Up-64/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-64/01
Datum odločitve:
12. 2. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.64.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 265/2000-2 z dne 29. 11. 2000 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1447/98-14 z dne 19. 1. 2000, z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/018/95 z dne 15. 7. 1998 in z delno odločbo Upravne enote Ljubljana, Izpostava Vič-Rudnik, št. 362- 365/92 z dne 13. 1. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 265/2000-2 z dne 29. 11. 2000 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1447/98-14 z dne 19. 1. 2000, z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/018/95 z dne 15. 7. 1998 in z delno odločbo Upravne enote Ljubljana, Izpostava Vič-Rudnik, št. 362- 365/92 z dne 13. 1. 1998 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Pritožnica ni izkazala, da bi bilo pravno stališče, da je pravica do vračila podržavljene nepremičnine v naravi ugasnila, ker je bil zamujen prekluzivni rok za vložitev zahteve za zavarovanje zahtevkov za vračanje premoženja v procesih lastninskega preoblikovanja podjetij, nezdružljivo s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami.
Prav tako pritožnica ni izkazala, da bi bilo nezdružljivo s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami pravno stališče Vrhovnega sodišča, da organ ni upravičen odločati o vrnitvi podržavljenega premoženja v drugačni obliki, kot je bila zahtevana.
Sodno varstvo zoper kršitev, ki je ni mogoče več preprečevati, v tem postopku ne pride v poštev. V denacionalizacijskem postopku (zaradi prekluzivne narave predpisanega roka za vložitev zahteve za izdajo začasne odredbe po ZLPP) tudi morebitna ugotovitev očitanega nepravilnega ravnanja upravnega organa, ne bi mogla privesti do drugačne odločitve glede možnosti za vračilo v naravi. Načelo pomoči prava neuki stranki pa ni mogoče pojmovati tako široko, da bi opustitev opozorila, da vrnitev nepremičnine v naravi v konkretnem primeru ne bo mogoče, če ne bo pravočasno vložena zahteva za zavarovanje zahteve za denacionalizacijo po določbah ZLPP, pomenilo enako, kot, da bi bila taka zahteva vložena. V tem delu torej niso izpolnjene procesne predpostavke za obravnavanje ustavne pritožbe.
Pritožnica v pritožbi zoper sodbo Upravnega sodišča, temu ni očitala, da kljub njenemu predlogu ni opravilo glavne obravnave. Zato pritožnica glede te kršitve ni izčrpala pravnih sredstev.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Pravica do povračila škode.

Pravica do zasebne lastnine in dedovanja.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22., 26., 33. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
13. 2. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21231
Up-64/01-6
12. 2. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopata B. B. in C. C., odvetnika v Z., na seji senata dne 12. februarja 2002
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 265/2000-2 z dne 29. 11. 2000 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1447/98-14 z dne 19. 1. 2000, z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/018/95 z dne 15. 7. 1998 in z delno odločbo Upravne enote Ljubljana, Izpostava Vič-Rudnik, št. 362- 365/92 z dne 13. 1. 1998 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. V denacionalizacijskem postopku je bila zavrnjena zahteva pritožnice za vrnitev v naravi dela podržavljene zgradbe v V., U. 2 (parc. št. 116/3, k.o. T. Š.), ker pritožnica ni vložila predloga za izdajo začasne odredbe o zavarovanju
denacionalizacijskega zahtevka v procesu lastninskega preoblikovanja podjetja po 10. členu Zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij (Uradni list RS, št. 55/92 in nasl. - v nadaljevanju ZLPP).
2. Pritožnica zatrjuje, da navedene začasne odredbe ni vložila, ker naj bi ji upravni organ kot prava neuki stranki ne nudil pravne pomoči, saj je ni (oziroma njenega takratnega pooblaščenca, ki naj bi bil tudi prava neuk) obvestil, da je treba tako začasno odredbo vložiti v določenem roku. S tem naj bi ji bili kršeni pravica do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravica do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave.
3. Pritožnica navaja, da je upravni organ izdal začasno odredbo, kljub temu, da je bil predlog vložen po preteku roka. Ker je bila ta začasna odredba razveljavljena šele leta 1997, bi upravni organ do takrat lahko izdal odločbo o vrnitvi nepremičnine v naravi. Za to, da premoženja ni mogoče vrniti v naravi, naj bi bil torej izključno odgovoren upravni organ prve stopnje. Z izpodbijanimi odločbami, s katerimi je bilo opisano ravnanje prvostopnega upravnega organa ter njegova odločitev o zavrnitvi zahteve za vračilo v naravi potrjeno, in ker Upravno sodišče ni opravilo glavne obravnave ter izvedlo predlaganih dokazov, naj bi bile pritožnici kršene ustavne pravice iz 14., 15., 22., 25. in 33. člena Ustave.
4. V primeru, da bi Ustavno sodišče ugotovilo, da pritožnica nepremičnin ne more dobiti vrnjenih v naravi, pa pritožnica meni, da ni izgubila pravice do denacionalizacije v obliki odškodnine. Navaja, da je v denacionalizacijskem postopku vztrajala z zahtevkom za vračilo v naravi, ker je ves čas štela, da je vrnitev v naravi mogoča. Zato se je tudi pritožila zoper prvo odločitev upravnega organa (začasna delna odločba z dne 12. 6. 1996), s katero je ta, ne da bi pritožnica tak zahtevek postavila, alternativno določil odškodnino kot možno obliko denacionalizacije nepremičnin. Ministrstvo za okolje in prostor je v pritožbenem postopku to odločbo odpravilo in zadevo vrnilo upravnemu organu prve stopnje v nov postopek. Zaradi pritožbe pa naj bi se pritožnici položaj ne smel poslabšati. Stališče, po katerem bi bila prikrajšana za denacionalizacijo v obliki odškodnine zaradi njenega vztrajanja na vračilu v naravi, tj. taki obliki denacionalizacije, ki jo tudi kot primarno določa Zakon o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen), naj bi namreč pomenilo kršitev 14., 15., 22., 23., 25. in 33. člena Ustave.
B.
5. Pritožnica v ustavni pritožbi predvsem ponavlja argumente glede uporabe materialnega prava, s katerimi ni uspela v upravnem postopku in v upravnem sporu. Ustavno sodišče zato pojasnjuje, da ni instanca sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotovitvi dejanskega stanja in pri uporabi procesnega in materialnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
Takšnih kršitev pa v izpodbijani sodbi ni.
6. Pritožnica ni izkazala, da bi bilo pravno stališče, da je pravica do vračila podržavljene nepremičnine v naravi ugasnila, ker je bil zamujen prekluzivni rok za vložitev zahteve za zavarovanje zahtevkov za vračanje premoženja v procesih lastninskega preoblikovanja podjetij, nezdružljivo s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami. Določbe ZLPP, ki so bile podlaga za odločitev v konkretnem primeru, je Ustavno sodišče z odločbo št. U-I-147/93 z dne 19. 1. 1995 (Uradni list RS, št. 18/95 in OdlUS IV, 5) že presojalo in ugotovilo, da niso v neskladju z Ustavo. V tem postopku bi torej za zatrjevane kršitve človekovih pravic lahko šlo, če bi bila pritožnici zavrnjena zahteva za vrnitev v naravi, kljub pravočasno vloženi zahtevi za izdajo začasne odredbe po ZLPP. Za takšen primer pa v obravnavani zadevi ne gre. Pritožnica tudi ne zatrjuje, da bi Vrhovno sodišče ne upoštevalo katere izmed okoliščin, ki jo je v drugih primerih vključilo v presojo.
7. Prav tako pritožnica ni izkazala, da bi bilo nezdružljivo s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami pravno stališče Vrhovnega sodišča, da organ ni upravičen odločati o vrnitvi podržavljenega premoženja v drugačni obliki, kot je bila zahtevana. To, kar želi doseči z ustavno pritožbo, bi pritožnica lahko dosegla s pravočasno postavitvijo t.i. podrejenega zahtevka (npr. tako, kot ga postavlja šele v ustavni pritožbi).
Ker tega ni storila, ne more trditi, da ji je bil z izpodbijanimi odločbami pravni položaj poslabšan, ker se je pred izdajo izpodbijanih odločb pritožila na začasno delno odločbo, s katero je upravni organ določil odškodnino kot alternativno možno obliko denacionalizacije, in da so ji bile z izpodbijanimi odločbami kršene človekove pravice, če bi njeno vztrajanje na vračilu v naravi pomenilo, da ni upravičena do denacionalizacije v obliki odškodnine. V denacionalizacijskem postopku, v katerem so bile izdane izpodbijane odločbe, sta jo zastopala odvetnika, torej pravno usposobljeni osebi, ki bi morali vedeti, da postavitev podrejenega zahtevka za plačilo odškodnine ne onemogoča vračila v naravi, če je tako vračilo mogoče, in da ne onemogoča vložitve pravnih sredstev, če bi bilo ugodeno podrejenemu zahtevku, zahtevek za vrnitev v naravi pa bi bil zavrnjen. Kot je razvidno iz izpodbijane odločbe Ministrstva za okolje in prostor, je pritožnica, zastopana po odvetniku in kljub opozorilu upravnega organa prve stopnje, da bo s tem izgubila pravico do vračila podržavljenega premoženja, še v pritožbenem upravnem postopku (skupaj z drugimi pritožniki) navajala, da v nobenem primeru ne pristane na odškodnino v obliki obveznic Slovenskega odškodninskega sklada. Teh trditev pa s tožbo v upravnem sporu ni izpodbijala. Po navedenem pritožnica z izpodbijanimi odločbami ni bila prikrajšana za pravico do denacionalizacije v obliki odškodnine, saj te pravice ni uporabila. Zgolj okoliščina, da pritožnica pravo razume drugače kot sodišče, pa še ne pomeni kršitve katerekoli človekove pravice ali temeljne svoboščine, ki jih zagotavlja Ustava.
8. V zvezi z navedbami pritožnice, ki se nanašajo na nepravilno ravnanje upravnega organa prve stopnje, s katerimi naj bi ji bile kršene pravice iz 14., 22. in 33. člen Ustave, Ustavno sodišče pojasnjuje, da sodno varstvo zoper kršitev, ki je ni mogoče več preprečevati, v tem postopku ne pride v poštev. V denacionalizacijskem postopku namreč (zaradi prekluzivne narave predpisanega roka za vložitev zahteve za izdajo začasne odredbe po ZLPP) tudi morebitna ugotovitev očitanega nepravilnega ravnanja upravnega organa ne bi mogla privesti do drugačne odločitve glede možnosti za vračilo v naravi. Načela pomoči prava neuki stranki pa ni mogoče pojmovati tako široko, da bi opustitev opozorila, da vrnitev nepremičnine v naravi v konkretnem primeru ne bo mogoča, če ne bo pravočasno vložena zahteva za zavarovanje zahteve za denacionalizacijo po določbah ZLPP, pomenila enako, kot da bi bila taka zahteva vložena. V tem delu torej niso izpolnjene procesne predpostavke za obravnavanje ustavne pritožbe. Povračilo morebitne škode, ki bi bila pritožnici z očitano opustitvijo upravnega organa prve stopnje storjena (26. člen Ustave), lahko prizadeta, kolikor meni, da gre za protipravno ravnanje, zahteva v postopku pred pristojnim sodiščem; ko so pravna sredstva v tem postopku izčrpana, lahko ob pogojih ZUstS vloži ustavno pritožbo.
9. Ustavne pritožbe pritožnica tudi ne more utemeljiti z navajanjem, da Upravno sodišče kljub njenemu predlogu ni izvedlo glavne obravnave. Za obravnavo te kršitve je treba upoštevati določbo prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri je treba pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpati vsa pravna sredstva.
Zahteva po izčrpanju vseh pravnih sredstev pa ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih rednih in izrednih pravnih sredstvih). Iz ustavni pritožbi priložene pritožbe zoper sodbo Upravnega sodišča je razvidno, da pritožnica navedene kršitve Upravnemu sodišču ni očitala. Zato pritožnica glede te kršitve ni izčrpala pravnih sredstev.
10. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata:
Milojka Modrijan