Up-341/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-341/97
Datum odločitve:
16. 12. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.341.97
Akt:
Ustavna pritožba B. Z. proti sodbi Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 110/97 z dne 14.10.1997 v zvezi s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 1181/95 z dne 21.3.1997 in sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani I Pd 4026/94 z dne 7.6.1995
Izrek:
Ustavna pritožba B. Z. proti sodbi Vrhovnega sodišča v zvezi s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča in sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Če posameznik kandidira za določeno delovno mesto, ne more trditi, da je bilo prizadeto njegovo osebno dostojanstvo, že samo s tem, da na to delovno mesto ni bil izbran.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Omejevanje in uresničevanje pravic.

Domneva nedolžnosti.

Pravica do osebnega dostojanstva in varnosti.

Svoboda dela.

Pogoj za sklenitev delovnega razmerja, moralno-politična primernost, kvalitete.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 15., 27., 34., 49. čl.

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS), 72. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. odst. 54. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
26. 11. 1997
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19234
Up-341/97
16.12.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe B. Z. iz L., ki ga zastopa M. Z.-R., odvetnica v L. na seji senata dne 16. decembra 1998
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba B. Z. proti sodbi Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 110/97 z dne 14.10.1997 v zvezi s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 1181/95 z dne 21.3.1997 in sodbo Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani I Pd 4026/94 z dne 7.6.1995 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Delovno in socialno sodišče v Ljubljani je s sklepom in s sodbo št. I Pd 4026/94 z dne 7.6.1995 dovolilo obnovo postopka in razveljavilo odločbo Sodišča združenega dela v Ljubljani opr.št. 846/78 z dne 19.12.78 ter odločbo sodišča Združenega dela SRS opr. št. Sp 4095/79 z dne 11.7.1979, s katerima so bili pravnomočno zavrnjeni tožnikov zahtevek za ugotovitev nezakonitosti sklepov o neimenovanju ustavnega pritožnika (tedanjega tožnika) na delovno mesto vodje oddelka avtomobilskih zavarovanj pri takratni toženki in drugi zahtevki, ki so temeljili na trditvi o nezakonitosti sklepa o neimenovanju ustavnega pritožnika na delovno mesto, za katero se je potegoval. Po obnovi postopka pa je Delovno in socialno sodišče v Ljubljani s sodbo ponovno zavrnilo vse zahtevke ustavnega pritožnika in svojo odločitev oprlo na ugotovitev, da razlog za neizbiro ustavnega pritožnika za vodjo oddelka ni bil moralno- politična neprimernost. Višje delovno in socialno sodišče v Ljubljani je s sodbo št. Pdp 1181/95 z dne 21.3.1997 zavrnilo pritožbo sedanjega ustavnega pritožnika proti navedeni sodbi prvostopnega sodišča kot neutemeljeno ter to sodbo potrdilo.
Vrhovno sodišče pa je s sodbo št. VIII Ips 110/97 z dne 14.10.1997 zavrnilo revizijo ustavnega pritožnika proti sodbama obeh sodišč. Revizijsko sodišče je poudarilo, da je pri svojem odločanju vezano na ugotovljeno dejansko stanje v pravnomočno končanem postopku. Obe nižji sodišči pa sta ugotovili, da pri neizbiri ustavnega pritožnika za vodjo oddelka avtomobilskega zavarovanja ni bil odločilen razlog moralno-politične neprimernosti, temveč je bila za ustavnega pritožnika sporna odločitev sprejeta iz drugih razlogov. Po mnenju revizijskega sodišča sta obe nižji sodišči tudi materialno pravo pravilno uporabili. Revizijsko sodišče je še poudarilo, da dovolitev obnove zaradi novih dejstev in dokazov še ne pomeni, da so dejstva, ki jih zatrjuje predlagatelj obnove, že ugotovljena.
Obstoj in resničnost uveljavljenih novih dejstev se ugotavlja v novem postopku.
2. V ustavni pritožbi in njeni dopolnitvi pritožnik trdi, da so mu bile z odločbami sodišč kršene pravice iz 14., 15., 27., 34. in 49. člena Ustave. V letih 1978 in 1979 naj bi bili sodišči združenega dela prve in druge stopnje zavrnili tožnikov zahtevek za ugotovitev nezakonitosti sklepov tedanje tožene zavarovalnice zaradi pomanjkanja pritožnikovih "moralno- političnih in moralno-etičnih kvalitet". Po 19 letih pa naj bi sedaj sodišča v pravnomočno končanem postopku diametralno nasprotno ugotovila, da razlog za neimenovanje in neizbiro pritožnika ni bila moralno-politična neprimernost, temveč da ustavni pritožnik ni izpolnjeval drugih razpisnih pogojev. V obnovljenem postopku naj bi se priče izogibale (kot pravi tožnik je razumljiva taka "amnezija") izjavam, da so bile v prejšnjem postopku upoštevane "moralno-politične kvalitete". Pritožik trdi, da je bil ta razlog dejansko upoštevan, po njegovem mnenju pa ni pomembno, v kolikšnem obsegu. V ponovljenem postopku bi morala sodišča le upoštevati, da je ustavni pritožnik izpolnjeval druge razpisne pogoje, ne pa se spustiti v ponovno ugotavljanje in presojo razpisnega pogoja "moralno-političnih kvalitet", ki je bil prav podlaga za uveljavitev izredne obnove in s tem za popravo krivic. Stališča sodišč po pritožnikovem mnenju v bistvu omogočajo nadaljevanje kršenja človekovih pravic. Po mnenju ustavnega pritožnika so sodišča pri ponovnem sojenju kršila tudi postopek, saj so ugotavljala druga dejstva in ne le dejstvo kršenja človekovih pravic, zaradi katerega je bila izredna obnova sploh dovoljena. Vrhovno sodišče naj bi se bilo tudi "sprenevedalo" z ugotovitvijo, da z revizijo ni mogoče izpodbijati s strani sodišč prve in druge stopnje ugotovljenih dejstev, pri tem pa prezrlo, da sta ti sodišči ugotavljali druga dejstva, kot pa jih je "dovolila" izredna obnova. Višje delovno in socialno sodišče naj bi v bistvu ponovno uveljavilo pogoj moralno-političnih kvalitet s tem, da je ta pogoj delilo na "moralno-etične" in "politične" elemente. Moralno-etične vrline naj bi predstavljali odnos do dela, ljudi in sodelavcev, zavzetost za zakonitost, poštenost, odgovornost in podobno. Čeprav dejstva v zvezi s temi elementi "moralno-etičnih" vrlin niso bila dokazana, naj bi jih v obnovljenem postopku sodišča očitala ustavnemu pritožniku. Po stališču sodišč naj odločanje o moralno-etičnih vrlinah kot pogoju za sprejem ali imenovanje na določeno delovno mesto ne bi pomenilo poseganja v človekove pravice. Sodišča naj bi s tem kršila 14. člen Ustave, ki prepoveduje diskriminacijo zaradi političnega ali drugega prepričanja, 27. člen Ustave, ker naj bi brez dokazov opredelila ustavnega pritožnika za moralno neprimernega, s tem pa tudi 34. člen Ustave, to je pravico do osebnega dostojanstva. Z uporabo moralno-političnih kriterijev pa naj bi sodišča kršila tudi 49. člen Ustave, to je pravico do "svobodne izbire dela pod enakimi pogoji".
B.
3. V tem postopku gre za vprašanje, ali so sodišča pri ponovnem odločanju o dovolitvi obnove zagrešila kršitev navedenih ustavnih pravic, ko so interpretirala in uporabila določbo 72. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Uradni list RS, št. 14/94; v nadaljevanju: ZDSS), ki je v drugem odstavku dovolila obnovo postopka, pravnomočno končanega pred uveljavitvijo tega zakona, če je bilo z odločbo pristojnega sodišča odločeno, ali je bila potrjena odločitev pristojnega organa, ki se nanaša na sklenitev ali prenehanje delovnega razmerja ali na razporeditev na drugo delovno mesto (dela in naloge) iz razloga moralno-politične neprimernosti. Gre predvsem za vprašanje, ali so sodišča smela pri ponovnem odločanju razlog "moralno-politične" primernosti obravnavati na ta način, da so v okviru tega razloga posebej ocenjevala moralne elemente tega pogoja za sprejem na delovno mesto.
4. Iz podatkov priloženega sodnega spisa je razvidno, da je potekal postopek ocenjevanja moralno-politične primernosti in izpolnjevanja moralno-etičnih pogojev, ki jih je moral izpolnjevati kandidat za določeno delovno mesto, po istem postopku. Tako je iz spisa Sodišča združenega dela razvidno, da je to sodišče pri ocenjevanju "moralno-političnih" in "moralno- etičnih" vrlin upoštevalo mnenje družbenopolitičnih organizacij in kadrovske koordinacije medobčinskega sveta SZDL. Sodišče združenega dela SRS pa je zavzelo celo stališče, da tisti, ki razpiše neko delovno mesto, ni dolžan izbrati nikogar izmed prijavljenih kandidatov, ne glede na to, ali so kandidati izpolnjevali razpisne pogoje ali ne. Tudi prvostopno sodišče se je sklicevalo predvsem na mnenja družbenopolitičnih organizacij in kadrovske koordinacije SZDL, ne da bi vsebinsko samo presojalo, ali je ustavni pritožnik izpolnjeval razpisni pogoj, opredeljen kot "moralno-politične" in "moralno-etične" vrline.
Po dovolitvi obnove sta obe pristojni sodišči na podlagi ustavno-skladne interpretacije 72. člena ZDSS pravilno izvedli ponovljen postopek in ugotovili, zakaj ustavni pritožnik dejansko ni bil izbran na delovno mesto vodje avtomobilskega zavarovanja ter presodili, ali je bil res diskriminiran zaradi političnega prepričanja. To okoliščino sta obe sodišči morali presoditi, saj je bil v konkretnem primeru razpisni pogoj opredeljen kot "moralno-politične" in "moralno-etične vrline, ki naj bi se odražale predvsem v zavzetosti za delo in za razvijanje samoupravnih, socialističnih odnosov, v zavzemanju za odgovornost v gospodarjenju z družbenimi sredstvi ter v aktivnem zavzemanju za ustavno preobrazbo in izvajanje Zakona o združenem delu". Vsaj element "zavzetost za delo" nikakor ne sodi v okvir moralno-političnih vrlin. Isto velja za v razpisu posebej opredeljen pogoj, ki je formuliran kot "organizacijske, komunikacijske in druge delovne sposobnosti za opravljanje nalog s področja oddelka oziroma sektorja".
5. S tem, da so v obnovljenem postopku, ki po dovolitvi obnove predstavlja novo sojenje (iudicium restitutorium), na novo presojala zakonitost sklepa o neizbiri ustavnega pritožnika, sodišča niso v nasprotju z Ustavo razlagala določb 72. člena ZDSS. Po dovolitvi obnove so sodišča ocenjevala, ali je ustavni pritožnik izpolnjeval tudi razpisne pogoje, ki so se nanašali na "organizacijske in komunikacijske" delovne sposobnosti, ki so jih morali izpolnjevati kandidati za razpisano delovno mesto. V tem okviru so sodišča ocenjevala tudi pritožnikov odnos do sodelavcev in strank. S tako interpretacijo določb 72. člena ZDSS so sodišča lahko šele ugotovila, ali je bil ustavni pritožnik dejansko diskriminiran zaradi političnega prepričanja, ali pa ni bil sprejet na delovno mesto iz drugih razlogov.
6. Ustavno sodišče ni inštanca rednim sodiščem in ne preizkuša v rednem postopku ugotovljenega dejanskega stanja in pravilne uporabe materialnega prava. Osredotoči se na oceno, ali so sodišča v končanem postopku z nepravilno interpretacijo zakonskih določb kršila človekove temeljne pravice in svoboščine, oziroma ali so razsojala arbitrarno in v nasprotju z ustaljeno sodno prakso. Tega pa sodišča s tem, da so ugotavljala in ocenjevala tudi "organizacijske in komunikacijske" sposobnosti ustavnega pritožnika za sprejem na vodilno delovno mesto, niso storila.
7. Očitno torej tako v prejšnjem pravnomočno končanem postopku pred sodišči združenega dela kot v sedanjem ponovljenem postopku tožnik ni bil diskriminiran zaradi političnega prepričanja in torej ni bila kršena njegova ustavna pravica do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave. V čem naj bi bila podana kršitev 15. člena Ustave, ustavni pritožnik niti ne pove (tudi iz razlogov ustavne pritožbe in njene dopolnitve tega ni mogoče razbrati). Domneva nedolžnosti iz 27. člena Ustave velja za kazenski postopek in ne za postopek, v katerem se ugotavljajo in ocenjujejo človekove sposobnosti za določeno delovno mesto. Če posameznik kandidira za določeno delovno mesto, ne more trditi, da je bilo prizadeto njegovo osebno dostojanstvo že samo s tem, da na to delovno mesto ni bil izbran. Sodišča torej tudi niso kršila pravice iz 34. člena Ustave. Svobode dela iz 49. člena Ustave oziroma vsebinskih elementov te ustavne pravice, ki se opredeljujeta kot prosta izbira zaposlitve in dostopnosti vsakega delovnega mesta pod enakimi pogoji, pa sodišča prav tako niso kršila, ko so ocenjevala, ali ustavni pritožnik izpolnjuje tudi tisti razpisni pogoj, ki vsebuje odnos do strank in sodelavcev. Ker torej očitno ne gre za kršitev zatrjevanih človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prvega odstavka 54. člena ZUstS (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednik senata dr. Lojze Ude in člana Franc Testen ter dr. Dragica Wedam - Lukić.
Predsednik senata
dr. Lojze Ude