Up-218/99
Natisni
Opravilna št.:
Up-218/99
Datum odločitve:
4. 6. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.218.99
Akt:
Ustavna pritožba A. A. st. :

- zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 358/96 z dne 16. 4. 1997 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru št. IV K 164/94 z dne 12. 9. 1996,

- zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 468/98 z dne 26. 11. 1998 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Mariboru št. IV K 164/94 z dne 24. 6. 1998 in

- zaradi kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave v postopku pred Vrhovnim sodiščem v zadevi I Ips 14/99, v postopku pred Višjim sodiščem v Mariboru v zadevi št. Kp 358/96 in v postopku pred Okrožnim sodiščem v Mariboru v zadevi št. IV K 164/94

Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 14/99 z dne 15. 11. 2001
Izrek:
1. Ustavna pritožba A. A. st. :

- zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 358/96 z dne 16. 4. 1997 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru št. IV K 164/94 z dne 12. 9. 1996,

- zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 468/98 z dne 26. 11. 1998 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Mariboru št. IV K 164/94 z dne 24. 6. 1998 in

- zaradi kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave v postopku pred Vrhovnim sodiščem v zadevi I Ips 14/99, v postopku pred Višjim sodiščem v Mariboru v zadevi št. Kp 358/96 in v postopku pred Okrožnim sodiščem v Mariboru v zadevi št. IV K 164/94

se zavrže.

2. Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 14/99 z dne 15. 11. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno pritožbo zoper pravnomočno sodbo in pravnomočen sklep, v kateri je predlagal obravnavo pred izčrpanjem izrednega pravnega sredstva, je pritožnik vložil po izteku 60 dnevnega roka od dneva vročitve sodbe pritožbenega sodišča, predloga za obravnavo po roku pa ni ustrezno obrazložil, zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu zavrglo.
Glede zatrjevane kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja v postopku pred sodiščem prve stopnje, pred pritožbenim sodiščem in pred Vrhovnim sodiščem ni podana procesna predpostavka predhodne izčrpanosti pravnih sredstev, zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo tudi v tem delu zavrglo.
Ker z izpodbijano odločitvijo o zavrženju zahteve za varstvo zakonitosti očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
Ustavna pritožba zoper pravnomočno obsodilno sodbo.

Ustavna pritožba zoper sklep o zavrnitvi zahteve za obnovo postopka.

Neizčrpanost pravnih sredstev.

Predlog za obravnavo pred izčrpanjem.

Kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja pred prvostopnim sodiščem, pritožbenim sodiščem in Vrhovnim sodiščem. Enako varstvo pravic.
Pravna podlaga:
Ustava, 22. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. in 2. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. Up-74/98 z dne 16. 12. 1998 - OdlUS VII,251.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
17. 8. 1999
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US21538
Up-218/99-
4. 7. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. st. iz Ž. na seji senata dne 4. junija 2002 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
s k l e n i l o :
1. Ustavna pritožba A. A. st. :
- zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 358/96 z dne 16. 4. 1997 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru št. IV K 164/94 z dne 12. 9. 1996,
- zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 468/98 z dne 26. 11. 1998 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Mariboru št. IV K 164/94 z dne 24. 6. 1998 in
- zaradi kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave v postopku pred Vrhovnim sodiščem v zadevi I Ips 14/99, v postopku pred Višjim sodiščem v Mariboru v zadevi št. Kp 358/96 in v postopku pred Okrožnim sodiščem v Mariboru v zadevi št. IV K 164/94
se zavrže.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 14/99 z dne 15. 11. 2001 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je dne 16. 8. 1999 (vlogo je dopolnil dne 13. 9. 1999) vložil ustavno pritožbo zoper pravnomočno sodbo, s katero je bil spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja goljufije (izrečena mu je bila kazen dveh let zapora in naloženo plačilo stroškov postopka, oškodovanki pa je bil prisojen
premoženjskopravni zahtevek v znesku 12 970 588 SIT s pripadajočimi zamudnimi obrestmi) in zoper pravnomočen sklep, s katerim je bila zavrnjena njegova zahteva za obnovo tega kazenskega postopka. Navaja, da je bil obsojen po nedolžnem.
Izrecno zatrjuje kršitev 15., 22., 25. in 34. člena Ustave, smiselno pa še kršitev pravice do obrambe. Iz njegovih navedb, da "sodni organi v Republiki Sloveniji njegov postopek zavlačujejo, oziroma ga nočejo rešiti", da je bil "postopek vložen na Vrhovno sodišče že dne 16. 3. 1998, dopolnjen pa še dne 22. 8. 1998 in urgenca dne 29. 5. 1999" ter da so mu bile človekove pravice kršene "v nenormalno dolgih rokih reševanja njegovih pritožb in zahtev" pa je razvidno, da pritožnik smiselno zatrjuje tudi kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave pred sodiščem prve stopnje, pritožbenim sodiščem in pred Vrhovnim sodiščem.
2. Pritožnik smiselno predlaga odločanje o ustavni pritožbi zoper pravnomočno sodbo in pravnomočen sklep o zavrnitvi zahteve za obnovo postopka pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev.
Predlaga, naj Ustavno sodišče "v okviru svojih pristojnosti odloči, da se obnovi kazenski postopek, oziroma, da ga razveljavi".
3. Z naknadnimi vlogami z dne 30. 11. 2001, 11. 12. 2001, 3. 1. 2002 in 29. 5. 2002 je pritožnik ustavno pritožbo smiselno razširil še na sklep Vrhovnega sodišča, s katerim je bila kot prepozna zavržena njegova zahteva za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno obsodilno sodbo. V vlogah navaja, da je "pritožbo" vložil že 16. 3. 1998, dne 24. 8. 1998 pa je bila vložena le njena dopolnitev. Nadalje navaja, da so njegovo zahtevo za varstvo zakonitosti zavrgli kot prepozno po skoraj štirih letih od vložitve, čeprav je v tem času petkrat urgiral in prosil za odločitev. Pri odločitvi naj tudi ne bi upoštevali, da "pritožbe" pravočasno ni mogel vložiti in da za zakonske roke ni vedel. V zvezi s tem pojasnjuje, da je takoj po obsodbi padel v depresijo in zato ni mogel trezno razmišljati o "pritožbi", drugi pa zanj niso poskrbeli, tudi njegov pooblaščenec ne, saj je ravno takrat tudi sam imel zdravstvene težave. Dodaja še, da je bil prvič hospitaliziran v psihiatrični bolnišnici od 21. 7. 1997 do 19. 8. 1997, nato pa je trajala redna terapija zdravljenja vse do leta 2000. Hospitaliziran naj bi bil tudi dne 1. 4. 1998 in od 28. 4. 1998 do 17. 6. 1998. Že petnajsti dan po odpustu iz bolnišnice pa naj bi bil prisilno odpeljan na prestajanje kazni zapora. Zase se je tako lahko začel boriti šele takrat, ko mu je to dopuščalo zdravstveno stanje in ko je pričel dobivati vikend izhode ter s tem možnost, da je prišel do potrebne dokumentacije.
B. - I.
4. Po določbi 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) je mogoče ustavno pritožbo vložiti šele, ko so izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva zoper posamični akt, ki se izpodbija z ustavno pritožbo. Pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev lahko Ustavno sodišče izjemoma odloča o ustavni pritožbi, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice.
5. Na podlagi 420. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - ZKP) je mogoče zoper pravnomočno sodno odločbo in zoper postopek, ki je tekel pred tako pravnomočno odločbo, vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti. V obravnavanem primeru je pritožnik vložil ustavno pritožbo zoper pravnomočno obsodilno sodbo pred odločitvijo o sicer vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti ter predlagal njeno izjemno obravnavo pred izčrpanostjo izrednega pravnega sredstva. Ustavno pritožbo zoper pravnomočen sklep o zavrnitvi zahteve za obnovo postopka pa je vložil, ne da bi pred tem izrabil možnost vložitve zahteve za varstvo zakonitosti in tudi v tem primeru predlagal obravnavo pred izčrpanjem izrednega pravnega sredstva.
6. Po prvem odstavku 52. člena ZUstS se ustavna pritožba lahko vloži v 60 dneh od dneva vročitve izpodbijanega posamičnega akta. Iz dopisa Okrožnega sodišča v Mariboru z dne 25. 5. 2000 je razvidno, da je bila izpodbijana sodba Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 358/96 z dne 16. 4. 1997 pritožniku vročena dne 26. 6. 1997, njegovemu zagovorniku pa dne 27. 5. 1997. Izpodbijani sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 468/98 z dne 26. 11. 1998 pa je bil pritožniku in njegovemu zagovorniku vročen dne 6. 1. 1999.
Glede na to, da je bila ustavna pritožba zoper navedena posamična akta vložena dne 17. 8. 1999, je ta v obeh primerih vložena po izteku 60 dnevnega zakonskega roka. V vlogi z dne 11. 9. 1999 je pritožnik smiselno predlagal izjemno obravnavo ustavne pritožbe, vložene po izteku 60-dnevnega roka. Predlog je obrazložil z navedbo, da se zaradi hude bolezni in hospitalizacije ni mogel pritožiti v zakonitem roku in priložil kopije ambulantnih kartonov in popisov bolezni Oddelka za psihiatrijo in Oddelka za nefrologijo Splošne bolnišnice Maribor. Po tretjem odstavku 52. člena ZUstS lahko Ustavno sodišče v posebno utemeljenih primerih izjemoma odloča o ustavni pritožbi, ki je vložena po izteku v zakonu določenega roka. Iz priložene dokumentacije je razvidno, da je bil pritožnik hospitaliziran od 21. 7. 1997 do 19. 8. 1997, od 1. 4. 1998 do 22. 4. 1998 in od 28. 4. 1998 do 17. 6. 1998.
Pritožnik je bil torej med tekom 60-dnevnega roka za vložitev ustavne pritožbe zoper pravnomočno obsodilno sodbo hospitaliziran 29 dni. Med tekom roka za vložitev ustavne pritožbe zoper pravnomočen sklep o zavrnitvi zahteve za obnovo postopka pa pritožnik ni bil hospitaliziran. Z zatrjevanjem, da se zaradi hude bolezni in hospitalizacije ni mogel pritožiti v zakonitem roku, pritožnik zato ne more uspešno uveljavljati pogoja posebne utemeljenosti primera za izjemno obravnavo ustavne pritožbe po poteku roka. Drugih razlogov pritožnik ne navaja, Ustavno sodišče pa jih samo tudi ni našlo. Pravočasnost je ena od procesnih predpostavk za vložitev ustavne pritožbe. Ker v obravnavanem primeru ni podana, s predlogom za izjemno obravnavo po roku pa pritožnik ni uspel, je bilo treba ustavno pritožbo zoper pravnomočno obsodilno sodbo in zoper pravnomočen sklep o zavrnitvi predloga za obnovo postopka kot prepozno zavreči.
B. - II.
7. Pritožnik smiselno izpodbija tudi kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja v kazenskem postopku pred sodiščem prve stopnje, pritožbenim sodiščem in Vrhovnim sodiščem in v postopku odločanja o zahtevi za obnovo kazenskega postopka pred sodiščem prve stopnje in pritožbenim sodiščem. V postopkih, ki naj bi trajali nerazumno dolgo, je bila že izdana pravnomočna sodba in pravnomočen sklep, odločeno pa je bilo tudi že o zahtevi za varstvo zakonitosti, vloženi zoper pravnomočno sodbo. Zatrjevana kršitev ustavne pravice je torej že prenehala. Morebitne zahtevke (odškodnina) iz naslova domnevne kršitve te pravice lahko pritožnik v takem primeru uveljavlja v postopku pred pristojnim sodiščem (26. člen Ustave), ko so pravna sredstva v tem postopku izčrpana, pa lahko ob pogojih ZUstS vloži tudi ustavno pritožbo. Pritožnik ni izkazal, da bi navedeno sodno pot pred vložitvijo ustavne pritožbe izkoristil.
8. Ker pritožnik glede zatrjevane kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja ni izčrpal sodnega varstva, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo tudi v tem delu zavrglo (tako tudi v sklepu Ustavnega sodišča št. Up-74/98 z dne 16. 12. 1998 - OdlUS VII, 251).
B. - III.
9. V ustavni pritožbi zoper sklep Vrhovnega sodišča, s katerim je bila kot prepozna zavržena njegova zahteva za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno obsodilno sodbo, pritožnik smiselno uveljavlja zmotno oziroma nepopolno ugotovitev dejanskega stanja. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v rednem sodnem postopku, zato se v postopku z ustavno pritožbo ne more spuščati v presojo, ali je bilo pri odločanju o pravočasnosti zahteve za varstvo zakonitosti pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje. V skladu s 50. členom ZUstS Ustavno sodišče izpodbijano odločitev preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Ustavno sodišče torej lahko presoja le, ali je bila zaradi nepravilne uporabe zakona in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja v kazenskem postopku kršena kakšna človekova pravica ali temeljna svoboščina oziroma ali sporna odločitev temelji na kakšnem z vidika človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno (tako že v sklepu št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998, OdlUS VII, 118). Takšnih kršitev pa pritožnik ne izkaže. Izpodbijani odločitvi tudi ni mogoče očitati, da bi bila tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da bi jo bilo mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno. Zato z njo tudi ni mogla biti kršena ustavna pravica iz 22. člena Ustave.
Glede izrecne trditve pritožnika, da je zahtevo za varstvo zakonitosti vložil že 16. 3. 1998, dne 24. 8. 1998 pa je bila vložena le njena dopolnitev, pa je treba ugotoviti, da bi bila zahteva za varstvo zakonitosti prepozna tudi, če bi bila vložena takrat, ko to navaja pritožnik.
10. Ker z izpodbijano odločitvijo o zavrženju zahteve za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno obsodilno sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve in druge alineje prvega odstavka in prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se v zakonskem roku za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer