Up-210/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-210/96
Datum odločitve:
20. 5. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.210.96
Akt:
Ustavna pritožba N. M. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 137/95 z dne 14.5.1996 v zvezi z odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 125/94-4 z dne 13.1.1995 v zvezi z odločbo Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji, Ljubljana, št. Sp 156/93-10 z dne 18.1.1994
Izrek:
Ustavna pritožba N. M. zoper sodbo Vrhovnega sodišča v zvezi z odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani v zvezi z odločbo Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji, Ljubljana, se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Ne Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin ne na njegovi podlagi sprejete izpodbijane odločbe pritožniku ne jemljejo njegovih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v tuji državi.
Pritožniku z izpodbijanimi odločbami ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine.
V času do ustrezne zakonske ureditve pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev pa mora biti tudi pritožniku zagotovljeno uživanje enakih pravic do socialne pomoči oziroma drugih oblik zagotavljanja socialne varnosti v smislu 50. člena Ustave, kot drugim državljanom katerih pravni in dejanski položaj je enak ali v bistvenih elementih podoben kot njegov.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Pravica do socialne varnosti.

Vojaške pokojnine.

Vojaške pokojnine, izplačevanje, akontacija.

Pritrdilno ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 50. čl.

Ustavni zakon za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (UZITUL), 14., 18., 21. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ), 14., 171. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-147/94 (OdlUS IV,118), št. U-I-70/92 (OdlUS I,77), št. U-I-137/92 (OdlUS II,38), št. U-I-89/93 (OdlUS III,7), št. U-I-63/92 (OdlUS I,60), št. U-I-2/93 (OdlUS II,8).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
17. 7. 1996
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18954
Up-210/96
20.5.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe N. M. iz L., ki jo zastopajo dr. P. Č., R. Č. in A. Č., odvetniki v G. na seji senata dne 20. maja 1998
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba N. M. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 137/95 z dne 14.5.1996 v zvezi z odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 125/94-4 z dne 13.1.1995 v zvezi z odločbo Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji, Ljubljana, št. Sp 156/93-10 z dne 18.1.1994 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnica izpodbija sodbo, s katero je bila zavrnjena revizija zoper pravnomočno odločitev o zavrnitvi zahtevka za izplačevanje akontacije vojaške invalidske pokojnine. Navaja, da je kot pripadnica bivše skupne jugoslovanske armade vse svoje življenje plačevala prispevke za pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovanje in da v času vse delovne dobe prebiva na območju Republike Slovenije. Navaja, naj bi bilo za uveljavitev pravice do pokojnine irelevantno, kako ima neka država urejeno pokojninsko zavarovanje oziroma uveljavljanje te pravice, saj naj bi ta pravica izhajala iz dela. Zato pokojnina ne more biti niti nagrada niti kazen, čeprav naj bi se ji v postopku uveljavljanja pravice pred delovnimi in socialnimi sodišči ter Vrhovnim sodiščem zgodilo prav to. Ker je bila oficir v nekdaj skupni vojski, torej zaradi poklica, ki ga je opravljala, naj bi ji bile odvzete vse pravice. Kršena naj bi ji bila pravica do enakosti pred zakonom po 14. členu Ustave; ker je brez sredstev za preživljanje, naj bi bila podvržena nečloveškemu ravnanju po 18. členu Ustave; kršena naj bi bila tudi pravica do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave, česar pa podrobneje ne utemeljuje. Ker naj bi bila brez sredstev za življenje po krivdi države, ki njenih pravic ne ureja ali jih napačno ureja ali jih noče urediti, naj bi ji bile kršene tudi pravice iz 33., 34., 50. in 51. člena Ustave.
B. - I.
2. Republika Slovenija se je z Ustavnim zakonom za izvedbo Temeljne ustavne listine (Uradni list RS, št. 1/91-I z dne 25. junija 991 - v nadaljevanju: UZITUL) obvezala, da bo aktivnim vojaškim osebam in civilnim osebam v službi v JLA zagotavljala statusne, socialne in druge pravice, pridobljene do 25. junija 1991 po zveznih predpisih, če nadaljujejo delo kot pripadniki TO oziroma nadaljujejo službo v TO (14. člen ustavnega zakona) ter da bo uživalcem vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji (v nadaljevanju: RS) zagotavljala varstvo pravic v obsegu in pod pogoji, ki so jih do 25. junija 1991 določali predpisi SFRJ (18. člen UZITUL). Na podlagi 21. člena istega akta je normativno izvedbo sprejete obveznosti Izvršni svet RS uredil z odlokom. Najprej je bil to Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin, objavljen v Uradnem listu RS, št. 21/91 z dne 31. oktobra 1991, nato pa Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin, objavljen v Uradnem listu RS, št. 4/92 z dne 25. januarja 1992. Meddržavni sporazum o vojaških pokojninah je bil doslej sklenjen le z Republiko Hrvaško (o njegovi skladnosti z Ustavo je Ustavno sodišče odločilo v zadevi U-I-147/94 - OdlUS IV,118).
4. Določba 18. člena UZITUL zagotavlja varstvo pravic uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v RS v obsegu in pod pogoji, ki so jih določali predpisi SFRJ. Tako v republiški ureditvi pokojninskega in invalidskega zavarovanja kot v nekdanji zvezni ureditvi tega zavarovanja za vojaške zavarovance sta uporabljena dva pojma: pojem zavarovanca in pojem uživalca pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Kdor je prenehal biti vojaški zavarovanec in je ob prenehanju izpolnjeval z zakonom predpisane pogoje, pridobi pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja - postane torej uživalec pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (14. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev - ZPIZVZ). Smiselno enako določa npr. prvi odstavek 171. člena veljavnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju.
Določba 18. člena UZITUL, uveljavljena 25. junija 1991, je zagotovila varstvo pravic le uživalcem vojaških pokojnin, ne pa tudi vojaškim zavarovancem (razen tistih, ki jih zajema 14. člen UZITUL).
5. Z Odlokom o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin je Republika Slovenija prevzela izplačevanje pokojnin in drugih dajatev v obliki akontacije pokojnin in drugih dajatev upravičencem, ki so pokojnine že bili pridobili na podlagi pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev in imajo stalno prebivališče v RS najpozneje od 26. junija 1991 dalje (1. in 3. člen). Sredstva za ta izplačila zagotavlja proračun, ob upoštevanju načela o sukcesiji držav, da bo morala Republika Slovenija prevzeti obveznosti iz tega zavarovanja po kriteriju pripadnosti zavarovane osebe državi naslednici (bodisi po državljanstvu bodisi po stalnem prebivališču). V skladu s prevzetimi obveznostmi do vojaških zavarovancev bo pripadal Republiki Sloveniji ustrezen del premoženja, s katerim je upravljal izvajalec tega zavarovanja. To pa bo predmet sporazuma med državami naslednicami nekdanje SFRJ.
6. Prvi Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin, ki je pričel veljati 31.oktobra 1991, je razširil pravico do akontacij vojaških pokojnin na osebe, ki so bile na dan 25. junija 1991 še vojaški zavarovanci, pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pa so uveljavile najpozneje do 18. julija 1991 (drugi odstavek I. točke). Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin z dne 25. januarja 1992 pa je pravico do akontacij priznal še tistim vojaškim zavarovancem, ki so bili po 18. juliju 1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, so pa do 18. oktobra 1991 vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev (druga alinea prvega odstavka 2. člena), ter tistim, ki so pristopili k TO in so do 1. februarja 1992 izpolnili pogoje za pridobitev pravice do pokojnine po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (tretja alinea prvega odstavka 2. člena).
7. Ob upoštevanju določbe prvega odstavka 3. člena Odloka je treba pojem "uveljavile pravico" iz prve alinee prvega odstavka 2. člena Odloka razumeti tako, da gre v teh primerih za tiste vojaške zavarovance, ki jim je bila do 18. julija 1991 že izdana odločba o odmeri pravic. Odlok v tem delu tako pomika datum uveljavitve 18. člena UZ na 18. julij 1991. Za nekatere pa ta datum pomakne na 18. oktober 1991, s tem da zanje tudi ne zahteva izdane odločbe v tem roku, ampak le, da so vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (torej ne glede na to, kdaj jim je bila izdana odločba o odmeri pravice oziroma ali jim je bila sploh izdana s strani SPIZVZ).
8. Ustavno sodišče je v zadevah OdlUS II, 38 in OdlUS III, 7 že odločilo, da taka ureditev ni v neskladju z Ustavo. Presodilo je, da niti 18. člen UZITUL niti Odlok ne urejata pravic vojaških zavarovancev in tudi ne vprašanja njihovega upokojevanja. Vojaški zavarovanci niso bili zavarovanci obveznega zavarovanja v Republiki Sloveniji, pač pa zavarovanci posebne skupnosti vojaških zavarovancev. Začasno do ureditve sukcesije držav, naslednic bivše SFRJ, navedena akta urejata v obliki akontacij le socialni položaj uživalcev vojaških pokojnin in vojaških zavarovancev do določenega roka. Pri tem je izhajalo iz temeljnega pravila pokojninskega zavarovanja, da pokojnino zagotavlja tisti sklad, v katerega so zavarovanci, delodajalci ali država plačevali prispevke za določene zavarovance.
9. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin ne ureja pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Te pravice ureja in lahko ureja le zakon. V primeru vojaških zavarovancev je bila to zakonodaja nekdanje skupne države. Izplačevanje pokojnin in drugih dajatev iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja je obveznost nosilca takega zavarovanja. Sporni odlok v to obveznost (in v pravico zavarovanca, da tako izplačilo terja od nosilca zavarovanja) ne posega ne za naprej in ne za nazaj. "Pravica do akontacije pokojnine" ni pravica iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ampak posebna, specifična pravica, ki temelji na prostovoljno prevzeti obveznosti države in ne na obveznosti nosilca zavarovanja.
10. Pravice bivših vojaških zavarovancev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bo urejal poseben zakon, ki je že v zakonodajnem postopku (prva obravnava - Poročevalec DZ št. 46/95; druga obravnava - Poročevalec DZ št. 32/96; tretja obravnava - Poročevalec DZ št. 9/98). Do takrat pa je država dolžna zagotavljati socialno varnost vsem svojim državljanom enako (14. in 50. člen Ustave). Ustavno sodišče je že v svoji odločbi OdlUS III, 7 navedlo: "Kolikor pa vojaški zavarovanci, slovenski državljani s stalnim prebivališčem v Sloveniji, niso pridobili pravice do akontacije pokojnin po 18. členu UZ in se jim ne izplačuje akontacija po Odloku ter nimajo nujnih sredstev za preživljanje, uživajo enake pravice do socialne pomoči kot drugi državljani v smislu prvega odstavka 50. člena Ustave".
B. - II.
11. V postopku, v katerem je pritožnica želela uveljaviti pravico do akontacije pokojnine, je bilo ugotovljeno, da zahtevka za invalidsko upokojitev ni vložila do 18. oktobra 1991. Dne 17.4.1991 je bila kot višja medicinska sestra razporejena na delo v oddelku za ortopedijo in traumatologijo Vojaške bolnišnice v Ljubljani. Dne 17.10.1991 je na Upravi vojne bolnice Ljubljana vložila zahtevo za prenehanje aktivne vojaške službe zaradi predčasne starostne upokojitve. Sama je v zahtevku predlagala, da ji aktivna vojaška služba preneha z 31.10.1991. Akta o prenehanju aktivne vojaške službe in o razrešitvi s predlaganim dnem sta bila izdana 28.10.1991. Vendar pa akta nista bila realizirana, ker je pred odločitvijo Zavoda za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev o priznanju pravice do pokojnine na tej podlagi pritožnica sprožila postopek za invalidsko upokojitev. Pristojni zdravniški komisiji je bila predstavljena 25. 6. 1992, navedeni zavod pa ji je priznal pravico do invalidske pokojnine od 1.1.1993 dalje, ker je bila aktivne vojaške službe razrešena z dnem 31.12.1992 in je izpolnjevala tudi ostale pogoje za pridobitev invalidske pokojnine. Pritožnica je bila namreč pred tem z ukazom NPU SSNO št. 2/3 z dne 20.1.1992 po potrebi službe premeščena v I. vojaško območje Beograd in z aktom komandanta I. vojaškega območja v Beogradu z dne 26.2.1992 dana na razpolago Vojno medicinskemu centru Karaburma, Beograd. Ob takšnem dejanskem stanju je bilo v postopku, v katerem je bila izdana tudi izpodbijana sodba, ugotovljeno, da pritožnica po 18.7.1991 dejansko ni bila ves čas na razpolago, na dopustu, v suspenzu ali v bolniškem staležu.
12. Po 2. alinei prvega odstavka 2. člena Odloka so upravičeni do akontacije vojaške pokojnine tudi tisti vojaški zavarovanci, "ki so bili po 18.7.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu in so do 18.10.1991 vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine oziroma do druge dajatve po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev". Gre torej za tri kumulativno predpisane pogoje: izpolnitev pogojev za pokojnino do 18. oktobra 1991, vložitev zahtevka za upokojitev do 18. oktobra 1991 in določen status po 18. juliju 1991.
13. Pritožnici z izpodbijano sodbo ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom oziroma do enakega varstva pravic niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine. Ne Odlok ne na njegovi podlagi sprejeta izpodbijana sodba pritožnci ne jemljeta njenih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v drugi državi.
14. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin izhaja iz dejanskih okoliščin, v kakršnih je bil sprejet, zlasti uveljavitve osamosvojitvenih aktov in dogovora o dokončnem umiku JLA iz Republike Slovenije. V okviru teh dogovorov je tudi prenos izplačevanja pokojnin vojaškim upokojencem od Zavoda za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev na slovenski ZPIZ s 1.11.1991. Odlok je pri tem med upravičence do vojaške pokojnine vštel tudi tiste, ki so jim bile v času od 25.6.1991 do 18.10.1991 odločbe o odmeri pokojnine že izdane, oziroma tiste, ki so v tem času vložili zahtevek za upokojitev in izpolnili zanjo tudi predpisane pogoje. Taka ureditev v pravice pritožnice v ničemer ne posega.
Njen dejanski in pravni položaj je namreč drugačen. Pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja je uveljavljala in uveljavila pri nosilcu zavarovanja izven Slovenije po poteku datumov, določenih z 2. členom Odloka.
15. Ustavno sodišče se ni spuščalo v ponovno presojo ustavnosti Odloka. V okviru postopka reševanja konkretne ustavne pritožbe lahko presoja le, ali so z izpodbijano sodbo morda pritožnici kršene zatrjevane človekove pravice ali temeljne svoboščine.
Takšna kršitev ni bila ugotovljena. Pritožnica je uveljavljala priznanje pravice do akontacije vojaške pokojnine po Odloku, za katerega je Ustavno sodišče že ugotovilo, da je skladen z Ustavo. C.
16. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 1. alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) v sestavi: predsednik dr.Tone Jerovšek ter člana mag. Matevž Krivic in dr. Lovro Šturm. Sodnik Krivic je dal pritrdilno ločeno mnenje.
Predsednik senata:
dr. Tone Jerovšek
Pritrdilno ločeno mnenje sodnika Krivica
Z načelnimi stališči v tem sklepu, enakimi kot že v mnogih poprejšnjih odločitvah, se ne strinjam in zato tudi v tem primeru prilagam svoje odklonilno ločeno mnenje k odločbi št. Up-82/94 z dne 17.4.1997, kjer so ta moja načelna stališča pojasnjena. V tem konkretnem primeru sem kljub takim svojim načelnim stališčem glasoval za nesprejem te ustavne pritožbe v obravnavo, ker je pritožnik pogoje po Odloku (zahtevano starost za prečasno upokojitev) izpolnil šele po 18.10.1991.
Čeprav njegov primer tudi ni enak primeru iz zadeve št. Up-121/94, je pa do neke mere morda vendarle primerljiv, naj enako kot pri omenjeni zadevi tudi to ločeno mnenje končam enako kot tisto k sklepu št. U-I-137/92 z dne 8.4.1993 (objavljeno v OdlUS III na str. 660-663). "Če so vso ali skoraj vso delovno dobo služili državi, ki je bila naša skupna država, načela pravne in socialne države zahtevajo, tudi če do dogovora o sukcesiji sploh ne bi prišlo, da jim Slovenija izplačuje pokojnine, do katerih so si pridobili pravico (eventualno, kot že rečeno, z odbitkom za čas služenja v JLA, ko ta tudi pravno, ne le politično in moralno, ni bila več tudi naša vojska)." Če Slovenija svojim državljanom ne bi izplačevala pokojnin za celotno pokojninsko dobo, če so jo zadnjih nekaj mesecev "odslužili" že v JLA zunaj Slovenije (ali celo za vse mesece po 25.6.1991) in bi izplačevanje pokojnin zgolj za to sporno obdobje odložila do sklenitve sukcesijskega dogovora, ji tega ne bi mogel nihče resno očitati - sam pa ji resno očitam, da zaradi tistih nekaj mesecev ali v nekaterih primerih celo samo nekaj manjkajočih dni celo svojim državljanom, ki tudi živijo v Sloveniji, imajo tu svoje domove in družine, ne izplačuje sploh nobenih pokojnin. Res je, da jim zgolj "delnih pokojnin" (z odbitkom za sporno obdobje) zakonito ne more izplačevati, ker tega noben zakon tako ne ureja - toda naloga Ustavnega sodišča bi po mojem mnenju bila, da to neustavno stanje ugotovi in naloži zakonodajalcu, da ga takoj odpravi.
Matevž Krivic
Odklonilno ločeno mnenje sodnika Krivica
I.
Moje nasprotovanje tej odločbi je dvojno, temelji na dveh pravnih naziranjih:
- prvo ("radikalna varianta") je v mojem znanem stališču, da je vladni Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin iz leta 1992 protiustaven - to pravno naziranje me vodi do stališča, da bi bilo izpodbijane odločbe treba odpraviti in zahtevati (ob odsotnosti izrecne zakonske ureditve nekaterih vprašanj) ponovno odločanje neposredno na podlagi ustavno zajamčenih pravic; - drugo pravno naziranje ("kompromisna varianta") se izogne vprašanju ustavnosti omenjenega odloka (ker je Ustavno sodišče z odločbo št. U-I-89/93 ustavnost tega odloka enkrat že potrdilo), vendar kljub temu zahteva odpravo izpodbijanih odločb in sicer na podlagi tega, da 50. člen Ustave državljanom zagotavlja pravico do socialne varnosti "pod pogoji, določenimi z zakonom": izpodbijane odločbe o pritožnikovi pravici do socialne varnosti odločajo na podlagi vladnega odloka in ne na podlagi zakona, zato to njegovo ustavno pravico že s tem nedvomno in očitno kršijo; po tej varianti bi bilo pri ponovnem odločanju o pritožnikovi pravici treba odločiti na podlagi "ustavnokonformne" interpretacije Zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ (ZZSV); po tej varianti bi pritožnik dobil sicer mnogo manjši mesečni znesek kot po prvi varianti, vendar za vse sporno obdobje - medtem ko bo tudi v primeru morebitne ugodne rešitve na podlagi (negotove) možnosti, nakazane v 18. in 19. točki obrazložitve te odločbe, dobil ta manjši znesek šele od vložitve zahteve naprej (za dosedanjih pet let pa nič).
II.
Pravno naziranje, na katerem temelji "radikalna varianta", sem podrobno prikazal v svojih ločenih mnenjih k odločbi št. U-I- 137/92 (objavljeno v dodatku h knjigi OdlUS III na str. 660-663, ker je bilo pomotoma izpuščeno pri objavi odločbe v OdlUS II, 38) in k odločbi št. U-I-89/93 (objavljeno: OdlUS III, 7).
Iz drugega od teh dveh ločenih mnenj tu citiram samo nekaj bistvenih odlomkov:
- Pravice vojaških oseb, živečih v Sloveniji ali celo njenih državljanov, do pokojnine ne izvirajo samo iz 18. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine (s kratico: UZ-TUL), ampak predvsem iz 2., 14. in 50. člena ustave; kakršnakoli omejevanja izplačevanja akontacij samo na določene kategorije teh oseb so že zato protiustavna, delno širjenje kroga upravičencev iz 18. člena UZ-TUL z odlokom pa je protiustavno zato, ker je arbitrarno in premajhno.
- Določitev datuma upokojitve do 18.7.1991 kot kriterija za opredelitev upravičencev po odloku je arbitrarna in v nasprotju z enakostjo vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena ustave). - Vezanje izjem od gornjega temeljnega kriterija na stanje suspenza, dopusta ali bolniškega staleža pomeni poleg tega še kršitev prvega odstavka 14. člena ustave - prepoved diskriminacije glede na "družbeni položaj ali katerokoli drugo osebno okoliščino".
- Če neke pravice "zagotavlja oziroma varuje 18. člen UZ", odlok pa določa, komu se te pokojnine oziroma akontacije izplačujejo, potem je to zame povsem očiten poseg uredbe v določanje teh pravic oziroma v zakonsko materijo.
- Z 18. členom UZ je Slovenija zagotovila "varstvo pravic uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji"; če s spornim odlokom zagotavlja (začasno) varstvo teh pravic ne tako, da bi že prevzela dokončno izplačevanje teh pokojnin, ampak tako, da zagotavlja namesto tega samo izplačevanje akontacij, potem je pač ta "pravica do akontacije" edina pravica, ki jo prizadetim Slovenija po 18. členu UZ trenutno zagotavlja - in če sporni odlok določa merila in pogoje za to, komu ta pravica pripada in komu ne, potem bi bilo nesmiselno trditi, da ne določa pogojev za pridobivanje pravic in da zato ni v nasprotju z ustavo. Ta "pravica do akontacije" je za te ljudi in za njihovo socialno varnost trenutno tudi mnogo pomembnejša kot pravica do pokojnine, ki bo vsaj nekaterim morda dokončno priznana šele po njihovi smrti.
- Tak izvedbeni predpis k ustavnemu zakonu, ki bo šele preciziral krog upravičencev in pogoje za pridobitev pravice, pa je lahko po ustavi samo zakon in ne vladna uredba, kot to zatrjuje obrazložitev.
III.
Tudi "kompromisna varianta" bi pomenila odpravo izpodbijanih odločb. Bile so sicer izdane točno po Odloku - toda ne po zakonu. Ustava pa, kot rečeno, daje državljanu pravico do socialne varnosti "pod pogoji, določenimi z zakonom" - in tudi za sodnike ustava pravi, da so "vezani na ustavo in zakon".
Pritožnikova pravica do vojaške pokojnine z zakonom izrecno še ni urejena, po Odloku pa mu akontacija ne pripada. Obstaja pa zakon (ZZSV), ki bi zakonsko rešitev takih izjemnih primerov ob ustrezni interpretaciji vendarle omogočal. Po mojem mnenju je v takem primeru sodišče dolžno odločiti po tem edinem zakonu, ki v pravnem redu za take primere obstaja - tudi če se (v tako izjemno zapletenem pravnem položaju in v svoji eksistenčni socialni zahtevi) državljan nanj ni izrecno skliceval. In če tudi veljavnost tega edinega zakona na take primere lahko raztegne s svojo "ustavnokonformno" interpretacijo le Ustavno sodišče (potem ko je pristojno ministrstvo celo že nakazalo to možnost, le da je ZPIZ ni akceptiral|) - ali ni potem Ustavno sodišče dolžno za varstvo ustavnih pravic prizadetega državljana poskrbeti tako, da tako "ustavnokonformno" interpretacijo tudi izda?
Tako rešitev sem Ustavnemu sodišču tudi predlagal, vendar ni bila sprejeta. Bila je v tem, da bi se v izreku odločbe po odpravi izpodbijanih odločb podala naslednja "ustavnokonformna" interpretacija ZZSV: "Zakon o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ (Uradni list RS, št. 45/92 z dne 21.9.1992) je v skladu z Ustavo, če se razlaga tako, da zagotavlja enake pravice tudi tistim slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji, ki so uveljavili pravico do pokojnine pri nosilcu zavarovanja vojaških zavarovancev."
Obrazložitev pa bi poleg sedanjih točk 1-17 vsebovala na ustreznih mestih še naslednje:
13. Poleg obveznosti, sprejetih z UZ, je Izvršni svet RS 14. novembra 1991 sprejel Odlok o izplačevanju akontacij pokojnin, ki so jih osebe s stalnim prebivališčem v RS uveljavile v drugih republikah SFRJ (Uradni list RS, št. 26/91), s katerim je RS s 1.11.1991 začasno prevzela izplačevanje akontacij pokojnin in drugih dajatev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki bi jih bile sicer upravičencem dolžne izplačevati Skupnosti PIZ v nekdanjih jugoslovanskih republikah BiH, Črni gori, Hrvatski, Makedoniji ali Srbiji. V V. točki tega Odloka je določeno, da se bodo akontacije izplačevale, dokler skupnosti PIZ iz drugih republik nekdanje SFRJ ne bodo pričele nakazovati pokojnin oziroma do sklenitve sporazuma o izvajanju pokojninskega in invalidskega zavarovanja med RS in drugimi republikami nekdanje SFRJ.
14. Z Zakonom o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ (Uradni list RS, št. 45/92 - v nadaljevanju: ZZSV) je določeno, da imajo slovenski državljani, ki so uveljavili pravico do pokojnine v republikah nekdanje SFRJ, pravico do dodatka do polne pokojnine iz sredstev, ki se zagotavljajo iz proračuna.
Ustavno sodišče je v obrazložitvi odločbe OdlUS IV,118, s katero je ugotovilo, da ni v neskladju z Ustavo določitev pogoja stalnega prebivališča za pridobitev te pravice, med drugim navedlo: "ZZSV zagotavlja socialno varnost slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v Sloveniji, ki so uveljavili pravico iz pokojninskega zavarovanja v drugih republikah nekdanje SFRJ.
Dodatek, ki gre upravičencem po tem zakonu, je pravica posebne vrste. Ne gre za pravico iz socialnega zavarovanja, ker so le-to dolžni zagotavljati le posamezni nosilci pokojninskega zavarovanja v republikah nekdanje SFRJ. Gre za pravico, ki je po svoji naravi še najbližja denarnim pravicam socialnega varstva (socialne pomoči), čeprav ni pogojena z dohodkovnim cenzusom.
Socialnovarstvene pravice pa praviloma zagotavlja država in ne nosilci socialnih zavarovanj. Pri teh pravicah pogoj stalnega prebivališča v državi ni diskriminatoren, saj je stopnja socialne ogroženosti posameznika odvisna zlasti od ekonomskih okoliščin, ki se razlikujejo od države do države."
...
16. Z Odlokom o izplačevanju akontacij ("navadnih", "civilnih") pokojnin je RS "začasno prevzela izplačevanje akontacij pokojnin" upravičencem, ki imajo stalno prebivališče na ozemlju RS in bi jim bile pokojnine in druge dajatve sicer dolžne izplačevati Skupnosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja, pri katerih so bili zavarovani. Izplačana sredstva naj bi ZPIZ kot izplačevalcu akontacij vrnile za izplačilo pokojnin zavezane SPIZ, proračun RS pa samo tista sredstva, ki ne bi bila vrnjena (IV. točka Odloka). Pravica do akontacije po tem Odloku preneha, ko nosilec zavarovanja prične nakazovati upravičencu pokojnino in druge dajatve oziroma do sklenitve ustreznega meddržavnega sporazuma.
17. Z ZZSV se zagotavlja socialna varnost tistim državljanom RS s stalnim prebivališčem v RS, ki so upravičenci do pokojnin v kateri od republik nekdanje SFRJ. Pogoj za priznanje dodatka k pokojnini po ZZSV je priznana pravica do pokojnine, pri čemer ni bistveno, kdaj jo je upravičenec uveljavil. ZZSV temelji na obveznosti države iz prvega odstavka 50. člena Ustave in na dejstvu, da je realna vrednost pokojnin v drugih republikah nekdanje SFRJ bistveno nižja od ravni slovenskih pokojnin.
Sredstva za izplačevanje teh dodatkov se zagotavljajo v proračunu. ...
19. Z ustavnopravnega stališča pa je lahko sporno, ali je skladna z Ustavo določitev kroga upravičencev. Pravice nekdanjih vojaških oseb, ki imajo stalno prebivališče v RS in so tudi njeni državljani, niso samo pravice iz 14. in 18. člena UZ, ampak tudi pravice, ki jim jih enako kot vsem drugim državljanom zagotavlja (kasneje sprejeta) Ustava - zlasti pravica do enakosti pred zakonom iz 14. člena in pravica do socialne varnosti iz 50. člena. Pri tem se Ustavno sodišče ni spuščalo v ponovno presojo ustavnosti Odloka glede obsega širjenja kroga upravičencev in kriterijev za tako širitev. V okviru postopka reševanja konkretne ustavne pritožbe je presojalo le, ali je v skladu z Ustavo, da bodisi Odlok bodisi drug predpis ne omogoča pritožniku uresničevanja z Ustavo zagotovljenih pravic.
...
23. Ni v skladu s 14. in 50. členom Ustave zakonska ureditev, ki nekaterim državljanom ne zagotavlja socialne varnosti. Tako zakonsko praznino je v konkretnem primeru mogoče zapolniti z ustrezno razlago obstoječih predpisov: z logično razlago (argumentum a simili ad simile) oziroma z zakonsko analogijo in predvsem s teleološko razlago. Pritožnik ne izpolnjuje pogojev za priznanje akontacije vojaške pokojnine, kakršni so določeni z Odlokom o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin. Po gramatikalni razlagi ne bi izpolnjeval niti pogojev za akontacijo pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij pokojnin, uveljavljenih v drugih republikah SFRJ, niti pogojev za dodatek k pokojnini po ZZSV. Za akontacijo "civilne" pokojnine že zato ne, ker je upravičenec do vojaške pokojnine, v obeh primerih pa še zato, ker ni upravičenec do pokojnine iz katere od republik nekdanje SFRJ, ampak upravičenec do pokojnine iz nekdanje zvezne SPIZVZ. Taka, v praksi uveljavljena razlaga pa je v neskladju z Ustavo, kar je ZZSV mogoče razlagati tudi širše in le taka razlaga je v skladu s 14. in 50. členom Ustave.
24. Namen ZZSV je zagotavljanje socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ - tudi (oziroma zlasti) tistih, ki jim nosilec zavarovanja pokojnin ne nakazuje. Zakon izhaja iz predpostavke, da je SFRJ razpadla, njene pravne naslednice pa so (bodo) države, ki bodo nastale iz nekdanjih republik in ne neka nova država. Zato očitno ZZSV ne omenja posebej tistega nosilca pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki je bil organ za ozemlje celotne skupne države. Vendar Zavod za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev v Beogradu še vedno obstaja in je v primeru pritožnika tudi zavezanec za izplačevanje vojaške pokojnine. ZZSV je skladno z Ustavo mogoče razlagati le tako, da zagotavlja enake pravice do socialne varnosti tudi tistim slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v RS, ki so uveljavili pravico do pokojnine pri nosilcu zavarovanja vojaških zavarovancev, če jim pravice do akontacije vojaške pokojnine ne zagotavlja že Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin.
S tako obrazložitvijo bi bila torej utemeljena moja "kompromisna varianta".
Matevž Krivic