Up-282/99
Natisni
Opravilna št.:
Up-282/99
Datum odločitve:
4. 7. 2000
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.282.99
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 319/99 z dne 21. 9. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 300/99 z dne 10. 9. 1999 in zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 361/99 z dne 21. 10. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 366/99 z dne 12. 10. 1999

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 365/99 z dne 12. 10. 1999 v zvezi s sklepom preiskovalne sodnice Okrožnega sodišča v Kranju št. Kpr 152/99 z dne 5. 10. 1999 in zoper 2. točko sklepa Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 381/99 z dne 27. 10. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 319/99 z dne 21. 9. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 300/99 z dne 10. 9. 1999 in zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 361/99 z dne 21. 10. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 366/99 z dne 12. 10. 1999 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 365/99 z dne 12. 10. 1999 v zvezi s sklepom preiskovalne sodnice Okrožnega sodišča v Kranju št. Kpr 152/99 z dne 5. 10. 1999 in zoper 2. točko sklepa Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 381/99 z dne 27. 10. 1999 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker ni podana procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, pritožnik pa tudi ni uveljavljal razlogov za predčasno obravnavo ustavne pritožbe, je bilo treba ustavno pritožbo v tem delu zavreči.
Ker z izpodbijanima sklepoma očitno niso bile kršene zatrjevane človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.

Pripor.

Ponovitvena nevarnost.

Pravica do osebne svobode.

Domneva nedolžnosti.
Pravna podlaga:
Ustava, 19., 20., 27. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 192., 402. čl.

Kazenski zakonik (KZ), 213., 134. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 51., 2. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996, Uradni list RS, št. 25/96 - OdlUS V,40.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
8. 11. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US20276
Up-282/99
4. 7. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., na seji senata dne 4. julija 2000
s k l e n i l o:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 319/99 z dne 21. 9. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 300/99 z dne 10. 9. 1999 in zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 361/99 z dne 21. 10. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju št.
Ks 366/99 z dne 12. 10. 1999 se zavrže.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 365/99 z dne 12. 10. 1999 v zvezi s sklepom preiskovalne sodnice Okrožnega sodišča v Kranju št. Kpr 152/99 z dne 5. 10. 1999 in zoper 2. točko sklepa Okrožnega sodišča v Kranju št. Ks 381/99 z dne 27. 10. 1999 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Kazenski senat je iz ustavne pritožbe na seji dne 15. 12. 1999 izločil pritožnikovo pobudo za oceno ustavnosti 3. točke prvega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju: ZKP). Ustavno sodišče je na seji dne 13. 4. 2000 odločilo, da točka 3 prvega odstavka 201. člena ZKP ni v nasprotju z Ustavo. Pobudniku je bila odločba vročena dne 26. 4. 2000.
2. Pritožnik je dne 8. 11. 1999 vložil ustavno pritožbo zoper odločitve sodišč o podaljšanju pripora iz razloga ponovitvene nevarnosti in zoper odločitve zunajobravnavnega senata, s katerimi je bila kot neutemeljena zavrnjena njegova pritožba zoper sklep preiskovalne sodnice o zavrnitvi pritožnikovega predloga za odpravo pripora oziroma je bil kot neutemeljen zavrnjen predlog pritožnika in njegove partnerice za odpravo pripora in nadomestitev s hišnim priporom.
3. Pritožnik zatrjuje kršitev določb 20. člena (odreditev in trajanje pripora) in 27. člena Ustave (domneva nedolžnosti).
Navedene določbe naj bi bile kršene s tem, da so se sodišča, v izpodbijanih sklepih, ko so ugotavljala obstoj ponovitvene nevarnosti, sklicevala na dejstvo, da je bil pritožnik že pravnomočno obsojen za kaznivi dejanji hude telesne poškodbe in nasilniškega obnašanja, da je zoper pritožnika v teku kazenski postopek zaradi kaznivega dejanja ropa ter vložena zahteva za preiskavo zaradi kaznivega dejanja hude telesne poškodbe, in da so izpodbijani sklepi rutinski, ker pristranska sodišča niso upoštevala ustavnih in z zakonom določenih pogojev za odreditev in podaljšanje pripora. Iz navedb pritožnika izhaja, da naj bi sodišča v sklepih o odreditvi in podaljšanju pripora iz razloga ponovitvene nevarnosti, presumirala krivdo za prihodnje dejanje glede katerega pa krivda ne le, da ni bila ugotovljena, ampak dejanje sploh še ni bilo storjeno. Po mnenju pritožnika iz obrazložitve vseh izpodbijanih sklepov ni mogoče ugotoviti, zakaj so sodišča zavrnila vse predloge pritožnika za nadomestitev pripora s hišnim priporom, čeprav je obljubil, da kaznivih dejanj ne bo več ponavljal in se tudi opravičil, in da tudi ni najti razlogov, zakaj v konkretnem primeru za odpravo ponovitvene nevarnosti ni bil odrejen kakšen drug, alternativni ukrep, določen v 192. členu ZKP. S tem, ko sodišča niti ne poskusijo uporabiti kakšnega od alternativnih ukrepov za odvrnitev ponovitvene nevarnost, naj bi bilo kršeno tudi načelo sorazmernosti. Poleg tega naj bi sodišča v svojih odločitvah tudi prezrla pritožnikovo poslabšano psihofizično stanje in duševno stisko zaradi pripora. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče ustavno pritožbo sprejme v obravnavo in njegovi prošnji ugodi tako, da pripor nadomesti s hišnim priporom.
B.
4. Ustavno sodišče je vpogledalo kazenski spis Okrožnega sodišča v Kranju št. K 207/99.
5. S sklepi navedenimi v 1. točki izreka je bilo odločeno o podaljšanju pripora zoper pritožnika. S sklepi, navedenimi v 2. točki izreka, sta bila zavrnjena pritožnikova predloga za odpravo pripora in njegovo nadomestitev s hišnim priporom.
6. Po določbi prvega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) se lahko ustavna pritožba vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Ustavno sodišče lahko izjemoma odloči o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZustS).
7. Zoper pravnomočne sklepe o podaljšanju pripora zaradi ponovitvene nevarnosti pritožnik ni izkazal izčrpanosti pravnih sredstev, čeprav je bil k temu z dopisom Ustavnega sodišča z dne 9. 11. 1999 pozvan in opozorjen na posledice, če vloge v zakonskem roku ne bo dopolnil v skladu z zakonskimi pogoji.
Ustavno pritožbo je bilo zato treba v tem delu zavreči.
Pritožnik pa v ustavni pritožbi tudi ne uveljavlja razlogov za obravnavanje ustavne pritožbe pred izčrpanjem pravnih sredstev.
8. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. ZKP določa v 3. točki drugega odstavka 201. člena, da se sme pripor odrediti, če teža, način storitve ali okoliščine, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno, in njene osebne lastnosti, prejšnje življenje, okolje in razmere v katerih živi, ali kakšne druge posebne okoliščine kažejo na nevarnost, da bo oseba ponovila kaznivo dejanje, dokončala poskušeno kaznivo dejanje ali storila kaznivo dejanje, s katerim grozi.
9. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (Uradni list RS, št. 25/96 in OdlUS V, 40) in v drugih odločitvah o pripornih zadevah opredelilo pogoje, pod katerimi je dopusten poseg v osebno svobodo posameznika. Po stališču Ustavnega sodišča mora sklepanje sodišča o obstoju pripornega razloga ponovitvene nevarnosti temeljiti na konkretnih okoliščinah, iz katerih je možno napraviti na življenjskih izkušnjah utemeljen sklep, da obstaja realna nevarnost,da bo obdolženec ponovil določeno specifično kaznivo dejanje. Sodišče mora nadalje ugotoviti, da obstoji nevarnost ponavljanja takšnega dejanja, ki pomeni ogrožanje varnosti ljudi. Nato pa mora ob uporabi načela sorazmernosti presoditi, ali je pripor neogibno potreben za dosego cilja (odvrnitev nevarnosti) ali pa ga je možno doseči tudi z odreditvijo katerega od milejših ukrepov.
10. Zatrjevana kršitev pravice do osebne svobode v tem primeru ni podana.
11. S sklepom preiskovalne sodnice št. Kpr 152/99 z dne 5. 10. 1999 je bil zavrnjen predlog pritožnika za odpravo pripora in nadomestitev s hišnim priporom. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je preiskovalna sodnica obrazložila obstoj utemeljenega suma in opredelila konkretne okoliščine, na podlagi katerih je sklepala o obstoju realne nevarnosti, da bi pritožnik, kljub obljubi, na prostosti ponavljal istovrstna kazniva dejanja in ob upoštevanju načela sorazmernosti tudi presodila, da je pripor neogibno potreben za varnost ljudi in da ga ni mogoče nadomestiti s hišnim priporom. V izpodbijanem sklepu je tudi pojasnjeno, zakaj navedbe obdolženca o hudih psihofizičnih težavah v priporu ne morejo vplivati na drugačno odločitev.
12. S sklepom št. Ks 365/99 z dne 12. 10. 1999 je
zunajobravnavni senat kot drugostopni organ na podlagi drugega odstavka 402. člena ZKP, odločal o pritožbi pritožnika zoper sklep preiskovalne sodnice št. Kpr 152/99 z dne 5. 10. 1999 o zavrnitvi njegovega in zagovornikovega predloga za odpravo pripora oziroma nadomestitev s hišnim priporom. Ni naloga pritožbenega organa, da ugotavlja obstoj dejanskih okoliščin in pravnih razlogov, na podlagi katerih je dovoljeno poseči v ustavno pravico do osebne svobode. To je naloga prvostopnega organa. Naloga drugostopnega organa pa je, da odločitev prvostopnega organa v postopku s pritožbo preizkusi in pri tem obrazloženo odgovori na pritožnikove navedbe dejanske in pravne narave. To nalogo pa je zunajobravnavni senat ob odločanju o pritožbi opravil ( stran 2 in 3 obrazložitve izpodbijanega sklepa). Zato izpodbijanemu sklepu ni mogoče očitati kršitve pravice do osebne svobode.
13. Ker sta sodišči pri odločanju o predlogu pritožnika za odpravo pripora in nadomestitev s hišnim priporom presodili vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo in svojo odločitev obrazložili, ni podana kršitev pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave.
14. S sklepom št. Ks 381/99 z dne 27. 10. 1999 je
zunajobravnavni senat v 2. točki izreka odločil o predlogu pritožnika in njegove partnerke za odpravo pripora in nadomestitev s hišnim priporom. Iz obrazložitve tega sklepa je razvidno, da je bila odločitev zunajobravnavnega senata sprejeta v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji. Z istim sklepom je senat odločil tudi o ugovoru zoper obtožnico in obrazložil obstoj utemeljenega suma. O obstoju ponovitvene nevarnosti je senat sklepal tako na podlagi teže kaznivih dejanj in obdolženčeve predkaznovanosti za kazniva dejanja z elementi nasilja, poleg tega pa je upošteval tudi dejstvo, da je zoper pritožnika v teku še en kazenski postopek z elementi nasilja (kaznivo dejanje ropa po prvem odstavku 213. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju:
KZ ) v zvezi z drugim odstavkom 16. člena KZ, okrožni državni tožilec pa je vložil tudi zahtevo za uvedbo preiskave zaradi kaznivega dejanja hude telesne poškodbe po 134. členu KZ. Senat se je obrazloženo opredelil tudi do obstoja realne ponovitvene nevarnosti, ki jo pri pritožniku izkazujejo okoliščine o njegovi nagnjenosti k prekomernemu uživanju alkohola, mamil in tablet, in izkazani povezanosti storitev kaznivih dejanj s stanjem, ki si ga pritožnik povzroči s prekomernim uživanjem teh snovi.
Zaključku sodišč, da je podana realna nevarnost, da bi v primeru nadomestitve pripora s hišnim priporom, pritožnik ponavljal tovrstne delikte, ni mogoče odrekati razumne presoje. Glede na naravo, težo, število in okoliščine, v katerih naj bi bila očitana kazniva dejanja storjena in dovolj prepričljivo ugotovljeno nevarnost ponavljanja istovrstnih kaznivih dejanj z elementi nasilja, je senat tudi utemeljeno sklepal, da je pripor zoper pritožnika neogibno potreben za zagotovitev varnosti ljudi in da hišni pripor v konkretnem primeru ne more odvrniti te nevarnosti, zato je poseg v pritožnikovo osebno svobodo s priporom tudi v skladu z načelom sorazmernosti. Glede na navedeno, je treba navedbe pritožnika, da sodišče v njegovem primeru ni hotelo uporabiti določb 192. člena ZKP in, da v izpodbijanih sklepih ni najti razlogov za podaljšanje pripora iz razloga ponovitvene nevarnosti, kot neutemeljene zavrniti.
15. Ker je zunajobravnavni senat pri odločanju o predlogu za odpravo pripora in njegovo nadomestitev s hišnim priporom presodil vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo in svojo presojo razumno obrazložil, ni podana kršitev določbe 20. člena Ustave, s tem pa tudi ne kršitev pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave.
16. Prav tako Ustavno sodišče zavrača pritožnikov očitek kršitve domneve nedolžnosti iz 27. člena Ustave. Po navedeni ustavni določbi velja tisti, ki je obdolžen kaznivega dejanja, za nedolžnega, dokler njegova krivda ni ugotovljena s pravnomočno sodbo. Vendar pa domneva nedolžnosti nima absolutnih materialnopravnih učinkov, saj je Ustava sama v prvem odstavku 20. člena določila možnost poseganja v človekovo pravico do osebne svobode že na podlagi utemeljenega suma, da je določena oseba storila kaznivo dejanje, in ne šele na podlagi pravnomočne sodbe. V izpodbijanih sklepih so sodišča jasno navedla, da gre za utemeljen sum in ne za gotovost, da je pritožnik storil očitana mu kazniva dejanja, z odločitvijo o ugovoru pritožnika zoper obtožnico pa je ta postala pravnomočna.
17. Ker je Ustavno sodišče ugotovilo, da zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
18. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi druge alinee prvega odstavka 55. člena in prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in Milojka Modrijan.
Predsednica senata
dr. Mirjam Škrk