Up-298/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-298/97
Datum odločitve:
15. 1. 1998
Objavljeno:
OdlUS VII, 97
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.298.97
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. U 72/95 z dne 3.7.1997
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča Republike Slovenije se odpravi.

Zadeva se vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.

V tem postopku nosi vsak udeleženec svoje stroške postopka.
Evidenčni stavek:
Tretji odstavek 33. člena (takrat še veljavnega) ZUS je dopuščal odločanje brez spisa, ni pa preprečeval odločanja po tretjem odstavku 39. člena ZUS, po katerem sme sodišče samo ugotoviti dejansko stanje (na obravnavi ali po članu senata ali po drugem rednem sodišču ali po kakšnem drugem organu; na obravnavo povabi tudi stranko - četrti odstavek 39. člena) in izdati sodbo ali sklep, če bi odprava izpodbijanega upravnega akta po drugem odstavku tega člena in novi postopek pri pristojnem organu prizadela tožniku težko popravljivo škodo. Ta določba sicer govori o tožniku, ker je po naravi upravnega spora to praviloma spor med tožnikom in toženim organom. Seveda pa narava konkretnega spornega razmerja, v katerem spor ni le med tožnikom in tožencem, pač pa je tu še prizadeta oseba, sodišče zavezuje, ker sodi na podlagi Ustave in zakona, da prizna prizadeti osebi enak položaj kot tožniku, kadar bi sicer njej nastala težko popravljiva ali celo nepopravljiva škoda. Odprava ali razveljavitev akta, ne da bi sodišče preizkusilo navedbe tožeče stranke, ima namreč v takih primerih za prizadeto osebo enake pravne posledice kot če bi sodišče presodilo, da je izdani akt nezakonit. Tako odločanje pa zahteva, da sodišče samo ugotovi dejansko stanje in presodi zakonitost izbire prizadete osebe v spornem postopku izbire. Če ugotovi, da je izdani akt nezakonit, ga odpravi, če pa je zatrjevanje nezakonitosti neutemeljeno, tožbeni zahtevek zavrne. Le na ta način je mogoče prizadeti osebi v upravnem sporu zagotoviti enako varstvo pravic in njeno pravico do sodnega varstva v tistih primerih, ko tožena stranka, t.j. organ, ki je izdal izpodbijani akt, sodišču ne pošlje spisov.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Pravica do sodnega varstva.
Upravni spor, spor o zakonitosti konkretnega in dokončnega upravnega akta.
Upravni spor, odločanje o upravnem sporu brez spisov.
Ustavnosodni postopek, stroški postopka.
Pritrdilno ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 23. čl.
Zakon o upravnih sporih (ZUS), 16., 33., 39., čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 34., 49., 1. odst. 59. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
15. 10. 1997
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US18727
Dokument v PDF obliki:
Up-298-97.pdf
76 KB
Prenesite datoteko
Up-298-97_LM Jerovšek.pdf
60 KB
Prenesite datoteko
Up-298/97
15.1.1998
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Z. K. iz R. S., ki ga zastopa V. C., odvetnik v S. K. na seji dne 15. januarja 1998
o d l o č i l o:
1. Sodba Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. U 72/95 z dne 3.7.1997 se odpravi.
2. Zadeva se vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
3. V tem postopku nosi vsak udeleženec svoje stroške postopka.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo, vloženo dne 15.10.1997, in z dopolnitvijo ustavne pritožbe z dne 7.11.1997 izpodbija sodbo Vrhovnega sodišča št. U 72/95 z dne 3.7.1997, s katero je sodišče razveljavilo sklep Izvršnega sveta Občine Šmarje pri Jelšah o imenovanju direktorja Javnega podjetja za obrtne in komunalne storitve "OKP" Rogaška Slatina z dne 29.12.1994.
Pritožnik zatrjuje kršitev z Ustavo zagotovljenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin iz 14., 22., 23., 25., 35 in 49. člena Ustave. Meni, da je sodišče tožnika postavilo v privilegiran položaj nasproti njemu zgolj zaradi pomanjkanja spisnega materiala, ki bi ga morala predložiti tožena občina (14. in 22. člen). Pravica svobode dela iz 49. člena naj bi mu bila kršena zato, ker mu je sodišče odvzelo že pridobljeno pravico do opravljanja dela direktorja navedenega javnega podjetja. To naj bi bilo v nasprotju tudi z določbo 66. člena Ustave o varstvu dela. Glede na to, da je bil za direktorja imenovan 29.12.1994, sodbo pa je prejel 10.9.1997 naj bi bila kršena tudi pravica do sodnega varstva v razumnem roku (23. člen Ustave) - ker zoper to sodbo nima možnosti pritožbe, pa naj bi bila kršena tudi pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave. Pritožnik zatrjuje, da naj bi mu neustavna sodba povzročala tudi nepopravljive posledice za njegov ugled, dobro ime in čast (35. člen Ustave). Pritožnik meni, da je sodišče odločalo arbitrarno in v nasprotju z načelom zakonitosti iz četrtega odstavka 153. člena Ustave. Ker pa v izpodbijani sodbi ni določeno, od kdaj naprej učinkuje razveljavitev, naj bi bilo s tem za pritožnika vzpostavljeno stanje pravne negotovosti, kar je po njegovem mnenju v nasprotju z načelom pravne države (2. člen Ustave). Pritožnik je zahteval povračilo stroškov zastopanja v postopku pred Ustavnim sodiščem in priglasil stroške v višini 2550 točk po odvetniški tarifi.
2. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo ugodilo tožeči stranki V. H. in navedeni akt razveljavilo, ker prvotožena stranka (Občina Šmarje pri Jelšah) tudi na naknadno zahtevo sodišča, v smislu tretjega odstavka 33. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list SFRJ, št. 4/77 in 60/77 (popravek)), ni predložila ne prijav na razpisano mesto direktorja in dokazil o izpolnjevanju razpisnih pogojev ne predloga nadzornega sveta ustanovitelju. Zato naj sodišče ne bi moglo preizkusiti, ali imenovani direktor (t.j. pritožnik) izpolnjuje tudi razpisni pogoj, da delovne izkušnje potrjujejo, da ima potrebne organizacijske in druge poslovodne sposobnosti za uspešno opravljanje funkcije, in s tem tudi zakonitosti spornega sklepa. Sodišče je izpodbijani akt razveljavilo in ne odpravilo, ker naj bi bila taka odločitev v skladu z izrecnim tožbenim predlogom, na katerega je sodišče po določbi 40. člena ZUS vezano in ker naj bi bilo glede na naravo spora tako tudi prav.
3. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo sprejel v obravnavo dne 19.11.1997 in obenem zavrnil predlog za zadržanje izvršitve izpodbijane sodbe. Ustavna pritožba je bila na podlagi 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) predložena Vrhovnemu sodišču, ki nanjo ni odgovorilo.
B.
4. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje kršitev več človekovih pravic, vendar Ustavno sodišče ugotavlja, da je za presojo pred Ustavnim sodiščem v tej zadevi bistveno vprašanje, ali je bila pritožniku v spornem postopku zagotovljena pravica do enakega varstva pravic v postopku po 22. členu Ustave.
5. Ustava v 22. členu, ki je poseben izraz pravice do enakosti pred zakonom po 14. členu Ustave, določa, da je vsakomur zagotovljeno enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Iz te določbe izhaja, da sodišče stranke ne sme obravnavati neenakopravno s tem, da bi v njeni zadevi odločilo drugače, kot sicer redno odloča v vsebinsko podobnih primerih, in da mora biti zagotovljeno enakopravno obravnavanje strank, udeleženih v postopku.
6. Vrhovno sodišče je pritožniku priznalo položaj prizadete osebe v skladu s 16. členom ZUS in mu dalo možnost, da se izjavi o navedbah in zahtevkih nasprotne stranke. Pritožnik je na tožbo in dopolnitve tožbe tudi podal svoj odgovor. V tem delu pravica do kontradiktornega postopka torej pritožniku ni bila kršena.
7. Ustavno sodišče pa je po vpogledu v spis Vrhovnega sodišča št. U 72/95 ugotovilo, da je Vrhovno sodišče ocenilo, da sme v skladu s tretjim odstavkom 33. člena ZUS odločati o stvari tudi brez spisov. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da so dejanske okoliščine v bistvenih točkah nepopolno ugotovljene, zaradi česar ni moglo preizkusiti zakonitosti spornega sklepa. To je pomenilo, da je sodišče odločilo po določbah 39. člena ZUS.
Omenjeni tretji odstavek 33. člena pooblašča sodišče samo, da lahko odloči tudi brez spisov, ne določa pa, ali mora v takem primeru izpodbijani akt odpraviti in vrniti zadevo v ponovno odločanje ali pa mora samo ugotoviti dejansko stanje. Na podlagi drugega odstavka 39. člena ZUS bi moralo v takem primeru izpodbijani akt odpraviti in naložiti pristojnemu organu, da izda nov upravni akt. Tako odprava kakor tudi razveljavitev izpodbijanega akta pa bi glede na specifično naravo tega spora, ko gre za kolizijo interesov med tožnikom in prizadeto osebo, za prizadeto osebo že pomenila nepopravljivo škodo, saj je s tem razrešena z mesta direktorja, še preden je pristojni organ za imenovanje direktorja sploh lahko ugotovil, ali je sedanji direktor izpolnjeval zahtevane pogoje in ali je bil zakonito izbran.
8. Tretji odstavek 33. člena (takrat še veljavnega) ZUS je dopuščal odločanje brez spisa, ni pa preprečeval odločanja po tretjem odstavku 39. člena ZUS, po katerem sme sodišče samo ugotoviti dejansko stanje (na obravnavi ali po članu senata ali po drugem rednem sodišču ali po kakšnem drugem organu; na obravnavo povabi tudi stranko - četrti odstavek 39. člena) in izdati sodbo ali sklep, če bi odprava izpodbijanega upravnega akta po drugem odstavku tega člena in novi postopek pri pristojnem organu prizadela tožniku težko popravljivo škodo. Ta določba sicer govori o tožniku, ker je po naravi upravnega spora to praviloma spor med tožnikom in toženim organom. Seveda pa narava konkretnega spornega razmerja, v katerem spor ni le med tožnikom in tožencem, pač pa je tu še prizadeta oseba, sodišče zavezuje, ker sodi na podlagi Ustave in zakona, da prizna prizadeti osebi enak položaj kot tožniku, kadar bi sicer njej nastala težko popravljiva ali celo nepopravljiva škoda. Sodišča torej nemožnost preskusa izpodbijanega akta zaradi pomanjkljivega spisa ali ker spisa sploh ni prejelo, ne opravičuje, da bi lahko z odpravo ali razveljavitvijo povzročilo enako ali še večjo škodo drugi prizadeti osebi. Sodišče tako v konkretnem primeru ne bi smelo odločiti po drugem odstavku 39. člena ZUS, pač pa po navedenem tretjem odstavku. Odprava ali razveljavitev akta, ne da bi sodišče preizkusilo navedbe tožeče stranke, ima namreč v takih primerih za prizadeto osebo enake pravne posledice kot če bi sodišče presodilo, da je izdani akt nezakonit. Tako odločanje pa zahteva, da sodišče samo ugotovi dejansko stanje in presodi zakonitost izbire prizadete osebe v spornem postopku izbire. Če ugotovi, da je izdani akt nezakonit, ga odpravi, če pa je zatrjevanje nezakonitosti neutemeljeno, tožbeni zahtevek zavrne. Le na ta način je mogoče prizadeti osebi v upravnem sporu zagotoviti enako varstvo pravic in njeno pravico do sodnega varstva v tistih primerih, ko tožena stranka, t.j. organ, ki je izdal izpodbijani akt, sodišču ne pošlje spisov. Vrhovno sodišče je torej s svojo odločitvijo poseglo v pritožnikovo ustavno pravico do poštenega sojenja (23. člen Ustave) in kršilo njegovo ustavno pravico do enakega varstva pravic (22. člen Ustave). Zato je Ustavno sodišče sodbo Vrhovnega sodišča odpravilo in vrnilo zadevo v novo odločanje.
9. Ker je Ustavno sodišče ustavni pritožbi ugodilo že zaradi tega, ker sta bili z izpodbijano sodbo kršeni določbi 22. in 23. člena Ustave, se v presojo o obstoju drugih zatrjevanih kršitev ni bilo potrebno spuščati.
10. V postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače (prvi odstavek 34. člena ZUstS). Za tako drugačno odločitev bi morali obstajati neki utemeljeni razlogi, ki pa jih pritožnik ne navaja.
C.
11. Ustavno sodišče je to odločbo sprejelo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS in prvega odstavka 34. člena ZUstS v zvezi z 49. členom ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm ter sodnica in sodniki dr. Miroslava Geč - Korošec, dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, mag. Janez Snoj, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Boštjan M. Zupančič. Odločbo je sprejelo soglasno. Sodnik Jerovšek je dal pritrdilno ločeno mnenje.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm
Pritrdilno ločeno mnenje sodnika dr. Jerovška
V tej zadevi sem bil poročevalec. Večina je z odločitvijo soglašala, je pa črtala del besedila, ki je sledilo na koncu točke 7., in se glasi:
"V konkretnem primeru pa sodišče sploh ni več predvidelo ponovnega odločanja o zakonitosti sporne izbire prizadete stranke. Pa tudi, če bi sodišče ponovno odločanje terjalo, je taka odločitev brez posebne odredbe sodišča, da do ponovnega odločanja o zakonitosti izbire opravlja prizadeta stranka naloge direktorja, že povzročila nepopravljive posledice, saj je bila prizadeta stranka razrešena z razveljavitvijo sklepa o izbiri.
Odločitev Vrhovnega sodišča v tem primeru predstavlja meritorno odločitev. Na podlagi meritorne odločitve v upravnem sporu pristojnemu organu tudi ni potrebno izdati novega akta, saj sodba Vrhovnega sodišča neposredno učinkuje na pravno razmerje stranke ter predstavlja izvršilni naslov. Tako odločitev pa bi lahko sprejelo glede na naravo tega spora, če bi v zadevi rešilo vsa dejanska in pravna vprašanja, relavantna v konkretnem primeru (npr. z ustno obravnavo)."
dr. Tone Jerovšek