Up-111/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-111/98
Datum odločitve:
6. 12. 2000
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2000:Up.111.98
Akt:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 4/98 z dne 8. 4. 1998 v zvezi z sklepom Upravnega sodišča št. U 3101/97 z dne 18. 3. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 4/98 z dne 8. 4. 1998 v zvezi z sklepom Upravnega sodišča št. U 3101/97 z dne 18. 3. 1998
Evidenčni stavek:
Pritožnikovih navedb, s katerimi zatrjuje napačno uporabo materialnega in procesnega prava, Ustavno sodišče ni pristojno presojati. Očitki glede kršitve ustavnih pravic pa so neutemeljeni. Ustavno sodišče zato ustavne pritožbe ni sprejelo.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Pravica do sodnega varstva.

Začasna odredba v upravnem sporu.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 23. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. Up-41/98 z dne 13. 3. 1998 - OdlUS VII,106.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
23. 4. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20537
Up-111/98-4
6. 12. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. A. iz Ž. na seji senata dne 6. decembra 2000
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 4/98 z dne 8. 4. 1998 v zvezi z sklepom Upravnega sodišča št. U 3101/97 z dne 18. 3. 1998 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je s tožbo v upravnem sporu izpodbijal odločbo Ministra za pravosodje št. 041-2/95 z dne 24.12.1997, s katero je bila B. B. imenovana za notarko na prosto notarsko mesto v Ljubljani. Dne 30. 12. 1997 je ob vložitvi tožbe v upravnem sporu in nato še enkrat v pripravljalni vlogi z dne 19. 1. 1998 predlagal izdajo začasne odredbe, s katero naj se do odločitve v upravnem sporu začasno zadrži izvrševanje odločbe o imenovanju notarke. Ker pristojno sodišče o pritožnikovih predlogih v predpisanih rokih ni odločilo, je Ustavno sodišče sprejelo v obravnavo pritožnikovo ustavno pritožbo, ki jo je vložil zaradi kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave, ter s sklepom št. Up-41/98 z dne 26. 2. 1998 samo zadržalo izvrševanje izpodbijane odločbe. Z odločbo št. Up-41/98 z dne 13. 3. 1998 je ugotovilo kršitev pritožnikove pravice iz 23. člena Ustave in naložilo Upravnemu sodišču, da mora v roku sedmih dni od prejema odločbe odločiti o pritožnikovem predlogu. Upravno sodišče je dne 17. 3. 1998 prejelo odločbo Ustavnega sodišča in s sklepom št. U 3101/97 z dne 18. 3. 1998 en pritožnikov predlog za izdajo začasne odredbe zavrglo, drugega pa zavrnilo. Predlog z dne 30. 12. 1997 je zavrglo z obrazložitvijo, da se določbe novega Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju: ZUS) začnejo uporabljati šele dne 1. 1. 1998, po prejšnjem Zakonu o upravnih sporih (Uradni list SFRJ, št. 4/77 in nasl. - ZUS-77) pa v upravnem sporu ni bilo mogoče izdajati začasnih odredb.
Predlog z dne 19. 1. 1998 pa je zavrnilo, ker je menilo, da je izmed treh kumulativno predpisanih pogojev za izdajo začasne odredbe po prvem odstavku 69. člena ZUS v pritožnikovem primeru izpolnjen samo pogoj, da odložitev ne nasprotuje javni koristi.
Zoper sklep Upravnega sodišča se je pritožnik pritožil na Vrhovno sodišče, ki je s sklepom št. I Up 4/98 z dne 8. 4. 1998 njegovo pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep Upravnega sodišča.
2. Z ustavno pritožbo pritožnik izpodbija v izreku navedena sklepa Upravnega in Vrhovnega sodišča in zatrjuje kršitev pravic iz 14., 15., 22. in 23. člena Ustave ter 26. člena Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, MP, št. 7/71 - v nadaljevanju: Pakt). Sodiščema očita pristranskost pri odločanju in diskriminatorno obravnavanje ustavnega pritožnika v primerjavi z nasprotno stranko, ki naj bi temeljilo na njuni politični pripadnosti in politični moči.
Pristranskost naj bi se kazala v hitrosti odločanja sodišč, ko gre za interese nasprotne stranke, in počasnosti, ko gre za interese ustavnega pritožnika. Pristranskost sodišč pritožnik vidi tudi v tem, da je Upravno sodišče pri odločanju upoštevalo navedbe nasprotne stranke iz vloge v postopku pred Ustavnim sodiščem, ustavnemu pritožniku pa je Vrhovno sodišče pojasnilo, da sta postopka pred Upravnim sodiščem in Ustavnim sodiščem dva ločena postopka, zato v postopku pred Upravnim sodiščem ni bil upravičen do roka, v katerem bi zavzel stališče do odločbe Ustavnega sodišča. Pritožnik meni, da je Ustavno sodišče o njegovem predlogu za izdajo začasne odredbe odločilo dvakrat, najprej s sklepom št. Up-41/98 z dne 26. 2. 1998 in nato še enkrat z odločbo št. Up-41/98 z dne 13. 3. 1998 in s tem kršilo načelo ne bis in idem. Ker Vrhovno sodišče tega ni upoštevalo, je po mnenju pritožnika tudi samo kršilo to načelo, to pa kaže tudi na pristranskost Vrhovnega sodišča. Pritožnik tudi meni, da bi Vrhovno sodišče moralo upoštevati, da je še preden mu je bil vročen izpodbijani sklep Upravnega sodišča, umaknil predlog za izdajo začasne odredbe. Pritožnik graja tudi ravnanje Upravnega sodišča, ki je o predlogu za izdajo začasne odredbe odločilo že prvi dan po tem, ko je prejelo sklep Ustavnega sodišča, s katerim mu je bilo naloženo, da mora o predlogu odločiti, čeprav je bil s tem sklepom za odločitev določen sedemdnevni rok. V tem času bi po pritožnikovem mnenju Upravno sodišče moralo razpisati narok. Ker tega ni storilo, naj bi kršilo kontradiktornost postopka in pritožnikovo pravico iz 22. člena Ustave.
B.
3. V presojo pritožnikovih navedb, ki predstavljajo zgolj zatrjevanje napačne uporabe materialnega in procesnega prava, na katere se pritožnik v ustavni pritožbi sklicuje, se Ustavno sodišče ne more spuščati. Ustavno sodišče namreč ni pristojno v smislu instančne presoje ugotavljati, ali so sodišča pravilno ugotovila dejansko stanje ter uporabila materialno in procesno pravo. Pri odločanju o ustavni pritožbi se Ustavno sodišče omeji na presojo, ali so bile pritožniku z izpodbijanimi akti kršene človekove pravice in svoboščine.
4. Zatrjevani kršitvi prepovedi diskriminacije iz prvega odstavka 14. člena Ustave ter pravice do nepristranskega sojenja iz 23. člena Ustave pritožnik utemeljuje z opisovanjem različnih sodnih in drugih postopkov ter z navajanjem načinov ravnanja sodišč in drugih državnih organov v teh postopkih, ki naj bi kazali na to, da navedeni državni organi v primerih, ko gre za pritožnikove interese, ravnajo in odločajo diskriminatorno in pristransko. Očitki o kršitvah ustavnih pravic, ki jih pritožnik naslavlja na te postopke in v njih izdane sodne in druge odločbe, v tej ustavni pritožbi ne morejo biti predmet presoje.
Ustavno sodišče v okviru te ustavne pritožbe lahko presoja le tiste pritožnikove navedbe glede kršitev človekovih pravic, ki se nanašajo na izpodbijani sodni odločbi ter na postopek, v katerem sta bili sprejeti.
5. Predmet presoje v tej ustavni pritožbi je lahko le pritožnikovo zatrjevanje, da Vrhovno sodišče ni upoštevalo njegove pritožbene navedbe, da gre za že razsojeno stvar ter da je s tem kršilo 23. člen Ustave. Ta očitek pa je neutemeljen.
Kot je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa pritožniku pojasnilo že Vrhovno sodišče, sta postopka pred Ustavnim in Vrhovnim sodiščem dva ločena postopka. Vrhovno sodišče v nobenem primeru ni pristojno presojati pravilnosti odločitev Ustavnega sodišča in je zato v obrazložitvi izpodbijanega sklepa pritožniku pravilno pojasnilo, da njegova navedba, da je Ustavno sodišče dvakrat odločalo o isti stvari, ne more biti predmet presoje Vrhovnega sodišča. Pritožnikov očitek o kršitvi načela res iudicata pa je tudi po vsebini zgrešen. Za odločanje o predlogu za začasno zadržanje izvršitve v upravnem sporu izpodbijanega akta je v skladu z določbami Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju: ZUS) pristojno sodišče, ki na prvi stopnji odloča v upravnem sporu. Ker v obravnavanem primeru pristojno sodišče o tem predlogu ni odločilo v predpisanem roku, je Ustavno sodišče sprejelo pritožnikovo ustavno pritožbo v obravnavo in na podlagi 58. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) zadržalo izvrševanje akta, ki sicer v delu, v katerem je bila ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, ni bil predmet ustavne pritožbe, bil pa je neposredno povezan z zatrjevano kršitvijo pritožnikove ustavne pravice, tako da bi bilo odločanje o ustavni pritožbi brez zadržanja njegovega izvrševanja neučinkovito in nesmiselno. Sklep, s katerim Ustavno sodišče na podlagi 58. člena ZustS zadrži izvrševanje izpodbijanega akta, glede na svojo naravo učinkuje le do končne odločitve Ustavnega sodišča o stvari sami. Z odločbo št. Up- 41/98 z dne 13. 3. 1998 je Ustavno sodišče odločilo o ustavni pritožbi. Ugotovilo je kršitev pritožnikove pravice iz 23. člena Ustave ter naložilo Upravnemu sodišču kot pristojnemu sodišču, da v določenem roku odloči o pritožnikovi zahtevi za odložitev izvršitve odločbe. Da pa bi bilo to odločanje Upravnega sodišča smiselno in učinkovito, je Ustavno sodišče moralo do odločitve Upravnega sodišča podaljšati veljavnost svoje začasne odredbe.
To pa ne pomeni, da je bilo o isti stvari odločeno dvakrat, kot to zmotno meni pritožnik. Ustavno sodišče je namreč odločilo o začasnem zadržanju v postopku z ustavno pritožbo v skladu z določbami ZUstS, z upoštevanjem kriterijev, ki jih ta zakon za izdajo začasne odredbe predpisuje in z veljavnostjo samo do odločitve pristojnega sodišča. Upravno sodišče pa je o nadaljnjem zadržanju odločilo z uporabo določb ZUS po kriterijih, ki veljajo za začasne odredbe v tem postopku.
6. Tudi odločitvi Vrhovnega sodišča v zvezi z pritožnikovo pritožbeno navedbo, da je predlog za izdajo začasne odredbe pravočasno umaknil, Upravno sodišče pa je o njem kljub temu odločilo, ni mogoče očitati protiustavnosti. Vrhovno sodišče je pritožniku pojasnilo, da umika predloga ni bilo mogoče upoštevati, saj je Upravno sodišče pritožnikov dopis, da umika svoj predlog, prejelo po tem, ko je že izdalo izpodbijani sklep, s katerim je odločilo o predlogu. Vrhovno sodišče se je oprlo na podatke o datumih iz spisa, ki jim ustavni pritožnik ne oporeka, navedlo pa je tudi pravno podlago za svojo odločitev. Samo dejstvo, da se pritožnik s tako odločitvijo ne strinja, še ne utemeljuje očitka o pristranskosti sodišča.
7. V okviru te ustavne pritožbe Ustavno sodišče ne more presojati zatrjevane kršitve pravic iz 14. člena in iz prvega odstavka 15. člena Ustave ter iz 26. člena Pakta v postopkih razpisov za notarska mesta, ki se jih je ustavni pritožnik dosedaj udeležil, saj z izpodbijanima sodnima odločbama niso v neposredni zvezi.
8. Pritožnik zatrjuje, da je Upravno sodišče z izpodbijanim sklepom kršilo njegovo pravico do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave in pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, ker pred odločitvijo o začasni odredbi ni razpisalo naroka. Ta pritožnikova navedba je neutemeljena. Kot je Ustavno sodišče že večkrat povedalo, pritožniku pa je v obrazložitvi sklepa, s katerim je bilo odločeno o pritožbi zoper sklep Upravnega sodišča, enako pojasnilo tudi Vrhovno sodišče, je postopek za izdajo začasnih odredb hiter postopek, v katerem so zahteve glede zagotavljanja kontradiktornosti prilagojene naravi tega postopka. Za odločitev o predlogu za izdajo začasne odredbe ZUS predpisuje zelo kratek rok, sodišče pa o predlogu lahko odloči brez naroka. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa Upravnega sodišča tudi ni razvidno, da bi se Upravno sodišče pri ugotavljanju, ali je pritožnikov predlog za začasno zadržanje utemeljen ali ne, sklicevalo na odločbo Ustavnega sodišča ali na navedbe iz nje.
Neutemeljeno je zato pritožnikovo zatrjevanje, da bi mu morala biti zaradi zagotavljanja kontradiktornosti postopka pred Upravnim sodiščem dana možnost, da zavzame stališče do odločbe Ustavnega sodišča.
9. Ker ne gre za kršitev pravic iz drugega odstavka 14. člena in 22. člena Ustave, tudi ne gre za kršitev določbe 26. člena Pakta, saj se njena vsebina pokriva z vsebino teh dveh ustavnih pravic.
10. Ker pritožniku z izpodbijanima sklepoma očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče njegove ustavne pritožbe ni sprejelo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: namestnik predsednice senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Namestnik predsednice senata:
dr. Zvonko Fišer