Up-335/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-335/02
Datum odločitve:
27. 5. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.335.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 693/2001 z dne 14. 3. 2002 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1508/99 z dne 14. 3. 2002, z odločbo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano št. 464-21/99 z dne 23. 7. 1999 in z odločbo Upravne enote Kočevje št. 32101-321/93-516 z dne 24. 3. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 693/2001 z dne 14. 3. 2002 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1508/99 z dne 14. 3. 2002, z odločbo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano št. 464-21/99 z dne 23. 7. 1999 in z odločbo Upravne enote Kočevje št. 32101-321/93-516 z dne 24. 3. 1999 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Stališču, po katerem je v primerih kot je obravnavani pomembno republiško državljanstvo ob smrti prejšnjega lastnika, ni mogoče očitati, da bi bilo nesprejemljivo z vidika ustavnih pravic.
Pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave procesno jamstvo, kršitve procesnih jamstev pa ni mogoče utemeljevati z argumentom, da je odločitev po vsebini napačna. Zgolj okoliščina, da pritožnici pravo razumeta drugače od upravnih organov in sodišč, pa za ugotovitev, da bila kršena pravica do zasebne lastnine in dedovanja iz 33. člena Ustave, ne zadostuje.
Tudi očitek, da je izpodbijano stališče v neskladju z drugim odstavkom 14. člena Ustave, ker naj bi se "lahko pripadniki bivših jugoslovanskih narodov pod določenimi pogoji izrekli za državljanstvo nove države Republike Slovenije", osebe, ki osamosvojitve niso doživele pa te možnosti niso imele, je očitno neutemeljen. Razlaga zakona, po kateri pravnega položaja oseb, ki v času smrti niso imele državljanstva bivše Republike Slovenije, ni mogoče enačiti s pravnim položajem državljanov Republike Slovenije, ne more kršiti načela enakosti pred zakonom.
Očitno je, da ne držijo trditve, s katerimi pritožnici utemeljujeta obstoj vzajemnosti iz tretjega odstavka 9. člena ZDen. Ustavno sodišče Republike Hrvaške je odločbo, na katero se pritožnici sklicujeta, sprejelo dne 21. 4. 1999, torej po izpodbijani odločitvi upravnega organa prve stopnje. Poleg tega je iz citirane odločbe razvidno, da so bile določbe, ki so tujcem onemogočale uveljavljanje pravice do denacionalizacije, razveljavljene z odložnim rokom do uveljavitve novega zakona oziroma najdlje do enega leta od objave odločbe Ustavnega sodišča. Dejstvo, da je bilo ugotovljeno, da v času izdaje odločbe o denacionalizaciji pogoj vzajemnosti ni bil izpolnjen, in da tudi sklicevanje na bodočo ureditev v Republiki Hrvaški, obstoja vzajemnosti še ne izkazuje, ne pomeni, da vzajemnosti niso ugotavljali, kot to zmotno menita pritožnici. Glede na določbo prvega odstavka 70. člena ZDen, sklicevanje pritožnic na določbe ZMZPP, niti ne bi moglo biti odločilno.
Geslo:
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
Pravna podlaga:
Člen 14, 22, 33, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
4. 6. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22436
Up-335/02 - 4
13. 6. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. A. in B. B., obe iz Ž. Ž., ki ju zastopa C. C., odvetnik v Z., na seji senata dne 27. maja 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 693/2001 z dne 14. 3. 2002 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1508/99 z dne 14. 3. 2002, z odločbo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano št. 464-21/99 z dne 23. 7. 1999 in z odločbo Upravne enote Kočevje št. 32101-321/93-516 z dne 24. 3. 1999 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnici izpodbijata odločitev o zavrnitvi zahteve njunega (sedaj pokojnega) očeta za denacionalizacijo premoženja, podržavljenega Č. Č., ki je umrl leta 1981. V
denacionalizacijskem postopku je bilo ugotovljeno, da je Č. Č. umrl kot državljan takratne Republike Hrvaške. Glede na to je bila zahteva za denacionalizacijo zavrnjena, ker je bilo ugotovljeno, da ni bil izpolnjen pogoj vzajemnosti iz tretjega odstavka 9. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91in nasl. - v nadaljevanju ZDen), ki je bil uveljavljen s 1. členom Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 65/98 - ZDen-B).
2. Pritožnici menita, da državljanstva tedanje federalne enote ni mogoče prekvalificirati v državljanstvo nove države, ki v času, ko je Č. Č. umrl, še ni obstajala. Glede na to, da je bil jugoslovanski državljan, pa naj ga ne bi bilo mogoče šteti za tujca v smislu tretjega odstavka 9. člena ZDen. Pravno stališče, ki naj bi konstruiralo državljanstvo za mrtve osebe, naj bi kršilo pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravico pritožnic do denacionalizacije in s tem lastninska pričakovanja iz 33. člena Ustave. Pritožnici nasprotujeta tudi ugotovitvi, da pogoj vzajemnosti ni izpolnjen. Za ugotovitev obstoja te vzajemnosti naj bi bila pomembna okoliščina, da je Ustavno sodišče Republike Hrvaške razveljavilo določbe "Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine" (Narodne novine, št. 92/96 - v nadaljevanju "Zakon o naknadi"), ki so onemogočale vračanje premoženja osebam, ki niso hrvaški državljani. Zaradi te razveljavitve naj bi bilo očitno, da v hrvaškem pravnem sistemu ni določbe, ki bi prepovedovala denacionalizacijo v korist slovenskih državljanov. Upravnima organoma in sodiščema očita, da obstoja dejanske vzajemnosti niso ugotavljali, in se pri tem sklicuje na drugi odstavek 12. člena Zakona o mednarodnem zasebnem pravu in postopku (Uradni list RS, št. 56/99 - v nadaljevanju ZMZPP). Z izpodbijanimi odločbami naj bi bila dedičem denacionalizacijskega upravičenca kršena pravica tujcev iz 13. člena Ustave in pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Pritožnici Ustavnemu sodišču predlagata, naj izpodbijane odločbe odpravi in zadevo vrne organu prve stopnje v novo odločanje. Če pa bi Ustavno sodišče menilo, da je določbo tretjega odstavka 9. člena ZDen mogoče razlagati tako, kot so jo razlagali upravni organi in sodišča, pa vlagata pobudo za oceno ustavnosti tretjega odstavka 9. člena ZDen. Menita, da je z ustavo skladna le razlaga, po kateri ta določba ne velja za državljane drugih federalnih enot, ki so umrli pred razpadom SFRJ, ker te osebe niso imele možnosti, da bi se izrekle za državljanstvo nove države Republike Slovenije, tako kot tisti, ki so osamosvojitev Slovenije doživeli. Pripisovanje državljanstva tuje države tem osebam pa naj bi pomenilo neenako obravnavanje pred zakonom in s tem kršitev drugega odstavka 14. člena Ustave. B.
3. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, zato se v postopku z ustavno pritožbo ne more spuščati v presojo materialnopravne pravilnosti izpodbijane sodne odločbe. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Pravilnost uporabe zakona Ustavno sodišče presoja le, če je zaradi nepravilne uporabe zakona obenem kršena človekova pravica in temeljna svoboščina, ali če bi ugotovilo, da je sodišče odločitev utemeljilo na kakšnem pravnem stališču, ki je z vidika ustavnih pravic nesprejemljivo. Tega stališču, po katerem je v primerih kot je obravnavani pomembno republiško državljanstvo ob smrti prejšnjega lastnika, ni mogoče očitati.
4. Ustava v 13. členu izrecno določa, da imajo tujci v Sloveniji v skladu z mednarodnimi pogodbami vse pravice, zagotovljene s to ustavo in zakoni, razen tistih, ki jih imajo po Ustavi ali po zakonu samo državljani Slovenije. V zvezi z očitkom pritožnic, da izpodbijana odločitev krši določbo 13. člena Ustave in pravico do zasebne lastnine in dedovanja iz 33. člena Ustave, se Ustavno sodišče sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-326/98 z dne 14. 10. 1998 (Uradni list RS, št. 76/98 in OdlUS VII, 190) in na sklep Ustavnega sodišča št. U-I-171/02 z dne 8. 5. 2003 (ki je priložen temu sklepu).
5. Že Vrhovno sodišče je pojasnilo, da pri ugotavljanju, ali so izpolnjeni pogoji iz tretjega odstavka 9. člena ZDen, ne gre za ugotavljanje državljanskega statusa. V obrazložitvi izpodbijane sodbe je Vrhovno sodišče pojasnilo tudi, da se v primerih, kot je obravnavani, ugotavlja pravno razmerje, ki ga pravo Republike Slovenije oziroma pravo sedanje države, naslednice bivše republike bivše SFRJ, dajeta državljanskemu statusu, ki ga je oseba imela v času svoje smrti. To pa ne pomeni konstruiranje državljanstva, kot to zmotno menita pritožnici. Poleg tega je pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave procesno jamstvo, kršitve procesnih jamstev pa ni mogoče utemeljevati z argumentom, da je odločitev po vsebini napačna. Zgolj okoliščina, da pritožnici pravo razumeta drugače od upravnih organov in sodišč, pa za ugotovitev, da je bila kršena pravica do zasebne lastnine in dedovanja iz 33. člena Ustave, ne zadostuje.
6. Tudi očitek, da je izpodbijano stališče v neskladju z drugim odstavkom 14. člena Ustave, ker naj bi se "lahko pripadniki bivših jugoslovanskih narodov pod določenimi pogoji izrekli za državljanstvo nove države Republike Slovenije", osebe, ki osamosvojitve niso doživele, pa te možnosti niso imele, je očitno neutemeljen. Razlaga, za katero se zavzemata pritožnici namreč pomeni, da bi se morale osebam, ki so umrle kot jugoslovanski državljani priznati enake pravice kot slovenskim državljanom ne glede na to, ali so imele državljanstvo Republike Slovenije po predpisih pred uveljavitvijo Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in nasl. - v nadaljevanju ZDRS) ali ne. Zakaj bi morale biti osebe, ki so umrle pred osamosvojitvijo Republike Slovenije glede uveljavljanja pravic do denacionalizacije izenačene s slovenskimi državljani kljub temu, da ZDRS ne priznava pravne kontinuitete državljanstva Republike Slovenije z državljanstvom drugih bivših republik bivše SFRJ, pritožnici ne pojasnita. Načela enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) pa ni mogoče pojmovati kot enostavno splošno enakost vseh, pač pa kot enako obravnavanje enakih dejanskih stanj. Različnosti dejanskih stanj ustreza normativna različnost. Zato tudi razlaga zakona, po kateri pravnega položaja oseb, ki v času smrti niso imele državljanstva bivše Republike Slovenije, ni mogoče enačiti s pravnim položajem državljanov Republike Slovenije, ne more kršiti načela enakosti pred zakonom. 7. Glede navedb v ustavni pritožbi, s katerimi pritožnici utemeljujeta obstoj vzajemnosti iz tretjega odstavka 9. člena ZDen, je treba upoštevati določbo prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri je treba pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpati vsa pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju pravnih sredstev pa ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih pravnih sredstvih). Iz izpodbijanih sodb in upravnih odločb ni razvidno, da bi pritožnici v upravnem postopku ali v upravnem sporu hrvaško pravo razlagali tako, kot ga razlagata v ustavni pritožbi. Zato se Ustavnemu sodišču v oceno utemeljenosti tega očitka niti ne bi bilo treba spuščati. Vendar je očitno, da ne držijo trditve, s katerimi pritožnici v tem delu utemeljujeta ustavno pritožbo. Ustavno sodišče Republike Hrvaške je odločbo, na katero se pritožnici sklicujeta, tj. odločbo št. U-I-673/1996, sprejelo dne 21. 4. 1999 (Narodne novine, št. 39/99), torej po izpodbijani odločitvi upravnega organa prve stopnje. Poleg tega je iz citirane odločbe razvidno, da so bile določbe, ki so tujcem onemogočale uveljavljanje pravice do denacionalizacije, razveljavljene z odložnim rokom do uveljavitve novega zakona oziroma najdlje do enega leta od objave odločbe Ustavnega sodišča.
8. Očitno neutemeljen je tudi očitek pritožnic, da upravna organa in sodišči obstoja vzajemnosti niso ugotavljali, zaradi česar naj bi bile kršene njune pravice iz 13. in 22. člena Ustave. Dejstvo, da je bilo ugotovljeno, da v času izdaje odločbe o denacionalizaciji pogoj vzajemnosti ni bil izpolnjen, in da tudi sklicevanje na bodočo ureditev v Republiki Hrvaški obstoja vzajemnosti še ne izkazuje, namreč ne pomeni, da vzajemnosti niso ugotavljali, kot to zmotno menita pritožnici. Iz obrazložitve odločbe pritožbenega upravnega organa je celo razvidno, da je bil v obravnavani zadevi glede vprašanja vzajemnosti upoštevan odgovor Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske slovenskemu Ministrstvu za pravosodje.
9. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjujeta pritožnici, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
10. Pritožnici podrejeno, za primer, če bi se argumentacija upravnih organov in sodišč glede (ne)izpolnjevanja pogoja vzajemnosti izkazala za pravilno, vlagata pobudo za oceno ustavnosti tretjega odstavka 9. člena ZDen. Te podrejene pobude Ustavno sodišče ni presojalo, saj ZUstS ne omogoča, da bi pritožnik ob vložitvi ustavne pritožbe podrejeno predlagal presojo ustavnosti zakona. Če bi Ustavno sodišče v postopku za preizkus ustavne pritožbe ugotovilo, da izpodbijana sodna odločba temelji na protiustavnem zakonu, bi ta zakon razveljavilo po uradni dolžnosti (drugi odstavek 59. člena ZUstS).
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in šeste alineje 52. člena Poslovnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 49/98 in 30/02) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan