U-I-254/99
Natisni
Opravilna št.:
U-I-254/99
Datum odločitve:
12. 4. 2001
Objavljeno:
OdlUS X, 74
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:U.I.254.99
Akt:
Uredba o elektromagnetnem sevanju v naravnem in življenjskem okolju (Uradni list RS, št. 70/96)
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Uredbe o elektromagnetnem sevanju v naravnem in življenjskem okolju (Uradni list RS, št. 70/96) se zavrne.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče praviloma ne presoja medsebojne skladnosti podzakonskih aktov, razen če bi zaradi tega nastala takšna nasprotja znotraj pravnega reda, da bi bilo kršeno ustavno načelo o pravni državi.
Pravica do zdravega življenjskega okolja se varuje s standardi, ki veljajo za gradnjo objektov in s standardi oziroma normami, ki zagotavljajo, da ne pride do prekomernih vplivov na okolje, ki bi ogrožali zdravje ljudi. Do škodljivih posegov v okolje bi lahko prišlo le v primeru, če bi bile pri tem podane čezmerne obremenitve okolja, ki bi presegle mejne vrednosti ali okvire dovoljenih posegov. Zato je neutemeljena pobuda, v kateri ni izkazano, da bi bile pri izpodbijanem predpisu določene takšne mejne vrednosti, da bi lahko na njihovi podlagi prihajalo do čezmernih obremenitev, ki bi bile škodljive za okolje in za zdravje ljudi.
Geslo:
Varstvo okolja, elektromagnetno sevanje.
Izkazani pravni interes kot procesni pogoj za začetek postopka pred Ustavnim sodiščem (pravna oseba), krajevna skupnost.
Ustavno sodišče, nepristojnost za vsebino in strokovno presojo rešitev.
Ustavno sodišče, nepristojnost za presojo medsebojne skladnosti podzakonskih aktov.
Načela pravne države.
Pravica do zdravega življenjskega okolja.
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 72. čl.
Zakon o varstvu okolja (ZVO), 1., 8., 27. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 2. odst. 26. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoji zadevi št. št. U-I-292/97 z dne 15. 6. 2000 in št. U-I- 24/96 z dne 9. 12. 1999 - OdlUS VIII,279.
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
podzakonski akt
Vlagatelj:
Krajevna skupnost Portorož
Datum vloge:
16. 11. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US20760
Dokument v PDF obliki:
U-I-254-99.pdf
134 KB
Prenesite datoteko
U-I-254/99
12. 4. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Krajevne skupnosti Portorož ter Jakoba Čemažarja in Mirana Zocchija iz Portoroža, ki jih zastopata Marko Zorman in mag. Josip Rugelj, odvetnika v Kopru, na seji dne 12. aprila 2001
s k l e n i l o :
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Uredbe o elektromagnetnem sevanju v naravnem in življenjskem okolju (Uradni list RS, št. 70/96) se zavrne.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pobudniki izpodbijajo Uredbo o elektromagnetnem sevanju v naravnem in življenjskem okolju (v nadaljevanju Uredba), ki določa mejne vrednosti veličin elektromagnetnega polja v okolju. Elektromagnetno sevanje, ki ga dovoljuje Uredba in ga povzročajo radijski ali televizijski oddajniki, je lahko škodljivo za zdravje ljudi in varno okolje. Posledica uporabe standardov iz Uredbe je, da je v mestih in strnjenih naseljih dovoljeno postavljati zelo močne radijske oddajnike, ki v svoji neposredni okolici povzročajo motnje prebivalcem. Takšen oddajnik je tudi srednjevalovni radijski oddajnik na Belem Križu nad Portorožem, ki je bil leta 1981 zgrajen za pokrivanje programa Radia Koper Capodistria. Uredba je predpisala visoke standarde ogrožanja zdravja ljudi, ne da bi pred tem kakšna zdravstvena institucija določila ustrezne zdravstvene in druge podlage za ugotavljanje vpliva teh standardov na zdravje ljudi. Uredba ureja vprašanja mejnih vrednosti za dopustnost elektromagnetnega sevanja, ki je že urejeno (in sicer drugače) s Pravilnikom o radijskih postajah, ki se smejo postavljati v mestih in naseljih mestnega značaja (Uradni list SFRJ, št. 9/83 - v nadaljevanju Pravilnik), ki se uporablja na podlagi Pravilnika o uporabi predpisov s področja telekomunikacij (Uradni list RS, št. 66/94). Standardi dopustnosti sevanja v strnjenih naseljih po Uredbi naj bi bili bistveno višji od standardov iz Pravilnika, tako da je na primer ta standard iz 5. člena Uredbe (tabela 3, frekvenčno območje 0,01 do 0,042 MHZ) kar za 126 krat povečan v škodo človekovega zdravja, kot je to predvideno s Pravilnikom. Podobne ugotovitve naj bi veljale tudi za standarde iz 4., 6. in 7. člena Uredbe.
2. Po navedbah pobudnikov naj bi bila Uredba v nasprotju z naslednjimi ustavnimi in zakonskimi določbami:
- s prvim odstavkom 72. člena Ustave o pravici do zdravega življenjskega okolja, ker Uredba omogoča postavitev močnih sevalnih radijskih postaj v stanovanjskih naseljih, s čimer se povečujejo standardi dopustnosti v škodo človekovega zdravja v primerjavi z dosedanjo ureditvijo;
- z 2. členom Ustave o pravni državi, ker sta Uredba in Pravilnik med seboj v očitnem neskladju, neskladje predpisov, ki urejajo ista vprašanja, pa pomeni kršitev načel pravne države; - s četrtim odstavkom 1. člena Zakona o varstvu okolja (Uradni list RS, št. 32/93 in nasl. - v nadaljevanju ZVO), po katerem je merilo vseh norm varstva okolja človekovo zdravje, počutje in kakovost njegovega življenja, ker Uredba dopušča postavitev močnih radijskih postaj, ki škodljivo vplivajo na človekovo zdravje;
- z drugim odstavkom 8. člena ZVO, po katerem je treba pri posegih v okolje težiti k uporabi sodobnih in preizkušenih tehnologij, ker Uredba z določitvijo ohlapnih standardov še vedno dopušča uporabo tehnološko zastarele tehnologije.
3. Pobudniki utemeljujejo svoj pravni interes za vložitev pobude s tem, da Uredba neposredno posega v njihovo pravico, da živijo v zdravem življenjskem okolju. Uredba naj bi namreč dopuščala tako močno elektromagnetno sevanje srednjevalovnega radijskega oddajnika na Belem Križu nad Portorožem, da to povzroča resno nevarnost za huda obolenja prebivalcev Krajevne skupnosti Portorož.
4. V odgovoru na pobudo Vlada uvodoma navaja, da so z Uredbo v skladu z načelom preventive iz 8. člena ZVO predpisane mejne vrednosti za energijo, ki seva v okolje. Mejne vrednosti veličin elektromagnetnega sevanja glede zdravstvenega varstva ljudi so z Uredbo izpeljane iz ustreznih strokovnih modelov glede na vrednost gostote električnega toka. Največja vrednost gostote električnega toka ter računski modeli za izpeljavo mejne vrednosti so povzeti po priporočilih za izdelavo nacionalnih standardov ustreznih mednarodnih organizacij (Mednarodno združenje za varstvo pred sevanjem IRPA in Mednarodni komite za neionizirana sevanja INIRC). Druge izvedene mejne vrednosti za količine elektromagnetnega polja pa so povzete po standardih SISTENU.
5. Glede očitkov v pobudi Vlada navaja, da z Uredbo ni bila povzročena nekonsistentnost pravnega sistema glede na določbe Pravilnika, saj predpisa ne urejata istih vprašanj. Največje vrednosti električne poljske jakosti iz Pravilnika so tehnični normativi, ki zagotavljajo, da posamezni viri sevanj ne povzročajo motenj drugim podobnim napravam. Mejne vrednosti električne poljske energije po Uredbi pa so vrednosti, ki zagotavljajo, da izpostavljenost elektromagnetnemu sevanju ne pomeni tveganja za škodljive učinke za človeka in živo naravo. Z Uredbo ni bila povečana dopustna obremenjenost sevanja v strnjenih naseljih v škodo človekovega zdravja za 126 krat, kot je navedeno v pobudi, saj gre pri Pravilniku za varstvo elektronskih naprav pred nezaželenimi motnjami, ki jih povzroča elektromagnetno polje, pri Uredbi pa za varovanje zdravja ljudi. Poleg tega pa so s Pravilnikom določene največje vrednosti poljske jakosti za vsako radijsko postajo posebej, po Uredbi pa veljajo mejne vrednosti za veličine celotnega elektromagnetnega polja, ki ga povzročajo vsi viri sevanja. Z Uredbo tudi niso bile spremenjene že uveljavljene norme varstva prebivalstva pred elektromagnetnim sevanjem, saj pred uveljavitvijo Uredbe zdravstveno varstvo ljudi pred takšnim sevanjem sploh ni bilo urejeno. Tako so bile z Uredbo v našem pravnem sistemu prvič uveljavljene norme varstva ljudi pred elektromagnetnim sevanjem, ki ga povzročajo takšni viri, kot so radijski in televizijski oddajniki. Norme, ki so v Uredbi določene kot mejne vrednosti elektromagnetnega polja, ki ga povzroča vir sevanja, temeljijo na preverjenih rezultatih raziskav in so povzete iz mednarodno uveljavljanih standardov in priporočil, zato so po navedbah Vlade v skladu z načelom iz četrtega odstavka 1. člena ZVO, po katerem je merilo vseh ravnanj in norm varstva okolja človekovo zdravje, počutje in kakovost njegovega življenja.
B.
6. Procesni pogoj za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti je izkazan pravni interes pobudnika. Po drugem odstavku 24. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) je pravni interes za vložitev pobude podan, če predpis ali splošni akt za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno predlaga pobudnik, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma pravni položaj.
Pravni interes mora biti po ustaljeni praksi Ustavnega sodišča neposreden in konkreten. Splošen in abstrakten pravni interes, ki bi ga imel kdorkoli, ne zadošča. Predpis mora neposredno posegati v lastne pravice, pravne interese oziroma pravni položaj, ugoditev predlogu pa mora privesti do spremembe njegovega pravnega položaja. Trditve o obstoju pravnega interesa v pobudi so utemeljene za pobudnika - prebivalca Portoroža, ki zatrjujeta njuno neposredno ogroženost z izvajanjem Uredbe. V vprašanje, ali ima tudi Krajevna skupnost Portorož pravni interes za izpodbijanje Uredbe, se zato Ustavnemu sodišču ni bilo treba spuščati.
7. V prvem odstavku 27. člena ZVO je dano Vladi pooblastilo, da ob upoštevanju načel preventive iz 8. člena ZVO predpiše mejne vrednosti emisij snovi in energije v tla, vodo in zrak. V skladu s prvim odstavkom 8. člena ZVO morajo biti te mejne vrednosti določene tako, da se z njimi doseže čim manjše tveganje za okolje. Na podlagi navedenega pooblastila je Vlada z Uredbo določila mejne vrednosti za nizkofrekvenčne vire sevanja.
Pobudniki na več mestih oporekajo sprejetim rešitvam in jim očitajo neprimernost oziroma strokovno vprašljivost, v oceno česar pa se Ustavno sodišeč ne more spuščati, ker ni pristojno za ocenjevanje primernosti izpodbijane ureditve (npr. sklep št. U-I-292/97 z dne 15. 6. 2000, ki je priložen).
8. Očitki pobudnikov, da je zaradi neskladja med Uredbo in Pravilnikom prišlo do kršitve 2. člena Ustave, niso utemeljeni.
Po tretji alinei 21. člena ZUstS odloča Ustavno sodišče o skladnosti podzakonskih predpisov z Ustavo in zakoni. Ustavno sodišče tako praviloma ne presoja medsebojne skladnosti podzakonskih aktov, razen če bi zaradi tega nastala takšna notranja nasprotja znotraj pravnega reda, da bi bila kršena načela pravne države (2. člen Ustave). V obravnavani zadevi pa ne gre za tak primer, saj navedena podzakonska akta urejata različne vidike elektromagnetnih sevanj.
9. Po 72. členu Ustave ima v skladu z zakonom vsakdo pravico do zdravega življenjskega okolja. Po trditvah pobudnikov naj bi bile njihove pravice po navedeni ustavni določbi kršene s tem, da Uredba omogoča postavitev in delovanje takšnih sevalnih naprav, ki vplivajo na zdravje ljudi. Pravica do zdravega življenjskega okolja se varuje z ustreznimi ukrepi, ki določajo okvire za dopustnost posegov v okolje. Ustavno sodišče je s sklepom št. U-I-24/96 z dne 9. 12. 1999 (OdlUS VIII, 279) sprejelo stališče, da se pravica do zdravega okolja varuje s standardi, ki veljajo za gradnjo objektov, in s standardi oziroma normami, ki zagotavljajo, da ne pride do takšnih vplivov na okolje, ki bi bili tako prekomerni, da bi ogrožali zdravje ljudi. Do prepovedanih škodljivih posegov v okolje bi lahko prišlo le v primeru, če bi šlo za čezmerne obremenitve okolja, ki bi presegale predpisane mejne vrednosti ali okvire dovoljenih posegov. Po navedbah Vlade izpodbijana uredba ne določa mejnih vrednosti, ki bi predstavljale čezmerne obremenitve. Poudarja tudi, da so mejne vrednosti usklajene z mednarodnimi standardi.
Pobudniki niso izkazali, da bi bile v Uredbi določene mejne vrednosti takšne, da bi na njihovi podlagi lahko prihajalo do čezmernih obremenitev, ki bi bile škodljive za okolje, zlasti pa za zdravje ljudi. Zato je Ustavno sodišče očitke pobudnikov, da Uredba ne posega v njihovo pravico do zdravega življenjskega okolja (72. člen Ustave), zavrnilo kot neutemeljene.
10. Prav tako niso utemeljene trditve pobudnikov, da so bile z Uredbo kršene določbe četrtega odstavka 1. člena in drugega odstavka 8. člena ZVO. Po četrtem odstavku 1. člena ZVO je merilo vseh ravnanj in norm varstva okolja človekovo zdravje, počutje in kakovost njegovega življenja. V drugem odstavku 8. člena ZVO pa je določeno, da je treba pri izvajanju posegov v okolje težiti k uporabi najboljših v praksi ustrezno preizkušenih in na trgu dostopnih zasnov, tehnologij, naprav in proizvodnih postopkov. Navedene določbe ZVO predstavljajo splošna oziroma temeljna načela, ki so izhodišče za vsebino operativnih zakonskih ali podzakonskih norm. Za izpodbijanje podzakonskih aktov ne zadošča le splošno zatrjevanje, da izpodbijane norme niso bile sprejete v skladu z načeli Zakona.
Treba bi bilo zatrjevati in utemeljiti nasprotje med podzakonskimi in zakonskimi določbami, ki vsebujejo prepovedi, zapovedi ali ureditev pravic ali obveznosti. Pobudniki pa tega niso storili.
11. Glede na navedeno je pobuda za oceno ustavnosti in zakonitosti izpodbijanih določb Uredbe neutemeljena, zato jo je Ustavno sodišče zavrnilo.
C.
12 . Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam-Lukić. Sklep je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
Franc Testen