Up-180/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-180/97
Datum odločitve:
25. 2. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.180.97
Akt:
Ustavna pritožba R. P. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 127/96 z dne 15. 3. 1997
Izrek:
Ustavna pritožba R. P. zoper sodbo Vrhovnega sodišča se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Pritožniku z izpodbijano sodbo ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom oziroma do enakega varstva pravic niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine. Ne Odlok ne na njegovi podlagi sprejeta izpodbijana sodba pritožniku ne jemljeta njegovih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v drugi državi.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Svoboda gibanja.

Pravica do socialne varnosti
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 32., 50. čl.

Ustavni zakon za izvedbo Temeljne ustavne listine (UZITUL), 14., 18. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (ZPIZVZ), 14. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ), 171., 254. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-70/92 (OdlUS I,77), št. U-I-89/93 (OdlUS III,7), št. U-I-63/92 (OdlUS I,60), št. U-I-2/93 (odlUS II,8), št. U-I-195/95 z dne 24. 6. 1998, U-I-137/92 (OdlUS II,38) in št. Up- 41/96 (OdlUS VII,113).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
4. 6. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19355
Up-180/97
25.2.1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe R. P. iz L., ki ga zastopajo dr. P. Č., R. Č. in A. Č., odvetniki v G. na seji senata dne 25. februarja 1999
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba R. P. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 127/96 z dne 15. 3. 1997 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik izpodbija v izreku tega sklepa navedeno sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila kot neutemeljena zavrnjena njegova revizija zoper odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 261/95 z dne 4. 7. 1996 v zvezi s sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. 84/94 z dne 27. 10. 1995, s katero mu ni bila priznana pravica do akontacije vojaške pokojnine. V ustavni pritožbi navaja, da njegova vloga za izplačevanje akontacije vojaške pokojnine ni bila obravnavana v skladu z določbami Ustave, oziroma da je diskriminiran zaradi političnih odločitev. V Sloveniji živi neprekinjeno od januarja 1965. Nazadnje je opravljal dolžnost referenta za nabor in napotitev v JLA. Za predčasno upokojitev se je odločil 21. 6. 1991, ko je tudi oddal pisno vlogo. Prejel je akta o prenehanju aktivne vojaške službe in o razrešitvi službe z dnem 30. 9. 1991. Vendar pa je v pričakovanju ugodnejše pokojnine dne 27. 8. 1991 sprožil še postopek za invalidsko upokojitev. Na Višji zdravniški komisiji je bil dne 31. 10. 1991 ocenjen kot trajno nesposoben za aktivno vojaško službo. Dne 13. 12. 1991 je enako oceno dala tudi Glavna zdravniška komisija v zahtevanem revizijskem postopku. Od 1. 4. 1992 dalje je invalidsko upokojen. Navaja, da je njegova invalidnost nastala že pred upokojitvijo in v dokaz ponuja dokument z dne 21. 9. 1992, ki naj bi mu priznaval invalidnost od dne 1. 9. 1991. Navaja tudi, da bi se upokojil starostno, in ne invalidsko, če bi Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin takrat že veljal oziroma bi mu bil poznan. Pravica do pokojnine je njegova lastna pravica, ki izhaja iz minulega dela; zakonodaje ne dopuščajo možnosti odvzema ali dodelitve te pravice. Akontacija vojaške pokojnine naj bi mu pripadala zato, ker je delovno dobo skoraj v celoti pridobil na ozemlju Republike Slovenije. Zanj je nelogično, da sodelavci, ki so v Sloveniji službovali le nekaj let in so JLA zapustili za njim, pokojnine prejemajo, njemu pa se odreka. Upokojenih naj bi bilo približno 400 častnikov - od teh se približno osemdesetim odreka pravica do pokojnine in so napoteni na Delovno in socialno sodišče.
2. V delu ustavne pritožbe, sestavljene po odvetniku, pa navaja, da je celo življenje plačeval prispevke za pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovanje kot pripadnik bivše skupne jugoslovanske armade in da pokojnina ne more biti niti kazen niti nagrada; njemu pa je bila pokojnina v postopku uveljavljanja te pravice pred sodišči odvzeta kot kazen. S tem naj bi mu bila kršena pravica do enakosti pred zakonom po 14. členu Ustave in pravica do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave, v primerjavi z drugimi delavci, ki pridobijo pokojnino z vložitvijo ustrezne zahteve pri pristojnem zavodu za socialno zavarovanje.
Ker je že od leta 1991 brez sredstev za življenje, naj bi mu bile kršene tudi pravice iz 33., 50. in 51. člena Ustave.
B. - I.
3. Republika Slovenija se je z Ustavnim zakonom za izvedbo Temeljne ustavne listine (Uradni list RS, št. 1/91 z dne 25. 6. 1991 - v nadaljevanju: UZITUL) obvezala:
- da bo aktivnim vojaškim osebam in civilnim osebam v službi v JLA zagotavljala statusne, socialne in druge pravice, pridobljene do 25. 6. 1991 po zveznih predpisih, če nadaljujejo delo kot pripadniki TO oziroma nadaljujejo službo v TO (14. člen UZITUL), - da bo uživalcem vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji zagotavljala varstvo pravic v obsegu in pod pogoji, ki so jih do 25. 6. 1991 določali predpisi SFRJ (18. člen UZITUL).
Normativno je na podlagi 21. člena UZITUL izvedbo sprejete obveznosti uredil odlok Izvršnega sveta. Najprej je bil to Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 21/91 z dne 31. 10. 1991), ki ga je nato nadomestil Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 z dne 25. 1. 1992). Meddržavni sporazum o vojaških pokojninah je bil doslej sklenjen le z Republiko Hrvaško (o njegovi skladnosti z Ustavo je Ustavno sodišče odločilo v zadevi št. U-I-147/94 - OdlUS IV, 118). 4. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin je Ustavno sodišče doslej presojalo že šestkrat:
a) V zadevi št. U-I-70/92 (OdlUS I, 77) je Ustavno sodišče odpravilo (izrecno izpodbijano) določbo, ki je kot pogoj za izplačevanje akontacije vojaške pokojnine določala stalno prebivališče v Republiki Sloveniji. Ocenilo je, da je v nasprotju z načelom enakosti pred zakonom (14. člen Ustave) norma, ki omejuje državljanu ustavno pravico do pokojnine glede na njegovo bivališče. V obrazložitvi je posebej navedeno: "Napadena določba je v nasprotju z določbami 14. člena v zvezi z 32. členom (svoboda gibanja) posegla v pravico iz 50. člena Ustave (pravica do socialne varnosti)".
b) V zadevi št. U-I-137/92 (OdlUS II, 38) Ustavno sodišče ni sprejelo pobud za oceno ustavnosti in zakonitosti 2. člena Odloka. Ocenilo je, da ne krši ustavnega načela enakosti pred zakonom, saj ne dela razlik med osebami, ki so bile v enakem položaju, ampak samo natančneje določa, komu naj se izplačujejo akontacije vojaške pokojnine, pridobljene na podlagi predpisov o pokojninskem zavarovanju vojaških zavarovancev, na podlagi 18. člena UZITUL. c) V zadevi št. U-I-89/93 (OdlUS III, 7), kjer se je postopek začel na predlog Sodišča združenega dela Republike Slovenije, je Ustavno sodišče ugotovilo, da Odlok ni v neskladju z Ustavo.
Ocenilo je, da Odlok ne ureja same pravice do pokojnine in pogojev za njeno pridobitev, temveč ureja le način določanja akontacij in njihovega izplačevanja upravičencem, ki so to postali po določbah zakona.
č) V zadevah št. U-I-63/92 (OdlUS I, 60) in št. U-I-2/93 (OdlUS II, 8) Ustavno sodišče ni sprejelo pobud za oceno ustavnosti in zakonitosti 3. člena Odloka, ki določa višino in valuto akontacij. Ocenilo je, da je v tem delu Odlok skladen z 18. členom UZITUL. d) V zadevi št. U-I-195/95 z dne 24. 6. 1998 je Ustavno sodišče del določbe 3. člena Odloka, ki se glasi: "september 1991", odpravilo, kolikor se nanaša na akontacije pokojnin, ki se izplačujejo na podlagi predčasne pokojnine.
B.- II.
5. Določba 18. člena UZITUL zagotavlja varstvo pravic uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji v obsegu in pod pogoji, ki so jih določali predpisi SFRJ. Tako zakonodaja o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev kot zakonodaja, ki ureja obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije (v nadaljevanju: Zavod), ločita pojem zavarovanca od uživalca pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Kdor je prenehal biti vojaški zavarovanec in je ob prenehanju izpolnjeval z zakonom predpisane pogoje, pridobi pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja - postane torej uživalec pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (14. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev, Uradni list SFRJ, št. 7/85, 74/87 in 20/89 - v nadaljevanju: ZPIZVZ). Smiselno enako določa npr. prvi odstavek 171. člena veljavnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98 - v nadaljevanju: ZPIZ).
6. Določba 18. člena UZITUL, uveljavljena dne 25. 6. 1991, je zagotovila varstvo pravic le uživalcem vojaških pokojnin, ne pa tudi vojaškim zavarovancem. Samo nekaterim vojaškim zavarovancem je UZITUL zagotovil varstvo statusnih, socialnih in drugih pravic, pridobljenih do 25. 6. 1991 po zveznih predpisih. Po določbi 14. člena UZITUL so bile to tiste aktivne vojaške osebe, vojaki po pogodbi in civilne osebe v službi v JLA, ki nadaljujejo delo kot pripadniki TO oziroma ki nadaljujejo službo v TO. Vendar bodo te osebe tudi sicer pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja lahko uveljavljale pri Zavodu kot njegovi zavarovanci (prvi odstavek 254. člena ZPIZ).
7. Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin, ki je pričel veljati 31. 10. 1991 je razširil pravico do akontacij vojaških pokojnin na tiste osebe, ki so bile na dan 25. 6. 1991 še vojaški zavarovanci, pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pa so uveljavile najpozneje do 18. 7. 1991 (drugi odstavek I. točke).
Odlok z dne 25. 1. 1992 pa je pravico do akontacij priznal še tistim vojaškim zavarovancem, ki so bili po 18. 7. 1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, so pa do 18. 10. 1991 vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev (druga alinea prvega odstavka 2. člena), ter tistim, ki so pristopili k TO in so do 1. 2. 1992 izpolnili pogoje za pridobitev pravice do pokojnine po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev (tretja alinea prvega odstavka 2. člena).
8. Ob upoštevanju določbe prvega odstavka 3. člena Odloka je pojem "uveljavile pravico" iz prve alinee prvega odstavka 2. člena Odloka razumeti tako, da gre v teh primerih za tiste vojaške zavarovance, ki jim je bila do 18. 7. 1991 že izdana odločba o odmeri pravic. Odlok v tem delu tako pomika datum uveljavitve 18. člena UZITUL na 18. 7. 1991. Za nekatere pa ta datum pomakne na 18. 10. 1991 s tem, da zanje tudi ne zahteva izdane odločbe v tem roku, ampak le, da so vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine po ZPIZVZ (torej ne glede na to, kdaj jim je bila izdana odločba o odmeri pravice, oziroma, ali jim je bila sploh izdana).
9. Ustavno sodišče je v zadevah št. U-I-137/92 (OdlUS II, 38) in št. U-I-89/93 (OdlUS III, 7) že odločilo, da taka ureditev ni v neskladju z Ustavo. Presodilo je, da niti 18. člen UZ niti Odlok ne urejata pravic vojaških zavarovancev in tudi ne vprašanja njihovega upokojevanja. Vojaški zavarovanci niso bili zavarovanci obveznega zavarovanja v Republiki Sloveniji, pač pa zavarovanci posebne skupnosti vojaških zavarovancev. Začasno do ureditve sukcesije držav, naslednic bivše SFRJ, urejata navedena predpisa v obliki akontacij le socialni položaj uživalcev vojaških pokojnin in vojaških zavarovancev do določenega roka. Pri tem je normodajalec izhajal iz temeljnega pravila pokojninskega zavarovanja, da pokojnino zagotavlja tisti sklad, v katerega so zavarovanci, delodajalci ali država plačevali prispevke za določene zavarovance.
10. Z Odlokom o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin je Republika Slovenija "prevzela izplačevanje pokojnin" upravičencem iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja vojaških zavarovancev, ki imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji. Sredstva za ta izplačila zagotavlja proračun, ob upoštevanju tudi načela o sukcesiji držav, po katerem bo morala Republika Slovenija prevzeti obveznosti iz tega zavarovanja po kriteriju pripadnosti zavarovane osebe državi naslednici (bodisi po državljanstvu bodisi po stalnem prebivališču). V skladu s prevzetimi obveznostmi do vojaških zavarovancev bo pripadal Republiki Sloveniji ustrezen del premoženja, s katerim je upravljal izvajalec tega zavarovanja. To pa bo predmet sporazuma med državami naslednicami nekdanje SFRJ. 11. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin ne ureja pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Te pravice ureja in lahko ureja le zakon. V primeru vojaških zavarovancev je bila to zakonodaja nekdanje skupne države. Izplačevanje pokojnin in drugih dajatev iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja je obveznost nosilca takega zavarovanja. Sporni odlok v to obveznost (in v pravico zavarovanca, da tako izplačilo terja od nosilca zavarovanja) ne posega ne za naprej in ne za nazaj. "Pravica do akontacije pokojnine" ni pravica iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ampak posebna, specifična pravica, ki temelji na prostovoljno prevzeti obveznosti države in ne na obveznosti nosilca zavarovanja. Odlok jo ureja na podlagi UZITUL in za vse upravičence od 1. 11. 1991 dalje. Pravice bivših vojaških zavarovancev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja pa je uredil Zakon o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev (Uradni list RS, št. 49/98), ki je pričel veljati 18.7.1998.
B. - III.
12. Po drugi alinei prvega odstavka 2. člena Odloka so upravičeni do akontacije vojaške pokojnine tudi tisti vojaški zavarovanci, "ki so bili po 18. 7. 1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu in so do 18. 10. 1991 vložili zahtevek in izpolnili pogoje za priznanje pravice do pokojnine oziroma do druge dajatve po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev". Gre torej za tri kumulativno predpisane pogoje: izpolnitev pogojev za pokojnino do 18. 10. 1991, vložitev zahtevka za upokojitev do 18. 10. 1991 in določen status po 18. 10. 1991.
13. V sodnem postopku je bilo ugotovljeno, da pritožnik do 18. 10. 1991 še ni izpolnil pogojev za invalidsko upokojitev, ker naj bi jih izpolnil z dnem, ko je bil razrešen aktivne vojaške službe, torej v marcu 1992. Po stališču Ustavnega sodišča, sprejetega v zadevi št. Up-241/96 (OdlUS VII, 113) je šteti, da je pritožnik zadostil z Odlokom določenemu pogoju - "izpolnitev pogojev za priznanje pravice do pokojnine" - tudi, če je bila do 18. 10. 1991 po pristojnem organu ugotovljena njegova trajna nesposobnost za aktivno vojaško službo, saj bi se drugače ti zavarovanci znašli v neenakem položaju v primerjavi z vsemi drugimi vojaškimi zavarovanci, za katere ni bil relevanten datum izdaje odločbe o odmeri pokojnine, ampak izpolnitev dejanskih pogojev za priznanje pravice do pokojnine. Vendar pritožnik tudi po stališču Ustavnega sodišča obravnavanega pogoja ni izpolnil do 18. 10. 1991, saj je Višja zdravniška komisija njegovo trajno nesposobnost za aktivno vojaško službo ugotovila 31. 10. 1991, torej po preteku obdobja, ki ga zajema Odlok.
14. Pritožniku z izpodbijanimi odločbami ni bila kršena pravica do enakosti pred zakonom oziroma do enakega varstva pravic niti pravica do socialne varnosti. Je v povsem enakem položaju kot vsi tisti nekdanji vojaški zavarovanci, ki ne izpolnjujejo (niso izpolnili) pogojev, predpisanih za pridobitev specifične pravice do akontacije vojaške pokojnine. Ne Odlok ne na njegovi podlagi sprejete izpodbijane odločbe pritožniku ne jemljejo njegovih pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, priznanih pri pristojnem nosilcu zavarovanja v drugi državi. V času do ustrezne zakonske ureditve pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev pa je moralo biti tudi pritožniku zagotovljeno uživanje enakih pravic do socialne pomoči oziroma drugih oblik zagotavljanja socialne varnosti v smislu 50. člena Ustave, kot drugim državljanom, katerih pravni in dejanski položaj je enak ali v bistvenih elementih podoben njegovemu.
15. Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin izhaja iz dejanskih okoliščin, v kakršnih je bil sprejet, zlasti tistih, ki so nastale z uveljavitvijo osamosvojitvenih aktov in dogovora o dokončnem umiku JLA iz Republike Slovenije. V okviru teh dogovorov je tudi prenos izplačevanja pokojnin vojaškim upokojencem od Zavoda za socialno zavarovanje vojaških zavarovancev na slovenski Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje s 1. 11. 1991.
Odlok je pri tem med upravičence do vojaške pokojnine vštel tudi tiste, ki so jim bile v času od 25. 6. 1991 do 18. 10. 1991 odločbe o odmeri pokojnine že izdane, oziroma tiste, ki so v tem času vložili zahtevek za upokojitev in izpolnili zanjo tudi predpisane pogoje. Taka ureditev v pravice pritožnika v ničemer ne posega. Njegov dejanski in pravni položaj je namreč drugačen.
Pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja je uveljavljal in uveljavil pri nosilcu zavarovanja izven Slovenije po poteku datumov, določenih z 2. členom Odloka.
16. Ustavno sodišče se ni spuščalo v ponovno presojo ustavnosti Odloka ali v presojo ustavnosti zakonske ureditve oziroma neureditve drugih socialnovarstvenih pravic posameznikov, ki so v enakem ali podobnem dejanskem in pravnem položaju kot pritožnik. V okviru postopka reševanja konkretne ustavne pritožbe lahko presoja le, ali so z izpodbijanimi odločbami morda pritožniku kršene zatrjevane človekove pravice ali temeljne svoboščine.
Pritožnik je uveljavljal priznanje pravice do akontacije vojaške pokojnine po Odloku, za katerega je Ustavno sodišče že ugotovilo, da je skladen z Ustavo.
C.
21. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata:
Milojka Modrijan