Up-339/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-339/01
Datum odločitve:
21. 1. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.339.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 867/2000 z dne 9. 5. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 867/2000 z dne 9. 5. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Kršitev človekovih pravic pritožnica sicer zatrjuje, z navedbami, s katerimi jih utemeljuje, pa teh kršitev ne izkaže. Ne gre za to, da bi sodišče prezrlo navedbe in dokaze, ki jih je pritožnica pravočasno uveljavljala, pač pa za to, da materialnopravna presoja sodišča ni ugodna za pritožnico.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
Pravna podlaga:
Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
7. 8. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22034
Up-339/01 -
3. 2. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B. - B., odvetnica v Z., na seji senata dne 21. januarja 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 867/2000 z dne 9. 5. 2001 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnica izpodbija sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila zavrnjena njena tožba zoper odločitev upravnih organov o denacionalizaciji zemljišč parc. št. 69/6 in 69/7 k.o. V. Pritožnica je izpodbijala odločitev o višini odškodnine za navedeni podržavljeni zemljišči.
2. V ustavni pritožbi pritožnica zatrjuje kršitev 2., 14., 22., 23. in 25. člena Ustave. Kršitev pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave očita že pritožbenemu upravnemu organu, ker naj bi ta ne odgovoril na bistvene pritožbene trditve, s katerimi je pritožnica uveljavljala višjo odškodnino. Enako kršitev pritožnica očita tudi sodiščem. Sodišči naj bi ne pojasnili, zakaj določena dejstva za odločitev niso pomembna. Upravnemu sodišču očita, da je navedlo le, da je "odločilno le dejstvo, da sta bili obe nepremičnini ob podržavljenju v odločbi o podržavljenju opredeljeni kot njivi". Ugotovitev sodišč, da sta nepremičnini ob podržavljenju predstavljali njivo, pa naj bi bila napačna in v nasprotju s podatki zemljiške knjige. Kršitev pravic iz 22. in 23. člena Ustave utemeljuje s trditvami, iz katerih naj bi bilo razvidno, da naj bi bila odločitev upravnih organov in sodišč očitno napačna in brez razumne obrazložitve. Navaja, da dokazi, ki jih je predložila in iz katerih naj bi izhajalo, da sta bili zemljišči že v času podržavljenja stavbni in ne kmetijski zemljišči, niso bili upoštevani oziroma niso bili izvedeni. V zvezi s temi očitki se sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. Up-35/01 z dne 19. 4. 2001 (Uradni list RS, št. 37/01 in OdlUS X, 112). Upravnim organom in sodiščem očita tudi, da so jo v tej zadevi obravnavali drugače od udeležencev v drugih denacionalizacijskih postopkih, v katerih so upravni organi in sodišča udeležencem postopka dovoljevali izpodbijati domnevo, da je šlo za kmetijska zemljišča. Zato in ker naj bi tako postopanje odstopalo od siceršnje prakse upravnih organov, naj bi bila pritožnici kršena pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. V zvezi s tem se sklicuje na prakso Upravne enote Ljubljana, Izpostave Moste - Polje, št. 351-0531/95/ŠT in 351- 0612/95-05/GT, na odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-42/93 z dne 15. 12. 1994 (Uradni list RS, št. 3/95 in OdlUS III, 135) in št. U-I-82/92 z dne 11. 11. 1993 (Uradni list RS, št. 65/93 in OdlUS II, 101) ter na odločbe Vrhovnega sodišča, ki naj bi bile v bazi podatkov Vrhovnega sodišča.
B.
3. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le glede tega, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Zato pritožnica ustavne pritožbe ne more utemeljiti z navedbami, s katerimi izpodbija ugotovljeno dejansko stanje.
4. Po navedenem Ustavno sodišče v zvezi z ustavno pritožbo preverja le možno kršitev določb Ustave, ki zagotavljajo človekove pravice in temeljne svoboščine. Ker 2. člen Ustave ne vsebuje človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, temveč temeljna ustavna načela (načela pravne države), se nanj za utemeljevanje ustavne pritožbe ni mogoče sklicevati.
5. Kršitev pravic iz 14., 22., 23. in 25. člena Ustave pritožnica sicer zatrjuje, z navedbami, s katerimi jih utemeljuje, pa teh kršitev ne izkaže. Glede kršitev, ki jih očita upravnim organom in Upravnemu sodišču, je treba upoštevati določbo prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri je treba pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpati vsa pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju vseh pravnih sredstev pa ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih rednih in izrednih pravnih sredstvih). Pritožnica ustavni pritožbi ni priložila odločb upravnih organov in sodbe Upravnega sodišča, prav tako ni priložila kopij pravnih sredstev zoper navedene odločbe. Iz izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča pa ni razvidno, da bi pritožnica navedene kršitve upravnim organom in Upravnemu sodišču očitala v vloženih pravnih sredstvih. Glede na to, da pritožnica niti v ustavni pritožbi ne navaja, da bi te kršitve s pravnimi sredstvi uveljavljala, jo Ustavno sodišče ni pozivalo, naj jih predloži. Enake kršitve sicer očita tudi Vrhovnemu sodišču, vendar pa očitki, s katerimi jih utemeljuje, ne držijo.
6. Vrhovno sodišče je v obrazložitvi svoje odločitve pojasnilo, zakaj se strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da so bila v konkretnem primeru nacionalizirana kmetijska zemljišča in ne stavbna zemljišča. Iz obrazložitve izpodbijane odločitve je razvidno, da sta bili navedeni zemljišči podržavljeni že leta 1946, podatki o delu parc. št. 69/7 k.o. Šentlenart (na katere se je pritožnica sklicevala v pritožbi) pa naj bi bili rezultat poočitbe v letu 1953. Trditve, da je izpodbijana odločitev očitno napačna, pritožnica ni izkazala, ustavne pritožbe pa ne more utemeljiti z navedbo, da je iz historičnih zemljiškoknjižnih izpiskov razvidno, da sta bili zemljišči že v času podržavljenja stavbni zemljišči, saj ustavni pritožbi teh historičnih zemljiškoknjižnih izpiskov ni priložila; poleg tega je iz ustavne pritožbe razvidno, da je te izpiske predložila šele po vložitvi pritožbe v upravnem sporu.
7. Pritožnica sicer Vrhovnemu sodišču očita, da na to, po njenem mnenju pravočasno dopolnitev pritožbe, ni odgovorilo, vendar ne pojasni, zakaj bi moralo Vrhovno sodišče upoštevati nova dejstva oziroma nove dokaze, ki jih je pritožnica predložila šele v dopolnitvi pritožbe zoper sodbo Upravnega sodišča. Pravno mnenje Vrhovnega sodišča iz leta 1996, na katero se pritožnica v zvezi s pravočasnostjo sklicuje v ustavni pritožbi, se namreč nanaša na pravočasnost ob upoštevanju sodnih počitnic. Prvi dostavek 71. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS) pa določa, da je ne le nova dejstva, temveč tudi nove dokaze mogoče navajati v pritožbi le, če pritožnik izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predložiti do konca glavne obravnave, če je postopek tekel brez glavne obravnave, pa do konca postopka na prvi stopnji. Vrhovno sodišče je tako ugotovilo, da je sodišče prve stopnje na vse tožbene ugovore in navedbe odgovorilo v celoti; opredelitev zemljišč kot kmetijskih pa naj bi bila sicer izpodbojna, vendar v konkretnem primeru ni bila izpodbita. Ne gre torej za to, da bi sodišče prezrlo navedbe in dokaze, ki jih je pritožnica pravočasno uveljavljala, pač pa za to, da materialnopravna presoja sodišča ni ugodna za pritožnico.
8. Sklicevanje na drugačno prakso upravnih organov ustavne pritožbe ne more utemeljiti. Očitek o odstopu od sodne prakse je mogoče utemeljevati le z različnimi odločitvami sodišč, vendar pavšalno sklicevanje na drugačno sodno prakso Vrhovnega sodišča take kršitve še ne izkazuje. Zatrjevanih kršitev človekovih pravic pritožnica ni izkazala niti s sklicevanjem na odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-42/93 in št. U-I-82/92. Kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin mora namreč pritožnik ne le zatrjevati, temveč tudi dokazovati (prvi odstavek 53. člena ZUstS). Pritožnica pa ne pojasni, v čem naj bi izpodbijana sodba Vrhovnega sodišča odstopala od navedenih odločitev Ustavnega sodišča, s katerima je bilo presojana skladnost podzakonskih predpisov o vrednotenju podržavljenih nepremičnin z Ustavo in zakonom.
9. Ker z izpodbijano sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
10. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča, razen sodniku Jožetu Tratniku, ki je bil v zadevi izločen. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan