Up-271/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-271/98
Datum odločitve:
28. 10. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.271.98
Akt:
Ustavne pritožbe zoper odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-301/98 z dne 17. 9. 1998
Izrek:
Ustavne pritožbe zoper odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-301/98 z dne 17. 9. 1998 se zavržejo.
Evidenčni stavek:
Ustavna pritožba je bila uvedena v naš pravni red z uveljavitvijo Ustave, podrobno pa jo je uredil ZUstS. Ustavna pritožba je posebno pravno sredstvo, namenjeno varovanju ustavnih pravic in svoboščin, kadar so le-te kršene s posamičnimi akti državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil. Gre za specifično pravno sredstvo, ki pa ne predstavlja nadaljevanja pravne poti v posameznih pravnih postopkih (pravdnem, kazenskem, upravnem itd.).
Odločanje o ustavni pritožbi je torej le oblika ustavnosodnega nadzora nad posamičnimi akti drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, kadar se z njimi posega v človekove pravice ali temeljne svoboščine. Iz takšne ustavne opredelitve namena in pravne narave ustavne pritožbe izhaja, da ustavna pritožba zoper odločbe samega Ustavnega sodišča ni mogoča. Iz navedenih razlogov je Ustavno sodišče ustavne pritožbe zavrglo.
Geslo:
Meje ustavne pritožbe.

Ustavna pritožba zoper odločbo Ustavnega sodišča.

Pritrdilno ločeno mnenje ustavnega sodnika.
Pravna podlaga:
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1., 50., 55. čl.
Opomba:
K obravnavani zadevi so bile s sklepom Ustavnega sodišča z dne 28. 10. 1998 pridružene zadeve št. Up-272/98, št. Up-273/98, št. Up-274/98, št. Up-275/98, št. Up-276/98, št. Up-277/98, št. Up- 278/98, št. Up-281/98 in št. Up-282/98 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
7. 10. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US19225
Up-271/98
28. 10. 1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavnih pritožb I. F., B. K., P. M., D. M., L. P., V. P. in B. S. iz K., D. K. in B. K. iz A., E. P. iz Š. pri K., M. M. s Č. K., M. K. iz Z. Š. in M. B. iz S. Š. na seji dne 28. oktobra 1998
s k l e n i l o :
Ustavne pritožbe zoper odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-301/98 z dne 17. 9. 1998 se zavržejo.
O b r a z l o ž i t e v
A
1. Ustavni pritožniki izpodbijajo v izreku navedeno odločbo, s katero je Ustavno sodišče ugotovilo, da je druga točka 3. člena Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij (Uradni list RS, št. 60/94, 69/94 in 56/98 - v nadaljevanju:
ZUODNO) v neskladju z Ustavo, naložilo Državnemu zboru, da odpravi to neskladje z Ustavo v enem letu po uveljavitvi odločbe, in odločilo, da se organom Mestne občine Koper podaljša mandat do nastopa mandata organov novih občin.
2. Nekateri ustavni pritožniki izpodbijajo samo tretjo točko izreka navedene odločbe, s katero je Ustavno sodišče podaljšalo mandat organom Mestne občine Koper. Nekateri ustavni pritožniki pa izpodbijajo odločbo v celoti. Nekateri ustavni pritožniki predlagajo, da Ustavno sodišče odločbo razveljavi, nekateri pa, da Ustavno sodišče odločbo (oziroma tretjo točko izreka) razveljavi ali zadrži.
3. Ustavni pritožniki, ki izpodbijajo odločbo v delu, v katerem Ustavno sodišče ugotavlja protiustavnost ZUODNO in nalaga zakonodajalcu odpravo te protiustavnosti (prva in druga točka izreka), navajajo naslednje argumente za trditev, da odločba posega v njihove ustavne pravice:
- Ustavno sodišče je napačno presodilo, da prebivalci mestnega zaledja ne morejo imeti istih interesov in potreb kot prebivalci mesta,
- Ustavno sodišče je odločilo, kakšen je interes prebivalcev območja sedanje Mestne občine Koper,
- prebivalci območja sedanje Mestne občine Koper so na referendumu jasno izrazili svojo voljo zoper delitev občine, - Ustavno sodišče je napačno razlagalo 139. člen Ustave; pritožniki menijo, da ga je potrebno razlagati tako, da se skupne potrebe in interesi ter zavest o skupni pripadnosti, ki so pogoj za ustanovitev občine, ugotavljajo na referendumu, - Ustavno sodišče v obrazložitvi odločbe ne navaja "nobenih določenih artikuliranih dokazov oziroma utemeljitev za ugotovitev, da je Mestna občina Koper po vseh kriterijih prevelika",
- v Sloveniji obstajajo občine, ki so večje od Mestne občine Koper.
Ustavni pritožniki zatrjujejo, da jim je kršena ustavna pravica sodelovati pri upravljanju javnih zadev (44. člen Ustave); z zakonom je namreč določeno, da občani na območju sedanje Mestne občine Koper uresničujejo to pravico v tej občini.
4. Ustavni pritožniki, ki izpodbijajo odločbo v delu, v katerem Ustavno sodišče podaljšuje mandat organom Mestne občine Koper, menijo, da je Ustavno sodišče v neskladju z Zakonom o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) odločalo o ustavnosti ZUODNO, s podaljšanjem mandata organom Mestne občine Koper pa zadržalo izvrševanje dveh drugih zakonov - Zakona o lokalnih volitvah in Zakona o lokalni samoupravi.
Zatrjujejo, da je Ustavno sodišče omejilo volilno pravico volivcem na območju Mestne občine Koper, čeprav je mogoče ustavne pravice omejiti samo v vojnem ali izrednem stanju.
Menijo, da je Ustavno sodišče s podaljšanjem mandata oziroma odložitvijo volitev na območju Mestne občine Koper prekršilo njihovo ustavno zajamčeno volilno pravico (43. člen Ustave), pravico do sodelovanja pri upravljanju javnih zadev (44. člen) kakor tudi določbo 25. člena Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah, ki določa, da ima vsak državljan brez neupravičenih omejitev in brez diskriminacije glede na osebne okoliščine pravico voliti in biti voljen na občasnih, resničnih, splošnih, enakih in tajnih volitvah, ki omogočajo volivcem prosto izražanje volje.
B.
5. Zakon o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) določa v prvem odstavku 50. člena: "Vsakdo lahko ob pogojih, ki jih določa ta zakon, vloži pri Ustavnem sodišču ustavno pritožbo, če meni, da mu je s posamičnim aktom državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina.". V prvem odstavku 1. člena ZUstS je določeno: "Ustavno sodišče je najvišji organ sodne oblasti za varstvo ustavnosti in zakonitosti ter človekovih pravic in temeljnih svoboščin."
6. Ustavna pritožba se lahko vloži samo zoper posamičen akt.
Odločba Ustavnega sodišča, s katero to sodišče ugotavlja protiustavnost zakona, nalaga odpravo te protiustavnosti in podaljšuje mandat občinskim organom, po svoji vsebini ni posamičen akt, temveč ima učinke splošnega (abstraktnega) pravnega akta.
7. Ustavna pritožba je bila uvedena v naš pravni red z uveljavitvijo Ustave, podrobno pa jo je uredil ZUstS. Ustavna pritožba je posebno pravno sredstvo, namenjeno varovanju ustavnih pravic in svoboščin, kadar so le-te kršene s posamičnimi akti državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil. Gre za specifično pravno sredstvo, ki pa ne predstavlja nadaljevanja pravne poti v posameznih pravnih postopkih (pravdnem, kazenskem, upravnem itd.).
Odločanje o ustavni pritožbi je torej le oblika ustavnosodnega nadzora nad posamičnimi akti drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, kadar se z njimi posega v človekove pravice ali temeljne svoboščine. Iz takšne ustavne opredelitve namena in pravne narave ustavne pritožbe izhaja, da ustavna pritožba zoper odločbe samega Ustavnega sodišča ni mogoča. Iz navedenih razlogov je Ustavno sodišče ustavne pritožbe zavrglo.
C.
8. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Lovro Šturm ter sodnici in sodniki dr. Miroslava Geč-Korošec, dr. Peter Jambrek, dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam-Lukić. Sklep je sprejelo s sedmimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Krivic. Pritrdilno ločeno mnenje je dal sodnik Ude.
P r e d s e d n i k :
dr. Lovro Šturm
Pritrdilno ločeno mnenje sodnika dr. Udeta,
ki se mu pridružuje sodnica Wedam-Lukićeva
1. Glasoval sem za zavrženje ustavnih pritožb zoper odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-301/98 z dne 17.9.1998, čeprav se sam s to odločbo Ustavnega sodišča nisem strinjal in sem glasoval proti. Ustavno sodišče je z navedeno odločbo ugotovilo, da je druga točka 3. člena Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij (to je točka, ki se nanaša na Mestno občino Koper) v neskladju z Ustavo, naložilo Državnemu zboru, da odpravi to neskladje z Ustavo v enem letu po uveljavitvi odločbe in obenem odločilo, da se organom Mestne občine Koper podaljša mandat do konstituiranja občinskih svetov novih občin, ki bodo ustanovljene v skladu z odločbo Ustavnega sodišča. Takrat sem izrazil mnenje, da bi moralo Ustavno sodišče spoštovati voljo prebivalcev na območju Mestne občine Koper in zlasti na tistih območjih, na katerih naj bi se ustanovile nove občine. Obširneje sem svoje stališče obrazložil v ločenem mnenju k odločbi U-I- 301/98.
2. Seveda pa se kljub nasprotovanju večinski odločbi Ustavnega sodišča ne morem postaviti na stališče, da je proti odločbi Ustavnega sodišča, izdani v postopku abstraktne ocene zakona, dovoljena ustavna pritožba. Ustavna pritožba se lahko vloži le proti posamičnemu aktu. Odločba Ustavnega sodišča, s katero to sodišče ocenjuje ustavnost zakona, pa po svoji vsebini ni tak posamični akt. Ustavna pritožba je oblika ustavnosodnega nadzora nad posamični akti drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, kadar se z njimi posega v človekove pravice ali temeljne svoboščine. Ustavna pritožba zoper odločbo samega Ustavnega sodišča ni mogoča.
3. Seveda pa ostane po zavzetju takega stališča še vedno odprto vprašanje, kaj tedaj, če je odločba Ustavnega sodišča očitno napačna, ali tedaj, kadar je izdana v postopku, v katerem je celo prišlo do težkih procesnih kršitev, ki jih v drugih sodnih postopkih (na primer v civilnem pravdnem, v kazenskem) uvrščamo med absolutne bistvene kršitve. Za tak primer je po mojem mnenju šlo v zadevi št. U-I-12/97, v kateri je sodišče z odločbo z dne 8.10.1998 po načelu koneksitete ugotovilo, da je Zakon o referendumu in ljudski iniciativi v nasprotju z Ustavo, ker ne določa roka, v katerem mora Državni zbor po sprejemu predloga na predhodnem referendumu sprejeti zakon, s katerim uveljavi rešitev, sprejeto na referendumu ter da je v neskladju z Ustavo, kolikor se nanaša na predhodni referendum tudi del določbe tretjega odstavka 25. člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, po katerem eno leto po izvedbi referenduma Državni zbor ne more sprejeti zakona, ki bi bil v nasprotju z izidom referenduma. Tako odločitev je Ustavno sodišče sprejelo v postopku ocenjevanja ustavnosti Zakona o načinu glasovanja in ugotavljanju izida glasovanja na referendumu o volilnem sistemu. Ustavno sodišče je samo po načelu koneksnosti (30. člen ZUstS) razširilo postopek tudi na oceno ustavnosti Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, pri tem pa Državnemu zboru ni dalo možnosti, da se izjasni tudi o ustavnosti tega zakona. S tem je Ustavno sodišče samo kršilo temeljno procesno načelo kontradiktornosti iz 28. člena ZUstS.
O vprašanju možnosti (morebitnih pravnih sredstev) za spremembo odločitve Ustavnega sodišča, če je taka odločitev izdana v postopku, v katerem je prišlo do hudih procesnih kršitev, doslej Ustavno sodišče RS ni zavzelo dokončnih stališč. Iz ustavnosodne prakse tega sodišča je razvidno, da zavrnitev pobude za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisov in splošnih aktov ali odločitev, da je nek predpis ali splošen akt oziroma posamezna določba predpisa ali splošnega akta v skladu z Ustavo in zakoni, še ne predstavlja ovire za vložitev nove pobude ali zahteve iz drugih razlogov, ki v prejšnjem postopku niso bili obravnavani.
O vprašanju, ali obstoji kakšna pravna možnost za spremembo odločbe Ustavnega sodišča, s katero je sodišče razveljavilo zakon ali drug predpis, odpravilo podzakonski predpis ali ugotovilo nasprotje zakona, predpisa ali drugega splošnega akta z Ustavo ali zakonom, pa Ustavno sodišče doslej dokončnega stališča ni zavzelo. V zadevi U-I-301/98 (to je prav v zadevi Mestne občine Koper) je sicer sekretar Ustavnega sodišča z dopisom št. R-II-130/98 z dne 15.10.1998, Mestni občini Koper sporočil, da je Ustavno sodišče na seji 12.10.1998 obravnavalo vlogo te občine za obnovo postopka v zadevi U-I-301/98, da pa je sklenilo, da se vloga vpiše v vpisnik, v katerega se vpisujejo vloge, ki niso vloge, ki jih po veljavnih predpisih rešuje Ustavno sodišče ter da zoper odločitve Ustavnega sodišča, sprejete v postopku ocene ustavnosti zakonov, ni obnove postopka. Ta odgovor pa še vedno v celoti ne odgovarja na vprašanje, ali je proti odločbi Ustavnega sodišča, izdani v postopku abstraktne ocene, sploh mogoče kakšno pravno sredstvo in, ali sploh obstojijo možnosti za spremembo odločbe Ustavnega sodišča. Mnenja sem, da bo o tem vprašanju potrebno še razpravljati in zavzeti dokončna stališča, upoštevajoč pri tem tudi primerjalno-pravne podatke.
dr. Lojze Ude
dr. Dragica Wedam-Lukić