Up-255/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-255/96
Datum odločitve:
2. 2. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.255.96
Akt:
Ustavna pritožba D. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 187/95 z dne 28.5.1996
Izrek:
Ustavna pritožba D. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
O pritožnikovih pravicah je odločalo neodvisno in z zakonom ustanovljeno sodišče. To, da je v pravdi odločeno v korist nasprotne stranke, ne zadostuje za ugotovitev, da je bila odločitev pristranska. Pritožniku tako ni uspelo izkazati kršitve 23. člena Ustave (pravica do sodnega varstva). Sodišče je postopalo skladno z določili zakona in ne na podlagi kakšne osebne okoliščine na strani pritožnika. Sodišče v pritožnikovem primeru tudi ni odločilo drugače, kot sicer odloča v vsebinsko podobnih primerih. Pritožnik pa je imel tudi možnost predstaviti svoja stališča in enakovredno sodelovati v postopku, tako da mu tudi pravica enakosti pred zakonom oziroma enakega varstva pravic (člen 22 Ustave) ni bila kršena. Prav tako pritožniku ni bila kršena pravica do pravnega sredstva (člen 25 Ustave), saj je svoje pravice uveljavljal v pravdi z vsemi možnimi rednimi in izrednimi pravnimi sredstvi.
Geslo:
Enako varstvo pravic.

Pravica do sodnega varstva.

Pravica do pravnega sredstva.

Svoboda dela.
Pravna podlaga:
Ustava, 22., 23., 25., 49. čl.

Zakon o delovnih razmerjih (ZDR), 100. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 50., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
10. 9. 1996
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19312
Up-255/96
2.2.1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe D. Š. iz L., ki ga zastopa dr. S. M., odvetnik v L. na seji senata dne 2. februarja 1999
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba D. Š. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 187/95 z dne 28.5.1996 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija v izreku navedeno odločbo, s katero je sodišče zavrnilo revizijo kot neutemeljeno. Dne 8.6.1992 mu je s sklepom SCT Ljubljana, p.o., prenehalo delovno razmerje zaradi neupravičene odsotnosti z dela zaporedoma več kot pet delovnih dni. Z dopusta bi se moral vrniti 25.5.1992, vrnil pa se je šele v oktobru, saj je dopust uporabil za odhod v Bosno in Hercegovino, kjer je bil za čas od 18.4. do 8.10.1992 vpoklican kot pripadnik njihove teritorialne obrambe. Vložil je tožbo, s katero je uspel, sodišče druge stopnje pa je odločbo spremenilo in njegov zahtevek v celoti zavrnilo. V postopku z revizijo je sodišče zavzelo stališče, da je vsaka odsotnost z dela, ki ni opravičena, neopravičena, da pa bi opravičljiv razlog bil, če bi pritožnika vpoklicali organi Republike Slovenije.
2. Pritožnik navaja, da so mu bile s tako odločbo Vrhovnega sodišča kršene človekove pravice in temeljne svoboščine iz 14., 22., 23., 25. in 49. člena Ustave, prav tako pa naj bi bilo sodišče napačno uporabilo materialno pravo in bistveno kršilo določbe pravdnega postopka.
3. Predlaga, da Ustavno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da reviziji ugodi in potrdi prvostopno odločbo, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo odpravi ali razveljavi in zadevo vrne pristojnemu organu v novo odločanje.
B.
4. Ustavno sodišče ni inštanca sodiščem, ki odločajo v pravdnem postopku, in zato ne more presojati, ali je bilo v izpodbijanih sodnih odločbah dejansko stanje samo po sebi pravilno ugotovljeno ter materialno in procesno pravo pravilno uporabljeno. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
5. Pritožniku z izpodbijano odločbo ni bila kršena v 49. členu Ustave zagotovljena svoboda dela, saj ta člen določa le možnost proste izbire zaposlitve in dostopnost delovnega mesta za vsakogar pod enakimi pogoji. Prenehanje delovnega razmerja pritožniku je bila posledica nastopa zakonsko določenega pogoja iz 6. točke prvega odstavka 100. člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 14/90, 5/91, 71/93), torej pritožnikove neupravičene odsotnosti z dela zaporedoma nad pet delovnih dni, ta sankcija pa v enaki situaciji zadane vsakega delavca. Dejstvo, da je pritožnik odšel na dopust v Bosno z dovoljenjem svojega nadrejenega, pri tem ničesar ne spremeni, ker je za odločitev v zadevi bistveno le, da se pritožnik ni pravočasno vrnil na delo, za svoj izostanek pa ni uspel izkazati opravičljivega razloga.
6. O pritožnikovih pravicah je odločalo neodvisno in z zakonom ustanovljeno sodišče. To, da je v pravdi odločeno v korist nasprotne stranke, ne zadostuje za ugotovitev, da je bila odločitev pristranska. Pritožniku tako ni uspelo izkazati kršitve 23. člena Ustave (pravica do sodnega varstva). Sodišče je postopalo skladno z določili zakona in ne na podlagi kakšne osebne okoliščine na strani pritožnika. Sodišče v pritožnikovem primeru tudi ni odločilo drugače, kot sicer odloča v vsebinsko podobnih primerih. Pritožnik pa je imel tudi možnost predstaviti svoja stališča in enakovredno sodelovati v postopku, tako da mu tudi pravica enakosti pred zakonom oziroma enakega varstva pravic (člen 22 Ustave) ni bila kršena. Prav tako pritožniku ni bila kršena pravica do pravnega sredstva (člen 25 Ustave), saj je svoje pravice uveljavljal v pravdi z vsemi možnimi rednimi in izrednimi pravnimi sredstvi.
7. Ker z izpodbijano sodno odločbo pritožniku zatrjevane človekove pravice in temeljne svoboščine očitno niso bile kršene, Ustavno sodišče pritožnikove ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lojze Ude ter člana Franc Testen in dr. Dragica Wedam - Lukić.
Predsednik senata:
dr. Lojze Ude