Up-85/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-85/00
Datum odločitve:
29. 3. 2000
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.85.00
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 32/2000 z dne 17. 2. 2000 v zvezi s sklepom senata Okrožnega sodišča v Mariboru št. Ks 53/2000 z dne 26. 1. 2000 v zvezi s sklepom preiskovalnega sodnika Okrožnega sodišča v Mariboru št.

Kpd 44/2000 z dne 24. 1. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča v zvezi s sklepom senata Okrožnega sodišča v Mariboru v zvezi s sklepom preiskovalnega sodnika Okrožnega sodišča v Mariboru se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno niso bile kršene zatrjevane človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
Ekstradicijski pripor.

Odreditev in trajanje pripora.

Načelo enakosti pred zakonom.

Varstvo osebne svobode.

Enako varstvo pravic.

Pravica do pravnega sredstva.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 19., 20., 22. in 25. čl.

Evropske konvencije o izročitvi, 16. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 201., 525., 527. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. Up-185/95 z dne 24. 10. 1996 - OdlUS V,2.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
14. 3. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20102
Up-85/2000
29. 3. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku preizkusa ustavne pritožbe A. A., v priporu, ki ga zastopajo dr. B. B., C. C., Č. Č. in D. D., odvetniki v Ž. na seji senata dne 29. marca 2000
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 32/2000 z dne 17. 2. 2000 v zvezi s sklepom senata Okrožnega sodišča v Mariboru št. Ks 53/2000 z dne 26. 1. 2000 v zvezi s sklepom preiskovalnega sodnika Okrožnega sodišča v Mariboru št.
Kpd 44/2000 z dne 24. 1. 2000 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je dne 14. 3. 2000 vložil ustavno pritožbo zoper zgoraj navedene odločitve sodišč, s katerimi je bil zoper njega v postopku izročitve tuji državi (Republiki Italiji) odrejen pripor iz pripornega razloga begosumnosti po 1. točki prvega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94, 72/98 in 6/99 - v nadaljevanju: ZKP). V ustavni pritožbi pritožnik zatrjuje kršitev 14. člena Ustave (enakost pred zakonom), navaja, da je bila z izpodbijanimi sodnimi odločitvami kršena določba 20. člena Ustave (odreditev in trajanje pripora), ker pa se je proti njemu vodil
diskriminacijski postopek, je prišlo tudi do kršitve določbe 22. člena Ustave (enako varstvo pravic). Pripor naj bi bil nezakonit, ker prošnja Republike Italije ne ustreza pogojem, določenim v 523. členu ZKP(saj prošnji ni bilo priloženo niti eno sredstvo za ugotovitev istovetnosti obdolženca) in ker ni podan noben priporni razlog iz prvega odstavka 201. člena ZKP.
Pritožnik zavrača obstoj pripornega razloga begosumnosti in pojasnjuje, da v Sloveniji živi že vrsto let in da Slovenije že pet let ni zapustil, saj je brez potnega lista. Navaja, da ima že vrsto let vloženo prošnjo za slovensko državljanstvo, je lastnik hiše, ima najemno pogodbo za lokal, v katerem dela, in je sam prišel na policijo takoj, ko je od žene izvedel, da ga policija išče. Priprli naj bi ga na podlagi osebnega sodnikovega prepričanja, da ga nič ne veže na ozemlje Slovenije. Meni, da je priprt samo zato, ker je Rom. Ker po mnenju pritožnika nobena izmed izpodbijanih odločb nima razlogov, zakaj je zanj podan priporni razlog begosumnosti, zatrjuje, da mu je bila kršena tudi pravica do pravnega sredstva, ki je določena v 25. členu Ustave. Navaja, da je nemogoče vložiti pravno sredstvo proti "prepričanju, da bo pritožnik pobegnil", kar je bila podlaga za odvzem prostosti.
2. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče ustavno pritožbo sprejme, izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča razveljavi oziroma v skladu z določbo prvega odstavka 60. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) samo odloči o pravici in pripor zoper pritožnika odpravi. Ker po mnenju pritožnika obstoji nevarnost, da ga bodo slovenski pravosodni organi izročili Italiji, na podlagi 58. člena ZUstS predlaga, naj Ustavno sodišče zadrži postopek njegove izročitve Italiji do končne odločitve o ustavni pritožbi.
3. S sklepom št. Kpd 44/2000 z dne 24. 1. 2000 je preiskovalni sodnik Okrožnega sodišča v Mariboru zoper pritožnika odredil pripor iz pripornega razloga begosumnosti po 1. točki prvega odstavka 201. člena ZKP. V obrazložitvi sklepa navaja, da je bila zoper pritožnika dne 29. 9. 1999 razpisana mednarodna tiralica št. 326/99 H.G.G.I.P. (v nadaljevanju: tiralica), da iz dopisa Interpola Republike Slovenije izhaja, da bodo italijanski pravosodni organi za pritožnika zahtevali izročitev in da bo zahteva za izročitev podana po diplomatski poti. Iz tiralice izhaja, da je zoper pritožnika vložen obtožni akt, iz katerega je razvidno, da je podan utemeljen sum, da je storil kaznivo dejanje prepovedanega spravljanja oseb čez državno mejo.
Preiskovalni sodnik je ugotovil pritožnikovo istovetnost na podlagi njegovih osebnih dokumentov (vozniško dovoljenje, davčna številka) in da je državljan ZRJ. Obstoj pripornega razloga begosumnosti utemeljuje z okoliščinami, da pritožnik v Republiki Sloveniji nima premoženja, vsaj formalno ni lastnik nepremičnin, (kljub navedbam pritožnika, da je hiša, v kateri prebiva, njegova last, te trditve nimajo opore v dokumentih, ki jih je predložil) in redne zaposlitve (delal naj bi v Ljubljani, kjer naj bi imel v najemu lokal), poleg tega pa je glede na navedene okoliščine mogoče zaključiti, da bo ob grožnji z izročitvijo pravosodnim organom Italije pobegnil ali se skril.
4. Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v Mariboru je s sklepom št. Ks 53/2000 z dne 26. 1. 2000 zavrnil pritožbo zagovornika osumljenega zoper sklep o odreditvi pripora.
Ugotavlja, da je za pritožnikom razpisana mednarodna tiralica, da bo Italija zahtevala izročitev po diplomatski poti in da so zato povsem sprejemljvi razlogi preiskovalnega sodnika, na podlagi katerih je odredil pripor. Glede na to, da je za pritožnikom razpisana mednarodna tiralica, je tudi po mnenju senata pripor edini učinkovit ukrep, ki zagotavlja izvedbo postopka za izročitev pritožnika Italiji.
5. Vrhovno sodišče je s sodbo kot neutemeljeno zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti pritožnikovih zagovornikov zoper pravnomočni sklep o odreditvi pripora. V obrazložitvi se je izčrpno ukvarjalo z navedbami pritožnika o napačni uporabi določb ZKP, pojasnilo pa je tudi subsidiarno uporabo določb ZKP v postopku izročitve obdolžencev tuji državi in posamezne določbe Evropske konvencije o izročitvi (Uradni list RS, št. 79/94, MP, št. 22/94 - v nadaljevanju: EKI). Po stališču Vrhovnega sodišča sta obe sodišči zadovoljivo in zadostno obrazložili tako nujnost zadeve, ki je narekovala odreditev začasnega pripora zaradi begosumnosti, kot tudi priporni razlog begosumnosti iz 1. točke prvega odstavka 201. člena ZKP. Tako na prvi kot tudi na drugi stopnji so bila kot dejanska vprašanja ocenjena vsa izvajanja obrambe v rednem postopku o odreditvi začasnega pripora. Kot izhaja iz obrazložitve izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča, je tudi zaključek sodišč, da bi obdolženec, ko je bil seznanjen z zadevo za ekstradicijo, utegnil pobegniti in se tako izogniti sodnemu postopku pred organi proseče države, pravilen; zaenkrat še ni znano, ali bo do izročitve obdolženca - tujca sploh prišlo. Zaradi izvedbe zakonitega postopka v zvezi z zahtevano izročitvijo obdolženca tuji državi, je po oceni Vrhovnega sodišča priporni razlog begosumnosti pravilno ugotovljen in ustrezno obrazložen.
6. Ustavno sodišče je vpogledalo kazenski spis Okrožnega sodišča v Mariboru št. Kpd 44/2000.
B.
7. Glede na vsebino navedb v obravnavani ustavni pritožbi je treba poudariti, da je ustavna pritožba poseben institut varovanja človekovih pravic in svoboščin in je v sistemu sodnega varstva namenjena izjemni obravnavi sodnih odločb, zato jo je tudi mogoče vložiti šele po izčrpanju vseh pravnih sredstev.
Ustavno sodišče ni instančno sodišče, ki bi presojalo, ali je sodišče pri izdaji izpodbijanih odločb pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno in procesno pravo (tudi materialne in procesne določbe konvencij). Ta presoja je zaupana sodiščem splošne pristojnosti, ki sodijo v skladu z Ustavo, zakoni in mednarodnimi pogodbami. Ustavno sodišče pa lahko opravlja le nadzor nad odločanjem sodišč z ustavnega vidika in v tem okviru ugotavlja, ali niso morda sodišča splošne pristojnosti s svojimi odločbami nedovoljeno posegla v ustavno pravico posameznika.
8. Po določbi 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. Pripor je torej mogoče odrediti le ob izpolnjenih pogojih, ki jih določata Ustava in zakon. Po 1. točki prvega odstavka 201. člena ZKP se sme pripor odrediti, če se oseba skriva, če ni mogoče ugotoviti njene istovetnosti ali če so druge okoliščine, ki kažejo na nevarnost, da bi pobegnila.
9. Zoper pritožnika je bil v ekstradicijskem postopku odrejen začasen pripor, ki je urejen v določbah 16. člena EKI in 525. člena ZKP. Po določbi prvega odstavka 16. člena EKI lahko v nujnem primeru pristojni organi pogodbenice prosilke zaprosijo za začasen pripor iskane osebe. O zaprosilu morajo pristojni organi zaprošene pogodbenice odločiti v skladu s svojim pravom.
Za odreditev začasnega pripora mora torej obstajati prošnja pristojnega tujega organa, v kateri morajo biti po določbi prvega odstavka 525. člena ZKP navedeni podatki za ugotovitev tujčeve istovetnosti, narava in označba kaznivega dejanja, podatki o odločbi in organu, ki je odredil pripor in izjava, da bo izročitev zaprošena po diplomatstki poti. Poleg prošnje tujega organa morajo biti za odreditev pripora izpolnjeni tudi pogoji, ki jih določata Ustava in ZKP v 201. členu.
10. Ustavno sodišče je v svojih odločbah in sklepih, s katerimi je odločalo o ustavnih pritožbah, do sedaj že večkrat opredelilo merila, po katerih so sodišča dolžna presojati obstoj utemeljenega suma in pripornega razloga begosumnosti, da zadostijo zahtevam Ustave in zakona. Ustavno sodišče se v celoti sklicuje na merila opredeljena v odločbi Ustavnega sodišča št.
Up-185/95 z dne 24. 10. 1996 (OdlUS V/2).
11. Glede na tako opredeljena merila presoje Ustavno sodišče ugotavlja, da z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno ni bila podana kršitev določbe iz 20. člena Ustave, s tem pa tudi ne kršitev pritožnikove ustavne pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave. Iz obrazložitve izpodbijanih sklepov je razvidno, da so preiskovalni sodnik, zunajobravnavni senat in Vrhovno sodišče ugotovili, da obstoji ustrezna prošnja tujega organa, iz katere izhaja utemeljen sum, navedli in obrazložili pa so tudi konkretne okoliščine, iz katerih so sklepali na obstoj pripornega razloga begosumnosti (točke 3., 4. in 5. obrazložitve tega sklepa).
12. Prvi odstavek 14. člena Ustave določa, da so v Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazbo, družbeni položaj ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Že iz dosedaj opravljene presoje izpodbijanih sodnih odločb izhaja, da so vsa sodišča v postopku odreditve pripora v celoti upoštevala vse objektivne kriterije in merila za odreditev pripora. Iz izpodbijanih sodnih odločb v nobeni točki ne izhaja, da bi bil zoper pritožnika pripor iz pripornega razloga begosumnosti odrejen zato, ker je Rom.
13. Po določbi drugega odstavka 14. člena Ustave so pred zakonom vsi enaki. Določba 22. člena Ustave, da je vsakomur zagotovljeno enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih, pomeni lex specialis glede na določbo drugega odstavka 14. člena Ustave. Bistvena vsebina določbe 22. člena Ustave je v tem, da posamezniku zagotavlja možnost, da se udeležuje postopka, v katerem se odloča o njegovi pravici, ter možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembne za odločitev o njegovi pravici. Navedbam pritožnika, da se je proti njemu, v postopku odreditve pripora vodil diskriminacijski postopek, ne gre pritrditi. Iz kazenskega spisa Okrožnega sodišča v Mariboru št. Kpd 44/2000 izhaja, da je bila pritožniku dana možnost, da se je udeležil postopka odločanja o priporu, saj je bil priporni narok opravljen in s tem zagotovljena tudi kontradiktornost postopka .
14. Zgolj s trditvijo, da je bil pripor zoper pritožnika odrejen zato, ker je Rom in na podlagi diskriminacijskega postopka in mu s tem ni bilo zagotovljeno enako varstvo pravic, pritožnik ne izkazuje kršitve iz 14. in 22. člena Ustave. Ustavno sodišče samo, pa jih glede na navedeno tudi ni ugotovilo.
15. Po določbi 25. člena Ustave je vsakomur zagotovljena pravica do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločitvam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Smisel izpodbijane določbe Ustave ni le v tem, da omogoča posamezniku vložitev pravnega sredstva, temveč predvsem v tem, da lahko z vložitvijo pravnega sredstva učinkovito brani svoje pravne interese in koristi. Po presoji Ustavnega sodišča so vsi izpodbijani sklepi v zadostni meri obrazloženi (točka 3., 4. in 5. tega sklepa).
Pritožnik je zoper izpodbijane sklepe tudi vložil pritožbo kot redno pravno sredstvo in tudi zahtevo za varstvo zakonitosti kot izredno pravno sredstvo. O vloženih pravnih sredstvih pa je bilo tudi odločeno. Glede na navedeno pritožniku z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno ni bila kršena pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.
16. Ker z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno niso bile kršene zatrjevane človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
17. Glede na to, da Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, tudi ni bilo treba odločiti o predlogu za začasno zadržanje izpodbijanih aktov (58. člen ZUstS).
18. Glede na fazo postopka, v katerem so bile izdane izpodbijane sodne odločbe in glede na navedbe pritožnika, je treba pojasniti, da se v postopku odločanja o priporu na podlagi drugega odstavka 525. člena ZKP še ne ugotavlja ali so podani zakonski pogoji za izročitev ali ne. Do tega pride šele v kasnejši fazi postopka, ko zunajobravnavni senat na podlagi 527. člena ZKP ugotavlja, ali so zanjo izpolnjeni zakonski pogoji.
C.
19. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Miroslava Geč-Korošec.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk