P-1/01
Natisni
Opravilna št.:
P-1/01
Datum odločitve:
5. 4. 2001
Objavljeno:
OdlUS X, 67
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:P.1.01
Akt:
Spor o pristojnosti med sodiščem in upravno enoto
Izrek:
Za odločanje o zahtevi A. A. za denacionalizacijo nepremičnin, vpisanih pred podržavljenjem v zemljiškoknjižnem vložku št. 426 k.o. Ž. Z., je pristojna Upravna enota Celje.
Evidenčni stavek:
Na podlagi podatkov, ki so razvidni iz listin v spisu, ter upoštevajoč navedene določbe TZIKZ je Ustavno sodišče ugotovilo, da v obravnavani zadevi kupne pogodbe z dne 15. 1. 1963 in njenega dodatka z dne 11. 1. 1965 ni mogoče šteti za samostojen pravni posel, ki bi bil sklenjen neodvisno od arondacijskega postopka.
Ker je pravni temelj za reševanje zahteve za denacionalizacijo v določbi 29. točke 3. člena ZDen, je Ustavno sodišče odločilo, da je na podlagi 54. člena ZDen podana pristojnost v izreku navedenega upravnega organa.
Geslo:
Ustavno sodišče, spor o pristojnosti.
Spor o pristojnosti, med sodiščem in upravnim organom.
Spor o pristojnosti, denacionalizacija.
Denacionalizacija, spor o pristojnosti.
Arondacija.
Kmetijska zemljišča, arondacija.
Pravna podlaga:
Zakon o denacionalizaciji (ZDen), 3., 4., 54., 56. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 4. odst. 61. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-75/92 z dne 31. 3. 1994, Uradni list RS, št. 23/94 - OdlUS III,27.
Vrsta zadeve:
spori o pristojnosti
Vrsta akta:
drugi akti
Vlagatelj:
Okrajno sodišče v Celju
Datum vloge:
15. 3. 2001
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
določitev pristojnega organa
Dokument:
US20723
Dokument v PDF obliki:
P-1-01.pdf
127 KB
Prenesite datoteko
P-1/01-4
5. 4. 2001
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku za rešitev spora glede pristojnosti, začetem z zahtevo Okrajnega sodišča v Celju, na seji dne 5. aprila 2001
o d l o č i l o :
Za odločanje o zahtevi A. A. za denacionalizacijo nepremičnin, vpisanih pred podržavljenjem v zemljiškoknjižnem vložku št. 426 k.o. Ž. Z., je pristojna Upravna enota Celje.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Okrajno sodišče v svoji zahtevi navaja, da je predlagatelj A. A. glede istih nepremičnin na sodišče vložil predlog za denacionalizacijo podržavljenih nepremičnin po 5. členu Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen) in zahtevo za denacionalizacijo pri upravnem organu. Upravna enota Celje se je s sklepom št. 32100-037/92 dne 26. 9. 1997 izrekla za nepristojno, zadevo pa je odstopila v reševanje Okrajnemu sodišču v Celju. Tudi Okrajno sodišče v Celju je dne 17. 3. 1999 izdalo sklep št. N 53/93, s katerim se je izreklo za stvarno nepristojno, vendar je ta sklep Višje sodišče v Celju z odločbo št. Cp 576/99 razveljavilo. Okrajno sodišče v Celju meni, da ni pristojno za odločanje o predlogu za denacionalizacijo in da je o zahtevi za denacionalizacijo pristojna odločati Upravna enota Celje. Zato Ustavnemu sodišču na podlagi drugega odstavka 61. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) predlaga, naj odloči o pristojnosti.
2. Po mnenju sodišča naj bi dne 15. 1. 1963 sklenjene kupne pogodbe in dne 11. 1. 1965 sklenjenega dodatka k tej pogodbi ne bilo mogoče šteti za samostojni pravni posel, sklenjen neodvisno od arondacijskega postopka, temveč naj bi šlo za sporazum med tedanjima lastnikoma (vlagatelj zahteve za denacionalizacijo in njegova žena) ter arondacijskim upravičencem, kot ga je predvideval takratni Temeljni zakon o izkoriščanju kmetijskega zemljišča (Uradni list FLRJ, št. 43/59 in nasl. - v nadaljevanju TZIKZ). Sodišče navaja, da je bila arondacija dovoljena z odločbo Oddelka za gospodarstvo OLO Celje št. 426/25/62 z dne 21. 5. 1962, zoper katero se je prejšnji lastnik tudi pritožil, vendar je bila njegova pritožba zavrnjena z odločbo z dne 6. 8. 1962. Iz kupne pogodbe naj bi izhajalo, da gre za zemljišče, ki je zajeto z arondacijo, in da naj bi arondacijski upravičenec nastopil posest že pred podpisom pogodbe. Iz zbranega gradiva naj bi tudi ne bilo razvidno, da je bila dana odobritev pravnega posla, ki ga je določala XII. točka pogodbe kot pogoj za veljavnost pravnega posla. Sodišče meni, da je arondacijska odločba, ki je bila sicer izdana po sklenjeni kupni pogodbi in njenemu dodatku, pomenila dokončanje arondacijskega postopka, kupna pogodba in njen dodatek pa naj bi imela naravo sporazuma iz prvega odstavka 60. člena TZIKZ, ki je bil del postopka arondacije.
B.
3. ZDen deli pristojnost za odločanje o zahtevah za denacionalizacijo med upravne organe in sodišča. Če je bilo premoženje podržavljeno s predpisi, določenimi v 3. in 4. členu ZDen, so pristojni upravni organi (prvi odstavek 54. člena ZDen), če pa je premoženje prešlo v državno last na podlagi pravnega posla, sklenjenega zaradi grožnje, sile ali zvijače državnega organa oziroma predstavnika oblasti, je za odločanje o zahtevi za denacionalizacijo pristojno okrajno sodišče (56. člen ZDen).
4. Ustavno sodišče je v zvezi z denacionalizacijo zemljišč, arondiranih na podlagi TZIKZ, že opozorilo (odločba št. U-I-75/92 z dne 31. 3. 1994, Uradni list RS, št. 23/94 in OdlUS III, 27), da se je v nekaterih občinah arondacija izvajala tudi na podlagi sporazumov (pogodb), s katerimi so se arondanti in upravičenci do arondacije s pravnim poslom dogovorili za prenos zemljišč v državno last, in da je bila arondacijska odločba, ki je večinoma sledila tako sklenjenemu pravnemu poslu, lahko zgolj fiktivna.
Pravni naslov za prehod lastninske pravice na državo je v teh primerih vsekakor bil pravni posel, ne pa arondacijska odločba.
Besedilo 5. člena ZDen torej res zajema tudi primere, ko je bil pravna podlaga za prehod premoženja v državno last sicer akt državnega organa, vendar pa je bil podlaga za njegovo izdajo poprej sklenjen veljaven pravni posel. V obravnavani zadevi ne gre za tak primer.
5. TZIKZ je urejal arondacijo in postopek v zvezi z njo v členih 53 do 68. Zakon je v drugem odstavku 57. člena, v drugem odstavku 58. člena in v prvem odstavku 60. člena dajal široke možnosti sporazumevanja med lastniki zemljišč, ki so bila zajeta z arondacijo, in arondacijskim upravičencem; tako so bile na podlagi sporazuma dovoljene izjeme od pravila, da dobi lastnik pripojenega zemljišča, ki je kmet, kot odškodnino drugo ustrezno zemljišče enake kulture in bonitete, kakor tudi izjeme od pravila, da dobi lastnik, ki ni kmet, odškodnino le v denarju.
Prvi odstavek 60. člena je kot splošno pravilo uveljavljal, da se lahko arondacijski upravičenec in lastnik pripojenega zemljišča, ne glede na to, ali je kmet ali ne, sporazumeta o drugačni obliki odškodnine, kot jo je določal sam zakon. Postopek v zvezi z arondacijo je obsegal postopek pred dovolitvijo arondacije in postopek po izdaji odločbe o dovolitvi arondacije. Postopek se je na podlagi 61. člena začel z predlogom za arondacijo, ki je moral vsebovati tudi seznam zemljišč, za katera se je predlagala arondacija, kot tudi seznam zemljišč, ki jih je predlagatelj dajal v odškodnino za pripojena zemljišča. Upravni organ občinskega ljudskega odbora za kmetijstvo je moral predlog brez odlašanja nabiti na razglasno desko in lastniki zemljišč so imeli pravico podati v 30 dneh k predlogu pripombe, ki jih je obravnaval upravni organ okrajnega ljudskega odbora. Šele po tako izvedenem postopku je o predlogu za arondacijo odločal svet občinskega ljudskega odbora, ki je bil pristojen za kmetijstvo. Ta je z odločbo arondacijo dovolil ali pa ne. Zoper to odločbo je lahko vsakdo, ki je bil prizadet, vložil pritožbo na republiški upravni organ. Iz navedenega je torej razvidno, da je predlagatelj arondacije že pri samem oblikovanju predloga za arondacijo moral vzpostaviti stike z lastniki tistih zemljišč, za katera je predlagal pripojitev, in da je tako nujno moralo prihajati do določenih sporazumov, na podlagi katerih se je potem izoblikoval končni predlog za arondacijo.
6. Na podlagi podatkov, ki so razvidni iz listin v spisu, ter upoštevajoč navedene določbe TZIKZ je Ustavno sodišče ugotovilo, da v obravnavani zadevi kupne pogodbe z dne 15. 1. 1963 in njenega dodatka z dne 11. 1. 1965 ni mogoče šteti za samostojen pravni posel, ki bi bil sklenjen neodvisno od arondacijskega postopka. Iz spisa št. N 46/99, ki ga je Ustavno sodišče vpogledalo, je razvidno, da je bila odločba o dovolitvi arondacije izdana že leta 1962, torej pred sklenitvijo sporazuma (t.i. kupne pogodbe in njenega dodatka), ki je bil podlaga za izdajo arondacijske odločbe. Omenjeni dodatek z dne 11. 1. 1965 je bil sklenjen le nekaj dni pred izdajo arondacijske odločbe št. 46/-399/64-4 z dne 18. 1. 1965. S tem dodatkom pa so se prejšnja lastnika in arondacijski upravičenec sporazumeli, da sta prejšnja lastnika KKŽ dejansko izročila le nepremičnine, ki so v kupni pogodbi naštete kot nepremičnine, ki so bile vpisane v zemljiškoknjižnem vložku št. 426 k.o. Ž. Z. V kupni pogodbi so bile namreč navedene tudi nepremičnine, ki so bile vpisane v zemljiškoknjižnem vložku št. 393 k.o. Ž. Z. za katere pa je v omenjenem dodatku navedeno, da sta si jih lastnika "izgovorila kot ohišnico". Tako se tudi arondacijska odločba, ki je bila izdana teden dni po sklenitvi dodatka, nanaša le na nepremičnine, ki so bile vpisane v zemljiškoknjižnem vložku št. 426 k.o. Ž. Z.
7. Da kupna pogodba in njen dodatek ne predstavljata samostojnega pravnega posla, na podlagi katerega so prešla kmetijska zemljišča, ki so bila predmet pogodbe oziroma dodatka, v državno last, temveč, da je šlo le za dejanja, opravljena v okviru arondacijskega postopka, katerega zaključek je bila odločba o arondaciji z dne 18. 1. 1965, potrjujejo tudi druge listine iz spisa: npr. Vabilo Okrajnega ljudskega odbora Celje št. 462-25/62- 3/8 z dne 21. 5. 1962 v zadevi "izvedba arondacijskega postopka", pritožba A. A. z dne 28. 2. 1962 v zvezi s "tabelaričnim pregledom zemljišč, ki naj bi v bodoče pripadlo SLP oziroma Agrokombinatu Žalec", odločba št. 462/50-178/62 z dne 6. 8. 1962 o zavrnitvi pritožbe A. A. zoper odločbo, s katero je bila na podlagi 63. člena TZIKZ dovoljena uvedba arondacijskega postopka. Iz navedenih dejstev izhaja, da volja strank za sklenitev veljavnega pravnega posla (kupoprodajne pogodbe) sploh ni obstajala, temveč je bil namen strank le dogovor o načinu arondacije in o vrsti in višini odškodnine.
8. Ker je pravni temelj za reševanje zahteve za denacionalizacijo v določbi 29. točke 3. člena ZDen, je Ustavno sodišče odločilo, da je na podlagi 54. člena ZDen podana pristojnost v izreku navedenega upravnega organa.
C.
9. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi četrtega odstavka 61. člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk in dr. Lojze Ude. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
Franc Testen