Up-85/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-85/98
Datum odločitve:
24. 9. 1998
ECLI:
ECLI:SI:USRS:1998:Up.85.98
Akt:
Ustavna pritožba R. E. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 19/97 z dne 7.1.1998 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Celju št. Cp 206/96 z dne 29.8.1996 in sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. "D" N 88/93 z dne 13.9.1994
Izrek:
Ustavna pritožba R. E. zoper sklep Vrhovnega sodišča v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Celju in sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani se ne sprejme v obravnavo.
Evidenčni stavek:
Kršitev 22. in 33. člena Ustave pa ne more biti podana zgolj iz razloga, ker pritožnici ni uspelo dokazati, da naj bi šlo za gradbena zemljišča. Sodišča so argumentirano odgovorila na vse njene navedbe in na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabila materialno pravo.
Geslo:
Enako varstvo pravic.

Pravica do zasebne lastnine in dedovanja.

Podržavljena zemljišča, ocena vrednosti.

Ustavno sodišče ni instančno sodišče.
Pravna podlaga:
Ustava, 22., 33. čl.

Zakon o denacionalizaciji (ZDen), 4., 5. čl.

Zakon o razlastitvi, 120. čl.

Zakon o pravdnem postopku (ZPP), 220. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-42/93 z dne 15. 12. 1994 (OdlUS III,135).
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
drugi akti
Datum vloge:
6. 4. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US19105
Up-85/98
24.9.1998
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe R. E. iz L. na seji senata dne 24. septembra 1998
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba R. E. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 19/97 z dne 7.1.1998 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Celju št. Cp 206/96 z dne 29.8.1996 in sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. "D" N 88/93 z dne 13.9.1994 se ne sprejme v obravnavo.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnica navaja, da je, da ne bi prišlo do razlastitve, dne 25.4.1963 sklenila s takratno Občino Ljubljana-Bežigrad kupoprodajno pogodbo za del parcele št. 661/2 k.o. S. v izmeri 213 m2, ki naj bi služila kot dovozna pot k občinski upravno- poslovni zgradbi na J. Prav tako naj bi bila pod večletnim pritiskom dne 1.9.1967 sklenila kupoprodajno pogodbo s Komunalnim podjetjem Mestni vodovod v Ljubljani za del parcele št. 604 k.o. D. v izmeri 293 m2.
2. Za navedeni zemljišči je pritožnica vložila zahtevo za denacionalizacijo po 5. členu Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in 31/93 - v nadaljevanju: ZDen). Z izpodbijanimi sklepi pa je bila njena zahteva zavrnjena, ker naj bi ne šlo za neodplačno podržavljenje, v smislu 4. člena v zvezi z drugim odstavkom 90. člena ZDen. Sodišče je ugotovilo, da je kupnina presegala 30 odstotkov vrednosti zemljišč.
3. Pritožnica meni, da je sodišče napačno ocenilo vrednost podržavljenih zemljišč. Po njenem mnenju gre za gradbena zemljišča, sodišče pa bi moralo upoštevati takratno tržno vrednost podobnih zemljišč in jo revalorizirano primerjati z revalorizirano prejeto kupnino. Tak izračun naj bi dokazal, da kupnina ni dosegala 30 odstotkov vrednosti zemljišča.
4. Pritožnica zatrjuje, da so sodišča kršila ZDen in podzakonske predpise, zaradi česar naj bi ji bili z izpodbijanimi sklepi kršeni pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravica do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave.
B.
5. Ustavna pritožba ni pravno sredstvo v sistemu rednih in izrednih pravnih sredstev, ampak je poseben institut za presojo posamičnih aktov zaradi varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Zato Ustavno sodišče ne presoja, ali je izpodbijana odločitev pravilna oziroma zakonita v smislu instančne presoje.
Ugotavlja le, ali ni morda v postopku odločanja o pravicah in obveznostih osebe prišlo do ustavno nedopustnega posega v človekove pravice in temeljne svoboščine.
6. Pritožnica ne utemeljuje, zakaj naj bi ji bili z izpodbijanimi sklepi sodišč prekršeni pravici iz 22. in 33. člena Ustave. Smiselno zatrjuje le napačno ugotovljeno dejansko stanje in zmotno uporabo materialnega prava. Zatrjevane nepravilnosti pa same po sebi, tudi če bi jih sodišča res zagrešila, ne pomenijo tudi kršitve zatrjevanih ustavnih pravic. Zatrjevana kršitev ustavne pravice iz 22. člena Ustave bi bila v obravnavanem primeru podana, če bi bila izpodbijana odločitev sprejeta v postopku, v katerem pritožnica ne bi mogla uveljavljati pravice do poštenega sojenja, oziroma če bi sodišča z izpodbijanimi sklepi razsodila napak in drugače, kot sicer odločajo v podobnih ali enakih zadevah, česar pa pritožnica niti ne zatrjuje. Ne gre torej za presojo, ali je izpodbijana odločitev pravilna oziroma zakonita v smislu instančne presoje.
7. Za kršitev 33. člena Ustave bi lahko šlo, če bi sodišče napačno odločilo, da so bila podržavljena kmetijska zemljišča. Če bi šlo za podržavljena stavbna zemljišča, katerih vrednost se določa drugače kot za kmetijska in bi bil pogoj neodplačnosti iz 4. člena ZDen zato izpolnjen, bi namreč moralo sodišče ob nadaljnjem pogoju, da je šlo za pravni posel v smislu 5. člena ZDen, zahtevi za denacionalizacijo ugoditi. Ustavno sodišče pa ugotavlja, da ne gre za tak primer.
8. Ustavno sodišče je že v odločbi št. U-I-42/93 z dne 15.12.1994 (OdlUS III, 135) zavzelo stališče, da se odškodnina za kmetijska in gozdna zemljišča, ki so v času podržavljenja po planih stanovanjske in komunalne graditve že bila opredeljena kot gradbena ali jim je to namembnost določil nacionalizacijski predpis, odmerja v skladu z navodilom kot za nezazidana stavbna zemljišča, ne glede na to, ali se je odločba o nacionalizaciji glasila na stavbno ali kmetijsko oziroma gozdno zemljišče.
Na podlagi zakonskega pooblastila (Zakon o nacionalizaciji najemnih zgradb in gradbenih zemljišč - Uradni list FLRJ, št. 52/58) in planov stanovanjske in komunalne graditve je torej odlok izvršnega sveta opredelil zazidana in nezazidana stavbna zemljišča. V takih primerih je tudi praksa Vrhovnega sodišča podržavljeno zemljišče vrednotila kot stavbno. Tako je npr. v sodbi št. U 906/95 z dne 23.4.1997 ugotovilo, da je bilo v tistem konkretnem primeru podržavljeno zemljišče z odlokom OLO Ljubljana, ki nadomestuje urbanistični načrt, namenjeno za zidanje stanovanjskih hiš.
9. Po oceni Ustavnega sodišča iz iste odločbe (odločba št. U-I- 42/93) zemljišča, ki so bila podržavljena kot kmetijska ali gozdna, sprememba njihove namembnosti pa v planih ali v nacionalizacijskem predpisu ni bila predvidena, ne predstavljajo posebne kategorije stavbnih zemljišč, čeprav je bila pozneje njihova namembnost spremenjena. Katera zemljišča so bila podržavljena na podlagi Zakona o nacionalizaciji najemnih zgradb in gradbenih zemljišč ali na podlagi drugih predpisov in v skladu s plani stanovanjske in komunalne gradnje, je dejansko vprašanje, ki ga je treba ugotavljati v posameznih postopkih denacionalizacije.
10. Tudi Zakon o razlastitvi (Uradni list FLRJ, št. 12/57) je v 120. členu določal, da se je v smislu tega zakona za stavbno zemljišče štelo zemljišče, ki je bilo zajeto z urbanističnim načrtom ali z odlokom ljudskega odbora, ki ga nadomestuje, in je bilo po tem načrtu oziroma odloku namenjeno za zidanje stanovanjskih hiš ali za komunalne objekte.
11. Pritožnica sama ni navajala takega urbanističnega akta, njegov obstoj tudi ni razviden iz spisa št. "D" N 88/93, ki ga je Ustavno sodišče vpogledalo. V delilnem izkazu, ki se nanaša na parcelacijo iz leta 1960, so vsa zemljišča navedena kot travniki, iz zemljiškoknjižnih izpiskov pa je razvidno, da sta bili obe parceli opredeljeni s kmetijskimi kulturami najmanj še leta 1972 oziroma 1981. Da naj bi šlo za kmetijska zemljišča v času podržavljenja pa izhaja tudi iz potrdil Mestne geodetske uprave.
12. Pritožnica v ustavni pritožbi sicer navaja, da so bili njeni dokazni predlogi, da gre za gradbeno zemljišče, zavrnjeni. Iz sklepa prvostopnega sodišča je razvidno, da je poleg vpogleda v listinsko dokumentacijo predlagala še postavitev izvedenca gradbene stroke. Slednjemu predlogu sodišče ni sledilo, ker je na podlagi listinske dokumentacije ugotovilo, da so bila podržavljena kmetijska zemljišča.
13. Ustavno sodišče na podlagi ustavne pritožbe torej ne more presojati pravilnosti dokazne ocene sodišč in pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja, pač pa lahko v zvezi z izvedbo dokaznega postopka presoja, ali je bila v tem postopku spoštovana ustavna zahteva po enakopravnem položaju obeh strank in ali je bila zagotovljena pravica stranke, da se v postopku izjavi glede dejanskih ter pravnih vprašanj, predlaga dokaze, se opredeli do dokaznih predlogov nasprotne stranke ter do rezultatov dokazovanja. Okoliščin, ki bi izkazovale kršitev teh ustavnih zahtev, pa pritožnica ni izkazala. Nekaterih dokazov, za katere meni, da bi ji bili v korist, sodišče res ni izvedlo, vendar izvedba teh dokazov za odločitev v sporu ni bila bistvena. Vprašanje se nanaša na ugotovitev stanja zemljišč v času podržavljenja, česar pa izvedenec gradbene stroke z ogledom nepremičnin (kot je predlagala pritožnica v pripravljalnem spisu z dne 12.9.1994) ne more ugotavljati. Iz ustavne pravice do enakega varstva pravic v postopku po 22. členu Ustave ne izhaja obveznost sodišča, da izvaja vse predlagane dokaze. Sodišče ima določeno diskrecijo glede izvedbe dokazov (220. člen ZPP).
Sodišče lahko zavrne izvedbo dokaza, ki po njegovem mnenju ne bi bil bistven za zadevo.
14. Način ugotavljanja vrednosti zemljišč, kot ga pritožnica navaja v ustavni pritožbi, ni pravilen. Vrednost podržavljenih stavbnih zemljišč se namreč ugotavlja na podlagi Navodila o merilih za ocenjevanje vrednosti podržavljenih premičnin, nepremičnin, podjetij oziroma premoženja (Uradni list RS, št. 23/92), vrednost podržavljenih kmetijskih zemljišč pa na podlagi Odloka o načinu določanja vrednosti kmetijskih zemljišč, gozdov in zemljišč, uporabljenih za gradnjo, v postopku
denacionalizacije (Uradni list RS, št. 16/92 in 21/92).
Odškodnina, dana za podržavljeno premoženje, oziroma prejeta kupnina, pa se revalorizira po Odredbi o koeficientu povečanja dolarskih cen nacionaliziranega premoženja (Uradni list RS, št. 24/92 in 33/96).
15. Kršitev 22. in 33. člena Ustave pa ne more biti podana zgolj iz razloga, ker pritožnici ni uspelo dokazati, da naj bi šlo za gradbena zemljišča. Sodišča so argumentirano odgovorila na vse njene navedbe in na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabila materialno pravo.
16. Ker z izpodbijanimi sklepi zatrjevane človekove pravice in temeljne svoboščine očitno niso bile kršene, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
C.
17. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 1. alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) v sestavi: predsednik senata dr. Lojze Ude in sodnik Franc Testen ter sodnica dr. Dragica Wedam - Lukić.
Predsednik senata
dr. Lojze Ude