Up-117/99
Natisni
Opravilna št.:
Up-117/99
Datum odločitve:
4. 6. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.117.99
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 389/99 z dne 20. 4. 1999

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 891/98 z dne 8. 10. 1998 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 96/98 z dne 17. 6. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 389/99 z dne 20. 4. 1999 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 891/98 z dne 8. 10. 1998 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 96/98 z dne 17. 6. 1998 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Stališču drugostopenjskega sodišča, da pritožnikov primer ni tak, da bi bila zoper sodbo drugostopenjskega sodišča dopustna pritožba ni mogoče odrekati razumne presoje. Svojo odločitev je ustrezno obrazložilo in oprlo na ustrezne določbe zakona. Zgolj to, da sodišče ni odločilo tako, kot je predlagal pritožnik, pa ne utemeljuje kršitve pravic iz 14. 22. in 23. člena Ustave.
Pritožnikova pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave očitno ni bila kršena. Pritožbo zoper sodbo sodišča druge stopnje je zakonodajalec dopustil le v primerih, ki jih je taksativno določil v ZKP. Pritožnik primer pa ni tak. Pritožnik lahko zoper pravnomočno sodno odločbo po določbi 420. člena ZKP vloži zahtevo za varstvo zakonitosti in ob izpolnjenih pogojih po ZUstS tudi ustavno pritožbo. Takšna ureditev pritožbe je zato v mejah dopustnosti.
Geslo:
Pravica do pravnega sredstva.

Enakost pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Pravica do sodnega varstva.

Rok za vložitev ustavne pritožbe, prepozna ustavna pritožba.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 23., 25. čl.

Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), 5., 6., 7., 8., 13. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. in 1. al. 1. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
7. 5. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21535
Up-117/99-
4. 7. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 4. junija 2002 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
s k l e n i l o :
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 389/99 z dne 20. 4. 1999 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 891/98 z dne 8. 10. 1998 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 96/98 z dne 17. 6. 1998 se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je vložil ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča, naveden v prvi točki izreka tega sklepa, s katerim je bila kot neutemeljena zavrnjena njegova pritožba zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I K 96/98 z dne 17. 2. 1999. S tem je bila zavržena pritožnikova pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 891/98 z dne 8. 10. 1998. V ustavni pritožbi pa izpodbija tudi sodbi, ki sta navedeni v drugi točki izreka tega sklepa.
2. V obširni laični vlogi zatrjuje številne kršitve določb Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju ZKP), kršitev 1., 2., 8., 14., 22., 23. in 25. člena Ustave ter kršitev prvega odstavka 5. člena, prvega odstavka 6. člena, 7. člena, prvega odstavka 8. člena ter prvega in drugega odstavka 13. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 - v nadaljevanju EKČP). V zvezi z izpodbijanim sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 389/99 z dne 20. 4. 1999 pritožnik v ustavni pritožbi izrecno navaja, da je višje sodišče na podlagi opravljene obravnave ugotovilo drugačno dejansko stanje kot prvostopenjsko sodišče v svoji sodbi in na tako ugotovljeno dejansko stanje tudi oprlo svojo odločitev v drugostopenjski sodbi. Zato pritožnik meni, da je sklep višjega sodišča, s katerim je bila zavrnjena njegova pritožba zoper sklep o zavrženju pravočasne, upravičene in zakonite pritožbe zoper drugostopenjsko sodbo na podlagi 2. točke prvega in drugega odstavka 398. člena ZKP, protiustaven in nezakonit, izdelan in napisan pavšalno. Kot takega ga po mnenju pritožnika ni mogoče niti preizkusiti niti ga ni mogoče argumentirano izpodbijati. V zvezi z zatrjevano kršitvijo 1. člena Ustave pritožnik meni, da ni demokratična tista država, ki krši pravico do pritožbe, ki je bila pravočasna in zakonita. Ker je bila po mnenju pritožnika njegova pritožba nezakonito zavržena, naj bi bila podana tudi kršitev 2. in 8. člena Ustave. V zvezi s kršitvijo prvega odstavka 5. člena EKČP pritožnik navede, da mu je bila prostost odvzeta nezakonito, kršena pa naj bi mu bila tudi pravica do osebne varnosti. Prvi odstavek 6. člena EKČP naj bi bil kršen zato, ker so sodišča ravnala odvisno in pristransko.
Pritožnik Ustavnemu sodišču predlaga, naj ugotovi upravičenost njegove pritožbe zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 891/98 z dne 8. 10. 1998, izpodbijani sklep razveljavi ter omogoči in naloži reševanje pritožbe Vrhovnemu sodišču. Predlaga tudi, naj se do dokončne odločitve o zadevi zadrži izvrševanje sklepa, ki je predmet ustavne pritožbe in sprejme takojšnji sklep v skladu s 401. členom ZKP o takojšnji prekinitvi nadaljevanja izvrševanja kazenske sankcije in ublaži nadaljevanje moralnih, materialnih in finančnih škodnih posledic zaradi nezakonitega odvzema prostosti. 3. Kolikor se ustavna pritožba nanaša na obsodilni sodbi, je iz navedb mogoče razbrati le to, da jima očita nezakonitost in postopkovne kršitve ter nepravilnosti.
4. Z izpodbijanim sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 389/99 z dne 20. 4. 1999 je to kot drugostopenjski organ odločilo o pritožbi zoper sklep prvostopenjskega sodišča, s katerim je bila kot nedovoljena zavržena pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 891/98 z dne 8. 10. 1998. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je višje sodišče pojasnilo, da se pritožnik neutemeljeno sklicuje na določbo 2. točke prvega odstavka 398. člena ZKP, ko navaja, da je sodišče druge stopnje na podlagi opravljene obravnave dejansko stanje ugotovilo drugače kot sodišče prve stopnje in na tako ugotovljeno dejansko stanje oprlo svojo sodbo. V zvezi s tem višje sodišče soglaša z ugotovitvijo prvostopenjskega sodišča, da pri odločanju o pritožbi zoper prvostopenjsko obsodilno sodbo pritožbeno sodišče ni opravilo glavne obravnave in ugotovilo drugačnega dejanskega stanja od tistega, kot je bilo ugotovljeno že s prvostopenjsko obsodilno sodbo. Kot izhaja iz obrazložitve izpodbijanega sklepa, je pritožbeno sodišče po opravljeni javni seji svojo odločitev sprejelo na podlagi prvega odstavka 387. člena ZKP. Zato tudi po mnenju višjega sodišča po določbah ZKP v teh primerih ni predvidena pritožba, saj ne gre za primere iz 398. člena ZKP in je prvostopenjsko sodišče ravnalo prav, ko je obsojenčevo pritožbo zavrglo kot nedovoljeno.
B. - I.
5. Predmet presoje v ustavni pritožbi je le sklep višjega sodišča o zavrnitvi pritožbe zoper sklep, s katerim je bila zavržena pritožnikova pritožba zoper sodbo višjega sodišča. Zato se Ustavno sodišče pri presoji omeji le na tiste kršitve, ki bi lahko nastale pri odločanju višjega sodišča.
6. Kršitve pravic iz 14. člena (enakost pred zakonom), 22. člena (enako varstvo pravic) in 23. člena Ustave (pravica do sodnega varstva) pritožnik utemeljuje z zatrjevanjem številnih kršitev ZKP in nepravilnosti pri pravni presoji in ugotavljanju dejstev.
Ustavno sodišče je v svojih odločitvah o ustavnih pritožbah že večkrat poudarilo, da ni inštanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku in ni pristojno presojati pravilnosti ugotovitev dejanskega stanja ter uporabe materialnega in procesnega prava samih po sebi. Po ustaljeni ustavnosodni presoji se Ustavno sodišče pri odločanju o ustavni pritožbi omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču ali če je očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve (tako že v sklepu št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998, OdlUS VII, 118).
7. Izpodbijanemu sklepu sodišča tega ni moč očitati.
Drugostopenjsko sodišče je ob odločanju o pritožbi zavzelo stališče, da v pritožnikovem primeru ni bila podana situacija, ki jo ZKP predvideva v 398. členu in da zato pritožba zoper sodbo drugostopenjskega sodišča ni bila dopustna. Takšnemu stališču sodišča ni mogoče odrekati razumne presoje. Svojo odločitev je sodišče tudi obrazložilo in oprlo na ustrezne določbe zakona.
Zgolj to, da sodišče ni odločilo tako, kot je predlagal pritožnik, pa ne utemeljuje kršitve pravic iz 14., 22. in 23. člena Ustave. 8. Ustavno sodišče tudi ugotavlja, da pritožnikova pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave, katere kršitev smiselno uveljavlja v ustavni pritožbi, očitno ni bila kršena. Pritožbo zoper sodbo sodišča druge stopnje je zakonodajalec dopustil le v primerih, ki jih je taksativno določil v ZKP.[1] Pritožnik pa lahko v primerih, ki jih določa ZKP v 420. členu, vloži zahtevo za varstvo zakonitosti kot izredno pravno sredstvo in tako doseže presojo pravnomočne sodne odločbe. Prav tako pa lahko ob izpolnjenih pogojih, določenih v Zakonu o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS), vloži tudi ustavno pritožbo zaradi kršitve njegovih ustavnih pravic. Glede na navedeno je takšna ureditev pritožbe v mejah dopustnosti. V izpodbijanem sklepu zato očitno ne gre za kršitev pravice do pravnega sredstva.
9. Pritožnik v ustavni pritožbi tudi zatrjuje, da sta bila zaradi zavrženja njegove pravočasne in zakonite pritožbe kršena tudi 1. in 8. člen Ustave. Vprašanje dopustnosti in torej vsebinske odločitve o pritožbi kot rednem pravnem sredstvu je vprašanje, ki se nanaša na pravico do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.
Zato z določbami 1. in 8. člena Ustave nima neposredne povezave. 10. Pritožnikovega očitka, da je sodišče z izpodbijanim sklepom kršilo načelo pravne države, ni mogoče ocenjevati v okviru ustavne pritožbe. Z ustavno pritožbo je namreč mogoče uveljavljati le kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ne pa tudi kršitev splošnih ustavnih načel.
11. Zatrjevana kršitev prvega odstavka 5. člena EKČP ni v neposredni zvezi z izpodbijanim sklepom, zatrjevanih kršitev prvega odstavka 6. člena, 7. člena, prvega odstavka 8. člena in prvega in drugega odstavka 13. člena EKČP pa pritožnik, razen s splošnimi in pavšalnimi navedbami, ni v ničemer relevantno utemeljil, obrazložil in izkazal. Zato Ustavno sodišče teh pritožnikovih trditev sploh ni moglo preizkusiti.
12. Ker za zatrjevane kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin očitno ne gre, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo.
B. - II.
13. Kolikor pa se ustavna pritožba nanaša na sodbi, navedeni v drugi točki izreka tega sklepa, je treba ugotoviti, da v tem delu ni dopustna. Po določbi 50. člena ZUstS lahko vsakdo ob pogojih, ki jih določa ta zakon, vloži pri Ustavnem sodišču ustavno pritožbo, če meni, da mu je s posamičnim aktom državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina. Ustavna pritožba se vloži v 60 dneh od dneva vročitve posamičnega akta, zoper katerega je mogoča ustavna pritožba (prvi odstavek 52. člena ZUstS). Iz ustavne pritožbe izhaja, da je pritožnik že dne 23. 12. 1998 zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 891/98 z dne 8. 10. 1998 vložil pritožbo in zahtevo za varstvo zakonitosti.
Ustavna pritožba, vložena dne 5. 5. 1999, je torej prepozna. Ker je ena od predpostavk za dopustnost ustavne pritožbe njena pravočasnost, ki v konkretnem primeru ni podana, pritožnik pa njene obravnave po izteku roka (tretji odstavek 52. člena ZUstS) tudi ni predlagal, je bilo treba ustavno pritožbo v tem delu zavreči.
C.
14. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in prve alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejelo soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se v zakonskem roku za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer
Opomba:
[1] Po določbi prvega odstavka 398. člena ZKP je zoper sodbo sodišča druge stopnje dovoljena pritožba na Vrhovno sodišče, vendar samo v navedenih primerih: če je sodišče druge stopnje izreklo kazen zapora dvajsetih let ali če je potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, s katero je bila izrečena taka kazen, če je sodišče druge stopnje na podlagi opravljene obravnave dejansko stanje ugotovilo drugače kakor sodišče prve stopnje in na tako ugotovljeno dejansko stanje oprlo svojo sodbo, če je sodišča druge stopnje spremenilo sodbo, s katero je sodišče prve stopnje obtoženca oprostilo obtožbe, in izreklo sodbo, s katero ga je spoznalo za krivega.