Up-205/98
Natisni
Opravilna št.:
Up-205/98
Datum odločitve:
20. 6. 2001
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:Up.205.98
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. I OK/12-8/97 z dne 6. 1. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. I OK/12-8/97 z dne 6. 1. 1998 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Izpodbijana odločitev očitno ne temelji na kakšnem z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču in ni tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da bi jo bilo mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno, zato z izpodbijano odločitvijo niso mogle biti kršene ustavne pravice pritožnika. Glede na navedeno Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
Zahteva za izredno omilitev kazni.

Enako varstvo pravic.

Pravica do zasebne lastnine in dedovanja.
Pravna podlaga:
Ustava, 22., 33. čl.

Zakon o prometnem davku (ZPD), 68., 72. čl.

Zakon o prekrških (ZP), 37., 213., 214., 215. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. U-I-183/96 z dne 16. 7. 1998 (Uradni list RS, št. 56/98 - OdlUS VII,146.
K obravnavani zadevi je bila s sklepom Ustavnega sodišča z dne 16. 6. 1999 pridružena zadeva št. Up-256/98 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
8. 7. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20895
Up-205/98
20. 6. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 20. junija 2001
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. I OK/12-8/97 z dne 6. 1. 1998 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik je z vlogo z dne 5. 7. 1998, ki je bila vpisana v vpisnik ustavnih pritožb kot Up-205/98 in nato še z vlogo z dne 8. 9. 1998, ki je bila vpisana kot Up-256/98, vložil ustavno pritožbo zoper odločbo Republiškega senata za prekrške, s katero je bila zavrnjena njegova zahteva za izredno omilitev kazni. Sklicuje se na odločbo (pravilno sklep) Ustavnega sodišča št. U-I-183/96 z dne 10. 7. 1997 (Uradni list RS, št. 45/97 in 52/97- popr.; OdlUS VII, 145), ki je po njegovem mnenju razveljavil pravna pravila, ki so dopuščala nezakonito odvzemanje motornih vozil, in se sprašuje, zakaj ga senat ni upošteval. Z izpodbijano odločbo naj bi mu bila kršena pravica do lastnine, saj mu je bilo vozilo odvzeto na podlagi zakona, ki je bil kasneje spoznan za ustavno spornega in razveljavljen. Meni, da neusklajenosti zakonov z Ustavo ni mogoče nalagati v breme ljudem, žrtvam takih določb. Ne nasprotuje denarni kazni za prekršek, ukrep odvzema vozila pa se mu zdi pretiran. Navaja tudi, da bi bilo treba zaradi navedene odločitve Ustavnega sodišča vrniti odvzeta tovorna vozila vsem in ne samo nekaterim kot na primer B. B. Z odločitvijo o odvzemu vozila naj bi bil ob veliko premoženje, saj naj bi tovornjak predstavljal edino sredstvo za preživljanje njega in njegove družine. Dodaja, da mu ni bila vrnjena niti oprema, ki se je v času zasega nahajala v vozilu. Urgiral naj bi pri AMZS in pri sodniku za prekrške, ki pravita, da za to nista pristojna. Predlaga, naj Ustavno sodišče pritožbo ugodno reši in na podlagi drugega odstavka 45. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) odloči, da se mu odvzeta lastnina vrne oziroma, da je upravičen do odškodnine zaradi nezakonito odvzetega vozila.
2. Z izpodbijano odločbo Republiškega senata za prekrške je bila zavrnjena zahteva pritožnikovega zagovornika za izredno omilitev kazni. Iz obrazložitve je razvidno, da je pritožnik vložitev tega izrednega pravnega sredstva utemeljil z nastankom novih okoliščin ob sprejemu sklepa Ustavnega sodišča št. U-I-183/96 in predlagal, naj se mu varstvenega ukrepa odvzema tovornega vozila ne izreče. Senat ugotavlja, da niso izpolnjeni zakoniti pogoji za izredno omilitev kazni, saj se to pravno sredstvo nanaša le na kazen, kamor se po določbah Zakona o prekrških (Uradni list SRS, št. 25/83 in nasl. - v nadaljevanju ZP) uvrščata denarna kazen in kazen zapora, ne pa varstveni ukrep odvzema motornega vozila. Zato se po stališču Republiškega senata za prekrške z zahtevo za izredno omilitev kazni ne more izpodbijati izrečenega varstvenega ukrepa.
B.
3. Pritožnik je v dveh ustavnih pritožbah izpodbijal isti posamični akt, zato je bila zadeva Up-256/98 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja dne 17. 6. 1999 združena z zadevo Up- 205/98.
4. Ustavno sodišče je vpogledalo spis Sodnika za prekrške Ljubljana št. P-45355/95.
5. Iz vpogledanega spisa je razvidno, da je bil pritožnik z odločbo Sodnika za prekrške Ljubljana št. P-45355/95 z dne 29. 3. 1996 spoznan za odgovornega storitve prekrška po 4. točki prvega odstavka 72. člena Zakona o prometnem davku (Uradni list RS, št. 4/92 in nasl. - v nadaljevanju ZPD). Prekršek je storil s tem, da je dne 24. 8. 1995 vozil tovorno vozilo in kot pogonsko gorivo v njem uporabljal ekstra lahko kurilno olje, katerega se ne sme uporabljati v ta namen. Izrečena mu je bila denarna kazen 100 000 SIT in na podlagi drugega odstavka 72. člena ZPD v zvezi s 37. členom ZP varstveni ukrep odvzema tovornega motornega vozila, s katerim je bil storjen prekršek. Zoper odločbo sodnika za prekrške se je pooblaščenec pritožnika pritožil iz vseh pritožbenih razlogov. Vsebinsko pa je izpostavil dvom v pravilnost in točnost opravljene analize, ki je pokazala uporabo ekstra lahkega kurilnega olja kot pogonsko gorivo. Republiški senat za prekrške je z odločbo št. Pp-3363/96 z dne 18. 6. 1996 pritožbo kot neutemeljeno zavrnil. Odločba pritožbenega organa je bila pritožniku vročena dne 26. 7. 1996. Zoper njo ni vložil zahteve za sodno varstvo (čeprav jo je glede na višino izrečene denarne kazni imel možnost vložiti). Glede predmetov, ki niso predstavljali obvezne opreme vozila in za katere ni bil izrečen varstveni ukrep odvzema, je sodnik za prekrške dne 20. 9. 1996 pritožnika obvestil, da jih lahko prevzame pri AMZ Slovenije. Pooblaščenec pritožnika je nato zahteval obnovo postopka. Tudi v zahtevi za obnovo postopka je izpodbijal pravilnost Petrolove analize goriva. Zahteva je bila z odločbo Sodnika za prekrške Ljubljana št. P- 45355/95 z dne 16. 10. 1996 v zvezi z odločbo Republiškega senata za prekrške št. Pp-8204/96 z dne 18. 2. 1997 zavržena, ker predlagana dejstva in dokazi niso bili zadostna podlaga za dovolitev obnove postopka. Odločba pritožbenega organa je bila pritožniku vročena dne 18. 4. 1997. Dne 15. 3. 1997 je bilo odvzeto tovorno vozilo prodano na javni dražbi (za 732 000 SIT). 6. Dne 25. 9. 1997 je pooblaščenec pritožnika vložil "zahtevo za vrnitev z varstvenim ukrepom odvzetega tovornega motornega vozila oz. podredno zahtevo za izredno omilitev kazni". Kot razlog za navedena zahtevka je navedel sklep Ustavnega sodišča št. U-I- 183/96. Iz mnenja podanega Republiškemu senatu za prekrške dne 2. 12. 1997, je razvidno, da sodnik za prekrške glede temeljnega zahtevka ugotavlja, da sklep Ustavnega sodišča št. U-I-183/96 na izpodbijano odločbo o prekršku nima učinka, saj je ta postala pravnomočna (18. 6. 1996) pred njegovo izdajo.
7. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje nepravilno uporabo ZP s strani Republiškega senata za prekrške. Ustavno sodišče ni instančno sodišče, ki bi presojalo, ali je bilo v postopku o prekršku pravilno ugotovljeno dejansko stanje in pravilno uporabljeno materialno in procesno pravo. Ta presoja je zaupana organom za postopek o prekrških in Vrhovnemu sodišču, ki odločajo v skladu z Ustavo in zakoni. V skladu s 50. členom ZUstS se Ustavno sodišče omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno. Pritožnik izrecno zatrjuje, da mu je bila z odločitvijo Senata kršena pravica do zasebne lastnine (33. člen Ustave), smiselno pa zatrjuje tudi kršitev enakega varstva pravic (22. člen Ustave). Že iz naziva obravnavanega izrednega pravnega sredstva "izredna omilitev kazni" pa tudi iz določb 213. do 215. člena ZP jasno izhaja, da se nanašajo le na kazen. Iz določbe 4. člena ZP pa je razvidno, da so varstveni ukrepi sankcije za prekrške vendar, niso kazni. Tudi praksa Republiškega senata za prekrške je glede tega vprašanja dosledna. Glede na navedeno je očitno, da izpodbijana odločitev ne temelji na kakšnem z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču, ki bi predstavljal kršitev 33. člena Ustave. Odločitev tudi ni tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da bi jo bilo mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno, zato z njo tudi ni mogla biti kršena ustavna pravica iz 22. člena Ustave.
8. V zvezi z zatrjevano kršitvijo enakega varstva pravic, je treba dodatno pojasniti, da je pritožnik imel možnost, da sam vloži pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti drugega odstavka 72. člena ZPD, tako kot je to storil v ustavni pritožbi omenjeni B. B. glede dela tretjega odstavka 68. člena ZPD. Po 44. členu ZUstS se zakon ali del zakona, ki ga je Ustavno sodišče razveljavilo, ne uporablja za razmerja nastala pred dnem, ko je razveljavitev začela učinkovati, če do tega dne o njih ni bilo pravnomočno odločeno. Vse odločitve, to je pravnomočna odločba o prekršku, odločitev o predlogu za obnovo postopka in z ustavno pritožbo izpodbijana odločba, so bile sprejete pred sprejemom odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-183/96 z dne 16. 7. 1998 (Uradni list RS, št. 56/98; OdlUS VII, 146), s katero sta bila z odložnim rokom enega leta razveljavljena tretji odstavek 68. člena in drugi odstavek 72. člena ZPD v delu, ki se nanaša na odvzem motornega vozila, s katerim je bilo storjeno dejanje iz 6. točke prvega odstavka 68. člena oziroma iz 4. točke prvega odstavka 72. člena ZPD. Vse odločitve, razen izpodbijane, pa so postale pravnomočne tudi pred sprejemom sklepa št. U-I-183/96 z dne 10. 7. 1997, s katerim je bila sprejeta pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 68. člena ZPD v delu, ki se nanaša na odvzem motornega vozila, do končne odločitve o zadevi zadržano izvrševanje te določbe in določen način izvršitve zadržanja. Z ustavno pritožbo izpodbijana odločba je bila sicer sprejeta v času med sprejemom pobude in končno odločitvijo o njej, vendar pa je postala odločba o prekršku, s katero je bilo pritožniku odvzeto tovorno vozilo, pravnomočna že skoraj leto dni pred sprejemom pobude v obravnavo. Način izvršitve zadržanja obligatornega izrekanja varstvenega ukrepa odvzema motornega vozila (vrnitev že zaseženih motornih vozil) tudi zato (kot je ugotovil Sodnik za prekrške) ni mogel zajeti pritožnikovega primera. Pritožnik je imel možnost, kot je to storil tudi omenjeni B. B., vložiti ustavno pritožbo zoper odločitev o odvzemu tovornega vozila. S tem bi si po stališču Ustavnega sodišča, (če bi bila ustavna pritožba vložena po izčrpanju pravnih sredstev in pravočasno), zagotovil učinek odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-183/96 tudi za njegov primer. Pritožnik tega ni storil, še več, zoper odločitev o odvzemu tovornega vozila ni vložil niti zahteve za sodno varstvo. Gre torej za primer, na katerega odločba Ustavnega sodišča nima učinka.
9. Glede dodatne opreme tovornega vozila pa je treba ugotoviti, da ni bila predmet odločanja izpodbijane odločbe Republiškega senata za prekrške, zato tudi ne more biti predmet odločanja o ustavni pritožbi zoper to odločitev.
10. Ker z izpodbijano odločbo očitno niso bile kršene človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo. C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Ciril Ribičič.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk