Up-155/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-155/00
Datum odločitve:
29. 5. 2001
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:Up.155.00
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 760/95 z dne 16. 3. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 760/95 z dne 16. 3. 2000 se ne sprejme.

Pritožnica nosi sama svoje stroške postopka.
Evidenčni stavek:
Zahteva po enakem varstvu pravic, ki se mora odražati tudi v dokaznem postopku, še ne pomeni, da ima stranka v postopku pravico do izvedbe vseh dokazov, ki jih predlaga. Če sodišče razumno oceni, da nekateri predlagani dokazi oziroma dejstva za odločitev v sporu niso odločilna, ali da je neko dejstvo že dokazano, nadaljnjih dokazov ni dolžno izvajati. O obstoju kršitve pravice do enakega varstva pravic v postopku zato ni mogoče sklepati zgolj na podlagi okoliščine, da sodišče ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, pač pa je pri tem treba upoštevati vse okoliščine primera in celoten tek postopka. Zato ni mogoče sprejeti stališča ustavne pritožbe, da je že zaradi tega, ker naj bi bila izpobijana sodba nezakonita in ker naj bi temeljila na nepravilno ugotovljenem dejanskem stanju, izkazana kršitev pritožničine pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave.
Da bi bilo pravno stališče, na katerem temelji izpodbijana odločitev, nesprejemljivo z vidika človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, pritožnica ne izkaže. Navedeno določbo ZDrž je tako razlagalo tudi Ustavno sodišče v odločbi št. U-I-23/93 z dne 20. 3. 1997 (Uradni list RS, št. 23/97 in OdlUS VI, 43), s katero je med drugim presojalo tudi ustavnost uporabe te določbe. Ker po navedeni razlagi drugega odstavka 35. člena ZDrž (glej tudi 41. do 45. točko obrazložitve citirane odločbe Ustavnega sodišča) ni pomembno, kdaj v obdobju do 4. 12. 1948 se je oseba izselila, tudi morebitna napačna ugotovitev upravnih organov, da se je C. C. izselil že maja 1945, na pravilnost ugotovitve, da se ni štel za jugoslovanskega državljana, ni mogla vplivati.
Geslo:
Stoško postopka pred Ustavnim sodiščem.

Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 34., 49., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-23/93 z dne 20. 3. 1997, Uradni list RS, št. 23/97 - OdlUS VI,43.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
10. 5. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20837
Up-155/00
29. 5. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A., Ž. Z., ki jo zastopa B. B., odvetnik v V. na seji senata dne 29. maja 2001
s k l e n i l o :
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 760/95 z dne 16. 3. 2000 se ne sprejme.
2. Pritožnica nosi sama svoje stroške postopka.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Z izpobijano sodbo je bila zavrnjena pritožničina tožba v upravnem sporu zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0011/3a-XVII-3084/1 z dne 7. 4. 1995 o zavrnitvi pritožbe zoper odločbo Oddelka za notranje zadeve Občine Maribor, št. 201-465/93- 05/16 z dne 23. 5. 1994, s katero je bilo ugotovljeno, da se pok. C. C., roj. dne 7. 5. 1897 v U., ni štel za jugoslovanskega državljana. Pritožnica se z izpobijano sodbo Vrhovnega sodišča ne strinja, ker meni, da upravna organa nista izvedla dokaznega postopka glede ugotovitve jugoslovanskega državljanstva v skladu s prvim odstavkom 35. člena Zakona o državljanstvu FLRJ (Uradni list FLRJ, št. 54/46 in nasl. - v nadaljevanju ZDrž), Vrhovno sodišče pa naj bi pojasnjevalo le drugi odstavek 35. člena ZDrž. Meni, da so se za državljane FLRJ štele vse osebe, ki so bile na dan 28. 8. 1945 državljani FLRJ in da Vrhovno sodišče ni obrazložilo, zakaj C. C. v skladu s prvim odstavkom 35. člena ZDrž ni bil državljan FLRJ. Nasprotuje ugotovitvam upravnih organov, da se je dne 7. 5. 1945 izselil v Z., in navaja, da je glede na listinske dokaze nesporno, da se C. C. ob vročitvi zaplembne odločbe z dne 16. 10. 1945 in sklepa Okrajnega sodišča v Mariboru št. Zp 495/47 z dne 8. 4. 1947 ni nahajal v Z., temveč v V. Pritožnici in njeni materi (ki je umrla leta 1998) naj bi ne bila dana možnost, da bi se izjavili o navedbah v odločbi, da je bil C. C. nemški zaupnik, nemški obveščevalec in član U.; listine, na katere se sklicujeta prvostopni in drugostopni upravni organ v zvezi z utemeljevanjem, da gre za primer iz drugega odstavka 35. člena ZDrž, pa naj bi ne bilo mogoče šteti za verodostojne. Ker naj bi bil postopek izpeljan zgolj na povzemanju podatkov iz arhivskega gradiva, brez zaslišanja pritožnice in predlaganih prič, in ker naj bi prvostopenjski upravni organ ne vrednotil dokazov glede ugotavljanja državljanstva po prvem odstavku 35. člena ZDrž, naj bi bile kršene pritožničine ustavne pravice iz 14. in 22. člena Ustave. Predlaga odpravo izpodbijane sodbe in uveljavlja stroške postopka pred Ustavnim sodiščem.
B.
2. Ustavno sodišče se v postopku ustavne pritožbe ne more spuščati v presojo materialnopravne ali procesnopravne pravilnosti izpodbijanih odločb in tudi ne v dokazno oceno sodišč. Ustavno sodišče namreč ni nadaljnja instanca rednega sojenja. Njegova pristojnost je le ugotavljati, ali ni bila z izpodbijanimi sodbami kršena katera od človekovih pravic. Takšnih kršitev pa v izpobijani sodbi ni.
3. Člen 22 Ustave pomeni aplikacijo splošnega načela enakosti vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) na področju sodnega in drugega varstva pravic. Gre za poseben primer načela pravne enakosti, ki vsakomur zagotavlja enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodišči, drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil. Ob presoji, ali je bila kršena navedena ustavna pravica, Ustavno sodišče ne ugotavlja pravilnosti oz. zakonitosti sodnih odločb, ampak presoja le, ali so bile v sodnem postopku spoštovane temeljne človekove pravice procesne narave, pri čemer je glede na navedbe ustavne pritožbe v obravnavani zadevi bistveno, ali so se upravni organi in sodišče opredelili do pritožničinih navedb, ki so bile za odločitev v sporu bistvenega pomena. Ne more pa Ustavno sodišče ob presoji, ali so bile v sodnem postopku kršene pravice stranke po 22. členu Ustave, same po sebi ocenjevati pravilnosti dokazne ocene ter pravilnosti uporabe prava v izpodbijanih sodnih odločbah.
4. Zahteva po enakem varstvu pravic, ki se mora odražati tudi v dokaznem postopku, še ne pomeni, da ima stranka v postopku pravico do izvedbe vseh dokazov, ki jih predlaga. Če sodišče razumno oceni, da nekateri predlagani dokazi oziroma dejstva za odločitev v sporu niso odločilna, ali da je neko dejstvo že dokazano, nadaljnjih dokazov ni dolžno izvajati. O obstoju kršitve pravice do enakega varstva pravic v postopku zato ni mogoče sklepati zgolj na podlagi okoliščine, da sodišče ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, pač pa je pri tem treba upoštevati vse okoliščine primera in celoten tek postopka. Zato ni mogoče sprejeti stališča ustavne pritožbe, da je že zaradi tega, ker naj bi bila izpobijana sodba nezakonita in ker naj bi temeljila na nepravilno ugotovljenem dejanskem stanju, izkazana kršitev pritožničine pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave.
5. Pritožnica upravnim organom očita, da niso izvedli dokazov z zaslišanjem prič, pritožnice in njene matere. Iz priloženih odločb pa je razvidno, da je bila pravilnost ugotovitve dejanskega stanja izpodbijana zgolj z očitkom, da pritožničini materi in njenemu zastopniku v upravnem postopku ni bila dana možnost, da se izjavita o relevantnih dejstvih in okoliščinah. Na to je pritožbeni upravni organ v obrazložitvi pojasnil, da je pooblaščenec pritožničine matere sam izjavil, da je ta bolna in da ne bi mogla priti v Slovenijo podati morebitno izjavo. Ustavno sodišče ocenjuje, da so v obravnavani zadevi upravna organa in Vrhovno sodišče dovolj prepričljivo in izčrpno obrazložili, da je bilo že iz izvedenih dokazov mogoče zanesljivo sklepati o obstoju odločilnih dejstev glede narodnosti C. C. in da zato nista sledili vsem dokaznim predlogom pritožnice oziroma njene matere. Iz obrazložitve odločb upravnih organov res ni razvidno, na podlagi česa je bila odsotnost C. C. od maja 1945 "nesporno ugotovljena", vendar ta okoliščina po pravnem stališču Vrhovnega sodišča, na podlagi katerega je sprejelo izpodbijano odločitev, ni pomembna. Sodišče je namreč svojo odločitev sprejelo na podlagi stališča, da osebe, ki so v času uveljavitve drugega odstavka 35. člena ZDrž (tj. 4. 12. 1948) živele v tujini, niso postale državljani FLRJ. Pravna podlaga je bila torej drugi odstavek 35. člena ZDrž in ne prvi odstavek 35. člena ZDrž.
6. Da bi bilo to pravno stališče nesprejemljivo z vidika človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, pa pritožnica ne izkaže. Navedeno določbo ZDrž je tako razlagalo tudi Ustavno sodišče v odločbi št. U-I-23/93 z dne 20. 3. 1997 (Uradni list RS, št. 23/97 in OdlUS VI, 43), s katero je med drugim presojalo tudi ustavnost uporabe te določbe. Ugotovilo je namreč, da določbe drugega odstavka 35. člena ZDrž ni mogoče razlagati brez upoštevanja določbe 36. člena ZDrž, ki je obstajala v vsebinsko enakem besedilu od 28. 8. 1945. Za osebe, ki so se izselile iz Jugoslavije, je glede na določbo 36. člena ZDrž že od 28. 8. 1945 veljalo, da ne pridobijo državljanstva DFJ oziroma FLRJ. To pomeni, da se je določba drugega odstavka 35. člena ZDrž za čas od 28. 8. 1945 do njene uveljavitve retroaktivno uporabljala in da jo tako uporabljajo pristojni upravni organi tudi v današnjih postopkih odločanja o državljanstvu. Zato očitek pritožnice, da sodišče neupravičeno ni upoštevalo prvega odstavka 35. člena ZDrž, ni utemeljen.
7. Ker po navedeni razlagi drugega odstavka 35. člena ZDrž (glej tudi 41. do 45. točko obrazložitve citirane odločbe Ustavnega sodišča) ni pomembno, kdaj v obdobju do 4. 12. 1948 se je oseba izselila, tudi morebitna napačna ugotovitev upravnih organov, da se je C. C. izselil že maja 1945, na pravilnost ugotovitve, da se ni štel za jugoslovanskega državljana, ni mogla vplivati. Niti pritožničina mati kot stranka v upravnih postopkih niti pritožnica v tožbi in v ustavni pritožbi nista navajali, da bi bil C. C. v času uveljavitve drugega odstavka 35. člena ZDrž, ne živel v tujini. Pritožnica v ustavni pritožbi le ponavlja razloge, s katerimi je že njena mati v upravnem postopku in v upravnem sporu utemeljevala, da na dan uveljavitve prvega odstavka 35. člena ZDrž C. C. še ni bil v tujini.
8. Ker z izpodbijano sodbo očitno nista bili kršeni zatrjevani človekovi pravici, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
9. Po prvem odstavku 34. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS), ki se po 49. členu ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo, nosi praviloma vsak udeleženec v postopku pred Ustavnim sodiščem svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Ustavno sodišče je glede prijavljenih stroškov, ki se nanašajo na vložitev ustavne pritožbe pritožnice, sklenilo, kot je navedeno v 2. točki izreka, ker v okoliščinah tega primera ni najti razlogov za drugačno odločitev. C.
10. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena in 34. člena ZustS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata:
Milojka Modrijan