Up-130/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-130/02
Datum odločitve:
1. 7. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.130.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Celju št. Kp 387/2000 z dne 9. 1. 2001 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Celju št. K 117/2000 z dne 7. 7. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Celju št. Kp 387/2000 z dne 9. 1. 2001 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Celju št. K 117/2000 z dne 7. 7. 2000 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker je pritožnik ustavno pritožbo, v kateri je predlagal obravnavo pred izčrpanjem izrednega pravnega sredstva (predčasna obravnava), vložil po izteku 60 dnevnega roka od dneva vročitve sodbe Višjega sodišča, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo kot prepozno zavrglo.
Geslo:
Predčasna obravnava.

Rok za vložitev ustavne pritožbe, prepozna ustavna pritožba.

Obsodilna sodba.
Pravna podlaga:
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 1. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
18. 3. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US21589
Up-130/02-4
10. 7. 2002
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A., trenutno v ZPKZ Ž., na seji senata dne 1. julija 2002 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Celju št. Kp 387/2000 z dne 9. 1. 2001 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Celju št. K 117/2000 z dne 7. 7. 2000 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik vlaga ustavno pritožbo zoper sodbo Višjega sodišča, s katero je bila kot neutemeljena zavrnjena pritožba zoper sodbo Okrajnega sodišča. S to je bil pritožnik spoznan za krivega nadaljevanega kaznivega dejanja tihotapstva po prvem odstavku 255. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju KZ) in nadaljevanega kaznivega dejanja ponarejanja listin po tretjem v zvezi s prvim odstavkom 256. člena KZ.
2. Iz laične vloge izhaja, da pritožnik predlaga predčasno obravnavo ustavne pritožbe, to je obravnavo po drugem odstavku 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS). O zahtevi za varstvo zakonitosti, ki naj bi jo vložil že 9. 3. 2001, po navedbah pritožnika še ni bilo odločeno. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče ustavni pritožbi ugodi, izpodbijani sodbi razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje.
3. Predlog za obravnavo pred izčrpanjem izrednega pravnega sredstva pritožnik utemeljuje s tem, da Vrhovno sodišče še vedno ni odločilo o njegovi zahtevi in da gre za prestajanje kazni zapora. V ustavni pritožbi zatrjuje kršitev 19. in 29. člena Ustave ter številne kršitve določb Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - ZKP). Navaja, da sta sodbi nezakoniti. Prestajanje kazni zapora naj bi mu povzročalo nepopravljive posledice, saj ne more opravljati dela in je omejen tudi v večini drugih aktivnosti. Poleg tega naj bi mu omejenost prostosti povzročala tudi psihične težave. Navaja tudi, da naj bi bil sojen v nenavzočnosti, ker mu vabilo ni bilo pravilno vročeno. Pritožnik navaja, da zaradi sojenja v nenavzočnosti ni mogel postavljati vprašanj pričam in sodelovati v postopku. Tudi glede modificirane obtožnice naj se ne bi opredelil. Meni, da je obramba z molkom njegova ustavna pravica, in da je sklicevanje sodišča, da je imel s tem namen zavlačevati postopek, neutemeljeno. Pritožnik še navaja, da je nedolžen ter da mu je bila obsodilna sodba izrečena zgolj zato, ker sodišča ni mogel opozoriti na nepravilnosti v obtožbi.
B.
4. Po prvem odstavku 51. člena ZUstS se lahko vloži ustavna pritožba šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Pritožnik ni izčrpal izrednega pravnega sredstva, saj o vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti, po navedbah pritožnika, sodišče še ni odločilo.
5. Pritožnik sicer predlaga in utemeljuje obravnavo pred izčrpanjem pravnih sredstev, vendar pa ustavne pritožbe ni mogoče obravnavati izjemoma po drugem odstavku 51. člena ZUstS. V prvem odstavku 52. člena ZUstS namreč določa, da je rok za vložitev ustavne pritožbe 60 dni od dneva vročitve posamičnega akta, zoper katerega je mogoča ustavna pritožba. Iz navedb v ustavni pritožbi izhaja, da je pritožnik že dne 9. 3. 2001 vložil zahtevo za varstvo zakonitosti. Izpodbijana sodba Višjega sodišča je bila torej pritožniku vročena najkasneje dne 9. 3. 2001, ko je zoper njo vložil zahtevo za varstvo zakonitosti. Ustavno pritožbo je pritožnik vložil dne 16. 3. 2002, torej po izteku 60 dnevnega roka od vročitve akta, zoper katerega bi bila po določbi drugega odstavka 51. člena ZUstS morda dovoljena. Pravočasnost je ena od procesnih predpostavk za vložitev ustavne pritožbe. Ker v obravnavanem primeru ni podana, izjemne obravnave po tretjem odstavku 52. člena ZUstS pa pritožnik ni predlagal, je bilo treba ustavno pritožbo zavreči.
C.
6. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer