Up-482/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-482/01
Datum odločitve:
26. 6. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.482.01
Akt:
Ustavna pritožba družbe A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 159/99 z dne 4. 9. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba družbe A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 159/99 z dne 4. 9. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker iz obrazložitve sodne odločbe Upravnega sodišča, na katero se zaradi ponovljenih (pri)tožbenih navedb Vrhovno sodišče sklicuje, razbrati razloge za izpodbijano odločitev oziroma so ti tudi razumno obrazloženi, pritožnici očitno niso bile kršene njene človekove pravice in temeljne svoboščine. Zato Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
Geslo:
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
23. 11. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22537
Up-482/01 - 8
9. 7. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe družbe A., d.d., Ž., ki jo zastopa mag. B. B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 26. junija 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
Ustavna pritožba družbe A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 159/99 z dne 4. 9. 2001 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Iz navedb in priloženih listin izhaja, da je davčni organ zavrnil pritožničin obračun davka od dobička pravnih oseb za leto 1996, ker zaradi neizdanih vrednostnih papirjev za zmanjšanje davčne osnove niso bili izpolnjeni pogoji iz 65.c člena Zakona o davku od dobička pravnih oseb (Uradni list RS, št. 72/93 in nasl. - v nadaljevanju ZDDPO). Pritožnica se je zoper navedeno odločitev pritožila na drugostopni davčni organ oziroma vložila tožbo na Upravno sodišče. Menila je, da izdaja obveznic ni bila pogoj za uveljavljanje olajšave, saj so bile obveznosti prevzete že pred izdajo obveznic. Ker s pravnimi sredstvi ni uspela, se je pritožila še na Vrhovno sodišče. V pritožbi je zatrjevala, da prvostopna sodna odločba temelji na stališču, da je med obveznostjo, ki jo ima država do občanov, in obveznostjo, ki jo ima do bank, vsebinska razlika, ter na stališču, da so ugovori o neskladnosti med kasnejšimi in prejšnjimi ravnanji države neutemeljeni. Pritožnica je prvemu stališču nasprotovala, ker naj ne bi bilo med obveznostima nobene bistvene vsebinske razlike oziroma te iz obrazložitve prvostopnega sodišča niso jasne. V utemeljitev je navedla, da je bilo vprašanje dolga za obe skupini rešeno z Zakonom o poravnavanju obveznosti iz neizplačanih deviznih vlog (Uradni list RS, št. 7/93 - v nadaljevanju ZPONDV) in da je razlika le v dospelosti obveznosti. Ugovore zoper drugo stališče pa je v pritožbi ponovila, ker naj bi bili ti zavrnjeni kot neutemeljeni, ne da bi bilo pri tem odgovorjeno na navedbe, da:
- je Republika Slovenija svoje obveznosti izpolnjevala tudi pred izdajo obveznic tako, kot da bi bile te že izdane; - je bilo med obema strankama nesporno, da gre za izpolnjevanje obveznosti iz naslova obveznic, kar potrjujeta tudi Sporazum o ugotovitvi višine dolga (v nadaljevanju Sporazum) in vodenje obveznosti na posebnih računih banke oziroma države; - nezmanjšanje davčne osnove nasprotuje predhodnim dejanjem države, ki so ustvarjala vtis, da gre že vseskozi za obveznice (po pravni teoriji tovrstna dejanja niso dovoljena); - je vprašljiva ustavnost 65.c člena ZDDPO.
2. Vrhovno sodišče je pritožbo zavrnilo. Ker naj bi ob tem kršilo 22. in 25. člen Ustave, pritožnica predlaga razveljavitev sodne odločbe in vrnitev zadeve v ponovno odločanje Vrhovnemu sodišču. Meni, da naj bi bilo enako varstvo pravic kršeno, ker na pritožbene navedbe ni bilo prepričljivo odgovorjeno. Za kršitev pravice do pravnega sredstva pa naj bi šlo, ker ni bilo odgovorjeno po vsebini in argumentirano, temveč le pavšalno. V utemeljitev zatrjevanega pritožnica navaja, da je Vrhovno sodišče ob citiranju 65.c člena ZDDPO zgolj navedlo, da v celoti soglaša s stališčem sodišča prve stopnje, ki je pravilno in na zakonu utemeljeno. S tem naj bi, enako kot pred njim že Upravno sodišče, ne odgovorilo na številne pritožbene razloge, da določbe 65.c člena ZDDPO v obravnavani zadevi ni mogoče uporabiti.
B.
3. Pritožnica zatrjevani kršitvi 22. in 25. člena Ustave utemeljuje v bistvu z enim razlogom, tj. pomanjkljivo obrazložitvijo. Glede na to je odločitev o sprejemu ustavne pritožbe odvisna od očitnosti zatrjevanj, da v obrazložitvi niso dovolj določno navedeni in obrazloženi razlogi, na katerih odločitev temelji. Ker pa se obrazložitev odločitve Vrhovnega sodišča sklicuje na obrazložitev Upravnega sodišča oziroma so pritožbeni razlogi zoper drugostopno davčno odločbo ponovljeni tudi v tožbi zoper sodno odločbo Upravnega sodišča, je treba ugotoviti, ali je razloge, na katerih temelji odločitev. dovolj določno navedlo in obrazložilo že Upravno sodišče. Ob enakih (ponovljenih) pritožbenih razlogih strinjanje višjega sodišča z obrazložitvijo nižjega sodišča namreč ne pomeni, da višje sodišče ni pretehtalo relevantnosti pritožbenih navedb oziroma da ni odgovorilo ali zavzelo stališč do pritožbenih razlogov.
4. Upravno sodišče je razlog, zaradi katerega je narava obveznosti države do bank različna od narave obveznosti države do občanov, obrazložilo (s temeljno obveznostjo banke, da izplačuje vloge tako, kot se je zavezala z depozitno pogodbo). Prav tako je v tistem delu obrazložitve, ki poudarja različno naravo obveznosti pred oziroma po izdaji obveznic, navedlo razloge, zaradi katerih izpolnitve pred izdajo obveznic ni šteti za izpolnitve iz naslova obveznic. Pri tem je v navedenih razlogih, ki jim ni mogoče odrekati razumne presoje, najti odgovore na vsa pritožničina zatrjevanja, kar pomeni, da se je sodišče opredelilo do vseh (pri)tožbenih navedb oziroma da so te bile vsebinsko obravnavane. Razlogovanja sodišča, zakaj izpolnjevanje obveznosti oziroma sklenitev Sporazuma ne pomeni, da so bile obveznice izdane, zakaj ravnanja države niso nasprotujoča oziroma zakaj se ne odpira vprašanje ustavnosti 65.c člena ZDDPO, so sicer ravno nasprotna razlogovanjem pritožnice, vendar to nestrinjanje pritožnice z razlogovanjem sodišča samo po sebi ne utemeljuje zatrjevanih kršitev.
5. Glede na to, da je Upravno sodišče odgovorilo na tožbene navedbe, ki so nato ponovljene v pritožbi, ter obrazložilo svoja pravna stališča z obrazložitvijo sodne odločbe Vrhovnega sodišča, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna in da temelji na zakonu, pritožničina ustavna pravica iz 25. člena Ustave, ki jo je po ustaljeni ustavnosodni presoji treba razumeti kot pravico do učinkovitega pravnega sredstva (za njeno kršitev gre tudi. če v obrazložitvi niso dovolj določno navedeni razlogi, na katerih odločitev temelji), očitno ni bila kršena. Zaradi obrazložitve razlogov odločitve v sodni odločbi Upravnega sodišča v tem delu tudi očitno ne gre za zatrjevano kršitev 22. člena Ustave (ki pomeni uporabo splošnega načela o enakosti vseh pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave na področju varstva pravic).
Lahko pa bi bila utemeljena zatrjevana kršitev 22. člena Ustave - v tistem delu, v katerem jo je razumeti kot kršitev pravice do enakega varstva - kolikor bi bila odločitev tako nerazumna, da bi jo bilo mogoče označiti za samovoljno oziroma arbitrarno. Za kaj takega bi šlo v primeru izpodbijane odločitve, če med terjatvami do izdaje obveznic in terjatvami po izdaji obveznic ne bi bilo razlik (zaradi česar določbe 65.c člena ZDDPO v obravnavani zadevi ne bi bilo mogoče uporabiti). Ker pa je razlika (vsaj glede razpolaganja s terjatvami) bila, izpodbijana odločitev ni nerazumna.
6. Razpolaganje s terjatvami je bilo namreč prosto šele po izdaji obveznic (oziroma omejeno do izdaje obveznic). Navedeno izhaja že iz obrazložitve Predloga Zakona o poravnavanju obveznosti iz neizplačanih deviznih vlog (Poročevalec Skupščine Republike Slovenije, št. 14/92), v kateri je poudarjeno, da imajo banke po preteku treh let od sprejetja zakona možnost, da dobijo za višino dolga obveznice, s katerimi lahko nato prosto gospodarijo.[1] Razvidno pa je tudi iz drugega odstavka 5. člena ZPONDV, saj ta razpolaganje bank s terjatvami pred izdajo obveznic pogojuje s soglasjem Ministrstva za finance in omejuje na medbančne trge (na katerih sodeluje množica bank, ki izravnava svojo likvidnostno pozicijo).
7. Ker je torej iz obrazložitve sodne odločbe Upravnega sodišča, na katero se zaradi ponovljenih (pri)tožbenih navedb Vrhovno sodišče sklicuje, razbrati razloge za izpodbijano odločitev oziroma so ti tudi razumno obrazloženi, pritožnici očitno niso bile kršene njene človekove pravice in temeljne svoboščine. Zato Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča, razen sodniku Jožetu Tratniku, ki je v zadevi izločen. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan
Opomba:
[1] Pogoje in način izdaje obveznic je predpisala Uredba o izdaji obveznic Republike Slovenije za prevzete obveznosti do bank iz neizplačanih deviznih vlog (Uradni list RS, št. 68/96 - v nadaljevanju Uredba). Iz Uredbe izhaja, da se obveznice izdajo kot nematerializirani vrednostni papirji (drugi odstavek 2. člena) ter prenašajo v skladu s pravili poslovanja Centralne klirinško depotne družbe (tretji odstavek 2. člena).
Iz Uredbe o nematerializiranih vrednostnih papirjih (Uradni list RS, št. 45/95), ki je veljala do 23. 4. 1999, ko je bil uveljavljen Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih (Uradni list RS, št. 23/99 - ZNVP), izhaja, da nastane pravica iz nematerializiranega vrednostnega papirja z vpisom v centralnem registru (6. člen), obveznost izdajatelja pa z vknjižbo v dobro posameznih imetnikov (9. člen).