Up-184/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-184/00
Datum odločitve:
18. 3. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.184.00
Akt:
Ustavna pritožba družbe A., Pomorska rečna agencija Ž., zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. III Ips 40/98 z dne 22. 3. 2000 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 710/97 z dne 28. 1. 1998 in s sodbo Okrožnega sodišča v Kopru št. Pg 431/94 z dne 6. 8. 1997

Ustavna pritožba družbe A., Pomorska rečna agencija Ž., zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 710/97 z dne 28. 1. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba družbe A., Pomorska rečna agencija Ž., zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. III Ips 40/98 z dne 22. 3. 2000 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 710/97 z dne 28. 1. 1998 in s sodbo Okrožnega sodišča v Kopru št. Pg 431/94 z dne 6. 8. 1997 se ne sprejme.

Ustavna pritožba družbe A., Pomorska rečna agencija Ž., zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 710/97 z dne 28. 1. 1998 se v delu, v katerem je Višje sodišče zavrnilo pritožbo zoper sklep Okrožnega sodišča o zavrnitvi ugovora zoper izdano začasno odredbo, zavrže.

Pritožnica sama nosi svoje stroške postopka z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
V pravdnem postopku se odloča o zahtevku tožeče stranke. Za sam pravdni postopek ni pomembno ali in kdaj bo stranka, ki ji je določena obveza naložena, to lahko spolnila. Sklicevanje na mednarodne akte in notranjepravne akte, ki naj bi preprečevali izpolnitev obveznosti, zato ne more vplivati na določitev sodišč v pravdnem postopku. Ustavno sodišče ustavno pritožbo v delu, ki je prepozna, zavrže. V postopku pred Ustavnim sodiščem vsak nosi svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače.
Geslo:
5.2 - Temeljne pravice - Enakost.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja - Enakost orožij.

2.2.2.1 - Viri ustavnega prava - Hierarhija - Hierarhija med nacionalnimi viri - Hierarhija, ki izhaja iz Ustave.

3.13 - Splošna načela - Zakonitost.

1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
Pravna podlaga:
Člen 14, 22, 153, Ustava [URS]

Člen 34.1, 49 in 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
29. 5. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22222
Up-184/00
7. 4. 2003
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe družbe A., d.d., Pomorska rečna agencija, Ž., ki jo zastopa B. B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 18. marca 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba družbe A., Pomorska rečna agencija Ž., zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. III Ips 40/98 z dne 22. 3. 2000 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 710/97 z dne 28. 1. 1998 in s sodbo Okrožnega sodišča v Kopru št. Pg 431/94 z dne 6. 8. 1997 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba družbe A., Pomorska rečna agencija Ž., zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 710/97 z dne 28. 1. 1998 se v delu, v katerem je Višje sodišče zavrnilo pritožbo zoper sklep Okrožnega sodišča o zavrnitvi ugovora zoper izdano začasno odredbo, zavrže.
3. Pritožnica sama nosi svoje stroške postopka z ustavno pritožbo.
Obrazložitev
A.
1. Okrožno sodišče v Kopru je s sodbo št. Pg 431/94 z dne 6. 8. 1997 vzdržalo v veljavi sklep Temeljnega sodišča v Kopru, Enote v Kopru, o izvršbi na podlagi verodostojne listine št. I Ig 134/94 z dne 14. 4. 1994, po katerem mora ustavna pritožnica - v navedeni pravdi tožena stranka - plačati tožeči stranki 19.815.369 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 2. 1994 dalje do plačila. Višje sodišče je zavrnilo njeno pritožbo in potrdilo navedeno sodbo in sklep o zavrnitvi ugovora zoper začasno odredbo. Vrhovno sodišče je zavrnilo revizijo ustavne pritožnice.
2. Pritožnica v ustavni pritožbi navaja, da je s tožečo stranko dne 27. 12. 1994 sklenila izvensodno poravnavo, po kateri bi morala na novo dogovorjeni dolg plačati do 28. 2. 1995, do česar ni prišlo. Zaradi tega sta obe stranki dne 17. 10. 1996 sklenili še en dogovor in ob nerealizirani izvensodni poravnavi dogovorili novo višino dolga. Tudi tega dogovora ustavna pritožnica ni izpolnila, vendar poudarja, da do realizacije ni moglo priti zaradi izvajanja Zakona o izvajanju resolucij Varnostnega sveta OZN, ki določajo ukrepe zoper Republiko Srbijo, Republiko Črno Goro in območja Bosne in Hercegovine pod nadzorstvom sil bosanskih Srbov (Uradni list RS, št. 53/92 in nasl. - v nadaljevanju ZIRVS), ter ustreznih podzakonskih aktov Vlade.
Nadalje navaja, da je bil zaradi navedenih predpisov onemogočen plačilni promet med Slovenijo in njegovo državo, tako da ni mogla izpolniti svojih obveznosti. Ker naj sodišča ne bi upoštevala prej navedenih omejitev, naj ne bi spoštovala načela ustavnosti in zakonitosti (153. člen Ustave). Sodiščem, zlasti Vrhovnemu sodišču, očita, da so v tej pravdi pri utemeljevanju njenih obveznosti nezakonito upoštevala oba izvensodna dogovora med pravdnima strankama (izvensodna poravnava z dne 27. 12. 1994 in dogovor z dne 17. 10. 1996). S tem so ji po njegovem mnenju kršila pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave.
Pritožnica utemeljuje zatrjevano kršitev teh pravic tudi z navedbo, da bi morala sodišča postopek prekiniti (že v začeti izvršilni fazi postopka) in v skladu s 15. členom Zakona o Skladu Republike Slovenije za sukcesijo (Uradni list RS, št. 10/93 in nasl.- v nadaljevanju ZSSuk) pridobiti predhodno mnenje Sklada Republike Slovenije za sukcesijo. Pritožnica v ustavni pritožbi graja stališče Vrhovnega sodišča, da se omejitve iz ZIRVS v konkretnem primeru ne morejo uporabiti, ker gre za pravni posel, sklenjen pred začetkom veljavnosti tega Zakona. Po njenem mnenju so tudi v tem konkretnem primeru sodišča vezana na te omejitve in bi zato morala pravdni in izvršilni postopek prekiniti, dokler ne bi predpisi pritožnici omogočili izpolnitev prevzetih obveznosti. Ker tega niso storila, so kršila človekovo pravico do enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave, zlasti iz njegovega drugega odstavka. Kolikor pa so sodišča bila glede omejitvenih predpisov v dvomu, bi morala začeti postopek pred Ustavnim sodiščem. Ker tega niso storila, so kršila svojo obveznost iz 156. člena Ustave. Pritožnica nadalje navaja, da ni bila nikoli zaslišana pred sodiščem, tako da ni mogla sodišču pojasniti razlogov, zakaj ni izpolnila sprejetih obveznosti. Sama tudi ni dobila povabila sodišča, da bi lahko pridobila vizo za prihod v Slovenijo. Tudi v tem vidi diskriminacijo in kršitev enakega varstva pravic (22. člen Ustave).
3. Pritožnica predlaga, naj Ustavno sodišče izpodbijane sodbe razveljavi, poleg tega pa naj razveljavi tudi začasno odredbo, izdano med postopkom. Pooblaščenec ustavne pritožnice je priglasil stroške.
B.
4. Ustavno sodišče se v postopku ustavne pritožbe ne more spuščati v presojo materialnopravne pravilnosti izpodbijanih odločitev in v dokazno oceno sodišč. Ustavno sodišče namreč ni nadaljnja instanca rednega sojenja. Pristojnost Ustavnega sodišča je, da presoja, ali so bile z izpodbijanimi akti kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Z ustavno pritožbo zato ni mogoče uveljavljati kršitve ustavnih določb, ki ne urejajo človekovih pravic, kot je to 153. člen Ustave.
5. Pritožnica uveljavlja kršitve pravice iz 22. člena Ustave v povezavi z določbo drugega odstavka 14. člena Ustave. Pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave je izpeljava načela enakosti iz drugega odstavka 14. člena Ustave v postopkih pred sodišči in drugimi državnimi organi. Za kršitev te pravice bi šlo, če bi bila odločitev tako očitno napačna oziroma brez razumne pravne utemeljitve, da bi jo bilo mogoče označiti kot arbitrarno. Razlogi, zaradi katerih so sodišča naložila pritožnici obveznost plačila, so razumno pravno utemeljeni, vključno z opredelitvijo, zakaj omejitve iz Resolucij Varnostnega sveta OZN in iz notranje zakonodaje ne morejo vplivati na konkretni primer. Prav tako so sodišča tudi pojasnila, kakšen pomen imata pri ugotavljanju obstoja in časa nastanka sporne terjatve izvensodna poravnava in dogovor, na katera se sklicuje pritožnica. Zato odločitev sodišč ni mogoče označiti za arbitrarne. Trditve pritožnice, da bi sodišča morala upoštevati hierarhično višji akt (mednarodne pogodbe) in vložiti zahtevo za oceno ustavnosti uporabljenih predpisov, njenih navedb o arbitrarnosti sodnih odločitev ne utemeljujejo.
6. Kršitev pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave) ustavna pritožnica utemeljuje tudi s tem, da bi moralo sodišče prekiniti postopek in uporabiti določbe ZSSuk. Dejstvo, da sodišče ni prekinilo postopka, samo po sebi ne more pomeniti kršitve te ustavne pravice. Prav tako ni utemeljen očitek pritožnice, da ji je bila ta ustavna pravica kršena s tem, da ji ni bilo nikoli poslano vabilo na obravnavo in da zato ni mogla biti zaslišana in da ni mogla neposredno pred sodiščem predstaviti svojih stališč, zaradi česar naj bi bila v neenakopravnem položaju v primerjavi z nasprotno stranko. Pravica stranke, da se izjavi, ne pomeni, da mora sodišče stranko tudi osebno zaslišati. Pritožnico je v postopku zastopal pooblaščenec, ki je v njenem imenu opravljal procesna dejanja. V zvezi z zaslišanjem strank v dokazne namene pa bi lahko šlo za kršitev pravice do enakega varstva pravic, če bi sodišče v dokaznem postopku brez utemeljenih razlogov zaslišalo le eno od strank, drugi pa to pravico odreklo in s tem porušilo procesno ravnotežje med strankama. Do tega pa v konkretnem primeru sploh ni moglo priti, saj sodišče dokaza z zaslišanjem strank ni izvedlo.
7. Pravica iz 22. člena Ustave tudi ni bila kršena s tem, da je sodišče v skladu s tedaj veljavno določbo prvega odstavka 138. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 4/77 in nasl. - ZPP77) pisanja vročalo pooblaščencu stranke in ne stranki sami.
8. S predlogom, naj Ustavno sodišče razveljavi tudi začasno odredbo, izdano med postopkom, izpodbija pritožnica tudi sklep Višjega sodišča v Kopru, ki se nanaša na pritožbo zoper sklep sodišča prve stopnje o zavrnitvi ugovora zoper izdano začasno odredbo. Iz priložene sodbe in sklepa Višjega sodišča v Kopru Cpg št. 710/97 z dne 28. 1. 1998 je razvidno, da je o pritožbi zoper sklep sodišča prve stopnje o zavrnitvi ugovora zoper začasno odredbo to sodišče odločalo in jo zavrnilo. Ustavno pritožbo zoper posamičen akt, s katerim naj bi bile posamezniku kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, je dopustno vložiti v roku 60 dni po izčrpanju vseh pravnih sredstev. Ustavna pritožnica bi lahko z ustavno pritožbo izpodbijala sklep sodišča druge stopnje z dne 28. 1. 1998. Ker tega ni storila v roku 60 dni, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu kot prepozno zavrglo.
9. Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo, zavrglo pa jo je v delu, ki se nanaša na izdano začasno odredbo.
10. V postopku pred Ustavnim sodiščem vsak udeleženec nosi svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače (prvi odstavek 34. člena v zvezi z 49. členom Zakona o Ustavnem sodišču - v nadaljevanju ZUstS). Za drugačno odločitev bi morali obstajati posebni razlogi, ki jih pritožnica ne navaja. Ustavno sodišče je zato odločilo, kot izhaja iz 3. točke izreka.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje prvega odstavka in prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS ter prvega odstavka 34. člena v zvezi z 49. členom ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić.
Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča.
Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger