Up-69/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-69/97
Datum odločitve:
15. 4. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.69.97
Akt:
Ustavna pritožba A. F. P. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 136/96 z dne 6.2.1997
Izrek:
Ustavna pritožba A. F. P. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Obnova pravnomočno končanega kazenskega postopka je izredno pravno sredstvo, ki je dopustno le iz zakonsko določenih razlogov.
Sodišče pri odločanju o zahtevi za obnovo kazenskega postopka iz razloga po 3. točki prvega odstavka 410. člena ZKP ne ugotavlja le, ali so zatrjevana dejstva nova, temveč presoja tudi materialnopravno relevantnost novih dejstev, ki morajo biti takšna, da lahko povzročijo bodisi oprostitev obsojenega, bodisi njegovo obsodbo po milejšem zakonu. Ocena, da ugotovljeno novo dejstvo ne bi privedlo niti do oprostitve obsojenega niti do milejše pravne opredelitve kaznivega dejanja, sodi v polje proste sodnikove presoje v okviru odločanja o obstoju zakonitega razloga za obnovo postopka in ne predstavlja kršitve pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca iz tretje alinee 29. člena Ustave.
Nova dejstva, ki vplivajo le na odločitev o kazni, je mogoče uveljavljati z zahtevo za izredno omilitev kazni.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Pravno jamstvo v kazenskem postopku.

Kazenski postopek, obnova.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 29. čl.

Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), 6., 13. čl.

4. čl. Protokola št. 7 h Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.

Kazenski zakonik (KZ), 245. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 17., 299., 410., 413., 417. čl. Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
10. 7. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US18900
Up-69/97
15.4.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. F. P., ki ga zastopa S. V. K., odvetnik v K. na seji senata dne 15.4.1998
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba A. F. P. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 136/96 z dne 6.2.1997 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo, vloženo dne 3.3.1997 in dopolnjeno dne 10.7.1997 ter dne 23. 7.1997, izpodbija v izreku tega sklepa navedeno sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila zavrnjena zahteva za varstvo zakonitosti njegovega zagovornika zoper pravnomočen sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. Ks 296/95 in Ks 13/96 z dne 6.2.1996 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Kopru št. Kp 75/96 z dne 15.5.1996, s katerim je bila zavržena zahteva za obnovo kazenskega postopka. Izpodbijana sodba Vrhovnega sodišča je bila torej izdana v postopku na zahtevo za obnovo kazenskega postopka, končanega s pravnomočno sodbo Temeljnega sodišča v Kopru št. K 145/94 z dne 3.10.1994 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Kp 491/94 z dne 1.2.1995, s katero je bil pritožnik spoznan za krivega kaznivega dejanja neupravičene proizvodnje in prometa z mamili in obsojen na kazen 1 leta in 6 mesecev zapora. Zatrjuje kršitev pravice do izvajanja dokazov v svojo korist iz tretje alinee 29. člena Ustave, pravice do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave, kršitev pravic iz 6. in 13. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, MP, št. 7/94, - v nadaljevanju EKČP) in iz 4. člena Protokola št. 7 h EKČP.
2. Pravica do izvajanja dokazov v korist obdolženega iz tretje alinee 29. člena Ustave naj bi bila kršena s tem, ko sodišče ni dovolilo obnove postopka, čeprav je bila v obnovitvenem postopku ugotovljena nova okoliščina, da namreč pritožnik ni prenašal 1.486,22 g mamila, kot je bilo ugotovljeno s pravnomočno sodbo, pač pa le 256,10 g, preostalo količino mamila pa je policija že prej zamenjala s sladkorjem. Policija naj bi pri tem ravnala nezakonito, saj naj bi mamilo menjavala brez odločbe sodišča, s čemer naj bi bila podana kršitev določb 151. člena v zvezi s 155. členom ZKP. Pritožnik meni, da so bile z ravnanjem UNZ Koper kršene njegove človekove pravice, zoper takšne kršitve pa ima na podlagi 13. člena EKČP pravico do učinkovitih pravnih sredstev, kar naj bi prav tako pomenilo, da je bilo sodišče dolžno dovoliti obnovo postopka. V dopolnitvi pritožbe z dne 10.7.1997 pritožnik navaja, da mu je bila izrečena strožja kazen in ukrep izgona tujca ravno zaradi količine mamil, ki očitno ni bila pravilno ugotovljena. Po mnenju pritožnika je sodišče v skladu z drugim odstavkom 4. člena Protokola št. 7 h EKČP dolžno omogočiti obnovo postopka tudi v primeru, če je v prejšnjih postopkih prišlo do bistvene napake, ki bi lahko vplivala na izid sojenja. Izpodbijana sodba naj bi predstavljala kršitev 14. člena Ustave, ker mu kot tujcu ne priznava vseh pravic, ki jih imajo državljani RS.
Stališče sodišča, da novo dejstvo ne bi povzročilo oprostilne sodbe, pomeni po mnenju pritožnika prejudiciranje zadeve, s čemer naj bi bila kršena pravica do poštenega sojenja iz 6. člena EKČP. 3. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo zahtevo za varstvo zakonitosti zavrnilo kot neutemeljeno. V obrazložitvi je pritrdilo razlogom prvostopnega in drugostopnega sodišča, da ni podan zatrjevani zakonski pogoj za obnovo postopka. Dejstvo, da je bila v paketu, ki ga je pritožnik prenašal, manjša količina mamil, kot izhaja iz pravnomočne sodbe, tudi po oceni Vrhovnega sodišča ne bi moglo povzročiti niti oprostitve pritožnika, niti njegove obsodbe po milejšem zakonu. Glede zatrjevanih procesnih kršitev, da naj bi organi za notranje zadeve pri menjavi vsebine paketa ravnali brez odločbe sodišča, pa je Vrhovno sodišče navedlo, da bi pritožnik te kršitve lahko uveljavljal v zahtevi za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno obsodilno sodbo.
B.
4. Ustavno sodišče je vpogledalo v spis Temeljnega sodišča v Kopru, Enota v Kopru št. K 145/94.
5. Pritožnik je bil s pravnomočno sodbo obsojen na kazen enega leta in šest mesecev zapora zaradi kaznivega dejanja neupravičene proizvodnje in prometa z mamili po prvem odstavku 245. člena Kazenskega zakona SFRJ, ker je prenašal 1.486,22 g kokaina. V postopku odločanja o zahtevi za obnovo postopka pa je sodišče ugotovilo, da je pritožnik dejansko prenašal manjšo količino mamila, vendar je ocenilo, da to novo dejstvo ni takšno, da bi lahko predstavljalo podlago za obnovo postopka.
6. Po določbi 17. člena ZKP mora sodišče po resnici in popolnoma ugotoviti dejstva, odločilna za izdajo zakonite odločbe. Za obsodilno kazensko sodbo se zahteva, da je dejansko stanje ugotovljeno pravilno in popolnoma. Sodišče mora po instrukcijski maksimi skrbeti, da se zadeva vsestransko razčisti in da se dožene resnica (drugi odstavek 299. člena ZKP). Dejansko stanje se ugotavlja v postopku na prvi stopnji na temelju glavne obravnave, zmotno ali nepopolno ugotovitev dejanskega stanja pa je mogoče uveljavljati v pritožbi zoper prvostopno sodbo. V konkretnem primeru se je po pravnomočnosti sodbe pokazalo, da je sodišče pri odločanju na prvi stopnji nepravilno ugotovilo dejstvo količine mamil, ki jih je pritožnik prenašal. Pritožnik, ki je imel v rednem postopku zagovornika, pa na to okoliščino ni opozarjal niti v postopku na prvi stopnji niti v pritožbi zoper prvostopno sodbo. 7. Po Zakonu o kazenskem postopku je mogoče napake, ki se tičejo ugotovljenega dejanskega stanja, odpraviti tudi po pravnomočnosti sodbe z izrednimi pravnimi sredstvi. Po 3. točki prvega odstavka 410. člena ZKP se sme kazenski postopek, končan s pravnomočno sodbo, obnoviti v korist obsojenca, če se navedejo nova dejstva ali predložijo novi dokazi, ki utegnejo sami zase ali v zvezi s prejšnjimi dokazi povzročiti oprostitev tistega, ki je bil obsojen ali pa njegovo obsodbo po milejšem zakonu. V postopku dovolitve obnove kazenskega postopka sodišče zavrže zahtevo za obnovo postopka, če na podlagi same zahteve in spisov prejšnjega postopka ugotovi, da nova dejstva in dokazi očitno niso taki, da bi se mogla na podlagi njih dovoliti obnova (prvi odstavek 413. člena ZKP). Sodišče torej pri odločanju o obnovi kazenskega postopka ne ugotavlja le, ali so zatrjevana dejstva nova, temveč tudi materialnopravno relevantnost novih dejstev, ki morajo biti takšna, da lahko povzročijo oprostitev obsojenega, oziroma obsodbo po milejšem zakonu. Nova dejstva, ki vplivajo le na odmero kazni, po zakonu ne morejo biti podlaga za obnovo postopka. V konkretnem primeru je sodišče ocenilo, da ugotovljeno novo dejstvo manjše količine mamil ne bi privedlo niti do oprostitve pritožnika niti do milejše pravne opredelitve dejanja in da zato ni podan zatrjevani razlog za obnovo postopka. Takšna ocena pa sodi v polje proste sodnikove presoje v okviru odločanja o obstoju zakonitega razloga za obnovo postopka, in ne predstavlja kršitve pravice iz tretje alinee 29. člena Ustave, kot tudi ne kršitve pravice do poštenega sojenja iz 6. člena EKČP.
8. Nova dejstva, ki vplivajo na odločitev o kazni je možno uveljavljati z zahtevo za izredno omilitev kazni. Po določbi 417. člena ZKP je to izredno pravno sredstvo dovoljeno, če se po pravnomočnosti sodbe pokažejo okoliščine, ki jih ni bilo, ko se je sodba izrekala, ali so bile, pa sodišče zanje ni vedelo, ki pa bi očitno pripeljale do milejše obsodbe. O zahtevi za izredno omilitev kazni odloča Vrhovno sodišče, zakon pa ne predpisuje roka za njeno vložitev. Pritožnik ima torej v Zakonu o kazenskem postopku na voljo drugo izredno pravno sredstvo, s katerim je mogoče uveljavljati novo dejstvo glede količine mamil, Vrhovno sodišče pa bo ob morebitnem odločanju o tem sredstvu moralo presojati pomen te nove okoliščine na višino izrečene kazni, posebej glede na to, da je sodišče v rednem postopku ravno količino mamil upoštevalo kot obteževalno okoliščino pri odmeri kazni.
9. Prav tako očitno ni podana kršitev pravice do učinkovitih pravnih sredstev v primeru kršitve človekovih pravic iz 13. člena EKČP. Pritožnik zatrjuje kršitev človekovih pravic zaradi ravnanja policije, ki naj bi brez sodne odločbe zamenjala mamilo, pri čemer ne navaja, katere človekove pravice naj bi mu bile s tem kršene. Kršitev zakona sama po sebi še ne pomeni tudi kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Pritožnik bi lahko procesne kršitve uveljavljal v zahtevi za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno obsodilno sodbo, kot je v izpodbijani sodbi navedlo Vrhovno sodišče, ne more pa jih uveljavljati z zahtevo za obnovo postopka, saj obnova postopka iz razloga procesnih kršitev po Zakonu o kazenskem postopku ni dopustna. Sodišče je tako ravnalo zakonito in ni kršilo pritožnikovih pravic, ko se v postopku dovolitve obnove v te kršitve ni spuščalo.
10. Zavrnitev obnove postopka tudi ne predstavlja kršitve določbe 4. člena Protokola št. 7 h EKČP, ki je očitno ni mogoče razumeti kot obveznost sodišča omogočiti obnovo postopka, kot meni pritožnik. Navedena določba uveljavlja načelo prepovedi ponovnega sojenja o isti stvari, pri tem pa dopušča obnovo postopka v skladu s kazenskim postopkom prizadete države. Obnova kazenskega postopka je mogoča iz razlogov, določenih v Zakonu o kazenskem postopku, v okviru teh razlogov pa je sodišče v konkretnem primeru o dovolitvi obnove tudi odločalo.
11. Za katere pravice naj bi bil pritožnik v postopku pred sodiščem kot tujec prikrajšan, v ustavni pritožbi ne navaja, Ustavno sodišče pa samo kršitve pravice do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave tudi ni našlo.
12. Ker z izpodbijano sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Boštjan M. Zupančič in člana dr. Peter Jambrek ter dr. Lovro Šturm.
Predsednik senata
dr. Boštjan M. Zupančič