Up-14/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-14/03
Datum odločitve:
21. 1. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.14.03
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1294/2002-2 z dne 20. 11. 2002 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča št. U 1650/2002-7 z dne 18. 9. 2002 in odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 1322/05-XVII-224.517-IIz z dne 10. 6. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1294/2002-2 z dne 20. 11. 2002 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča št. U 1650/2002-7 z dne 18. 9. 2002 in odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 1322/05-XVII-224.517-IIz z dne 10. 6. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Upravni organ je ugotovil vsa pomembna dejstva ter okoliščine obravnavanega primera, se do njih opredelil in svojo odločitev (tako glede presoje o obstoju subjektivne kot tudi o obstoju objektivne ogroženosti) ustrezno obrazložil. Ker sta tudi odločitvi Upravnega in Vrhovnega sodišča zadostno in prepričljivo obrazloženi ter temeljita na zaključkih, ki so glede na pravilno interpretacijo pravnih norm mogoči, pritožniku niso bile kršene človekove pravice in svoboščine.
Geslo:
5.3.11 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do azila.

5.3.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Prepoved mučenja, nečloveškega in ponižujočega ravnanja.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja - Enakost orožij.

5.3.12 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Osebna varnost.

5.3.4 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do telesne in duševne integritete.
Pravna podlaga:
Člen 18, 22, 34, 35, 48, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
10. 1. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22028
Up-14/03 - 4
3. 2. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 21. januarja 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1294/2002-2 z dne 20. 11. 2002 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča št. U 1650/2002-7 z dne 18. 9. 2002 in odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 1322/05-XVII-224.517-IIz z dne 10. 6. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Ministrstvo za notranje zadeve (v nadaljevanju MNZ) je z izpodbijano odločbo št. 1322/05-XVII-224.517-IIz z dne 10. 6. 2002 zavrnilo vlogo pritožnika za priznanje azila v Republiki Sloveniji in odločilo, da mora v roku treh dni od pravnomočnosti odločbe zapustiti državo. Zoper navedeno odločitev je pritožnik sprožil upravni spor. Upravno sodišče je z izpodbijano sodbo in sklepom št. U 1650/2002-7 z dne 18. 9. 2002 tožbo zavrnilo, predlogu za oprostitev plačila sodnih taks pa ugodilo. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo št. I Up 1294/2002-2 z dne 20. 11. 2002 zavrnilo pritožbo in potrdilo odločitev Upravnega sodišča.
2. Pritožnik meni, da so bile z izpodbijanimi odločbami kršene določbe Ustave in mednarodnopravne določbe, ki urejajo človekove pravice oziroma pravice prosilcev za azil. Navaja, da Zakon o azilu (Uradni list RS, št. 61/99 in nasl. - v nadaljevanju ZAzil) na podlagi 48. člena Ustave natančno določa, pod kakšnimi pogoji je določeni osebi treba priznati pravico do azila. Tako mora v primeru prošnje za azil pristojni organ v vsakem posameznem primeru ugotavljati dejstva v zvezi z ogroženostjo prosilca za azil v njegovi izvorni državi in se ne sme zadovoljiti le s poročili o stanju človekovih pravic v tej državi. Prepričan je, da je v postopku dokazal, da je bil pred prihodom v Republiko Slovenijo v Slovaški Republiki ogrožen in da bi bilo tako tudi ob morebitni sedanji vrnitvi. Zatrjuje, da mu izvorna država ne more nuditi zaščite, čeprav omogoča uveljavljanje pravic večini svojih državljanov. Opozarja na kršitev načela nevračanja. Meni, da ob dokazani nevarnosti za pritožnika v primeru vrnitve odločba MNZ v delu, kjer določa pritožniku tridnevni rok za zapustitev ozemlja Republike Slovenije, ne more postati pravnomočna in izvršljiva.
Sodbi Vrhovnega sodišča očita, da je splošna in ne vsebuje vseh dejstev, ki jih je navajal v postopku in dokazujejo njegovo ogroženost (npr. da se je s številnimi dopisi brez uspeha obračal na organe lokalne samouprave; da ga poslanci na zasedanju lokalne skupnosti niso pustili do besed, da so streljali nanj ). Navaja še, da je prošnjo za azil vložil zase in kot zakoniti zastopnik tudi za svojega mladoletnega sina. Zadeva se je obravnavala v istem postopku, kasneje pa je bil postopek ločen in je bil njegovemu mladoletnemu sinu postavljen skrbnik. S tem naj bi bila kršena pritožnikova pravica iz 54. člena Ustave (pravice in dolžnosti staršev). Meni, da tudi če bi obstajala v Slovaški Republiki izdana odločba, ki bi določala, da mora pritožnik skrb za mladoletnega sina prepustiti materi, takšna odločba ne bi mogla imeti učinka, da se pritožniku onemogoči zastopanje mladoletnega otroka v azilnem postopku. Ustavnemu sodišču predlaga, naj ustavno pritožbo sprejme v obravnavo ter izpodbijani sodbi razveljavi, odločbo MNZ pa odpravi.
B.
3. Na podlagi ustavne pritožbe Ustavno sodišče presoja, ali so bile z izpodbijanimi posamičnimi akti kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine (50. člen Zakona o Ustavnem sodišču - v nadaljevanju ZUstS). Ustavna pritožba ni nadaljnje pravno sredstvo v okviru rednega sodstva, s katerim bi bilo mogoče uveljavljati kršitve pri ugotovitvi dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava same po sebi. Ustavno sodišče se omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem, pravnem stališču ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno.
4. MNZ je pritožnikovo vlogo za priznanje azila zavrnilo, ker je ugotovilo, da niso podani niti razlogi, ki jih za priznanje azila določata Konvencija o statusu beguncev in Protokol o statusu beguncev (Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92, Uradni list FLRJ, MP, št. 7/60 in 17/67- v nadaljevanju Ženevska konvencija), niti razlogi za priznanje azila iz humanitarnih razlogov, določenih v tretjem odstavku 1. člena ZAzil.
5. Pravica do azila je po Ustavi zagotovljena le osebam, ki so preganjane zaradi zavzemanja za človekove pravice in temeljne svoboščine (48. člen Ustave). Ustavna podlaga za presojo odločitve pristojnega organa o (ne)priznanju azila iz razlogov po tretjem odstavku 1. člena ZAzil (v nadaljevanju azil iz humanitarnih razlogov) je 18. člen Ustave. Določba prepoveduje mučenje, nečloveško ali ponižujoče kaznovanje ali ravnanje. Gre za specialno določbo v razmerju do 34. člena Ustave, ki daje vsakomur pravico do osebnega dostojanstva in varnosti, in v razmerju do 35. člena Ustave, ki zagotavlja nedotakljivost človekove telesne in duševne celovitosti.
6. Z vidika 18. člena Ustave je pomembna odločitev o obstoju humanitarnih razlogov. V tem okviru mora pristojni organ v postopku presoditi, (1) ali so okoliščine, zaradi katerih prizadeta oseba prosi za azil, take, da se lahko čuti ogrožena, in (2) ali je tak strah objektivno utemeljen. Pri presoji o obstoju prvega elementa mora upoštevati navedbe prizadete osebe v celoti in morebitne druge dokaze ter narediti zanesljivo oceno o verodostojnosti teh navedb. V presojo o obstoju drugega elementa mora vključiti oceno stanja v državi, v katero bi se prosilec v primeru zavrnilne odločbe moral vrniti. Če odločba ne vsebuje presoje vseh okoliščin in dokazov, ki so relevantni, da lahko pristojni organ naredi zanesljivo presojo o obstoju obeh elementov, je v nasprotju z 22. členom Ustave (enako varstvo pravic). Sodišče, ki presoja odločbo nižjega sodišča ali upravnega sodišča, je dolžno vzeti navedbe stranke na znanje, pretehtati njihovo relevantnost in se do tistih navedb, ki so za odločitev v zadevi bistvenega pomena, v obrazložitvi odločbe tudi opredeliti.
7. Iz izpodbijane odločbe upravnega organa je razvidno, da je MNZ ugotovilo vsa pomembna dejstva ter okoliščine obravnavanega primera, se do njih opredelilo in svojo odločitev (tako glede presoje o obstoju subjektivne kot tudi o obstoju objektivne ogroženosti) ustrezno obrazložilo. Tudi odločitvi Upravnega in Vrhovnega sodišča sta zadostno in prepričljivo obrazloženi ter temeljita na zaključkih, ki so glede na pravilno razlavo pravnih norm mogoči. Očitek pritožnika, da je sodba Vrhovnega sodišča "splošna", ne drži, Vrhovno sodišče je odgovorilo na vse relevantne pritožbene trditve ustavnega pritožnika. Dejstvo, da se pritožnik ne strinja z oceno MNZ oziroma stališči Upravnega in Vrhovnega sodišča glede njegove ogroženosti v matični državi, pa na presojo, ali so bile v postopku kršene zatrjevane svoboščine in človekove pravice, nima vpliva.
8. Neutemeljen je tudi očitek pritožnika v zvezi s kršitvijo načela nevračanja. Prosilec za azil, ki mu je bila prošnja za azil pravnomočno zavrnjena, ker niso podani humanitarni razlogi, in določen rok, v katerem je dolžan zapustiti ozemlje Republike Slovenije, lahko namreč po 61. členu ZAzil zaprosi za dovoljenje, da začasno ostane v Republiki Sloveniji. Gre za posebno obliko zaščite, ki se prizna v primeru, če bi bila odstranitev iz države v nasprotju s prvim odstavkom 6. člena Zakona (po katerem prisilna odstranitev ali vrnitev oseb v državo, kjer bi bila njihovo življenje ali svoboda ogrožena, ali v državo, v kateri bi bile lahko izpostavljene mučenju ali nečloveškemu in poniževalnemu ravnanju ali kaznovanju, ni dovoljena) ali če so podani pogoji za zaščito tujca v Republiki Sloveniji na podlagi drugega predpisa ali mednarodnega sporazuma.
9. Ustavno sodišče se ni spuščalo v presojo zatrjevane kršitve 54. člena Ustave. Po prvem odstavku 51. člena ZUstS je namreč ustavna pritožba dopustna šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju vseh pravnih sredstev pa ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih pravnih sredstvih). Pritožnik ni izkazal, da bi kršitev zatrjeval pred Upravnim oziroma Vrhovnim sodiščem.
10. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in tretje alineje 52. člena Poslovnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 49/98 in 30/02) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan