U-I-288/99
Natisni
Opravilna št.:
U-I-288/99
Datum odločitve:
15. 2. 2001
Objavljeno:
OdlUS X, 26
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:U.I.288.99
Akt:
Zakon o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91, 31/93, 65/98 in 66/99) (ZDen), 5. odst. 44. čl. in 1. odst. 72. čl.

Odredba o spremembi odredbe o koeficientu povečanja dolarskih cen nacionaliziranega premoženja (Uradni list RS, št. 33/96)
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti petega odstavka 44. člena in prvega odstavka 72. člena Zakona o
denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91, 31/93, 65/98 in 66/99) se zavrne.

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odredbe o spremembi odredbe o koeficientu povečanja dolarskih cen nacionaliziranega premoženja (Uradni list RS, št. 33/96) se zavrne.
Evidenčni stavek:
Ker pobudnica, čeprav trdi nasprotno, v pobudi ne navaja argumentov za neskladnost izpodbijane ureditve z Ustavo, ki jih Ustavno sodišče v zadevi št. U-I-103/97 (odločba z dne 9. 4. 1998) ni obravnavalo, jo je Ustavno sodišče zavrnilo kot očitno neutemeljeno.
Geslo:
Denacionalizacija, ugotavljanje sedanje vrednosti odškodnin, danih ob podržavljenju premoženja.
Denacionalizacija, pravna analogija.
Interpretacija, zgodovinska in teleološka.
Valorizacija odškodnin, pristojnost ministrstva na podlagi zakonskega pooblastila.
Pariteta dinarja do ZDA dolarja.
Načela pravne države.
Načelo delitve oblasti.
Načelo enakosti pred zakonom.
Pravica do enakega varstva pravic.
Pridobljene pravice.
Distributivna pravičnost.
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 14., 22. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 2. odst. 26. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-72/93 z dne 20. 4. 1995, Uradni list RS, št. 24/95 - OdlUS IV,42, št. Up-201/95 z dne 19. 11. 1997, št. U-I-103/97 z dne 9. 4. 1998, Uradni list RS, št. 35/98 - OdlUS VII,67.
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Tatjana Malec, Koper
Datum vloge:
24. 12. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US20629
Dokument v PDF obliki:
U-I-288-99.pdf
133 KB
Prenesite datoteko
U-I-288/99-6
15. 2. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Tatjane Malec iz Kopra na seji dne 15. februarja 2001
s k l e n i l o :
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti petega odstavka 44. člena in prvega odstavka 72. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91, 31/93, 65/98 in 66/99) se zavrne.
2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odredbe o spremembi odredbe o koeficientu povečanja dolarskih cen nacionaliziranega premoženja (Uradni list RS, št. 33/96) se zavrne.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pobudnica navaja, da je denacionalizacijska upravičenka po 5. členu Zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen) in da ji je bil del premoženja vrnjen v last, za del podržavljenega premoženja pa naj bi ji bil Slovenski odškodninski sklad (sedaj Slovenska odškodninska družba) dolžan plačati odškodnino. Glede na to, da je ob podržavljenju nepremičnine zanjo prejela "odmeno", naj bi tako peti odstavek 44. člena kot tudi prvi odstavek 72. člena ZDen posegala v njen pravni položaj v zvezi z denacionalizacijo tega dela premoženja.
2. Pobudnica meni, da peti odstavek 44. člena ZDen določa merilo le za valorizacijo vrednosti podržavljenih podjetij, ne pa tudi drugega premoženja. Zato naj bi ta določba ne določala, da naj bi se na enak način v smislu prvega odstavka 72. člena ZDen valorizirala vrednost odškodnin, prejetih za stanovanjske hiše in poslovne prostore. Peti odstavek 44. člena ZDen naj bi ne bil skladen tudi s 93. členom v povezavi z drugim odstavkom 44. člena ZDen, ker se vrednost podržavljenih stanovanj, stanovanjskih hiš in poslovnih prostorov določa na podlagi tolarske protivrednosti točke, ki znaša 4 nemške marke (DEM).
3. Peti odstavek 44. člena ZDen naj bi bil nejasen in pomanjkljiv. Na njegovi podlagi naj bi pristojni organi ne mogli sami ugotoviti paritete dinarja do ZDA dolarja v času podržavljenja premoženja, ker naj ne bi razpolagali s kronološkim pregledom tečajnic. Razmere v obdobju, ko je država podržavljala premoženje, naj bi bile neurejene in nestabilne; tečajnice, okrožnice in številni interni nalogi o pariteti tujih valut pa naj bi se ne bili objavljali v uradnem listu.
Zakonodajalec naj bi spregledal dejstvo, da je šlo v posameznih obdobjih za različne paritetne sisteme tečaja dinarja do ZDA dolarja. Ker naj bi iz določbe petega odstavka 44. člena ne bilo razvidno, kakšno pariteto je imel zakonodajalec v mislih, naj bi taka ureditev omogočala različne interpretacije in s tem samovoljno in arbitrarno odločanje o valutnem razmerju. Minister za finance (v nadaljevanju Minister) naj bi tako brez ustreznega zakonskega pooblastila to nedorečenost sam dopolnil, tako da naj bi razširil svoje pooblastilo na ugotovitev razmerij, ki naj bi veljala med dinarjem in ZDA dolarjem v posameznih obdobjih. Taka zakonska ureditev naj bi ne bila v skladu z načeli pravne države (2. člen Ustave) in z načelom enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave).
4. Izpodbijana Odredba o spremembi odredbe o koeficientu povečanja dolarskih cen (v nadaljevanju novela Odredbe) naj bi nezakonito in v nasprotju s 120. členom Ustave brez pooblastila posegla v uresničevanje določb ZDen. Neargumentiran poseg Ministra naj bi ne bil v skladu z načelom sorazmernosti in neogibno potreben za dosego zakonodajalčevega cilja. Poleg tega naj bi novela Odredbe brez razumnega in stvarnega razloga povzročila razlikovanje med denacionalizacijskimi upravičenci. S tem naj bi bila kršena načela pravne države (2. člen Ustave), pravica enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) in pravica do enakega varstva pravic (22. člen Ustave). S tem, ko naj bi se v enem delu denacionalizacijskega postopka uporabljal en predpis, v drugem delu pa spremenjen predpis, ki naj bi ukinjal določene pravice in ugotovljena dejstva, naj bi bila izpodbijana ureditev v nasprotju še z drugim odstavkom 155. člena Ustave, kršeni pa naj bi bili tudi načeli zaupanja v pravo in delitve oblasti.
5. To naj bi bilo razvidno tudi iz revalorizirane vrednosti "odškodnine oziroma odmene" (glede na to, da naj bi šlo za denacionalizacijo po 5. členu ZDen, gre verjetno za vrednost kupnine), ki naj bi jo za podržavljeno nepremičnino prejela pobudnica. Izračun izvedenca, ki je temeljil na določbi 3. člena Odredbe o koeficientu povečanja dolaskih cen nacionaliziranega premoženja (Uradni list RS, št. 24/92 - v nadaljevanju Odredba) naj bi pokazal, da je pobudnica ob podržavljenju prejela 13,56 odstotkov vrednosti podržavljene nepremičnine, po izračunu na podlagi novele Odredbe pa naj bi pobudnica ob podržavljenju prejela 38,67 odstotkov vrednosti podržavljene nepremičnine.
Zaradi spremnjene paritete naj bi bila pobudnica v bistveno slabšem materialnem položaju. Zato naj bi novela Odredbe za nazaj posegla v že "ugotovljena dejstva" o višini prejete "odmene" in v bodoče pravice pobudnice.
6. Pobudnica meni, da bi bilo najmanj škode, če se za vse denacionalizacijske upravičence, ki jim je bilo premoženje podržavljeno v obdobju od 1. 1. 1963 do 25. 7. 1965 odškodnine valorizirajo enotno in to tako, da bi se upoštevala pratiteta 750 din za 1 ZDA dolar, tj. tako, kot je bilo določeno z Odredbo iz leta 1992. Zato pobudnica Ustavnemu sodišču predlaga, naj razveljavi novelo Odredbe in naj Državnemu zboru naloži, da v roku treh mesecev dopolni peti odstavek 44. člena ter prvi odstavek 72. člena ZDen tako, da bo "pravna norma logično in terminološko jasneje vsebinsko izrazila namen zakonodajalca; pooblastila za izdajo pdzakonskih predpisov pa naj upoštevajo strukturo in namen ZDen in določena pravila v zvezi s hierarhičnostjo".
B.
7. Prvi odstavek 72. člena ZDen določa, da se odškodnine, dane za podržavljeno premoženje, pri odločanju o denacionalizaciji ne upoštevajo, razen če so presegle 30 odstotkov vrednosti podržavljenega premoženja. Ustavno sodišče je z odločbo št. U-I- 72/93 z dne 20. 4. 1995 (Uradni list RS, št. 24/95 in OdlUS IV, 42) presodilo, da navedena določba ni v neskladju z Ustavo, ker je zakonodajalec s to določbo vzpostavil socialno vrednotenje na temelju distributivne pravičnosti, kjer je neenakost dovoljena, če za to obstoje splošno sprejemljivi temelji.
8. Na podlagi petega odstavka 44. člena ZDen se ob podržavljenju ugotovljene denarne vrednosti podržavljenih podjetij valorizirajo tako, da se te vrednosti preračunajo v ZDA dolarje ob upoštevanju paritete dinarja do ZDA dolarja (3. člen Odredbe), za realno ohranitev vrednosti pa je treba upoštevati še povprečno povečanje dolarskih cen (2. člen Odredbe). Načina ugotavljanja vrednosti odškodnin, ki so bile odmerjene za podržavljeno premožnje, po katerem bi bilo mogoče ugotoviti, ali odškodnina, ki ji je bila odmerjena, presega 30 odstotkov sedanje vrednosti podržavljene nepremičnine, zakonodajalec ni uredil. To pravno praznino je zapolnilo že Vrhovno sodišče, ki se je v svoji sodbi št. U 113/93 z dne 6. 9. 1995 zavzelo za analogno uporabo določbe petega odstavka 44. člena ZDen in na njegovi podlagi izdane odredbe tudi za take primere. To stališče je utemeljilo z ugotovitvijo, da so bila podjetja in drugo premoženje podržavljena v obdobju enakih družbenoekonomskih in družbenopolitičnih razmer, odredba pa je predpis tehnične narave. Takemu stališču je pritrdilo tudi Ustavno sodišče v zvezi z reševanjem ustavne pritožbe v isti zadevi (sklep št. Up 201/95 z dne 19. 11. 1997). V odločbi št. U-I-103/97 z dne 9. 4. 1998 (Uradni list RS, št. 35/98 in OdlUS VII, 67) pa je Ustavno sodišče ocenilo, da je peti odstavek 44. člena ZDen primerna podlaga, da pristojni organ v postopku denacionalizacije ugotovi, ali je bila nacionalizirancem ob podržavljenju kmetijskega zemljišča odmerjena simbolična odškodnina. Pobudnica ne navaja nobenega razloga, ki bi v primeru denacionalizacije premoženja, podržavljenega na način iz 5. člena ZDen, izključeval uporabo prvega odstavka 72. člena ZDen. Prav tako ne navaja nobenega razloga, zaradi katerega se vrednost denarnega zneska, ki ga je prejšnji lastnik dobil na podlagi pravnega posla iz 5. člena ZDen, ne bi valorizirala tako kot vrednost odškodnin, danih za nacionalizirane nepremičnine.
9. Ustavno sodišče je z odločbo št. U-I-103/97 presodilo, da 3. člen Odredbe in 1. člen novele Odredbe nista v neskladju z Ustavo in zakonom. Odločitev je temeljila na ugotovitvi, da iz zgodovinske in teleološke interpretacije petega odstavka 44. člena ZDen izhaja, da je zakonodajalec za valorizacijo predpisal uporabo tečajev, ki so v času nacionalizacije veljali po vsakokratni tečajni listi Narodne banke Jugoslavije (v nadaljevanju NBJ). Pariteta dinarja do ZDA dolarja, veljavna v času podržavljenja, je torej v skladu s petim odstavkom 44. člena ZDen dejansko vprašanje, ki ga lahko ugotavljajo organi, pristojni za vodenje denacionalizacijskih postopkov sami in ne zgolj na podlagi Odredbe. Tako je Ustavno sodišče že ob obravnavi navedene zadeve ugotovilo, da je Minister v izpodbijanih določbah Odredbe in novele Odredbe iz tečajne liste NBJ zgolj ugotovil razmerja, ki so veljala med dinarjem in ZDA dolarjem v posameznih obdobjih. Obrazložilo je tudi, v čem je bila napaka v tretji alinei prvega odstavka 3. člena Odredbe, ki je bila odpravljena z izdajo izpodbijane novele Odredbe. Tudi v zvezi z okoliščino, da je bilo o nekaterih zahtevah za denacionalizacijo odločeno pred uveljavitvijo novele Odredbe z upoštevanjem razmerja 750 dinarjev za 1 ZDA dolar, je Ustavno sodišče v obrazložitvi citirane odločbe pojasnilo, da se v tej zvezi zastavlja vprašanje pravilnosti posameznih denacionalizacijskih odločb, ne pa ustavnosti in zakonitosti novele Odredbe. Pobudnica torej zmotno meni, da je uveljavitev novele Odredbe pomenila "pravne posledice razveljavitve zakona". Okoliščina, da je izvedenec pred uveljavitvijo novele Odredbe valoriziral vrednost "odmene" za podržavljeno nepremičnino na podlagi obračunskega tečaja in ne na podlagi uradnega tečaja NBJ, namreč ne pomeni pridobitve pravice do valorizacije z uporabo obračunskega tečaja, ki naj bi jo odvzela določba 2. člena novele Odredbe z določitvijo njene veljavnosti. S sklicevanjem na enakost pa tudi ni mogoče zahtevati, da bi organi poenotili svojo prakso tako, da bi v vseh primerih odločili enako napačno. Takšna zahteva bi bila absurdna in v nasprotju z ustavno določbo, da je Slovenija pravna država (2. člen Ustave). Iz navedenega je razvidno, da odločitev pristojnega organa o upoštevanju prejete odškodnine, ker je njena vrednost valorizirana z upoštevanjem takratnega uradnega tečaja NBJ, ne pomeni kršitve načela enakosti (drugi odstavek 14. člena Ustave) oziroma kršitve pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave).
10. Pobudnica torej, čeprav trdi nasprotno, v pobudi ne navaja argumentov za neskladnost izpodbijane ureditve z Ustavo, ki jih Ustavno sodišče v citirani zadevi ni obravnavalo.
11. Ker pobuda ni utemeljena, jo je Ustavno sodišče zavrnilo. Ob očitni neutemeljenosti pobude se Ustavno sodišče ni spuščalo v presojo o obstoju pravnega interesa in zato ni ugotavljalo, ali je sodišče že pravnomočno odločilo tudi o odškodnini za podržavljeno premoženje.
C.
12. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrk, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam-Lukić. Sklep je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
Franc Testen