot jih zavezuje sklep o začasni odredbi, izdan v sodnem postopku.
Začasna odredba, izdana v arbitražnem postopku ima torej lahko v razmerju med strankama le naravo pogodbene obveznosti, tretjih pa ne zavezuje. "Izvršitev" takšne začasne odredbe zato lahko upnik uveljavlja le v sodnem postopku, kjer bo odredba, izdana v arbitražnem postopku, lahko učinkovala le kot del procesnega gradiva z močjo svoje prepričljivosti, ne pa morda svoje pravne obveznosti.
11. Zakon o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) v 50. členu določa, da lahko vsakdo ob pogojih, ki jih določa ta zakon, vloži pri Ustavnem sodišču ustavno pritožbo, če meni, da mu je s posamičnim aktom državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina. Glede to, kar je razloženo zgoraj, sklep o začasni odredbi, izdan v postopku pred pogodbeno arbitražo, ne more imeti pravne narave takšnega posamičnega akta, zato Ustavno sodišče ni pristojno za presojo, ali so bile pritožnici z njim kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 6. člena v zvezi s prvim odstavkom 50. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lojze Ude ter člana Franc Testen in dr. Dragica Wedam-Lukić.
P r e d s e d n i k :
dr. Lojze Ude