Up-14/97
Natisni
Opravilna št.:
Up-14/97
Datum odločitve:
19. 11. 1998
Objavljeno:
OdlUS VII, 242
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.14.97
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 37/96 z dne 5.11.1996, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 287/94 - 3 z dne 9.11.1995 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 160/93 - 25 z dne 22.4.1994
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji se razveljavijo.

D. S. je upravičen do akontacije vojaške pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin.

To odločbo izvrši Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije.
Evidenčni stavek:
Z izpodbijanimi posamičnimi akti, s katerimi je bilo ugotovljeno, da pritožnik ne izpolnjuje pogojev za priznanje akontacije pokojnine po Odloku o izplačevanju vojaških pokojnin, je bila pritožniku kršena pravica do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave in pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Zato je Ustavno sodišče v izreku navedene posamične akte razveljavilo.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.
Enako varstvo pravic.
Določitev izvršitve odločbe Ustavnega sodišča.
Vojaške pokojnine.
Pravica do socialne varnosti.
Ustavno sodišče, odločitev o spodnji pravici in svoboščini.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22. čl.
Zakon o službi v oboroženih silah (ZSOS), 399. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 59., 60. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. Up-89/94 z dne 12. 3. 1998, št. Up-55/96 z dne 14. 5. 1998, Up-241/96 z dne 28. 5. 1998 in št. Up-193/95 z dne 14. 10. 1998.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
13. 1. 1997
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US19180
Dokument v PDF obliki:
Up-14-97.pdf
79 KB
Prenesite datoteko
Up-14/97-
19.11.1998
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi D. S. iz L., ki ga zastopajo dr. P. Č., R. Č. in A. Č., odvetniki v G. na seji dne 19. novembra 1998
o d l o č i l o :
1. Sodba Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 37/96 z dne 5.11.1996, odločba Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani št. Psp 287/94 - 3 z dne 9.11.1995 in odločba Sodišča združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja v Republiki Sloveniji št. Sp 160/93 - 25 z dne 22.4.1994 se razveljavijo.
2. D. S. je upravičen do akontacije vojaške pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92).
3. To odločbo izvrši Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik navaja, da je kot pripadnik bivše skupne jugoslovanske armade ves čas plačeval prispevke za pokojninsko zavarovanje in da mu na podlagi dela, ki ga je opravljal, pripada pravica do pokojnine. Meni, da mu je bila z izpodbijanimi akti odvzeta ta pravica in so mu bile s tem kršene njegove ustavne pravice iz 14., 22., 50. in 51. člena Ustave.
Poudarja, da je zaradi svojega položaja v Republiki Sloveniji podvržen nenehnim šikanam in duševnemu trpljenju, kar prepoveduje 18. člen Ustave. Poudarja, da živi v Slovenji že od leta 1957, da je poročen s Slovenko in da je od leta 1991 brez sredstev za preživljanje. Pritožnik izpodbija ugotovitve v izpodbijanih aktih, da je bil določene dneve v obdobju od 18.7.1991 v službi. Zatrjuje, da je bil ves čas od 18.7.1991 na dopustu, bolniški ali na razpolago in da v tem času ni opravljal vojaških dolžnosti. Na zahteve dobaviteljev je po telefonu interveniral iz svojega stanovanja, da se poravnavajo fakture.
Pritožnik meni, da izpolnjuje pogoje, določene v Odloku o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin. Predlaga, da Ustavno sodišče razveljavi izpodbijani akt in zadevo vrne v ponovno odločanje.
2. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom z dne 28.9.1998 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo. Vrhovno sodišče na ustavno pritožbo ni odgovorilo.
B. - I.
3. Sodišče združenega dela pokojninskega in invalidskega zavarovanja je z odločbo št. Sp 160/93-25 z dne 22.4.1994 zavrnilo zahtevek pritožnika, da mu je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje (v nadaljevanju: ZPIZ) dolžan izplačevati akontacijo vojaške starostne pokojnine. Z odločbo območne enote ZPIZ Ljubljana z dne 23.1.1993 je bil zahtevek zavrnjen z utemeljitvijo, da po mnenju Ministrstva za obrambo obstaja zadržek iz drugega odstavka 2. člena Odloka o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Uradni list RS, št. 4/92 - v nadaljevanju: Odlok). Iz obrazložitve navedene odločbe je razvidno, da je sodišče prve stopnje na podlagi preučitve vse razpoložljive acije, izpovedi pritožnika in prič ugotovilo: - da ni dokazano, da je pritožnik sodeloval v agresiji na Republiko Slovenijo;
- da je pritožnik zahtevek za upokojitev vložil v predpisanem roku: prvi zahtevek je vložil dne 29.7.1991 komandi 5. vojaškega območja v Zagrebu, dne 12.8.1991 je spremenil datum na svojem zahtevku za upokojitev na 12.8.1991 in dne 28.9.1991vložil ponoven zahtevek;
- da je pritožnik pred 18.10.1991 izpolnil pogoje za priznanje pravice do starostne pokojnine, to je pogoj starosti in pokojninske dobe;
- da pa ne izpolnjuje tretjega predpisanega pogoja iz druge alinee prvega odstavka 2. člena Odloka, to je pogoja statusa po 18.7.1991, ker na podlagi navedb pritožnika in listinske acije sodišče ni moglo priti do zaključka, da je bil pritožnik vseskozi v enem od predpisanih statusov. Z listinsko acijo naj bi bilo zanesljivo dokazano, da je bil v službi dne 29.7.1991 - ob oddaji prošnje za upokojitev in dne 12. 8. 1991 - ob spremembi datuma, dne 28.9. 1991- ob priliki razgovora z nadrejenim komandantom in dne 30.9. 1991, ko je dobil potrdilo v zvezi z izdajo civilne osebne izkaznice.
4. Višje delovno in socialno sodišče je z odločbo št. PSp 287/94 z dne 9.11.1995 pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo odločbo sodišča prve stopnje iz naslednjih razlogov: - ker je bil akt o prenehanju aktivne vojaške službe vročen pritožniku dne 1.11.1991, ni mogoče govoriti o statusu razpolage pred tem datumom oziroma niso izpolnjeni pogoji po 293. členu Zakona o službi v oboroženih silah (v nadaljevanju: ZSOS),
- ker je predaja dolžnosti bila opravljena v času meseca oktobra in da že tudi iz tega razloga ni možno govoriti, da bi bil pritožnik na razpolago pred mesecem oktobrom 1991, torej še pred predajo dolžnosti;
- ker obstajajo dokazi, da je bil v bolniškem staležu največ od 19.7.1991 do 29.7.1991, nato pa spet od 15.9. 1991 do 25.9.1991; - ker za čas od 30.7. 1991 do 14.9.1991 ni nobenih dokazov o bolniškem staležu
- ker iz same pritožnikove zahteve za sodno varstvo z dne 6.2.1992 izhaja, da se ni nahajal v kakšnem izmed statusov kontinuirano.
Navedena dejstva je sodišče štelo za odločilna pri zaključku, da pritožnik v obdobju od 19.7.1991 do 1.11.1991 ni bil vseskozi v kakšnem od statusov, določenih v drugi alinei prvega odstavka 2. člena Odloka. Pri tem sodišče pojasnjuje, da mora biti oseba v kakšnem od štirih statusov kontinuirano, če naj izpolnjuje pogoj glede statusa v Odloku. Sodišče tudi zaključuje, da dejstvo, da je pritožnik delal kot aktivna vojaška oseba v obdobju od 19.7.1991 do 1.11.1991 izhaja tudi iz njegove izpovedbe, da je v času bolniškega staleža opravljal le naloge, ki so bile v zvezi s poravnavanjem računov slovenskim podjetjem.
5. Vrhovno sodišče je revizijo zoper navedeno odločbo zavrnilo kot neutemeljeno, ker je ugotovilo, da sta nižji sodišči na podlagi izvedenih dokazov pravilno ugotovili, da tožnik ne izpolnjuje pogojev, zahtevanih v drugi alinei prvega odstavka 2. člena Odloka glede na to, da po 18.7.1991 ni bil ves čas v bolniškem staležu ali na dopustu ali pa na razpolago v skladu z ustreznimi predpisi.
6. Iz navedenega je torej razvidno, da pritožniku ni bila priznana pravica do akontacije pokojnine izključno iz razloga, ker ni uspel dokazati, da je bil po 18.7.1991 v enem izmed statusov (na razpolago, v suspenzu, na dopustu ali v bolniškem staležu) kontinuirano - ves čas.
B. - II.
7. Ustavno sodišče je v odločbah št. Up-89/94 z dne 12.3.1998 in št. Up-55/96 z dne 14.5.1998 (ki ju je Ustavno sodišče vročilo udeležencem skupaj s to odločbo) sprejelo pravna stališča glede razlage posameznih določb Odloka, ki so jih sodišča uporabila v izpodbijanih odločbah. Ustavno sodišče je sprejelo stališče, da je treba ugodnosti, ki jih daje Odlok, razlagati široko in da je v skladu z načelom enakosti pred zakonom potrebno obravnavati tudi tiste osebe, ki "so se dale na razpolago" z vložitvijo zahteve za upokojitev. Sprejelo je tudi stališče, da stanje razpolage - status pritožnika od vložitve zahteve za upokojitev do prenehanja aktivne vojaške službe - ni isto, kot je določitev roka po 399. členu ZSOS, ki pomeni le obveznost izdati akt o razrešitvi praviloma 3 mesece pred dnevom razrešitve - ob tem, da je v primeru upokojitev še dodatno določeno, da je datum razrešitve praviloma 31.12. zadevnega leta (četrti odstavek 399. člena ZSOS).
8. V obravnavani zadevi ni sporno, da je pritožnik vložil prošnjo za upokojitev dne 29.7.1991 in da je bil od 18.7.1991 do 29.7.1991 v bolniškem staležu. Zato je v skladu z navedenimi stališči potrebno šteti, da je bil od dneva vložitve zahteve za upokojitev na razpolago.
9. Tudi ugotovitev sodišč, da pritožnik ni mogel biti na razpolago pred mesecem oktobrom, ker je opravil predajo dolžnosti šele v tem mesecu, ni v skladu s stališčem Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je odločilo, da zgolj opravljanje določenega dela za opredelitev statusa pritožnika ni bistveno, saj je aktivna vojaška oseba dolžna opravljati dela po nalogu (ukazu) nadrejenega tudi, če bi bila na razpolago na podlagi pisnega sklepa. Pritožnik sam navaja, da je v času od 18.7.1991 opravil določena dela (bil je načelnik oddelka za nabavo v zaledju 5. vojaškega območja), vendar Ustavno sodišče ugotavlja, da opravljanje teh del ne more vplivati na opredelitev pritožnikovega statusa.
10. Z izpodbijanimi odločbami in s sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bilo ugotovljeno, da sta nižji sodišči pravilno ugotovili, da pritožnik ne izpolnjuje pogojev za priznanje akontacije pokojnine po Odloku, je bila pritožniku kršena pravica do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave in pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Zato je Ustavno sodišče v izreku navedene posamične akte razveljavilo (1. točka izreka).
11. Ker je na podlagi te odločbe potrebno šteti, da je bil pritožnik od 29.7.1991 na razpolago, Ustavno sodišče ugotavlja, da so izpolnjeni vsi trije pogoji, predpisani v drugi alinei prvega odstavka 2. člena Odloka. Kot je razvidno iz izpodbijanih odločb in sodbe Vrhovnega sodišča, pritožnik izpolnjuje vse druge pogoje, ki jih določa 2. člen Odloka. Sodišča so nesporno ugotovila, da je pritožnik pred 18. 10.1991 izpolnil pogoje za priznanje pravice do starostne pokojnine in da je pravočasno vložil zahtevek za upokojitev, kakor tudi, da ni sodeloval v agresiji na Slovenijo. Zato je Ustavno sodišče na podlagi prvega odstavka 60. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) samo odločilo o sporni pravici in v 2. točki izreka odločilo, da je pritožnik upravičen do akontacije vojaške pokojnine po Odloku. Prvi odstavek 60. člena ZUstS pooblašča Ustavno sodišče, da v primeru razveljavitve izpodbijanih aktov, lahko tudi samo odloči o sporni pravici ali svoboščini, če je to nujno zaradi odprave posledic, ki so na podlagi odpravljenega posamičnega akta že nastale ali če to terja narava ustavne pravice oziroma svoboščine, in če je na podlagi podatkov v spisu možno odločiti. Z nepriznanjem akontacije vojaške pokojnine pritožniku več let ni bila zagotovljena socialna varnost, kar nedvomno opravičuje nujnost odločitve o sami pravici.
12. Odločitev v 3. točki izreka je Ustavno sodišče sprejelo na podlagi smiselne uporabe prvega in drugega odstavka 60. člena ZUstS. Podobno je Ustavno sodišče ravnalo tudi v zadevi št. Up- 241/96 (odločba z dne 28.5.1998) in v zadevi št. Up-193/95 (odločba z dne 14.10.1998). Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije mora pritožniku D. S. odmeriti in izplačati akontacijo vojaške pokojnine po Odloku za ves čas, za katerega je po Odloku do nje upravičen.
13. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi 59. in 60. člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki: dr. Janez Čebulj, dr. Miroslava Geč - Korošec, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrk, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam-Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
Franc Testen