Up-172/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-172/01
Datum odločitve:
8. 7. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.172.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 319/00 z dne 25. 1. 2001 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 643/99 z dne 1. 3. 2000 in sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III P 358/95 z dne 15. 1. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 319/00 z dne 25. 1. 2001 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 643/99 z dne 1. 3. 2000 in sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III P 358/95 z dne 15. 1. 1999 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče se v postopku ustavne pritožbe ne more spuščati v presojo materialnopravne pravilnosti izpodbijanih odločitev in v dokazno oceno sodišč. Njegova pristojnost je le ugotavljati, ali ni bila z izpodbijanimi sodbami kršena katera od človekovih pravic. Zgolj dejstvo, da pritožnika s pravnimi sredstvi zoper izpodbijani sodbi nista uspela, še ne pomeni kršitve temeljnih pravic in svoboščin.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Uresničevanje in omejevanje pravic.

Varstvo človekove osebnosti in dostojanstva.

Pravica do sodnega varstva.

Pravica do osebnega dostojanstva in varnosti.

Varstvo pravic zasebnosti in osebnostnih pravic.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 15., 21., 22., 23., 34., 35. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
25. 4. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21614
Up-172/01-9
12. 7. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. in B. B. iz Ž. na seji senata dne 8. julija 2002 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 319/00 z dne 25. 1. 2001 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 643/99 z dne 1. 3. 2000 in sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III P 358/95 z dne 15. 1. 1999 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
1. Sodišče prve stopnje je tožencema naložilo nerazdelno plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, in sicer prvi tožeči stranki (tožniku) v višini 500 000 SIT, drugi tožeči stranki (tožnici) pa v višini 300 000 SIT. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo. Škoda je bila po oceni sodišča tožečima strankama povzročena s člankom v lokalnem časopisu, kjer je med drugim pisalo [Tam v V. je medetažna hiša. Nič posebnega navzven. Hiša kot vsaka druga zaživi ponoči. Žur. 4, 5 komadov senc se prebije vanjo na čudaški in strašljivi, 2, 3 dni trajajoči žur. Do onemoglosti. Trde droge, heroin Ali ni čas, da se najde pristojna ustanova, ki bo zmogla najti moč in dovolj agresivnosti, obračunati z njim, rešiti mlade, ki jih imajo ti, z večine 30-letniki, v krempljih svojega vpliva imel je njivo v U. Trava. Kot kmet jo je obdeloval. Ko je pospravil pridelek, ga je skrbno posušil, predelal, pakiral.
Spravil v torbo in odšel v svet. Dobili so ga v Beogradu .Sedel je eno leto. Kroži še danes. Kot strupena smet v zraku, ki pokvari mesto in ljudi, kjer se ustavi in požene svoje zlovešče tipalke. Naš človek. Mamilaš.[ Prvi toženec je po mnenju sodišča prve stopnje pasivno legitimiran, ker je napisal članek, s katerim je bila povzročena škoda, in ker je v času izida spornega članka pri časopisu, kjer je članek izšel, opravljal delo odgovornega urednika. Drugi toženec naj bi bil pasivno legitimiran, ker je pri istem časopisu v času izida spornega članka opravljal delo glavnega urednika. Sodišče prve stopnje meni, da je pri obeh tožnikih nastala škoda, ki je manjša od zatrjevane. Tožnik se po oceni sodišča s sosedi še vedno dobro razume, članek ni vplival na kvaliteto odnosa z njegovo zunajzakonsko partnerko, druga tožnica pa se je kljub članku lahko zaposlila, čeprav prej ni imela stalne zaposlitve. Sodišče tudi meni, da je do stigmatizacije v okolju, kjer tožnika živita, prihajalo ne samo zaradi spornega članka, temveč iz številnih drugih razlogov (na primer v zvezi s prekrški tožnikov zoper javni red in mir in številnimi spori z različnimi osebami, do katerih naj bi prišlo po oceni sodišča tudi zaradi konfliktne osebnosti obeh tožnikov), ki naj ne bi bili povezani z objavo spornega članka. Višje sodišče je sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek, v delu, ki se je nanašal na drugega toženca, zavrnilo. Navedlo je, da kadar sta funkciji odgovornega in glavnega urednika ločeni, o objavi mnenja ali informacije odloča in za objavo odgovarja le odgovorni urednik. Sodišče druge stopnje je v celoti zavrnilo tudi zahtevek tožnice, ker je ocenilo, da med objavo članka in zatrjevanimi duševnimi bolečinami zaradi kršitve osebnostnih pravic ni vzročne zveze. Po mnenju sodišča druge stopnje tožnice iz članka, v katerem ni imen, ni mogoče individualizirati. Poleg tega pa ima časnikarska navedba o medetažni hiši v Prelogu, kjer je sicer stanovala tudi druga tožnica, svojo prepoznavno moč le v povezavi s podatki o kaznivem dejanju in zaporni kazni, ki pa se nanašajo izključno na tožnika. Iz enakih razlogov, kot jih je navedlo sodišče druge stopnje, je bila zavrnjena tudi revizija. Pritožnika v ustavni pritožbi zatrjujeta, da se vsebina spornega članka nanaša tudi na tožnico, ker je bila poleg tožnika edina stanovalka te hiše. Poleg tega pa naj bi ljudje, ki so jo v tem članku prepoznali, še vedno klicali njeno mamo v zvezi z dogajanjem v hiši. Navajata, da je bil članek naročen in da je zasledoval zgolj željo po [senzacionalizmu, tendencionalizmu in škandalizmu[. Menita, da je glavni urednik vedno odškodninsko odgovoren, kadar je podana odgovornost odgovornega urednika.
Pritožnika zatrjujeta, da je prisojena odškodnina prenizka in da ne ustreza višini odškodnine, ki jo sodišča navadno prisojajo v takšnih primerih. Z vsem tem naj bi jima sodišča kršila načelo enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena), načelo uresničevanja in omejevanja pravic (15. člen Ustave), pravico do varstva človekove osebnosti in dostojanstva (21. člen Ustave), načelo enakega varstva pravic (22. člen Ustave), pravico do sodnega varstva (23. člen Ustave), pravico do osebnega dostojanstva in varnosti (34. člen Ustave) ter pravico do varstva pravic zasebnosti in osebnostnih pravic (35. člen Ustave).
2. Ustavno sodišče se v postopku ustavne pritožbe ne more spuščati v presojo materialnopravne pravilnosti izpodbijanih odločitev in v dokazno oceno sodišč. Ustavno sodišče namreč ni nadaljnja instanca rednega sojenja. Njegova pristojnost je le ugotavljati, ali ni bila z izpodbijanimi sodbami kršena katera od človekovih pravic. Zgolj dejstvo, da pritožnika s pravnimi sredstvi zoper izpodbijane sodbe nista uspela, še ne pomeni kršitve načela enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) in s tem pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave), načela uresničevanja in omejevanja pravic (15. člen Ustave), pravice do varstva človekove osebnosti in dostojanstva (21. člen Ustave), pravice do sodnega varstva (23. člen Ustave), pravice do osebnega dostojanstva in varnosti (34. člen Ustave) ter pravice do varstva pravic zasebnosti in osebnostnih pravic (35. člen Ustave). Za kršitev teh pravic bi šlo le, če bi sodišče zakon uporabilo tako, da bi mu dalo vsebino, ki bi bila v nasprotju z Ustavo. Za tak primer pa v obravnavani zadevi ne gre.
3. Z vidika zatrjevane kršitve 22. člena Ustave lahko Ustavno sodišče presoja tudi, ali ni morda odločitev tako očitno napačna ali brez razumne pravne utemeljitve, da jo je mogoče označiti za arbitrarno. Tega izpodbijanim sodbam ni mogoče očitati. V konkretnem primeru tudi ni bilo mogoče ugotoviti, da bi odločitev sodišča odstopala od ustaljene sodne prakse. Pravna praksa, na katero se sklicujeta ustavna pritožnika, v konkretni zadevi ni relevantna, ker se, kot je to deloma opozorilo že Vrhovno sodišče, nanaša na drugačne pravne situacije, kot je pravna situacija obeh pritožnikov. Zato je Ustavno sodišče ugotovilo, da pravica do enakega varstva pravic (22. člen ustave) ni bila kršena.
4. Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
5. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (ZUstS) in prve alineje 52. člena Poslovnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 49/98) v sestavi: namestnik predsednice senata Jože Tratnik ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Dragica Wedam-Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča, razen sodnici mag. Mariji Krisper Kramberger, ki je bila izločena. Ker se v zakonskem roku za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Namestnik predsednice senata
Jože Tratnik