Up-145/99
Natisni
Opravilna št.:
Up-145/99
Datum odločitve:
6. 7. 1999
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1999:Up.145.99
Akt:
Ustavna pritožba D. V. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 130/99 z dne 3. 6. 1999 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 176/99 z dne 26. 5. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. Ks 535/99 z dne 24. 5. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba D. V. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Sodišča so o priporu odločala v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji in v skladu s kriteriji, ki jih je v svojih odločitvah o pripornih zadevah postavilo Ustavno sodišče. Zato z izpodbijanimi akti ni bila kršena pritožnikova pravica do osebne svobode iz 19. člena ustave.
Geslo:
Varstvo osebne svobode.

Odreditev in trajanje pripora.

Pripor, ponovitvena nevarnost.
Pravna podlaga:
Ustava, 19., 20. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 192., 199. a, 201. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svoje zadeve št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (OdlUS V,40), št.
Up-103/97 z dne 26. 2. 1998 (OdlUS VII,118).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
11. 6. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19630
Up-145/99
6. 7. 1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe D. V. iz L., ki ga zastopa D. G., odvetnik v L. na seji senata dne 6. julija 1999
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba D. V. zoper sodbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. I Ips 130/99 z dne 3. 6. 1999 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 176/99 z dne 26. 5. 1999 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. Ks 535/99 z dne 24. 5. 1999 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik izpodbija sklep izvenobravnavnega senata o odreditvi pripora iz razloga ponovitvene nevarnosti, sklep višjega sodišča o zavrnitvi pritožbe zoper prvi sklep in sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila zavrnjena zahteva za varstvo zakonitosti, ki jo je vložil pritožnikov zagovornik. Zatrjuje kršitev pravice do osebne svobode v zvezi z odreditvijo in trajanjem pripora in predlaga, da Ustavno sodišče izpodbijane akte razveljavi in pripor zoper njega odpravi.
2. V obrazložitvi ustavne pritožbe pritožnik trdi, da sodišča niso ugotavljala, ali so podani ustavni pogoji za odreditev pripora. Po njegovem mnenju je vprašljiv že obstoj utemeljenega suma, saj je ena od oškodovank v preiskavi zanikala prejšnjo izpovedbo, ki naj bi bistveno prispevala k odreditvi pripora. Ne strinja se s stališčem Vrhovnega sodišča, da bo resničnost omenjene izjave mogoče ocenjevati šele med preiskavo. Tudi ponovitvena nevarnost po pritožnikovem mnenju ni podana.
Možnosti, da bi se otroci znašli v njegovi bližini, naj ne bi bilo več, saj bodo to preprečili njihovi starši, ki so z zadevo seznanjeni. Zakon ne določa, da zaradi bližine prebivanja obdolženca in oškodovanca ni mogoče odrediti ukrepa prepovedi približanja osebi. V času, ko je omenjeni ukrep veljal po odredbi preiskovalnega sodnika, pritožnik ni imel stikov z dekleti in naj bi s tem že dokazal, da ponovitvene nevarnosti ni. Pritožnik meni, da varnost ljudi ne bi bila ogrožena, če bi bil na prostosti.
3. Iz ustavni pritožbi priloženih listin izhaja, da je bila pritožniku dne 21. 5. 1999 odvzeta prostost. Preiskovalni sodnik Okrožnega sodišča v Ljubljani je po zaslišanju pritožnika s sklepom št. I Kpd 557/99 z dne 22. 5. 1999 zoper njega odredil ukrep prepovedi približanja oškodovankam. Izvenobravnavni senat Okrožnega sodišča v Ljubljani je z izpodbijanim sklepom št. Ks 535/99 ugodil pritožbi okrožne državne tožilke in zoper pritožnika odredil pripor iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti. V obrazložitvi sklepa senat ugotavlja, da zbrani podatki dajejo podlago za utemeljen sum, da je pritožnik storil štiri nadaljevana kazniva dejanja spolnega napada na otroka po prvem odstavku 183. člena Kazenskega zakonika Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 63/94, 70/94, 23/99 - KZ). Obstoj realne nevarnosti ponavljanja kaznivih dejanj je senat utemeljil z naslednjimi okoliščinami: da naj bi pritožnik očitana mu dejanja izvrševal kontinuirano od julija 1998 do maja 1999, da je pri izvrševanju kaznivih dejanj izkoristil dejstvo, da ga oškodovane deklice poznajo, da tri oškodovanke stanujejo v istem bloku kot pritožnik, ena pa v neposredni bližini, pritožnik pa naj bi kazniva dejanja izvrševal v svojem stanovanju. Senat je ocenil, da je pripor neogibno potreben za obvarovanje drugih ljudi pred kaznivimi dejanji pritožnika in sorazmeren s težo očitanih mu kaznivih dejanj. Po oceni senata milejši ukrepi ne zadoščajo za preprečitev ponavljanja kaznivih dejanj.
4. Višje sodišče v Ljubljani je s sklepom z dne 26. 5. 1999 zavrnilo pritožbo pritožnikovega zagovornika. Pritrdilo je ugotovitvi prvostopnega sodišča, da je podan utemeljen sum in nevarnost ponovitve istovrstnih kaznivih dejanj, ki po oceni pritožbenega sodišča ni omejena samo na oškodovanke, temveč grozi vsem morebitnim mladoletnim oškodovankam, ki bi lahko prišle v stik s pritožnikom. Pritožbena trditev, da bodo starši oškodovank preprečevali stike otrok s pritožnikom, po oceni sodišča ni mogla vplivati na odločitev o utemeljenosti odreditve pripora.
5. Vrhovno sodišče je zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno odločitev o odreditvi pripora. Presodilo je, da obrazložitev pravnomočnega sklepa o odreditvi pripora vsebuje vse razloge o odločilnih dejstvih, ki so narekovala odreditev pripora. Navedlo je, da je v pravnomočnem sklepu prepričljivo pojasnjeno, iz katerih razlogov ukrep prepovedi približevanja oškodovankam ne bi zadostoval za preprečitev ponovitvene nevarnosti. Pojasnilo je tudi, da resničnosti oškodovankine izjave ni mogoče ocenjevati v postopku odločanja o zahtevi za varstvo zakonitosti, pač pa jo bo mogoče ocenjevati med preiskavo.
B.
6. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi.
7. Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št 63/94, 72/98 in 6/99 - v nadaljevanju: ZKP) določa v 3. točki drugega odstavka 201. člena, da se sme pripor odrediti, če teža, način storitve ali okoliščine, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno, in njene osebne lastnosti, prejšnje življenje, okolje in razmere v katerih živi, ali kakšne druge posebne okoliščine kažejo na nevarnost, da bo oseba ponovila kaznivo dejanje, dokončala poskušeno kaznivo dejanje ali storila kaznivo dejanje, s katerim grozi. Za odpravo ponovitvene nevarnosti predvideva ZKP, poleg pripora kot najhujše oblike posega v pravice obdolženca, tudi milejše ukrepe: prepoved približanja določenemu kraju ali osebi (195.a člen), varščino (196. člen) in hišni pripor (199.a člen). Pri izbiri ukrepa mora sodišče v skladu z določbo drugega odstavka 192. člena ZKP upoštevati, da ne uporabi strožjega ukrepa, če se da isti namen doseči z milejšim. 8. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (Uradni list RS, št. 25/96 in OdlUS V, 40) in v drugih odločitvah o pripornih zadevah opredelilo pogoje, ki morajo biti izpolnjeni za ustavno dopustnost posega v osebno svobodo posameznika. Nanje se Ustavno sodišče sklicuje tudi v tej zadevi.
9. Po presoji Ustavnega sodišča so sodišča, kot je razvidno iz obrazložitve izpodbijanih odločb, sprejela svoje odločitve o priporu v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji in v skladu s kriteriji, ki jih je postavilo Ustavno sodišče.
10. O utemeljenosti suma mora sodišče sklepati na podlagi konkretnih in specifičnih okoliščin, iz katerih izhaja potrebna stopnja verjetnosti, da je določena oseba storila kaznivo dejanje. Pri tem sodišče upošteva podatke, ki jih ima v času odločanja na razpolago. Katere okoliščine sodišče šteje za odločilne in kako ocenjuje vrednost posameznih dokazov, pa je stvar proste presoje sodišča, ki ni vezana na nobena formalna dokazna pravila. Ustavno sodišče je v svojih odločitvah o ustavnih pritožbah že večkrat poudarilo, da ni inštanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in ni pristojno presojati pravilnosti ugotovitev dejanskega stanja ter uporabe materialnega in procesnega prava samih po sebi. Po ustaljeni ustavnosodni presoji se Ustavno sodišče pri odločanju o ustavni pritožbi omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču, ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno (tako že v sklepu št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998 - OdlUS VII, 118).
11. V sklepu št. Ks 535/99 z dne 24. 5. 1999 je sodišče obrazložilo, na podlagi katerih dejstev in dokazov šteje, da je podan utemeljen sum storitve kaznivih dejanj in navedlo konkretne okoliščine na strani pritožnika, na podlagi katerih je mogoče razumno sklepati na obstoj realne nevarnosti, da bi na prostosti ponavljal kazniva dejanja. Višje in Vrhovno sodišče sta se opredelili tudi do konkretnih pritožnikovih navedb, s katerimi je izpodbijal obstoj utemeljenega suma in ponovitvene nevarnosti. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so sodišča opravila tudi presojo neogibne potrebnosti pripora za varnost ljudi. Sklepanju sodišča, da je glede na težo kaznivega dejanja in okoliščine primera pripor neogibno potreben za varnost ljudi in da za odvrnitev izkazane realne nevarnosti ponovitve istovrstnih kaznivih dejanj ni mogoče uporabiti milejšega ukrepa, ni mogoče odreči razumne presoje.
12. Ker so sodišča pri odločanju o priporu presodila vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo in svojo odločitev obrazložila, ni podana kršitev pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednica dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Miroslava Geč - Korošec.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk