Up-216/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-216/01
Datum odločitve:
4. 11. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.216.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. - B. zoper sodbo Upravnega sodišča št. U 252/99-8 z dne 2. 8. 2000 v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/085/95 z dne 3. 12. 1998

Ustavna pritožba A. A. in B. B. - B. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 226/2000-2 z dne 25. 1. 2001 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča št. U 800/98-7 z dne 9. 12. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. - B. zoper sodbo Upravnega sodišča št. U 252/99-8 z dne 2. 8. 2000 v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/085/95 z dne 3. 12. 1998 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. in B. B. - B. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 226/2000-2 z dne 25. 1. 2001 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča št. U 800/98-7 z dne 9. 12. 1999 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, ki mora biti za obravnavo ustavne pritožbe zoper odločitev o zavrnitvi zahteve za obnovo denacionalizacijskega postopka, ni izkazana. Zato je bilo treba ustavno pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča zavreči.
Stališču Vrhovnega in Upravnega sodišča, da je tožba oseb, ki se niso udeleževale upravnega postopka, pravočasna, če je vložena v enakem tožbenem roku, kot to velja za stranke, ki so se udeleževale upravnega postopka, ni mogoče odreči razumne presoje. Pritožnika tudi nista izkazala, da bi bilo to pravno stališče nezdružljivo s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami. Zgolj okoliščina, da pritožnika pravo razumeta drugače kot sodišče, pa še ne pomeni kršitve katerekoli človekove pravice ali temeljne svoboščine.
Kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin tudi ni mogoče očitati presoji sodišča, da sta pritožnika s tožbo izpodbijala dejanja, ki se lahko izpodbijajo v sporu o zakonitosti dokončnega upravnega akta po določbi drugega odstavka 1. člena ZUS. Že Vrhovno sodišče je pojasnilo, da je v obravnavanem primeru, za dejanja, ki jih pritožnika uveljavljata s tožbo po tretjem odstavku 1. člena ZUS, zagotovljeno drugo sodno varstvo. Da je tako drugo sodno varstvo zagotovljeno, niti ni treba posebej pojasnjevati, saj sta pritožnika to drugo sodno varstvo tudi uporabila, ko sta vložila tožbo zoper odločitev Ministrstva, s katero je bil zavrnjen njun predlog za obnovo postopka, ker jima ni bil priznan položaj stranke. Okoliščina, da je Upravno sodišče to tožbo zavrnilo, pa sama po sebi ne pomeni, da sodnega varstva nimata.
Geslo:
Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.

Denacionalizacija.
Pravna podlaga:
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 2. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
28. 5. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US21828
Up-216/01 - 4
19. 11. 2002
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. in B. B. - B., obeh iz Ž., na seji senata dne 4. novembra 2002 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. in B. B. - B. zoper sodbo Upravnega sodišča št. U 252/99-8 z dne 2. 8. 2000 v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/085/95 z dne 3. 12. 1998 se zavrže.
2. Ustavna pritožba A. A. in B. B. - B. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 226/2000-2 z dne 25. 1. 2001 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča št. U 800/98-7 z dne 9. 12. 1999 se ne sprejme. Obrazložitev
A.
1. Upravno sodišče je s sodbo št. U 252/99-8 z dne 2. 8. 2000 zavrnilo tožbo tožnikov (sedaj pritožnikov) zoper odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/085/95 z dne 3. 12. 1998, s katero je Ministrstvo zavrnilo zahtevek za obnovo denacionalizacijskega postopka, končanega z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 363-01-85/95 z dne 29. 1. 1996.
Pritožnika navajata, da sta se zoper to sodbo pritožila na Vrhovno sodišče.
2. S sklepom št. U 800/98-7 z dne 9. 12. 1999 je Upravno sodišče zavrglo tožbo pritožnikov zoper odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 363-01-85/95 z dne 29. 1. 1996, ker je ugotovilo, da sta jo vložila prepozno. Kot nedovoljeno je zavrglo tožbo tudi v delu, v katerem sta pritožnika z očitki, da jima upravni organ neupravičeno ni priznal položaja stranke, z očitki glede vračanja zasedenih stanovanj v naravi ter glede odločanja upravnih organov o zadevah iz sodne pristojnosti, izpodbijala to kot posamična dejanja, s katerim naj bi se posegalo v njune ustavne pravice.
3. Vrhovno sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo pritožbo pritožnikov in pritrdilo stališču Upravnega sodišča, po katerem lahko stranka, ki ima pravico udeleževati se postopka, a v upravnem postopku dejansko ni sodelovala, ker ji ni bila dana možnost udeležbe, vloži tožbo v upravnem sporu samo do izteka roka za stranke, ki so v postopku sodelovale. Pritožbeni ugovor, da je treba šteti dan vpogleda v upravne spise za dan vročitve odločbe, pa je zavrnilo, ker nima podlage v določbah Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS). Vrhovno sodišče je pritrdilo tudi stališču Upravnega sodišča, da dejanja, na katera se sklicujeta pritožnika, niso dejanja, ki se lahko izpodbijajo v upravnem sporu po določbi tretjega odstavka 1. člena ZUS, ker je v obravnavanem primeru zagotovljeno drugo sodno varstvo.
4. Pritožnika v ustavni pritožbi zatrjujeta, da taka odločitev ni pravilna, da je nezakonita, neustavna in nehumana. Lastnost stranke v teh postopkih naj bi jima zagotavljale določbe 15., 23. in 25. člena Ustave, 6. in 13. člen Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 - EKČP), 6., 8. in 10. člen Splošne deklaracije Združenih narodov o človekovih pravicah iz leta 1948 in členi 2, 14 in 16 Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, št. 7/71 ter Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92). Menita, da pritožbeni rok za stranke in za vsakega, ki bi moral biti stranka, začne teči lahko samo od vročitve sodne odločbe dalje, ali pa od dne, ko je izvedel za kršitev. Izpodbijani sklep naj bi pritožnikoma dejansko onemogočal dostop do sodišča in poštenega sojenja.
Pritožnika opisujeta tudi svoj položaj kot najemnika stanovanj, ki sta predmet denacionalizacijskega postopka in v zvezi s tem navajata svoje mnenje o pravni naravi stanovanjske pravice in opozarjata na neustavnost transformacije stanovanjske pravice v najemno pravico. Poleg tega navajata tudi razloge, zaradi katerih naj bi vlagatelj zahteve za denacionalizacijo ne mogel biti stranka v denacionalizacijskem postopku. Ustavnemu sodišču predlagata, naj ustavni pritožbi ugodi, odpravi v izreku navedene odločbe in potrdi sodbo Upravnega sodišča št. 434/96-9 z dne 15. 11. 2000 ter odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301- 85/95-2 z dne 18. 2. 2001, oziroma zadevo vrne v novo odločanje pristojnemu organu. Ustavnemu sodišču predlagata tudi, naj potrdi sodbo Upravnega sodišča št. 434/96-9 z dne 15. 11. 2000 in odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301-85/95-2 z dne 18. 2. 2001, s katero je bila zahteva za denacionalizacijo zavrnjena.
B. - I.
5. Pritožnika sta sicer navedla, da vlagata ustavno pritožbo zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 226/2000-2 z dne 25. 1.
2001. Glede na navedbe, s katerimi utemeljujeta ustavno pritožbo, in ker predlagata tudi razveljavitev sodbe Upravnega sodišča št. U 252/99-8 z dne 2. 8. 2000, je Ustavno sodišče štelo, da ustavno pritožbo vlagata tudi zoper navedeno sodbo Upravnega sodišča o zavrnitvi tožbe zoper odločbo Ministrstva za okolje in prostor, s katero je bila zavrnjena njuna zahteva za obnovo
denacionalizacijskega postopka.
6. Po določbi prvega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) se ustavna pritožba lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Zoper sodbo Upravnega sodišča št. U 252/99-8 imata pritožnika možnost pritožbe po 70. in naslednjih členih Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS).
7. Iz navedb pritožnikov, da sta pritožbo vložila in da jo Vrhovno sodišče rešuje v zadevi št. I Up 86/01 izhaja, da Vrhovno sodišče o pritožbi še ni odločilo. Procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, ki mora biti za obravnavo ustavne pritožbe zoper odločitev o zavrnitvi zahteve za obnovo denacionalizacijskega postopka, tako ni izkazana. Zato je bilo treba ustavno pritožbo v tem delu zavreči (1. točka izreka tega sklepa).
B. - II.
8. S sklepom št. I Up 226/2000-2 z dne 25. 1. 2001 je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožbo pritožnikov zoper sklep Upravnega sodišča št. 800/98-7 z dne 9. 12. 1999 o zavrženju tožbe v upravnem sporu. Ustavno sodišče pri obravnavanju zatrjevanih kršitev človekovih pravic lahko presoja le navedbe pritožnikov v okviru odločanja o pravočasnosti njune tožbe v upravnem sporu in o dopustnosti tožbe glede izpodbijanja dejanj, s katerimi naj bi se posegalo v ustavne pravice pritožnikov.
9. Na podlagi ustavne pritožbe Ustavno sodišče presoja, ali so bile z izpodbijanimi posamičnimi akti kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine (50. člen ZUstS). Ustavna pritožba ni nadaljnje pravno sredstvo v okviru rednega sodstva, s katerim bi bilo mogoče uveljavljati kršitve pri ugotovitvi dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava same po sebi.
Ustavno sodišče se omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem, pravnem stališču ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno.
10. Tega izpodbijanim odločitvam ni mogoče očitati. Stališču Vrhovnega in Upravnega sodišča, da je tožba oseb, ki se niso udeleževale upravnega postopka, pravočasna, če je vložena v enakem tožbenem roku, kot to velja za stranke, ki so se udeleževale upravnega postopka, ni mogoče odreči razumne presoje. Pritožnika tudi nista izkazala, da bi bilo to pravno stališče nezdružljivo s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami. Zgolj okoliščina, da pritožnika pravo razumeta drugače kot sodišče, pa še ne pomeni kršitve katerekoli človekove pravice ali temeljne svoboščine.
11. Oseba, ki bi morala biti stranka v upravnem postopku, pa to ni bila, lahko vloži tožbo v upravnem sporu zoper odločbo, izdano v upravnem postopku, kljub temu, da ni bila udeležena. Po izpodbijanem stališču pa te pravice nima, če je zamudila tožbeni rok, ki je veljal za stranke, ki so se udeleževale postopka. Na to ne more vplivati niti okoliščina, da je za odločbo izvedela celo po izteku tožbenega roka za stranke. To pa ne pomeni, da taka oseba nima pravnega varstva. Če osebi, ki bi morala biti udeležena v postopku kot stranka, ni bila dana možnost udeležbe v postopku, je namreč podan obnovitveni razlog iz 9. točke 260. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 80/99 in nasl. - ZUP). Tak obnovitveni razlog je vseboval tudi prej veljavni Zakon o splošnem upravnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 47/86, p.b. - ZUP86) v 9. točki 249. člena. Iz ustavne pritožbe in prilog je razvidno, da sta pritožnika vložila predlog za obnovo postopka tudi iz tega razloga. Okoliščina, da je Ministrstvo za okolje in prostor z odločbo št. 36301/085/95 z dne 3. 12. 1998 ta predlog zavrnilo in da je Upravno sodišče s sodbo št. U 252/99-8 z dne 2. 8. 2000 zavrnilo tožbo zoper tako odločitev Ministrstva, pa ne pomeni, da bi moralo sodišče šteti, da je bila njuna tožba zoper odločbo o denacionalizaciji vložena pravočasno, čeprav je tožbeni rok za stranke, ki so sodelovale v denacionalizacijskem postopku potekel. Ustavno sodišče pa se ni spuščalo v presojo odločitve o zavrnitvi predloga za obnovo denacionalizacijskega postopka, saj je moralo ustavno pritožbo v tem delu zaradi preuranjenosti zavreči (glej B. - I.).
12. Kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin tudi ni mogoče očitati presoji sodišča, da sta pritožnika s tožbo izpodbijala dejanja, ki se lahko izpodbijajo v sporu o zakonitosti dokončnega upravnega akta po določbi drugega odstavka 1. člena ZUS. Že Vrhovno sodišče je pojasnilo, da je v obravnavanem primeru, za dejanja, ki jih pritožnika uveljavljata s tožbo po tretjem odstavku 1. člena ZUS zagotovljeno drugo sodno varstvo. Da je tako drugo sodno varstvo zagotovljeno, niti ni treba posebej pojasnjevati, saj sta pritožnika to drugo sodno varstvo tudi uporabila, ko sta vložila tožbo zoper odločitev Ministrstva, s katero je bil zavrnjen njun predlog za obnovo postopka, ker jima ni bil priznan položaj stranke. Okoliščina, da je Upravno sodišče to tožbo zavrnilo, pa sama po sebi ne pomeni, da sodnega varstva nimata.
13. Poleg tega pritožnika navajata, da sta stranki, ki sta sodelovali v denacionalizacijskem postopku, uspeli s tožbo v upravnem sporu, saj je Upravno sodišče s sodbo št. U 434/96-9 z dne 15. 11. 2000 odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 363-01-85/95 z dne 29. 1. 1996 odpravilo in zadevo vrnilo Ministrstvu v ponovni postopek. Ministrstvo pa je odpravilo odločbo upravnega organa prve stopnje in zahtevek za denacionalizacijo zavrnilo. Glede na predlog pritožnikov, naj Ustavno sodišče potrdi navedeno sodbo Upravnega sodišča in odločbo Ministrstva o zavrnitvi zahteve za denacionalizacijo, pa Ustavno sodišče pojasnjuje, da v postopku ustavne pritožbe zoper izpodbijana sklepa ne more potrjevati drugih odločb. Odločitev o zavrnitvi zahteve za denacionalizacijo (za katero se pritožnika zavzemata) bo Ustavno sodišče lahko presojalo le, če bo po izčrpanju pravnih sredstev zoper to odločitev vložena ustavna pritožba.
14. Ker z izpodbijanima sklepoma očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo (2. točka izreka tega sklepa).
C.
15. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka 55. člena in prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan