Up-171/95
Natisni
Opravilna št.:
Up-171/95
Datum odločitve:
10. 12. 1998
Objavljeno:
OdlUS VII, 246
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.171.95
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča VIII Ips 43/94 z dne 5.9.1995, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 8/94 z dne 2.6.1994, odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 156/92 z dne 4.2.1993, odločba strokovne službe SPIZ št. V- 9874947 z dne 15.5.1992 in sklep območne delovne enote Ljubljana št. V-9874947 z dne 31.3.1992
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji, odločba strokovne službe SPIZ in sklep območne delovne enote Ljubljana se razveljavijo.

M. R. je upravičen do akontacije vojaške pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin.

To odločbo izvrši Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije.
Evidenčni stavek:
Člen 2. Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin predstavlja posebno ugodnost za določene vojaške osebe, ki so v svoji skupnosti vojaških zavarovancev uveljavile pravico do pokojnine oziroma so izpolnile pogoje za priznanje pravice do pokojnine po 25.6.1991 (OdlUS III,7). Ugodnosti, ki jih daje Odlok, je treba razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom tako, da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave (OdlUS VII, 104). Zato je treba enako kot tiste nekdanje pripadnike JLA, ki so bili po vsebini na razpolago zaradi odprave organizacijske enote ali njihovega formacijskega mesta obravnavati tudi tiste, ki so bili po vsebini na razpolago zaradi drugih organizacijsko-formacijskih sprememb po 293. členu Zakona o službi v oboroženih silah.
Geslo:
Ustavno sodišče, določitev izvršitve odločbe Ustavnega sodišča.
Ustavno sodišče, odločitev o sporni pravici ali svoboščini.
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Pravica do socialne varnosti.
Vojaške pokojnine.
Izplačevanje akontacije.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 50. čl.
Zakon o službi v oboroženih silah (ZSOSI), 293. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 59., 60. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-89/93 z dne 20. 1. 1994 (OdlUS III,7), št.
Up-89/94 z dne 12. 3. 1998, št. Up-202/95 z dne 14. 5. 1998 (OdlUS VII,111), št. Up-241/96 z dne 28. 5. 1998 in št. Up- 193/95 z dne 14. 10. 1998.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
13. 11. 1995
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US19214
Dokument v PDF obliki:
Up-171-95.pdf
83 KB
Prenesite datoteko
Up-171/95
10.12.1998
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi M. R. iz L., ki ga zastopajo dr. P. Č., R. Č. in A. Č., odvetniki v G. na seji dne 10. decembra 1998
o d l o č i l o:
1. Sodba Vrhovnega sodišča VIII Ips 43/94 z dne 5.9.1995, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št.
Psp 8/94 z dne 2.6.1994, odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 156/92 z dne 4.2.1993, odločba strokovne službe SPIZ št. V- 9874947 z dne 15.5.1992 in sklep območne delovne enote Ljubljana št. V-9874947 z dne 31.3.1992 se razveljavijo.
2. M. R. je upravičen do akontacije vojaške pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92).
3. To odločbo izvrši Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik izpodbija v izreku tega sklepa navedeno sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila kot neutemeljena zavrnjena njegova revizija zoper odločbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 8/94 z dne 2.6.1994 v zvezi z odločbo Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja št. Sp 156/92 z dne 4.2.1993, s katero mu ni bila priznana pravica do akontacije vojaške pokojnine. V ustavni pritožbi uveljavlja kršitev človekovih pravic iz 14., 18., 22., 33., 34., 50. in 51. člena Ustave. Pritožnik med drugim navaja, da je kot pripadnik bivše skupne jugoslovanske armade ves čas plačeval prispevke za pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovanje ter v času vse delovne dobe prebival na ozemlju sedanje države Slovenije. Po pritožnikovem mnenju je irelevantno, kako je v neki državi urejeno pokojninsko zavarovanje oziroma kako je urejeno uveljavljanje te pravice. Pokojnina ne more biti niti nagrada niti kazen. V postopku uveljavljanja pravice pred sodišči pa naj bi se zgodilo prav to, da mu je bila pokojnina odvzeta za kazen zaradi poklica, ki ga je opravljal. Kršena naj bi bila njegova pravica do enakosti pred zakonom in do enakega varstva pravic. Ker je brez sredstev za preživljanje, naj bi bil podvržen nečloveškemu ravnanju, kršena pa naj bi bila tudi njegova pravica do zasebne lastnine.
Imel naj ne bi pravice do osebnega dostojanstva in varnosti, socialne varnosti in pravice do zdravstvenega varstva.
2. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom z dne 28.9.1998 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo. Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo.
B.
3. Sporno vprašanje v tej zadevi je izpolnjevanje pogojev po drugi alinei prvega odstavka 2. člena Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 - v nadaljevanju: Odlok). Po tej določbi se za upravičence do akontacije vojaške pokojnine štejejo tudi osebe, "ki so bile po 18.7.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu in so do 18.10.1991 vložile zahtevek in izpolnile pogoje za priznanje pravice do pokojnine oziroma do druge dajatve po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev". Gre torej za tri kumulativno predpisane pogoje: izpolnitev pogojev za pokojnino do 18.10.1991, vložitev zahtevka za upokojitev do 18.10.1991 in določen status po 18.7.1991.
4. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-89/93 z dne 20.1.1994 (OdlUS III, 7) že sprejelo stališče, da 2. člen Odloka predstavlja posebno ugodnost za določene vojaške osebe, ki so v svoji skupnosti vojaških zavarovancev uveljavile pravico do pokojnine po 25.6.1991 oziroma so bile na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu oziroma so prestopile k Teritorialni obrambi do določenega roka. V odločbi št. Up-89/94 z dne 12.3.1998 pa je med drugim presodilo,da je treba ugodnosti, ki jih daje Odlok, razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), tako da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave.
5. Vojaške osebe so se - pogojno rečeno - "lahko dale" le v bolniški stalež ali v suspenz: tako, da so izposlovale bolniški list ali storile kaznivo dejanje oziroma disciplinsko kršitev, na katere je vezana odreditev suspenza. Na dopust ali razpolago pa se niso mogle dati same - odločitev o tem je bila odvisna od odločitve nadrejenega starešine oziroma pristojnega vojaškega organa.
6. Zakon o službi v oboroženih silah (Uradni list SFRJ, št. 7/85 - v nadaljevanju: ZSOS) je v 293. členu določal:
"Aktivna vojaška oseba se da na razpolago:
- če po odpravi organizacijske enote ali njenega formacijskega mesta ali zaradi drugih organizacijsko- formacijskih sprememb ne more biti postavljena na drugo formacijsko mesto;
- če se oceni, da je omejeno sposobna za službo v enoti ali za dolžnost, ki jo opravlja, in ne more biti postavljena na ustrezno dolžnost;
- če se oceni, da ni zadovoljila, in ne more biti postavljena na drugo dolžnost.
Aktivna vojaška oseba, ki je na razpolagi, ima za ta čas pravice svojega čina oziroma razreda in napreduje pod pogoji, predpisanimi v tem zakonu, mora pa opravljati delo, ki ji ga določi nadrejeni starešina."
7. Odlok ni mogel uvajati drugih stanj vojaških oseb, kot jih je določal ZSOS. Na razpolago po Odloku so lahko bili zato le tisti, ki jim je bil o tem izdan ustrezen akt. Vendar pa je stališče sodišč, ki so (tudi glede na takratne razmere v vojski) dopuščala dokazovanje stanja razpolage tudi z drugimi dokazi, ne samo z listinami, skladno z 22. členom Ustave (o tem glej na primer odločbo in sklep Ustavnega sodišča OdlUS I, 85). Na tak način je predvsem mogoče dokazati status razpolage po 293. členu ZSOS - "čakanje" na postavitev na drugo formacijsko mesto oziroma dolžnost.
8. Izpodbijane odločbe in sodba zavračajo pritožnikovo zatrjevanje, da je bil v spornem obdobju po vsebini na razpolago ali pa v suspenzu, z utemeljitvijo, da je sam navedel, da ga na razpolago nihče ni mogel dati, saj naj bi ne bilo komunikacije med pristojnimi organi. Revizijsko sodišče navaja, da naj bi pritožnik s tem direktno in nedvoumno potrdil tudi zaključke obeh nižjih sodišč, da po 18.7.1991 ni bil na razpolago, zaradi česar naj ne bi bilo več smiselno ugotavljanje, ali ni morda glede tega vprašanja prišlo do zmotne ugotovitve dejanskega stanja zaradi zmotne uporabe materialnega prava.
9. Kot je Ustavno sodišče ugotovilo že v zadevi št. Up-89/94 z dne 12.3.1998 (OdlUS VII, 104), sodišča praviloma niso štela kot opravljanje aktivne vojaške službe, če je prizadeta oseba hodila v vojašnico v pravno relevantnem obdobju le še zaradi nalog v zvezi z razdolževanjem, zaradi urejanja zadev okrog upokojitve ali zaradi opravljanja dela, določenega s strani nadrejenega starešine (drugi odstavek 293. člena ZSOS).
10. V skladu s stališčem Ustavnega sodišča v že navedeni zadevi št. Up-89/94 je treba enako kot tiste nekdanje pripadnike JLA, ki so bili na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, obravnavati tudi tiste, ki "so se dali na razpolago" z vložitvijo zahteve za upokojitev. Pritožnik je, kot izhaja iz podatkov v spisu Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja Sp 156/92, z namenom, da zapusti vojsko in ostane v Sloveniji, zahtevo za predčasno starostno upokojitev vložil 20.7.1991 in se s tem "dal na razpolago". Zato v pritožnikovem primeru ostaja odprto le še vprašanje statusa za čas po 18.7.1991 do vložitve zahteve za upokojitev.
11. Odločba prvostopnega sodišča z dne 4.2.1993 v zadnjem odstavku na četrti strani povzema pritožnikove izpovedbe in med njimi tudi, da je "med agresijo in po njej urejal le zadeve v zvezi z demobilizacijo enega od sodelavcev in v zvezi s svojo upokojitvijo." Iz zapisnika o ustni obravnavi z dne 20.1.1993 je razvidno, da se je v tem času, torej pred 20.7.1991, telefonično zanimal za svojo upokojitev pri komandi v Z. Pritožnik v reviziji z dne 13.7.1994 med drugim navaja, da je 3.7.1991 po telefonu zahteval od zagrebške komande upokojitev in da mu je bilo 8.7. sporočeno, naj zaradi vložitve zahteve osebno odide v Z. Zato naj bi 19. julija šel s helikopterjem v Z., kjer je 20. julija podpisal zahtevek za upokojitev. Dne 24. julija naj bi mu bilo javljeno, da lahko ostane doma.
12. Po že navedenem 293. členu ZSOS se aktivna vojaška oseba da na razpolago tudi zaradi drugih organizacijsko-formacijskih sprememb in ne le zaradi ukinitve njenega formacijskega mesta ali organizacijske enote. Potrebe po opravljanju dela na nekaterih formacijskih mestih so ugašale same po sebi že pred 18.7.1991, zlasti pa še v času, ko so bile aktivnosti JLA usmerjene v umik iz Slovenije. Zgolj fizična prisotnost aktivnih vojaških oseb na takšnih formacijskih mestih je izhajala prav iz organizacijsko-formacijskih sprememb v umikajoči se JLA.
Pritožnikova enota pa je bila zaradi neustreznih pogojev za delo na podlagi sklepa Predsedstva SFRJ o umiku enot JLA z ozemlja Republike Slovenije z ukazom Poveljstva 5. vojnega območja z dne 22.7.1991 tudi formalno ukinjena. Ker je Ustavno sodišče že večkrat poudarilo, da zgolj lastnost aktivne vojaške osebe oziroma opravljanje določenega dela za opredelitev statusa pritožnika ni bistveno, saj bi bil aktivna vojaška oseba tudi, če bi bil na razpolago na podlagi pismenega sklepa (npr. v odločbi Up-202/95 z dne 14.5.1998, OdlUS VII, 111), je treba enako kot tiste nekdanje pripadnike JLA, ki so bili po vsebini "na razpolago" zaradi odprave organizacijske enote ali njihovega formacijskega mesta, obravnavati tudi tiste, ki zaradi drugih organizacijsko-formacijskih sprememb dejansko niso mogli oziroma niso opravljali dela svojega formacijskega mesta. Ti so zato "po vsebini" tudi mogli biti na razpolago.
13. Pritožnikov primer je takšen primer, saj to potrjuje tudi formalna ukinitev organizacijske enote 22.7.1991, torej le nekaj dni po 18.7.1991. Pritožnik je v tem času urejal tudi svojo upokojitev. Nepriznavanje statusa razpolage neposredno po 18.7.1991, torej praktično le za dan 19.7.1991 (saj je 20.7. že vložil zahtevek za upokojitev in je bil po stališču Ustavnega sodišča zahtevani status že izkazan), je posledica strogega tolmačenja Odloka, kar pa ni v skladu s stališčem Ustavnega sodišča, navedenim v četrti točki.
14. Z izpodbijanimi odločbami in s sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bilo ugotovljeno, da sta nižji sodišči pravilno ugotovili, da pritožnik ne izpolnjuje pogojev za priznanje akontacije pokojnine po Odloku, je bila pritožniku kršena pravica do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave in pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Zato je Ustavno sodišče v izreku navedene posamične akte razveljavilo (1. točka izreka).
15. Ker je na podlagi te odločbe potrebno šteti, da je bil pritožnik od 19.7.1991 na razpolago, Ustavno sodišče ugotavlja, da so izpolnjeni vsi trije pogoji, predpisani v drugi alinei prvega odstavka 2. člena Odloka. Kot je razvidno iz izpodbijanih odločb in sodbe Vrhovnega sodišča, pritožnik izpolnjuje vse druge pogoje, ki jih določa 2. člen Odloka. Sodišča so nesporno ugotovila, da je pritožnik pred 18. 10.1991 izpolnil pogoje za priznanje pravice do starostne pokojnine in da je pravočasno vložil zahtevek za upokojitev, kakor tudi, da ni sodeloval v agresiji na Slovenijo. Zato je Ustavno sodišče na podlagi prvega odstavka 60. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) samo odločilo o sporni pravici in v 2. točki izreka odločilo, da je pritožnik upravičen do akontacije vojaške pokojnine po Odloku. Prvi odstavek 60. člena ZUstS pooblašča Ustavno sodišče, da v primeru razveljavitve izpodbijanih aktov lahko tudi samo odloči o sporni pravici ali svoboščini, če je to nujno zaradi odprave posledic, ki so na podlagi odpravljenega posamičnega akta že nastale ali če to terja narava ustavne pravice oziroma svoboščine, in če je na podlagi podatkov v spisu možno odločiti. Z nepriznanjem akontacije vojaške pokojnine pritožniku več let ni bila zagotovljena socialna varnost, kar nedvomno opravičuje nujnost odločitve o sami pravici.
16. Odločitev v 3. točki izreka je Ustavno sodišče sprejelo na podlagi smiselne uporabe prvega in drugega odstavka 60. člena ZUstS. Podobno je Ustavno sodišče ravnalo tudi v zadevi št. Up- 241/96 (odločba z dne 28.5.1998) in v zadevi št. Up-193/95 (odločba z dne 14.10.1998). Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije mora pritožniku M. R. odmeriti in izplačati akontacijo vojaške pokojnine po Odloku za ves čas, za katerega je po Odloku do nje upravičen.
C.
17. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi 59. in 60. člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki: dr. Janez Čebulj, dr. Miroslava Geč - Korošec, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrk, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam - Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
Franc Testen