Up-233/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-233/96
Datum odločitve:
15. 6. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.233.96
Akt:
Ustavna pritožba S. J. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 102/95 z dne 30.5.1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 101/95 z dne 16.3.1995 in sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani št. V K 144/94 z dne 6.12.1994
Izrek:
Ustavna pritožba S. J. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani in sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Kršitev pravice iz tretje alineje 29. člena Ustave ni podana: - če pritožnik uveljavlja, da sodišče ni izvedlo nobenega dokaza v smeri ugotovitve zanj pomembnega dejstva, pri tem pa sam ni predlagal izvedbe nobenega dokaza;
- če pritožnik uveljavlja, da je sodišče svojo odločitev utemeljilo z dokazi, ki jih ni izvedlo po procesnih pravilih, pri tem pa sam ni predlagal izvedbe drugih dokazov;
- če je sodišče zavrnilo pritožnikov predlog za izvedbo dokaza ker je ugotovilo, da ni uspel izkazati dovolj visoke stopnje verjetnosti, da bi izvedba predlaganega dokaza lahko vplivala na razsodbo sodišča (stališča Ustavnega sodišča v odločbi št. Up- 34/93 z dne 8.6.1995 (OdlUS IV, 129)).
Geslo:
Pravno jamstvo v kazenskem postopku.
Pravna podlaga:
Ustava, 29. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. Up-34/93 z dne 8. 6. 1995 (OdlUS IV,129).
K obravnavani zadevi je bila s sklepom Ustavnega sodišča z dne 10. 12. 1996 pridružena zadeva št. Up-291/96 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
13. 8. 1996
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19006
Up-233/96
15.6.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe S. J., ki ga zastopata M. S. in B. M.-S., odvetnika v L. na seji senata dne 15. junija 1998
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba S. J. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 102/95 z dne 30.5.1996 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 101/95 z dne 16.3.1995 in sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani št. V K 144/94 z dne 6.12.1994 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je dne 11.8.1996 vložil ustavno pritožbo zoper v izreku sklepa navedeno pravnomočno sodbo, s katero je bil zaradi kaznivega dejanja umora (prvi odstavek 46. člena Kazenskega zakona RS; Uradni list SRS, št. 12/77, 3/78, 19/84, 47/87, 33/89 in 5/90 - v nadaljevanju: KZ RS), storjenega z eventualnim naklepom, v stanju bistveno zmanjšane prištevnosti zaradi alkoholiziranosti (drugi odstavek 12. člena Kazenskega zakona SFRJ; Uradni list SFRJ, št. 44/76, 34/84, 74/87, 57/89, 3/90 in 38/90 - v nadaljevanju: KZ SFRJ), obsojen na zaporno kazen sedmih let. Z navedeno sodbo mu je bila preklicana tudi prej izrečena pogojna obsodba (kaznivo dejanje nasilniškega obnašanja) in izrečena enotna kazen sedmih let in treh mesecev zapora.
2. Dne 21.10.1996 je pritožnik po svojih pooblaščencih ponovno vložil ustavno pritožbo zoper zgoraj navedeni sodbi in zoper v izreku sklepa navedeno sodbo Vrhovnega sodišča RS, s katero je bila, kot neutemeljena, zavrnjena zahteva za varstvo zakonitosti (zadeva št. Up-291/96).
3. Pritožnik v prvi vlogi formalno zatrjuje kršitev ustavne pravice in svoboščine iz četrte alineje 29. člena Ustave Republike Slovenije, dejansko pa navaja, da mu v kazenskem postopku ni bilo dovoljeno izvajati dokazov v svojo korist. V nadaljnji vlogi pritožnik tudi formalno navaja kršitev tretje alineje 29. člena Ustave RS.
4. Pritožnik predlaga, da Ustavno sodišče ustavni pritožbi ugodi in v celoti razveljavi sodbo sodišča prve stopnje, sodbo Višjega sodišča in sodbo Vrhovnega sodišča ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje.
5. Po mnenju pritožnika mu je bila s tem, da je sodišče prve stopnje svojo odločitev utemeljilo z dokazi, ki jih ni izvedlo po procesnih pravilih in s tem, da je pritožbeno sodišče zavrnilo predlagane dokaze, nedvomno kršena ustavna pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist. Meni namreč, da je potrebno ustavno pravico obdolženca do izvajanja dokazov v njegovo korist razumeti širše in sicer, kot pravico obdolženca, da je njegova krivda ugotovljena le na podlagi dokazov, ki so bili pravilno procesno izvedeni. Njegova trditev naj bi temeljila na presumpciji, da nepravilno izveden dokaz sploh ni dokaz. V obrazložitvi zatrjevanih kršitev navaja:
a. V postopku naj bi mu bile zasežene športne copate črne barve ter pulover in kavbojke, ki jih je imel obute in oblečene v času storitve kaznivega dejanja. Na navedenih oblačilih in obutvi so bili najdeni sledovi krvi žrtvine krvne skupine, kar naj bi bil eden ključnih dokazov v postopku. Vendar pa na glavni obravnavi, po navedbah pritožnika, sodišče tega dokaza ni neposredno izvedlo. Predsednica senata naj bi le za kratek hip podržala v roki platnene športne copate, ki pa naj bi bile bele barve, zasežena oblačila pa po trditvah pritožnika sploh niso bila vpogledana, pač pa le njihove fotografije. Navaja, da je temeljno načelo kazenskega postopka, da se dokazi izvajajo neposredno. Slikovni materiali, ki so bili posredovani s strani tožilstva, pa po njegovem mnenju na morejo nadomestiti vpogleda v izvirne predmete. Zaradi pomanjkljivega dokaznega postopka po mnenju pritožnika ni mogoče govoriti o zanesljivo ugotovljeni istovetnosti stvarnih dokazov. Ugotovitve o verigi hrambe in prenašanja dokaznega gradiva so po njegovem mnenju namreč bistveni del dokaznega postopka.
b. Na kraju kaznivega dejanja naj bi bili najdeni madeži krvi, za katere je bilo ugotovljeno, da pripadajo trem različnim osebam.
Pritožnik meni, da najdba krvnih madežev, ki ne pripadajo niti obdolžencu niti žrtvi, z dovolj veliko verjetnostjo nakazuje na možnost, da pri dejanju nista bila udeležena zgolj predlagatelj in žrtev, ampak še nekdo tretji. Po njegovem mnenju je prvostopno sodišče to dejstvo glede na to, da je bistvenega pomena za ugotovitev njegove krivde, in ker gre za tako hudo kaznivo dejanje, premalo podrobno raziskalo. Navaja tudi, da je v pritožbi zoper sodbo neuspešno predlagal, naj se vsem osebam, za katere je znano, da so bile v kritičnem času na kraju kaznivega dejanja, odvzame kri in ugotovi čigavi so "tretji krvni sledovi". c. Iz pisnega mnenja izvedenca psihiatra naj bi sicer izhajalo, da je bil pritožnik v času storitve kaznivega dejanja le bistveno zmanjšano prišteven, vendar pa naj bi bilo iz izjave izvedenca, "da je bil pritožnik v tako opitem stanju, da udarca s strani žrtve kaznivega dejanja ni mogel oceniti za napad", jasno razvidno, da je bila njegova prištevnost izključena. Pisno mnenje izvedenca dr. M. in njegova izpoved na glavni obravnavi sta po mnenju pritožnika tako polna nejasnosti in nasprotujočih si trditev, da bi bilo potrebno imenovati drugega izvedenca psihiatrične stroke, kar naj bi pritožnik v pritožbi zoper sodbo tudi neuspešno predlagal.
B.
6. Dne 10.12.1996 je Ustavno sodišče ustavno pritožbo št. Up- 291/96 z dne 21.10.1996 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja združilo z zadevo št. Up-233/96.
7. Ustavno sodišče je vpogledalo kazenski spis Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani št. V K 144/94.
8. Glede na vsebino pritožbenih navedb je potrebno na prvem mestu poudariti, da je ustavna pritožba poseben institut varovanja človekovih pravic in svoboščin in je v sistemu sodnega varstva namenjena izjemni obravnavi sodnih odločb, zato jo je tudi mogoče vložiti šele po izčrpanju vseh pravnih sredstev. Ustavno sodišče ni instančno sodišče, ki bi presojalo, ali je sodišče v kazenskem postopku pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno in procesno pravo. Ta presoja je v skladu z ustavnimi in zakonskimi določbami zaupana sodiščem splošne pristojnosti, ki sodijo v skladu z ustavo in zakonom. Ustavno sodišče pa lahko opravlja nadzor nad sojenjem z ustavnega vidika in v tem okviru ugotavlja, ali ni morda sodišče splošne pristojnosti v postopku odločanja nedovoljeno poseglo v ustavno pravico posameznika.
9. Senat Ustavnega sodišča je presojal ustavno pritožbo v okviru ustavne določbe, na katero se sklicuje pritožnik. V 29. členu Ustava zagotavlja pravna jamstva v kazenskem postopku. Tretja alineja tega člena pa določa, da mora biti vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja, ob popolni enakopravnosti zagotovljeno izvajanje dokazov v njegovo korist. Ustavno sodišče je v zvezi s tretjo alinejo 29. člena Ustave v odločbi št. Up- 34/93 z dne 8.6.1995 (OdlUS IV, 129) sprejelo sledeča stališča: (1) sodišče glede na načelo proste dokazne presoje samo odloča o tem, katere dokaze bo izvedlo in kako bo presojalo njihovo verodostojnost; (2) sodišče ni dolžno izvesti vsakega dokaza, ki ga predlaga obramba; (3) predlagani dokazi morajo biti materialno pravno relevantni; (4) obramba mora obstoj in pravno relevantnost predlaganega dokaza utemeljiti s potrebno stopnjo verjetnosti. V zvezi z navedeno ustavno pravico je Ustavno sodišče sprejelo tudi stališče, da je v dvomu vsak dokazni predlog obrambe v korist obdolženca. Sodišče ga mora izvesti, razen če je očitno, da dokaz ne more biti uspešen.
10. Iz vpogledanega kazenskega spisa je razvidno, da je v konkretnem primeru sodišče prve stopnje pri izvajanju dokazov sledilo tako dokaznim predlogom tožilstva, kot dokaznim predlogom obrambe. Pri ugotavljanju pritožnikove krivde je sodišče izvedlo številne dokaze (med drugim je zaslišalo izvedenca, ki je opravil preiskave krvnih sledov, zaslišalo kriminalista, ki je opravil ogled kraja kaznivega dejanja, vpogledalo v mnenje Centra za kriminalistično tehnične preiskave, vpogledalo v zapisnik o ogledu kraja kaznivega dejanja, vpogledalo fotografije, posnete na kraju kaznivega dejanja, in vpogledalo potrdilo o zasegu predmetov, na katerih so bili odkriti sledovi kaznivega dejanja). Iz sodbe pa je razvidno, da je sodišče po izvedbi dokazov le-te preizkusilo (analiziralo in primerjalo z drugimi dokazi) in ocenilo (na podlagi proste presoje dokazov prišlo do prepričanja), da je dejstvo, da je ravno pritožnik pretepal in brcal žrtev ter ji s tem povzročil ugotovljene poškodbe, dokazano. Svojo oceno je sodišče tudi obširno utemeljilo.
11. Iz zapisnika z glavne obravnave ni razvidno, da bi se v postopku pojavil kakšen dvom glede istovetnosti oblačil in obutve, zaseženih pritožniku, in tistih, na katerih so bili odkriti sledovi žrtvine krvi. Pritožnik namreč ni niti ugovarjal načinu izvedbe dokazov v zvezi z ugotavljanjem istovetnosti, niti ni predlagal izvedbe novih dokazov v svojo korist. Sodišče je štelo identiteto oblačil in obutve za dokazano s tem, ko je pritožnik ob vpogledu fotografije puloverja potrdil, da je njegov, in s tem, ko je na glavni obravnavi povedal, da je imel v času storitve kaznivega dejanja obute črne športne copate in oblečene kavbojke, ki so mu bile kasneje zasežene. Iz drugih izvedenih dokazov v zvezi z zaseženimi predmeti pa je, zaradi natančnega opisa zaseženih in analiziranih predmetov, jasno razvidno, da se nanašajo na ista oblačila in obutev. Iz sodbe je razvidno, da so bili vsi dokazi na glavni obravnavi neposredno izvedeni in soočeni med seboj. Navedbe pritožnika, da so mu bile zasežene črne športne copate, na glavni obravnavi pa kot dokaz pokazane bele športne copate, pa se ne ujemajo s podatki spisa. Iz zapisnika o glavni obravnavi je namreč razvidno, da so bile bele športne copate pokazane priči R. C., ki je na vprašanje predsednice senata povedal, da je možno, da so last žrtve kaznivega dejanja.
12. Iz podatkov kazenskega spisa tudi ni razvidno, da bi pritožnik v dokaznem postopku predlagal izvedbo kakšnega dokaza v smeri ugotovitve komu pripadajo sledovi krvi drugih krvnih skupin. Po izvedbi vseh, v dokaznem postopku predlaganih, dokazov pa je izjavil, da nima novih dokaznih predlogov.
13. Svojo prištevnost v času storitve kaznivega dejanja je pritožnik zanikal že v ugovoru zoper obtožnico. Kot je razvidno iz zapisnika je pritožnik na glavni obravnavi predlagal postavitev izvedenca psihiatra, njegov dokazni predlog pa je sodišče sprejelo. Psihiater dr. M. je v izvedeniškem mnenju zapisal, da so bile pritožnikove duševne funkcije zaradi alkoholiziranosti v času storitve kaznivega dejanja prizadete do te mere, da so bile njegove sposobnosti presoje in obvladovanja bistveno zmanjšane, ne pa izključene. Na predlog obtožbe, s katerim se je obramba strinjala, je bil omenjeni izvedenec zaslišan na glavni obravnavi, kjer mu je vprašanja postavljal tudi pritožnik. Postavitve drugega izvedenca psihiatrične stroke pritožnik ni predlagal. Sodišče prve stopnje pa je na podlagi pisnega mnenja izvedenca psihiatra in izvedenke toksikologinje, ter zaslišanja izvedenca psihiatra prepričljivo zaključilo, da je bil pritožnik v času storitve kaznivega dejanja le bistveno zmanjšano prišteven.
14. Glede na navedeno, Ustavno sodišče ugotavlja, da v ravnanju sodišča prve stopnje očitno ni najti kršitev ustavne pravice in svoboščine iz tretje alineja 29. člena Ustave. Sodišče je pritožniku ves čas postopka omogočalo predlaganje razbremenilnih dokazov, to možnost pa je pritožnik tudi izkoristil. Dokazov, ki jih kot odločilne navaja v ustavni pritožbi, pritožnik med obravnavo sodišča prve stopnje ni predlagal. Glede na pritožnikovo razumevanje ustavne pravice do izvajanja dokazov v njegovo korist pa Ustavno sodišče ugotavlja, da kršitev te ustavne pravice tudi ni podana zgolj zato, ker naj bi sodišče po mnenju pritožnika pomanjkljivo ugotovilo dejansko stanje, izvajalo dokaze v nasprotju s procesnimi pravili ali nepravilno presojalo izvedene dokaze, na katerih temelji obsodilna sodba. Kot že rečeno, je za presojo utemeljenosti tovrstnih očitkov pristojno sodišče splošne pristojnosti v okviru odločanja o rednih in izrednih pravnih sredstvih in ne Ustavno sodišče.
15. V pritožbi zoper sodbo je pritožnik izpodbijal ugotovitve sodišča o njegovi krivdi. V ta namen je predlagal, da sodišče ugotovi istovetnost zaseženih oblačil in obutve tako, da "izvede pravilno zavarovane dokaze v skladu s pravili dokaznega postopka". Predlagal je tudi, da se ugotovi kdo je "tretja oseba", kateri pripadajo madeži krvi, najdeni na kraju kaznivega dejanja, in to tako, da se odvzame kri osebam, prisotnim na kraju kaznivega dejanja. Izpodbijal pa je tudi ugotovitve sodišča o bistveno zmanjšani prištevnosti in predlagal imenovanje novega izvedenca psihiatrične stroke z namenom dokazovanja neprištevnosti.
16. Iz sodbe Višjega sodišča je razvidno, da je dokazne predloge pritožnika presodilo v okviru svojih pristojnosti in jih obrazloženo zavrnilo. V obrazložitvi je navedlo, da sprejema dokazno oceno sodišča prve stopnje, ter da se v celoti strinja s stališčem in obrazložitvijo sodišča prve stopnje. V zvezi s predlogom "izvedbe pravilno zavarovanih dokazov v skladu s pravili dokaznega postopka" je še menilo, da "glede na izvedene dokaze ne obstaja nikakršen dvom ne o izvoru ne o lasti predmetov, zaseženih s strani kriminalistov, na podlagi katerih so bila napravljena ustrezna izvedenska mnenja, ki jih je sodišče prve stopnje tudi ustrezno ocenilo in obrazložilo". Glede dokaznega predloga pritožnika v zvezi s krvjo neidentificirane osebe je pritožbeno sodišče navedlo, da so bili sledovi krvi "tretje osebe" najdeni na rjuhah postelje, torej drugje kot vsi ostali sledovi, in menilo, da "njegova izvedba ne bi imela nobenega smisla, saj ob dejstvih, ugotovljenih v dokaznem postopku, ni mogoče, da bi žrtev pretepal še kdo drug, mogoče je le, da je bila istega večera v stanovanju poškodovana še kakšna oseba". Glede dokaznega predloga postavitve drugega izvedenca psihiatrične stroke pa je višje sodišče ocenilo, "da je sodišče prve stopnje zanesljivo in s potrebno gotovostjo ugotovilo, da je bil obtoženec v stanju bistveno zmanjšane prištevnosti in ne v stanju neprištevnosti, svojo ugotovitev pa je tudi primerno obrazložilo, zato se s tako ugotovitvijo v celoti strinja tudi pritožbeno sodišče".
17. V zahtevi za varstvo zakonitosti je pritožnik očitek kršitve določb kazenskega postopka v zvezi z dokaznim postopkom in v zvezi s pravico do obrambe omejil le na dokazovanje istovetnosti oblačil in obutve. Glede na obrazložitev sodbe pritožbenega sodišča je Vrhovno sodišče pritožnikove očitke utemeljeno zavrnilo. V obrazložitvi odločitve pa je med drugim ugotovilo, "da se je že sodišče prve stopnje z vsemi okoliščinami, navedenimi v zahtevi za varstvo zakonitosti, temeljito ukvarjalo, v razlogih sodbe pa obširno obrazložilo, na podlagi katerih dejstev in dokazov je štelo za dokazano, da je obsojenec z udarci in brcami oškodovancu prizadejal take poškodbe, da je le-ta zaradi njih umrl".
18. Presoja, odločitev in razlogovanje Višjega sodišča in Vrhovnega sodišča po mnenju Ustavnega sodišča zadosti kriterijem v zvezi z ugotavljanjem morebitne kršitve tretje alineje 29. člena Ustave, zato tudi sodbi teh dveh sodišč očitno ne predstavljata kršitve navedene ustavne pravice. Ustavno sodišče ugotavlja, da pritožnik glede dokazov, predlaganih v pritožbi, ni uspel izkazati dovolj visoke stopnje verjetnosti, da bi njihova izvedba lahko vplivala na drugačno razsodbo sodišča. Pritožnik sicer navaja, da je izvedba navedenih dokazov bistvena za ugotovitev njegove krivde in prištevnosti, vendar tej trditvi ni mogoče pritrditi. Po mnenju Ustavnega sodišča je sodišče prve stopnje z izvedbo številnih dokazov, njihovo prosto presojo, soočenjem in oceno prepričljivo ugotovilo pritožnikovo krivdo in bistveno zmanjšano prištevnost ter svojo odločitev tudi izčrpno utemeljilo. Tudi če bi sodišče v dokaznem postopku izvedlo dokaze, ki jih je v pritožbi predlagal pritožnik, bi bili to le dodatni dokazi, ki po oceni Ustavnega sodišča, ob soočenju z vsemi ostalimi, ne bi mogli omajati prepričanja o resničnosti dejstev o krivdi in prištevnosti, ugotovljenih v sodbi sodišča prve stopnje.
19. Ker v obravnavanem primeru pritožniku z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno niso bile kršene njegove človekove pravice in temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
20. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 1. alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednik senata sodnik dr. Boštjan M. Zupančič ter člana sodnica in sodnik dr. Miroslava Geč - Korošec in dr. Peter Jambrek.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič