Up-55/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-55/96
Datum odločitve:
14. 5. 1998
Objavljeno:
OdlUS VII, 110
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.55.96
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips-32/95 z dne 5.12.1995, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 42/94 z dne 4.4.1994 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 96/93 z dne 7.10.1993
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji se razveljavijo.

Zadeva se vrne Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani v ponovno odločanje.
Evidenčni stavek:
Po presoji Ustavnega sodišča je treba ugodnosti, ki jih daje Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), tako da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave. Zato je treba enako kot tiste nekdanje pripadnike JLA, ki so prestopili k Teritorialni obrambi, oziroma tiste, ki so samovoljno zapustili vojsko in ostali doma, obravnavati tudi tiste, ki "so se dali na razpolago" z vložitvijo zahteve za upokojitev.
Iz dejanskih ugotovitev v sodnem postopku ne izhaja, da bi pritožnik po 10.7.1991 delal kaj drugega kot "urejal zadeve okrog upokojitve" oziroma delal tisto, kar mu je bilo v tem času ukazano s strani nadrejenih. Čakal naj bi namreč na rešitev svoje zahteve oziroma naj bi jo v okviru svojih možnosti poskušal pospešiti; da bi delal še kaj drugega pa iz izvedenih dokazov ni razvidno.
Status aktivne vojaške osebe je imel vse do upokojitve - in bi ga imel tudi, če bi bil v tem času formalno na razpolago, na dopustu ali v bolniškem staležu.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Pravica do socialne varnosti.
Vojaške pokojnine.
Vojaške pokojnine, izplačevanje, akontacije.
Podzakonski predpis, odlok Vlade.
Retroaktivnost, podzakonski predpis (odlok Vlade).
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 50. čl.
Odlok o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin, 2. al. 1. odst. 2. čl.
Zakon o službi v oboroženih silah (ZSOS), 293., 400. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 59. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-89/93 z dne 20. 1. 1994 (OdlUS III,7).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
7. 3. 1996
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US18919
Dokument v PDF obliki:
Up-55-96.pdf
76 KB
Prenesite datoteko
Up-55/96-9
14.5.1998
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi R. D. iz R. na seji dne 14. maja 1998
o d l o č i l o:
1. Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips-32/95 z dne 5.12.1995, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 42/94 z dne 4.4.1994 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 96/93 z dne 7.10.1993 se razveljavijo.
2. Zadeva se vrne Delovnemu in socialnemu sodišču v Ljubljani v ponovno odločanje.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik izpodbija zgoraj navedeno sodbo in odločbi, posredno pa tudi dokončno odločitev Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, zaradi domnevno kršene pravice do socialne varnosti. Ta pravica naj bi mu bila kršena z zavrnitvijo izplačevanja akontacije vojaške pokojnine. Navaja, da je bilo v tistem času v JLA vojno stanje, zato je bilo težko uveljavljati "mirnodobne" zahtevke, med katere je šteti tudi upokojevanje.
Poleg tega je pošta med poveljstvi funkcionirala neredno in z velikimi zamudami. Zato je tudi sam odredbo o svoji razrešitvi in upokojitvi z dne 20. junija 1991 prejel šele 10. decembra 1991. Če bi jo prejel prej, bi bil že od 1. julija na razpolagi. Vojaški Uradni list, v katerem je bila odredba objavljena, je sicer prejel že 29. julija 1991, vendar so pristojni zahtevali od njega izvod odredbe. Ker je tako ostal v JLA, je pač delal po dobljenih poveljih. Po odhodu JLA iz Slovenije je ostal v Sloveniji in je z JLA imel stike samo še v zvezi s svojim upokojevanjem. Dejansko pa naj bi bil JLA zapustil že 11. septembra 1991.
2. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom z dne 24.3.1998 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo.
3. Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo.
B.
4. Sporno vprašanje v tej zadevi je izpolnjevanje pogojev po 2. alinei prvega odstavka 2. člena Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 - v nadaljevanju: Odlok). Po tej določbi se za upravičence do akontacije vojaške pokojnine štejejo tudi osebe, "ki so bile po 18.7.1991 na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu in so do 18.10.1991 vložile zahtevek in izpolnile pogoje za priznanje pravice do pokojnine oziroma do druge dajatve po predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju vojaških zavarovancev".
Gre torej za tri kumulativno predpisane pogoje: izpolnitev pogojev za pokojnino do 18.10.1991, vložitev zahtevka za upokojitev do 18.10.1991 in določen status po 18.7.1991.
5. Zakon o službi v oboroženih silah (Uradni list SFRJ, št. 7/85 - v nadaljevanju: ZSOS) je v 293. členu določal:
"Aktivna vojaška oseba se da na razpolago:
- če po odpravi organizacijske enote ali njenega formacijskega mesta ali zaradi drugih organizacijsko-formacijskih sprememb ne more biti postavljena na drugo formacijsko mesto; - če se oceni, da je omejeno sposobna za službo v enoti ali za dolžnost, ki jo opravlja, in ne more biti postavljena na ustrezno dolžnost;
- če se oceni, da ni zadovoljila, in ne more biti postavljena na drugo dolžnost.
Aktivna vojaška oseba, ki je na razpolagi, ima za ta čas pravice svojega čina oziroma razreda in napreduje pod pogoji, predpisanimi v tem zakonu, mora pa opravljati delo, ki ji ga določi nadrejeni starešina."
Odlok ni mogel uvajati drugih stanj vojaških oseb, kot jih je določal ZSOS. Na razpolagi po Odloku so zato lahko bili le tisti, ki jim je bil o tem izdan ustrezen akt.
6. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-89/93 z dne 20.1.1994 (OdlUS III,7) že sprejelo stališče, da 2. člen Odloka predstavlja posebno ugodnost za določene vojaške osebe, ki so v svoji skupnosti vojaških zavarovancev uveljavile pravico do pokojnine po 25.6.1991 oziroma so bile na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu oziroma so prestopile k Teritorialni obrambi do določenega roka.
7. Po presoji Ustavnega sodišča je treba ugodnosti, ki jih daje Odlok, razlagati široko in v skladu z načelom enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), tako da veljajo enako za vse posameznike, katerih dejanski in pravni položaj je enak oziroma primerljiv. To toliko bolj, ker gre v primeru pokojnine za zagotavljanje ene temeljnih ustavnih pravic - pravice do socialne varnosti iz 50. člena Ustave. Zato je treba enako kot tiste nekdanje pripadnike JLA, ki so bili na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu, obravnavati tudi tiste, ki "so se dali na razpolago" z vložitvijo zahteve za upokojitev. Treba je upoštevati, da do 31.10.1991 nobena aktivna vojaška oseba ni mogla vedeti, kaj se bo zgodilo z njenimi pravicami iz vojaškega pokojninskega zavarovanja v bodoče. Tisti, ki so jih lahko, so jih zato pač poskušali uveljaviti - s čimer so dovolj jasno izrazili svojo voljo zapustiti JLA. Z 31.10.1991 je pričel veljati prvi Odlok o izplačevanju vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 21/91), ki pa je akontacije pokojnin zagotavljal le tistim, ki so jih uveljavili do 18.7.1991. Šele drugi odlok (Uradni list RS, št. 4/92) je s 25.1.1992 priznal pravico do akontacije tudi nekaterim vojaškim zavarovancem. Na neki način sta oba odloka retroaktivna - ne zato, ker bi veljala za nazaj, ampak zato, ker naknadno določata pogoje za pridobitev neke posebne pravice. S tem pa postane vprašljivo, ali je dopustno od možnih upravičencev zahtevati določeno ravnanje, saj niso mogli vedeti, kako naj ravnajo, da si bodo v novi državi (katere državljani so in v kateri živijo) zagotovili vsaj minimum socialne varnosti - če že ne pravic iz pokojninskega zavarovanja, pridobljenih v nekdaj skupni državi.
8. Izpodbijane sodne odločbe zavračajo pritožnikovo zatrjevanje, da je bil v spornem obdobju dejansko na razpolago, z utemeljitvijo, da pravice do vojaške pokojnine ni uveljavil do 18.7.1991, po tem datumu pa ni imel predpisanega statusa, saj naj bi bil do 9.9.1991 še opravljal aktivno vojaško službo.
9. Kot je Ustavno sodišče ugotovilo že v zadevi Up-89/94, sodišča praviloma niso štela kot opravljanje aktivne vojaške službe, če je prizadeta oseba hodila v vojašnico v pravno relevantnem obdobju le še zaradi nalog v zvezi z razdolževanjem, zaradi urejanja zadev okrog upokojitve ali zaradi opravljanja dela, določenega s strani nadrejenega starešine (2. odstavek 293. člena ZSOS). Tudi glede na tako stališče bi bilo po presoji Ustavnega sodišča treba pritožnika obravnavati kot osebo, ki je bila "na razpolagi". Iz dejanskih ugotovitev v sodnem postopku izhaja, da je bil že 20.6.1991 izdan ukaz o prenehanju aktivne vojaške službe pritožnika zaradi izpolnjenih pogojev za upokojitev. Akt sam je bil pritožniku vročen šele 10.12.1991 (ob izdaji sklepa o razrešitvi), čeprav naj bi bil zanj zvedel že julija 1991 iz objave v vojaškem uradnem listu. Pritožnik je po 18.7.1991 delal le tisto, kar mu je bilo v tem času ukazano s strani nadrejenih. Zgolj opravljanje določenega dela pa za opredelitev statusa pritožnika ni bistveno: aktivna vojaška oseba je bil do upokojitve in kot tak bi bil moral delo po nalogu (ukazu) nadrejenega opravljati tudi, če bi bil na razpolagi na podlagi pismenega sklepa. Na odločitev o pravici do akontacije vojaške pokojnine (še manj pa na odločitev o pravici do pokojnine) pa ne more vplivati vprašanje, ali je pritožnik s tem, ko je izvršil ukaz o predaji vojaške opreme svoje enote storil karkoli protipravnega. Če je bilo tako njegovo ravnanje morda kaznivo, mora biti njegova osebna odgovornost ugotovljena v ustreznem postopku. Pritožnik bi sicer lahko tudi samovoljno zapustil enoto, ko je zvedel, da mu bo aktivna vojaška služba prenehala zaradi upokojitve - še preden je bilo o tem odločeno pri pristojnem ZSZVZ. Po 400. členu ZSOS se je aktivni vojaški osebi v primeru samovoljne zapustitve službe le-ta štela do dneva, ko jo je zapustila. V primeru tistih, ki so se nameravali upokojiti, pa je taka možnost lahko pomenila nevarnost, da s tem še ne bi izpolnili pogojev za upokojitev po vojaških predpisih (ZPIZVZ). S prenehanjem službe bi namreč izgubili status aktivne vojaške osebe in s tem status vojaškega zavarovanca. Če do takrat (ugodnejših) pogojev za upokojitev ne bi izpolnili, bi se morali zaposliti drugje in bi se potem lahko upokojili po splošnih predpisih.
10. Glede na navedeno je Ustavno sodišče presodilo, da je bila pritožniku z izpodbijanimi odločbami kršena pravica do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave oziroma pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Zato je vse odločbe razveljavilo in zadevo vrnilo pristojnemu prvostopnemu sodišču za socialne spore v novo odločanje. V novem postopku bo sodišče presodilo, ali je za odločitev v zadevi potrebno razveljaviti tudi dokončno odločbo ZPIZ in vrniti zadevo v novo odločanje temu organu ali pa lahko odloči samo.
C.
11. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o Ustavnem sodišču v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm ter sodnici in sodniki dr. Miroslava Geč - Korošec, dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam - Lukić. Odločbo je sprejelo s sedmimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Jerovšek.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm