Up-411/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-411/00
Datum odločitve:
21. 1. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.411.00
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1489/99 z dne 6. 6. 2000 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Mariboru št. D 1133/94 z dne 26. 5. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1489/99 z dne 6. 6. 2000 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Mariboru št. D 1133/94 z dne 26. 5. 1999 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Odločitvi sodišč nista v nasprotju s stališčem, po katerem je treba ZDKG uporabiti v vseh življenjskih primerih, ki jih ta Zakon pravno ureja, ker v obravnavani zadevi ne gre za zemljišča, ki so pred podržavljenjem pripadala kmetijsko- gozdarski gospodarski enoti, ki je bila določena kot zaščitena kmetija in bi bila lahko tudi ta zemljišča, kolikor bi prišlo do dedovanja po letu 1973, predmet dedovanja po posebnih predpisih, če ne bi bila podržavljena. Odločitev o dedovanju v nasprotju s takim stališčem namreč le v navedenih primerih pomeni kršitev načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave. V obravnavanem primeru pa še ni bilo odločeno o dedovanju zemljišč, ki bi bila vključena v zaščiteno kmetijo pritožnikovega mrzlega strica, če ne bi bila podržavljena. Le ta zemljišča bi bila namreč lahko predmet dedovanja po posebnih predpisih, če ne bi bila podržavljena. Zato tudi neustavno stališče sodišča prve stopnje ni moglo vplivati na pritožnikove človekove pravice.
Tudi morebitna ugotovitev, da so stališča Višjega sodišča napačna, ne bi mogla privesti do odločitve, ki jo pritožnik želi. V pravna stališča Višjega sodišča pa se Ustavnemu sodišču ni bilo treba spuščati, saj tudi morebitna ugotovitev njihove nepravilnosti ali protiustavnosti ne bi pomenila kršitve zatrjevanih kršitev človekovih pravic, ker Višje sodišče kljub tem stališčem ni spremenilo odločitve sodišča prve stopnje.
Geslo:
Dedovanje denacionaliziranih zemljišč.

Dedovanje zaščitene kmetije.

Neustavno stališče ni vplivalo na kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin.

Načelo enakosti pred zakonom.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 67., 71. čl.

Zakon o dedovanju kmetijskih gospodarstev (ZDKG), 13. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-81/94 z dne 20. 3. 1997, Uradni list RS, št. 20/97 - OdlUS VI,42.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
27. 11. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21198
Up-411/00-9
21. 1. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na Z. na seji senata dne 21. januarja 2002
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1489/99 z dne 6. 6. 2000 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Mariboru št. D 1133/94 z dne 26. 5. 1999 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Izpodbijana sklepa sta bila izdana v zapuščinskem postopku glede denacionaliziranega premoženja pok. upravičenca B. B. Sodišče prve stopnje je na podlagi oporoke in po vstopni pravici namesto zapustnikove hčerke C. C., umrle leta 1967, za dediče razglasilo zapustnikovo hčerko Č. Č. do 33/144, vnukinjo D. D. (hčerko zapustnikove hčerke F. F.) do 33/144, vnuke G. G., H. H., I. I. (otroke zapustnikove hčerke J. J.), vsakega do 11/144, in zeta K. K. (moža C. C.) do 45/144. Zoper ta sklep se je pritožil ustavni pritožnik kot dedič pok. K. K. Višje sodišče v Mariboru pa je njegovo pritožbo, s katero je uveljavljal, da bi sodišče pri odločanju o dedovanju moralo upoštevati določbe Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev (Uradni list RS, št. 70/95 - v nadaljevanju ZDKG), z izpodbijanim sklepom zavrnilo.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi navaja, da je bil dedič zaščitene kmetije, ki jo je podedoval po K. K. Opisuje potek dedovanja zemljišč B. B., ki niso bila podržavljena. Iz tega opisa naj bi bilo razvidno, da se kmetija ni delila, ampak se je ob dedovanju vsakič prepustila tistemu, ki je gospodaril na njej, ostali sodediči pa so bili izplačani v denarju. Vrnjeno premoženje naj bi bilo pred podržavljenjem sestavni del zaščitene kmetije, vključno z obstoječimi zemljišči pa naj bi ne presegalo 100 ha primerljive površine. Ker naj bi šlo za dedovanje zaščitene kmetije, pritožnik meni, da bi sodišča morala upoštevati 8. člen ZDKG, ki kot dediča zaščitene kmetije določa preživelega zakonca, to pa je bil po hčerki zapustnika (tj. denacionalizacijskega upravičenca) njen mož K. K. Ker sodišča pri odločanju o dedovanju niso upoštevala določb ZDKG, naj bi mu bile kršene pravice iz 14., 22. in 33. člena Ustave.
Odločitev naj bi bila v nasprotju tudi s 67. in 71. členom Ustave.
B.
3. Okrajno sodišče v Mariboru je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da je tudi glede denacionaliziranega premoženja nastopilo dedovanje po oporoki pokojnega denacionalizacijskega upravičenca. Ker so tako oporočna dedinja kot tudi druge zapustnikove hčerke, ki so bile že v prvotnem zapuščinskem postopku (tj. glede nepodržavljenega premoženja) razglašene za dedinje do višine nujnega deleža, pokojne, so jih k dedovanju priglasili njihovi dediči oziroma dediči le-teh. Sodišče je priglasitev dedičev po vstopni pravici namesto zapustnikovih umrlih hčera in vnukov upoštevalo le do tiste stopnje, ki pride v poštev do trenutka, ko so zapustnikove nepremičnine spadale v sestavni del kmetije K. K., tj. moža oporočne dedinje po zapustniku denacionalizacijskemu upravičencu. Sodišče namreč v tem postopku ni odločalo o dedovanju po pok. K. K., ker je ugotovilo, da ni mogoče trditi, da so zapustnikove nepremičnine (tj. nepremičnine B. B.) pred podržavljenjem pripadale kmetijski oziroma kmetijsko gozdarski enoti, ki je bila kasneje določena kot zaščitena kmetija in je bila kot taka predmet dedovanja po posebnih predpisih. Kmetijo, ki jo je kot zaščiteno dedoval ustavni pritožnik (mrzli nečak K. K.), so namreč sestavljale nepremičnine, ki so z dedovanjem zaradi izplačila dednih deležev pripadale K. K., in nepremičnine, ki jih je imel sam. Tako je sodišče ugotovilo, da lahko v zaščiteno kmetijo K. K. spada le dedni delež, ki ga K. K. deduje v tem zapuščinskem postopku po B. B., in da ne morejo v njegovo zaščiteno kmetijo spadati zapustniku vrnjene nepremičnine v tistem obsegu, ki jih dedujejo zapustnikove druge hčerke in nečaki. Sodišče je ugotovilo, da bi bilo v primeru, če zemljišča ne bi bila podržavljena, lastninsko stanje z dedovanjem v konkretnem primeru takšno, kot je na podlagi tega sklepa o dedovanju. Upoštevalo je namreč, da do trenutka, ko nastopi dedovanje po pok. K. K. (o tem dedovanju pa z izpodbijanim sklepom ni odločalo), sedaj vrnjene nepremičnine ne bi mogle biti predmet dedovanja po posebnem zakonu, ker bi do dedovanja zapustnika in njegove oporočne dedinje prišlo pred letom 1974. Iz obrazložitve sklepa je razvidno, da je denacionalizacijski upravičenec B. B. umrl leta 1955, njegova oporočna dedinja pa leta 1967. Iz priloženega sklepa o dedovanju po C. C. je razvidno, da je bil izdan leta 1968.
4. Višje sodišče je pritožbo sedanjega ustavnega pritožnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Ugotovilo je sicer, da K. K. v zapuščinskem postopku glede
denacionaliziranega premoženja iz več razlogov ne bi mogel biti razglašen za dediča B. B., zaradi česar je po mnenju Višjega sodišča izpodbijani sklep nepravilen, vendar se zoper odločitev sodišča prve stopnje, ki ga je vseeno razglasilo za dediča, nihče ni pritožil, pritožbeno sodišče pa po uradni dolžnosti te odločitve ni smelo spremeniti, ker bi takšna sprememba nasprotovala načelu prepovedi spremembe v škodo stranke, ki se je pritožila, če se je pritožila samo ona. Uporabo ZDKG za odločanje v obravnavanem primeru je zavrnilo, ker je ugotovilo, da K. K. ne bi mogel biti razglašen za dediča po določbah ZDKG, ker bi bili po ZDKG dediči po zapustniku njegovi dediči prvega dednega reda, ki pritožnika in njegovega prednika izključujejo ter lahko po 13. členu ZDKG zaščiteno kmetijo dedujejo po splošnih predpisih o dedovanju.
5. Navedeno pomeni, da Višje sodišče kljub drugačnim pravnim stališčem glede določitve dedičev in s tem v zvezi tudi s stališčem glede uporabe ZDKG ni poseglo v pravni položaj ustavnega pritožnika, kot ga ta ima po sklepu sodišča prve stopnje. Pritožnik ne izpodbija pravnih stališč Višjega sodišča. V obravnavani zadevi bi bila ta stališča lahko relevantna le, kolikor Višje sodišče zaradi teh stališč ni odločalo na podlagi ZDKG tako, kot to zatrjuje pritožnik, pa bi moralo.
6. Ustavno sodišče je namreč v odločbi št. U-I-81/94 z dne 20. 3. 1997 (Uradni list RS, št. 20/97 in OdlUS VI, 42), s katero je razveljavilo takratno določbo drugega odstavka 74. člena ZDen(1), ugotovilo, da "v primerih, ko so predmet dedovanja zaščitene kmetije, vrnjene v postopkih denacionalizacije, ali pa kmetijska zemljišča, gozdovi in druge stvari oziroma pravice, vrnjene v postopku denacionalizacije, ki so v času podržavljenja pripadali kmetijski oziroma kmetijsko-gozdarski gospodarski enoti, ki je bila že pred vrnitvijo teh zemljišč, stvari oziroma pravic predmet dedovanja po posebnih predpisih o dedovanju zaščitenih kmetij", za tako drugačno ureditev dedovanja tega premoženja samo zato, ker je bilo podržavljeno, zakonodajalec ni imel nobenih stvarnih in razumnih razlogov. Izključitev ZDKG iz uporabe v zapuščinskih postopkih, kjer bo predmet dedovanja takšno premoženje, bi bila v nasprotju s 67. in z 71. členom Ustave, v nasprotju s 14. členom Ustave pa bi privedla tudi do neenotnega položaja subjektov. Poudarilo je, da je ZDKG treba uporabiti v vseh življenjskih primerih, ki jih ta zakon pravno ureja.
7. V zadevi št. Up-190/95 (odločba z dne 10. 6. 1999, OdlUS VIII, 285) je Ustavno sodišče, ob upoštevanju prej navedenega, svojo odločitev sprejelo na podlagi stališča, da je treba predpise o dedovanju zaščitenih kmetij uporabiti tudi za dedovanje v postopku denacionalizacije vrnjenih zemljišč, ki bi bila predmet dedovanja po posebnih predpisih, pa to niso bila, ker so bila podržavljena. V citirani zadevi je Ustavno sodišče izpodbijane sklepe razveljavilo, ker je ugotovilo, da je šlo za zemljišča, ki so pred podržavljenjem pripadala kmetijsko- gozdarski gospodarski enoti, ki je bila določena kot zaščitena kmetija in bi bila lahko tudi ta zemljišča, kolikor bi prišlo do dedovanja po letu 1973, predmet dedovanja po posebnih predpisih, če ne bi bila podržavljena. Odločitev o dedovanju v nasprotju s takim stališčem namreč pomeni kršitev načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave.
8. V obravnavani zadevi pa ne gre za tak primer, ker sodišče ni odločalo o dedovanju po K. K. Ustavno sodišče ugotavlja, da je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje, po kateri bi K. K. kot dedič po svoji ženi, oporočni dedinji po očetu B. B., nepremičnine, če ne bi bile podržavljene, dedoval v takem deležu, kot je odločilo z izpodbijanim sklepom. Če zemljišča ne bi bila podržavljena, namreč K. K. po svoji leta 1967 umrli ženi ne bi dedoval na podlagi posebnega predpisa o dedovanju zaščitenih kmetij, ker je do dedovanja po njej prišlo preden je bil uveljavljen prvi predpis, tj. Zakon o dedovanju kmetijskih zemljišč in zasebnih kmetijskih gospodarstev (kmetij) (Uradni list SRS, št. 26/73 in nasl. - ZDKZ). Ne oporočna dedinja ne njen mož po njej tudi nepodržavljenih zemljišč nista dedovala kot zaščiteno kmetijo. Iz sklepa o dedovanju po pok. C. C. (sklep o dedovanju Občinskega sodišča v Mariboru z dne 24. 12. 1968) je razvidno, da izplačila dednih deležev niso bila predmet odločanja v tej zapuščinski zadevi. Okoliščina, da sta C. C. in K. K. izplačala druge dediče, pa sama po sebi ne pomeni, da je šlo za dedovanje zaščitene kmetije. Uporaba določb ZDKG bi bila lahko relevantna v postopku dedovanja po K. K.
9. Iz navedenega izhaja, da z izpodbijanima sklepoma ni moglo biti odločeno v nasprotju z zgoraj navedenimi stališči Ustavnega sodišča, ne glede na to, da je sodišče prve stopnje v obrazložitvi poleg prej navedenega zavzelo tudi stališče, da sodišče ne more uporabiti posebnega zakona za dedovanje denacionaliziranih kmetijskih zemljišč, če denacionalizacijski upravičenec v trenutku smrti ni bil niti ne bi mogel biti lastnik zaščitene kmetije, ker posebni predpis o dedovanju takrat sploh še ni obstajal. Če bi šlo za zemljišča, ki bi bila lahko predmet dedovanja po posebnih predpisih, če ne bi bila podržavljena, bi seveda odločitev, sprejeta na podlagi takšnega stališča, kršila pritožnikovo pravico iz drugega odstavka 14. člena Ustave. V obravnavanem primeru pa še ni bilo odločeno o dedovanju zemljišč, ki bi bila vključena v zaščiteno kmetijo K. K., če ne bi bila podržavljena. Le ta zemljišča bi bila namreč lahko predmet dedovanja po posebnih predpisih, če ne bi bila podržavljena. Zato navedeno neustavno stališče sodišča prve stopnje ni moglo vplivati na pritožnikove človekove pravice.
10. Tudi morebitna ugotovitev, da so stališča Višjega sodišča napačna, ne bi mogla privesti do odločitve, ki jo pritožnik želi. V pravna stališča Višjega sodišča pa se Ustavnemu sodišču ni bilo treba spuščati, saj tudi morebitna ugotovitev njihove nepravilnosti ali protiustavnosti ne bi pomenila kršitve zatrjevanih kršitev človekovih pravic, ker Višje sodišče kljub tem stališčem ni spremenilo odločitve sodišča prve stopnje.
Odločitvi sodišč pa po zgoraj obrazloženem nista v nasprotju s stališčem, po katerem je treba ZDKG uporabiti v vseh življenjskih primerih, ki jih ta zakon pravno ureja.
11. Ker z izpodbijanima sklepoma očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednik senata dr. Lojze Ude ter člana Franc Testen in dr. Dragica Wedam-Lukić. Predsednik senata:
dr. Lojze Ude
Opomba:
(1)Novela ZDen (Uradni list RS, št. 65/98 in 76/98 - odl.US) glede novega zapuščinskega postopka določa uporabo Zakona o dedovanju (Uradni list SRS, št. 15/76 in nasl. - ZD) ter Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev (Uradni list RS, št. 70/95 - ZDKG) je uveljavila nov drugi odstavek 74. člena ZDen.