Up-281/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-281/01
Datum odločitve:
4. 11. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.281.01
Akt:
Ustavna pritožba družbe A. A. Ges.m.b.H. & Co. KG zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. II Cp 460/2000 z dne 13. 3. 2001 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Kopru št. I 871/95 z dne 25. 9. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba družbe A. A. Ges.m.b.H. & Co. KG zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. II Cp 460/2000 z dne 13. 3. 2001 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Kopru št. I 871/95 z dne 25. 9. 2000 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker pritožnica predujma ni plačala, odločitev sodišča o ustavitvi postopka ne pomeni kršitve pravice do sodnega varstva. Tega, da bi bila z vidika pravice do sodnega varstva sporna sama ureditev, ki pogojuje nadaljevanje postopka s plačilom predujma, pa pritožnica ne zatrjuje. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
27. 6. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22851
Up-281/01-7
13. 11. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe družbe A. A. Ges.m.b.H. & Co. KG, Ž. Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 4. novembra 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba družbe A. A. Ges.m.b.H. & Co. KG zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. II Cp 460/2000 z dne 13. 3. 2001 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Kopru št. I 871/95 z dne 25. 9. 2000 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnica je v izvršilnem postopku predlagala podaljšanje roka za plačilo predujma za stroške izvršbe. Okrajno sodišče v Kopru je njenemu predlogu ugodilo in s sklepom št. I 95/00871 z dne 18. 5. 2000 podaljšalo rok do dne 12. 7. 2000. Dne 22. 9. 2000 je pritožnica sodišču poslala vlogo, v kateri je navedla, da je sklep o podaljšanju roka zaradi odsotnosti prejela šele dne 18. 9. 2000, ko je navedeni rok že potekel, zato prosi sodišče, da izda nov sklep, s katerim bo podaljšalo rok za 30 dni, tako da bo rok začel teči od dneva vročitve sklepa pritožnici. Sodišče je pritožničino vlogo štelo kot nov predlog za podaljšanje roka in ga z izpodbijanim sklepom št. I 871/95 z dne 25. 9. 2000 zavrnilo, z istim sklepom pa je tudi ustavilo izvršbo. V obrazložitvi je pojasnilo, da je predlog za podaljšanje roka v skladu z določbo tretjega odstavka 110. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - v nadaljevanju ZPP) mogoče vložiti le v času, preden se rok izteče, v obravnavanem primeru pa se je pritožnici rok iztekel dne 12. 7.
2000. Višje sodišče je v sklepu, s katerim je potrdilo sklep sodišča prve stopnje, ugotovilo, da je odločitev prvostopenjskega sodišča pravilna, niso pa pravilni razlogi, ki izhajajo iz obrazložitve. Po oceni Višjega sodišča je za odločitev bistveno, da je imela pritožnica vse do izdaje sklepa z dne 25. 9. 2000, namesto predlaganih 30 dni, kar polne štiri mesece časa za plačilo zahtevanega predujma. Nov predlog za podaljšanje roka z dne 22. 9. 2000 pa bi po mnenju Višjega sodišča pritožnica morala utemeljiti z razlogi, ki bi predstavljali utemeljen razlog za ponovno podaljšanje, ne pa z zatrjevanjem, da prvo podaljšanje roka ni bilo zakonito. Ker pritožnica v ponovnem predlogu takih razlogov ni navajala, je po mnenju Višjega sodišča odločitev, da se predlog zavrne, pravilna.
2. V ustavni pritožbi pritožnica navaja, da je Višje sodišče nepravilno opredelilo pritožničino vlogo z dne 22. 9. 2000 kot ponovno prošnjo za podaljšanje roka, če pa jo je že štelo za tak predlog, bi ji moralo ugoditi. Meni, da so ji bile z izpodbijanima sklepoma kršeni pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave in pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave ter načelo pravne države iz 2. člena Ustave. Pritožnica sodišču očita, da je kršilo zakon, s tem ko roka ni določilo po dnevih, tako kot določa 111. člen Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP), temveč po datumu. S tako določitvijo roka in posledično ustavitvijo postopka naj bi ji bila odvzeta možnost sodelovanja v postopku in s tem kršena pravica do sodnega varstva. Pritožnica tudi meni, da je razlaga procesnih pravil v izpodbijanem sklepu Višjega sodišča pokazala, da zoper nezakonit sklep Okrajnega sodišča z dne 18. 5. 2000 pritožnica ni imela na voljo učinkovitega pravnega sredstva.
Pravica do enakega varstva pravic pa naj bi bila pritožnici kršena zato, ker naj izpodbijana sklepa ne bi imela zakonske podlage.
B.
3. V presojo, ali sta izpodbijana sklepa sodišč pravilna in zakonita, se Ustavno sodišče ne more spuščati. Ustavno sodišče namreč ni instanca sodiščem, ki odločajo v pravdnem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in svoboščine.
4. V skladu z navedenim Ustavno sodišče ni pristojno presojati, ali drži pritožničina navedba, da je sodišče kršilo zakon, s tem ko je podaljšalo rok do določenega datuma in ne po dnevih.
Ustavnopravno relevanten, in zato predmet presoje Ustavnega sodišča, pa je pritožničin očitek, da ji je bila z odločitvijo o ustavitvi izvršilnega postopka kršena pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave. Iz navedene ustavne določbe izhajajoča zahteva po meritorni odločitvi sodišča se namreč nanaša tudi na izvršilni postopek. Vendar očitek pritožnice o kršitvi pravice do sodnega varstva v obravnavani zadevi ni utemeljen. Ta pravica bi bila pritožnici kršena, če bi sodišče svoj sklep o ustavitvi postopka utemeljilo na kakšnem stališču, ki bi bilo z vidika ustavne pravice iz 23. člena Ustave nesprejemljivo. Tega pa sodiščema, ki sta izdala izpodbijana sklepa, ni mogoče očitati.
Iz obrazložitev obeh izpodbijanih sklepov izhaja, da je sodišče ustavilo izvršilni postopek zato, ker pritožnica ni založila predujma za izvršiteljeve stroške. Dejstvo, da pritožnica zneska predujma ni plačala, ni sporno in mu tudi pritožnica v ustavni pritožbi ne nasprotuje. Sodišče prve stopnje je sicer ponoven predlog upnice za podaljšanje roka zavrnilo, v obrazložitvi pa navedlo razloge, ki bi utemeljevali zavrženje predloga, vendar je morebitno kršitev, ki jo je s tem sodišče prve stopnje storilo, popravilo Višje sodišče, ki je v svojem sklepu, s katerim je potrdilo prvostopenjski sklep, prepričljivo in dovolj obširno obrazložilo odločitev o ustavitvi postopka. Kot pritožnica v ustavni pritožbi sama ugotavlja, sklep Višjega sodišča temelji na stališču, da je imela pritožnica, ne glede na to, na kakšen način je bil prvi rok podaljšan, za založitev predujma štiri mesece časa, preden je sodišče postopek ustavilo. Glede na to, da so sodni roki podaljšljivi, namreč sodišče pri teh rokih postopa drugače (manj strogo), kot če bi šlo za prekluzivne roke. Zato ni prepričljivo stališče pritožnice, da predujma ni plačala zato, ker ni prejela sklepa o podaljšanju. Pritožničinemu predlogu za podaljšanje roka je bilo ugodeno. S sklepom z dne 18. 5. 2000 je sodišče pritožnici podaljšalo rok za 30 dni, tako kot je sama predlagala. Ne glede na to, kdaj je ta sklep prejela, si je imela pritožnica ves čas do prejema sklepa (120 dni) in še teden dni po njegovem prejemu možnost s plačilom predujma zagotoviti nadaljevanje postopka. Ker predujma ni založila, je sodišče s sklepom z dne 25. 9. 2000 postopek ustavilo. Z vidika pravice do sodnega varstva bi bila morebiti lahko sporna situacija, ko bi pritožnica zahtevani predujem plačala po izteku roka iz prvega sklepa o podaljšanju (torej po 12. 7. 2000), pa bi sodišče postopek vseeno ustavilo. Ker pa plačilo ni bilo izvršeno, odločitev sodišča o ustavitvi postopka ne pomeni kršitve pravice do sodnega varstva. Tega, da bi bila z vidika pravice do sodnega varstva sporna sama ureditev, ki pogojuje nadaljevanje postopka s plačilom predujma, pa pritožnica ne zatrjuje.
5. Kršitev pravice iz 22. člena Ustave pritožnica utemeljuje z zatrjevanjem, da izpodbijana sklepa nimata zakonske podlage. S tem smiselno zatrjuje arbitrarnost izpodbijanih sklepov. Da pa izpodbijanima sklepoma arbitrarnosti ni mogoče očitati, izhaja že iz prejšnje točke obrazložitve tega sklepa. Pritožnica izpodbijanima sklepoma tudi očita, da predstavljata neobrazložen odstop od sodne prakse in zato kršita pravico iz 22. člena Ustave. Njene trditve o siceršnji drugačni sodni praksi, ki naj bi bila brez izjem, pa so pavšalne, saj zatrjevane sodne prakse pritožnica z ničimer ne izkaže. Njenega očitka Ustavno sodišče zato ne more preizkusiti. Pritožnici tudi ni bila kršena pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave. V izpodbijanem sklepu, s katerim je odločilo o njeni pritožbi zoper sklep sodišča prve stopnje, je Višje sodišče zavzelo stališče do vseh relevantnih pritožbenih navedb in nanje tudi obrazloženo odgovorilo. S tem je zadostilo zahtevam, ki izhajajo iz 25. člena Ustave.
6. Pritožničinega očitka, da je sodišče z izpodbijanim sklepom kršilo načelo pravne države, ni mogoče presojati v okviru ustavne pritožbe. Z ustavno pritožbo je namreč mogoče uveljavljati le kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ne pa tudi kršitev splošnih ustavnih načel.
7. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger