Up-44/96
Natisni
Opravilna št.:
Up-44/96
Datum odločitve:
6. 7. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.44.96
Akt:
Ustavna pritožba dr. J. R. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 3/95 z dne 7. 12. 1995 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 292/94 z dne 7. 10. 1994 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani št. III K 46/93 z dne 9. 12. 1993
Izrek:
Ustavna pritožba dr. J. R. zoper sodbo Vrhovnega sodišča v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker je Ustavno sodišče ugotovilo, da zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
Prepoved ponovnega sojenja o isti stvari.

Svoboda izražanja.

Pravica do osebnega dostojanstva.

Ustavne pravice in svoboščine, kolizija pravic.
Pravna podlaga:
Ustava, 25., 31., 39. čl.

Kazenski zakonik Slovenije (KZS-77), 106., 109. čl.

Kazenski zakonik Slovenije (KZS), 172. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
20. 2. 1996
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19622
Up-44/96
6.7.1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe dr. J. R. iz L. na seji senata dne 6. julija 1999
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba dr. J. R. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 3/95 z dne 7. 12. 1995 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 292/94 z dne 7. 10. 1994 v zvezi s sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani št. III K 46/93 z dne 9. 12. 1993 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. V ustavni pritožbi in njeni dopolnitvi pritožnik izpodbija v izreku tega sklepa navedeno pravnomočno sodbo, s katero je bil spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja opravljanja po drugem v zvezi s prvim odstavkom 109. člena Kazenskega zakona Republike Slovenije (Uradni list SRS, št. 12/77, 3/78, 19/84, 47/87, 33/89 in 5/90 - v nadaljevanju: KZS 77). Izrečena mu je bila pogojna obsodba, v kateri mu je bila določena kazen zapora dveh mesecev s preizkusno dobo enega leta. Ustavno pritožbo vlaga zaradi kršitve 31. člena (prepoved ponovnega sojenja o isti stvari) in 39. člena (svoboda izražanja) Ustave.
2. Kršitev prepovedi ponovnega sojenja pritožnik utemeljuje z dejstvom, da je bil s sodbo Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani št. III K 565/89 z dne 25. 2. 1991 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. Kp 525/91 z dne 11. 9. 1991 oproščen obtožbe istega zasebnega tožilca, da je storil kaznivo dejanje razžalitve po prvem odstavku 106. člena KZS 77. Po navedbah pritožnika je bil s to sodbo oproščen obtožbe, da je razširjal nekaj žaljivega o zasebnem tožilcu glede incesta, z izpodbijano sodbo pa kasneje obsojen zaradi pisanja o "nečastnem dejanju". Pri tem pa je bila glavna obravnava o zadevi javna, v postopku pa ugotovljeno, da je zadevo razkrila hči, navedeno oprostilno sodbo pa bi lahko objavil v svoji knjigi.
3. Kršitev svobode izražanja pritožnik utemeljuje z navedbami, da je zasebni tožilec od leta 1987 dalje napisal preko 400 pisanj njemu, časopisom in raznim institucijam, v katerih ga je žalil, mu grozil in se spuščal v oceno njegovega strokovnega dela. Zato naj bi imel on vso pravico, da v svoji knjigi, ki je bila sicer namenjena "razkrivanju zarotniškega delovanja nasprotnikov" proti njemu in njegovi strokovni dejavnosti, sumarno navaja pisanje zasebnega tožilca in ob tem izraža svoje mnenje. S svojim pisanjem naj bi se zasebni tožilec "podal na javno sceno" in se poslužil ustavne pravice svobode izražanja, zato naj bi imel isto pravico tudi pritožnik. Zatrjuje, da o zasebnem tožilcu ni pisal kot o bivšem pacientu, niti o njegovem zasebnem življenju. Pri tem poudarja, da ni zapisal nobenega zdravniškega podatka o zasebnem tožilcu, da zasebnega tožilca ni mogoče šteti za njegovega bivšega pacienta, da je v uvodu knjige jasno navedeno zakaj in o čem piše, ter da je zapisal le tisto, kar je bilo že zapisano s strani zasebnega tožilca samega, izrečeno na sodišču ali na drugem javnem kraju. Pisal naj bi v obrambi svojih pravic in upravičenih koristi ("v intelektualno- strokovnem silobranu"), zato inkriminirane besede ne morejo predstavljati kaznivega dejanja. Navedenega stališča pritožnika pa naj sodišča sploh ne bi presojala.
4. Z izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje je bil pritožnik spoznan za krivega, da je v tisku napisal trditve iz osebnega in družinskega življenja zasebnega tožilca J. Š., ki lahko škodujejo njegovemu dobremu imenu, ker je v svoji knjigi "Dramatična pot", ki je izdana v samozaložbi izšla 15. 12. 1992 v Ljubljani, zapisal: "... razkritja svoje hčerke, da je storil nečastno dejanje,"; "... socialno mrtvega alkoholika, ki ga je zapustila tudi družina J. Š. ..." in "Vlogo "prazne konzerve" je dobil moj znameniti bivši psihiatrični pacient J. Š. ...". S tem je po sodbi sodišča izpolnil vse objektivne in subjektivne znake kaznivega dejanja opravljanja iz drugega v zvezi s prvim odstavkom 109. člena KZS 77. Pritožbeno sodišče je sodbo sodišča prve stopnje potrdilo, Vrhovno sodišče pa je kot neutemeljeno zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti vloženo zoper pravnomočno sodbo.
B.
5. Po določbi 31. člena Ustave ne sme biti nihče ponovno obsojen ali kaznovan zaradi kaznivega dejanja, za katero je bil kazenski postopek zoper njega pravnomočno ustavljen ali je bila obtožba zoper njega pravnomočno zavrnjena, ali je bil s pravnomočno sodbo oproščen ali obsojen. Navedena pravica je tudi temeljno načelo kazenskega prava "ne bis in idem" (ne dvakrat o isti zadevi), ki daje vsakomur procesno jamstvo, da ne more biti večkrat v postopku za isto dejanje (10. člen Zakona o kazenskem postopku; Uradni list RS, št. 63/94, 72/98 in 6/99 - ZKP). Pri ugotavljanju, ali gre za kršitev navedene pravice, je treba v prvi vrsti ugotoviti ali gre v obeh obravnavanih primerih za isto dejanje. Iz pravnomočne sodbe Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani št. III K 565/89 z dne 25. 2. 1991 je razvidno, da je bil pritožnik oproščen obtožbe, da je razžalil J. Š. s tem, da je dne 13. 9. 1989 na obravnavi pred častnim razsodiščem Slovenskega zdravniškega društva izjavil, da je J. Š. posilil svojo hčerko in jo nato koncem leta 1988 brez razloga pripeljal in zaprl v umobolnico, s čemer naj bi storil kaznivo dejanje razžalitve po prvem odstavku 106. člena KZS 77. Iz navedenega je razvidno, da gre za popolnoma drug dejanski stan kot v sodbi, ki je predmet ustavne pritožbe, zato je pritožnikovo zatrjevanje kršitve 31. člena očitno neutemeljeno.
6. Z določbo prvega odstavka 39. člena Ustave je zagotovljena svoboda izražanja misli, govora in javnega nastopanja, tiska in drugih oblik javnega obveščanja in izražanja. Vsakdo lahko svobodno zbira, sprejema in širi vesti in mnenja. Z navedeno pravico je posamezniku zagotovljeno, da izraža svoje mnenje in s tem vpliva na druge ter sodeluje pri oblikovanju javnega mnenja. Kakor pri vseh ustavnih pravicah pa tudi pri navedeni velja, da je omejena s pravicami drugih (tretji odstavek 15. člena Ustave). Najpogosteje prihaja svoboda izražanja v kolizijo s pravicami na področju varovanja časti. Ob nastanku kolizije pravic se je treba odločiti, katera je v dani situaciji bolj pomembna in potrebuje ustrezno zaščito. Na abstraktni ravni rešujejo sporna vprašanja kolizije pravic zakoni. Na področju kazenskega prava je to kazenski materialni zakon, ki določa, kdaj pomeni poseg v pravice oseb na področju varovanja časti kaznivo dejanje. Pri kaznivih dejanjih zoper čast in dobro ime, kamor sodi tudi kaznivo dejanje opravljanja, gre tako za zakonske omejitve svobode izražanja mnenj oziroma za kazenskopravno varstvo pravice do osebnega dostojanstva. Člen 109. KZS 77 (enako tudi 172. člen Kazenskega zakonika; Uradni list RS, št. 63/94 in 23/99 - KZ) v prvem odstavku določa znake temeljnega kaznivega dejanja opravljanja, v drugem odstavku pa opredeljuje kvalificirano obliko kaznivega dejanja, t.i. javno opravljanje, ko je dejanje iz prvega odstavka storjeno z zlorabo svobode izražanja v medijih ali na javnem shodu. Pri tem ko ugotavlja obstoj zakonskih znakov navedenega kaznivega dejanja, mora sodišče glede na določbo petega odstavka 109. člena KZS 77, ki uveljavlja razloge za izključitev protipravnosti ravnanja, ugotoviti vsa relevantna dejstva, tehtati nasprotujoče si interese, upoštevati vse okoliščine, pomembne za oceno o teži posega v osebno čast na eni in v svobodo izražanja na drugi strani, in odločiti na podlagi okoliščin konkretnega primera. Če sodišča tehtanja posega v zavarovano pravico oziroma cilja, ki ga je zasledoval pisec, in ustreznosti načina za njegovo dosego ne bi opravila, bi lahko prišlo do nedopustnega posega v svobodo izražanja.
7. Iz izpodbijanih sodb je razvidno, da so sodišča tehtala nasprotujoče si interese, ugotovila vsa relevantna dejstva in upoštevala vse okoliščine, pomembne za odločitev o zadevi. Pri tem so pravilno izpostavila nedopustnost objave izjave obdolženega v primeru, ko gre za strogo intimno sfero prizadete osebe. Glede na navedeno z izpodbijanimi sodbami torej očitno ni bila kršena svoboda izražanja.
8. Pritožnik izrecno sicer ne uveljavlja kršitve pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave vendar pa smiselno navaja, da se pritožbeno in Vrhovno sodišče nista opredelila do njegovega stališča, da je inkriminirane izjave zapisal v obrambo svojih pravic, in da zato ni storil očitanega mu kaznivega dejanja. Iz izpodbijanih sodb je razvidno, da so sodišča presojala ali gre za primer iz petega odstavka 109. člena KZS 77 in argumentirano ugotovila, da v konkretnem primeru ne gre za izključitev protipravnosti pritožnikovega ravnanja. Glede na navedeno pritožniku očitno tudi ni bila kršena pravica do pravnega sredstva.
9. Ker je Ustavno sodišče ugotovilo, da zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
10. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednica dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Miroslava Geč - Korošec.
Pedsednica senata:
dr. Mirjam Škrk