U-I-210/98
Natisni
Opravilna št.:
U-I-210/98
Datum odločitve:
28. 2. 2002
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 27/2002 in OdlUS XI, 26
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:U.I.210.98
Akt:
Zakon o športu (Uradni list RS, št. 22/98) (ZSpo), 18., 19., 20., 26., 31. in 34., 47., 49., 51. čl.

Zakon o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (Uradni list RS, št. 50/97 in 59/01) (ZLNDL), 2. odst. 1. čl.
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 26., 31. in 34. člena Zakona o športu (Uradni list RS, št. 22/98) se zavrže. Členi 18, 19, 20, 47, 49 in 51 ter prvi odstavek 64. člena Zakona o športu niso v neskladju z Ustavo.

Drugi odstavek 1. člena Zakona o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (Uradni list RS, št. 50/97 in 59/01) ni v neskladju z Ustavo.
Evidenčni stavek:
Asociacija športnih društev nima pravnega interesa za izpodbijanje zakonskih določb, ki veljajo le posameznikom, delavcem v športu. Ni v neskladju z Ustavo, da Zakon o športu ne vsebuje meril, po katerih bi športni objekti lahko prešli tudi v državno last; da določa za športne objekte, ki jih izberejo lokalne skupnosti, status javnega dobra, in da podrobneje ne določa odgovornosti prirediteljev športnih prireditev. Tudi določbe prvega odstavka 64. člena tega Zakona o lastninjenju športnih objektov, ki so bili ob uveljavitvi Zakona v družbeni lastnini, ni v neskladju z Ustavo. Ne nasprotuje ustavnemu načelu o enakosti vseh pred zakonom, če je zakonodajalec v Zakonu o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini predvidel, da bo lastninjenje nepremičnin športnih društev uredil v drugem zakonu.
Geslo:
Ustavno sodišče, delni sprejem pobude.
Ustavno sodišče, začasna odredba, zavrnitev.
Šport, lastninjenje športnih objektov.
Lastnina, športni objekti.
Javno dobro, športni objekti.
Javno dobro, posebna pravica uporabe.
Načelo enakosti pred zakonom.
Pravni interes kot procesna predpostavka ustavnosodnega postopka.
Načela pravne države.
Načelo enakosti pred zakonom.
Pravica do zasebne lastnine in dedovanja.
Lastnina.
Razlastitev.
Javno dobro in naravna bogastva.
Nepristojnost ustavnega sodišča za presojo skladnosti enega zakona z drugim.
Pravica do zasebne lastnine.
Nepristojnost ustavnega sodišča za oceno primernosti zakonodajne ureditve (self-restraint).
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 14., 33., 67., 69., 70. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 21., 25. čl.
Opomba:
K obravnavani zadevi so bile s sklepom Ustavnega sodišča pridružene zadeve št. U-I-109/99 z dne 13. 5. 1999, št. U-I- 121/99 z dne 3. 6. 1999, št. U-I-114/99 z dne 3. 6. 1999, št. U- I-235/99 z dne 13. 12. 2001 in št. U-I-183/00 z dne 13. 7. 2000 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Športna unija Slovenije, Ljubljana in drugi
Datum vloge:
18. 5. 1998
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US21241
Dokument v PDF obliki:
U-I-183-00.pdf
73 KB
Prenesite datoteko
U-I-210-98_Sklep1.pdf
78 KB
Prenesite datoteko
U-I-210-98.pdf
94 KB
Prenesite datoteko
U-I-210/98
3. 6. 1999
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Športne unije Slovenije, Ljubljana, ki jo zastopa Jože Ilc, odvetnik v Ljubljani, Športnega društva Trnovo, Ljubljana, ki ga zastopa Marjan Sušnik, odvetnik v Ljubljani, in Športnega društva Tabor, ki ga zastopa Jože Ilc, odvetnik v Ljubljani, na seji dne 3. junija 1999
s k l e n i l o :
1. Pobuda za oceno ustavnosti 18., 19., 20., 26., 31., 34., 47., 49., 51. in 64. člena Zakona o športu (Uradni list RS, št. 22/98) in drugega odstavka 1. člena Zakona o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (Uradni list RS, št. 44/97) se sprejme.
2. Predlog, da se do končne odločitve zadrži izvrševanje 64. člena Zakona o športu, se zavrne.
3. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Sklepa o določitvi športnih objektov občinskega pomena v Mestni občini Ljubljana (Uradni list RS, št. 22/99) se zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Športna unija Slovenije (v nadaljevanju: pobudnica) je organizirana kot zveza športnih društev in je vpisana v registru društev pri Ministrstvu za notranje zadeve pod št. 551. Navaja, da povezuje športna društva in izvaja športne dejavnosti ter je lastnica in imetnica pravice uporabe na številnih športnih objektih. Zato meni, da Zakon o športu (v nadaljevanju: ZSpo) posega v njen pravni interes, saj ureja delovanje športnih organizacij, pridobivanje sredstev ter izvajanje programov športa, lastninjenje športnih objektov ter ostala vprašanja, povezana s športom.
2. Navaja, da naj bi bili členi 18, 19 in 20 ZSpo v nasprotju s prvim odstavkom 67. člena in s prvim odstavkom 70. člena Ustave, saj športni objekti ne morejo biti javno dobro, ki jih lahko uporablja vsak pod enakimi pogoji, ker morajo uporabo športnih objektov urejati merila za način uporabe športnih objektov, vrstni red, pravice lastnika objekta in odnos med lastnikom in uporabnikom.
3. Prvi odstavek 26. člena in prvi odstavek 34. člena ZSpo, ki urejata položaj strokovnega delavca v športu in položaj zasebnega športnega delavca, naj bi bila nejasna in nasprotujoča. Določba prvega odstavka pa naj bi bila tudi v nasprotju s prvim odstavkom 42. člena in z drugim odstavkom 49. člena Ustave.
4. Členi 47, 49 in 51 ZSpo, ki urejajo varnost na športnih prireditvah, po mnenju pobudnice niso usklajeni z Zakonom o javnih shodih in javnih prireditvah (Uradni list SRS, št. 20/73 s spremembami - ZJSJP). Zaradi nejasnosti in nedorečenosti naj bi bili tudi v nasprotju z načeli pravne države (2. člen Ustave).
5. Določbo 64. člena ZSpo, ki ureja prenos športnih objektov v last društev razen tistih, ki jih lokalna skupnost razglasi za objekte občinskega pomena, izpodbijata pobudnica in Športno društvo Trnovo (v nadaljevanju: prvi pobudnik). Pobudnica predlaga, da Ustavno sodišče začasno zadrži izvrševanje 64. člena ZSpo. Navaja, da ureditev ne upošteva investicij športnih društev v športne objekte. Meni, da gre za razlastitev, kar naj bi bilo v nasprotju s 67. in z 69. členom Ustave. Navaja tudi, da Zakon ni določil meril, po katerih naj bi organi lokalne skupnosti razvrščali športne objekte v objekte občinskega pomena in druge objekte, to pa naj bi omogočalo organom lokalne skupnosti arbitrarnost, kar naj bi bilo v nasprotju z 2. členom ter s prvim in četrtim odstavkom 153. člena Ustave. Prvi pobudnik uveljavlja neustavnost 64. člena ZSpo v zvezi z drugim odstavkom 1. člena Zakona o lastninjenju nepremičnim v družbeni lastnini (v nadaljevanju: ZLNDL), ki je določil, da bo lastninjenje športnih objektov določil ZSpo. Meni, da je bilo s tem kršeno načelo enakosti pred zakonom, saj Zakon ne določa enakih razmerij za vse subjekte, samo dejstvo, da so eni subjekti športna društva, drugi pa ne, je po mnenju pobudnice premalo za legitimnost neenakopravnega obravnavanja.
6. Pobudnica in pobudnika so vložili tudi pobudo za oceno zakonitosti in ustavnosti Sklepa o določitvi športnih objektov občinskega pomena v Mestni občini Ljubljana (v nadaljevanju: Sklep), ki je bil izdan na podlagi 64. člena ZSpo. Pobudnica navaja, da Sklep mimo zakonskega pooblastila posega tudi v nepremičnine v zasebni lastnini pobudnice, kar naj bi bilo v nasprotju s 64. členom ZSpo kakor tudi s 64. in z 69. členom Ustave. Prvi pobudnik navaja, da je na nepremičninah, navedenih v Sklepu pod zaporedno številko 32, imetnik pravice uporabe ter da niso vse navedene nepremičnine špotni objekti, temveč gre tudi za nepremičnine, ki niso namenjene športu v smislu 17. člena ZSpo. V konkretnem primeru naj bi šlo za kvazi razlastitev oziroma odvzem pravice uporabe brez nadomestila. Športno društvo Tabor, ki izpodbija samo Sklep, med drugim navaja, da je ta posegel v njegovo zasebno lastnino.
7. Pobudniki predlagajo, naj Ustavno sodišče do končne odločitve zadrži izvrševanje Sklepa.
B.
8. Ustavno sodišče je vse naštete pobude združilo zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
9. Pobudo za oceno ustavnosti ZSpo je sprejelo v obravnavo. V nadaljnem postopku bo v okviru navedb pobudnikov ocenilo ustavnost izpodbijanih določb ZSpo in ZLNDL.
10. Člen 39 Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) daje Ustavnemu sodišču možnost, da začasno zadrži izvrševanje izpodbijanega akta, če bi zaradi njegovega izvrševanja lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. Ustavno sodišče predloga za začasno zadržanje izvrševanja 64. člena ZSpo ni sprejelo. Pobudnica namreč ne utemeljuje, kakšne težko popravljive škodljive posledice bi ji lahko nastale. Zadržanje izvrševanja pa bi bilo tudi sicer nesmiselno, saj je rok, v katerem so lahko lokalne skupnosti športne objekte v družbeni lastnini ali lasti razvojnih skladov in v upravljanju društev določile za športne objekte občinskega pomena, potekel že 14. 4. 1999.
11. Na podlagi prvega odstavka 160. člena Ustave in 21. člena ZUstS odloča Ustavno sodišče med drugim o ustavnosti in zakonitosti predpisov in splošnih aktov za izvrševanje javnih pooblastil. Izpodbijani sklep je po svoji pravni naravi posamičen akt in ne predpis, saj na podlagi določb ZSpo določa objekte in površine občinskega pomena, torej le identificira konkretne nepremičnine, ki naj bi za tako določitev izpolnjevale zakonsko določene kriterije. To pa so značilnosti posamičnega akta.
12. Ustavnosti in zakonitosti posamičnih aktov ni mogoče izpodbijati s pobudo. Oceno njihove ustavnosti je ob izpolnjenosti predpostavk iz 50. do 53. člena ZUstS mogoče zahtevati z ustavno pritožbo. Zakonitost aktov organov lokalnih skupnosti, izdanih v obliki predpisa, kolikor urejajo posamična razmerja, pa se presoja v upravnem sporu (četrti odstavek 1. člena Zakona o upravnem sporu, Uradni list RS, št. 50/97 - v nadaljevanju: ZUS). V upravnem sporu odloča na prvi stopnji Upravno sodišče, kolikor ni z zakonom drugače določeno (9. člen ZUS). Pobudniki zato lahko izpodbijajo Sklep s tožbo pri Upravnem sodišču v roku trideset dni od vročitve tega sklepa (četrti odstavek 21. člena ZUS).
13. Ker je pobudo za oceno ustavnosti in zakonitosti Sklepa zavrglo, Ustavno sodišče ni odločalo o predlogu, da do končne odločitve zadrži njegovo izvrševanje.
C.
14. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 25. člena in tretjega odstavka 26. člena člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Lojze Ude, dr. Mirjam Škrk in dr. Dragica Wedam - Lukić. Sklep je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k :
Franc Testen
U-I-183/00-4
13. 7. 2000
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude družbe T. Knez, k.d., Ljubljana, ki jo zastopata Nataša Vidovič in Vladimir Horvat, odvetnika v Ljubljani, na seji dne 13. julija 2000
s k l e n i l o :
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Sklepa o določitvi javnih športnih objektov občinskega pomena v Mestni občini Ljubljana (Uradni list RS, št. 22/99) se zavrže.
2. Pobuda za oceno ustavnosti 64. člena Zakona o športu (Uradni list RS, št. 22/98) se sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pobudnica navaja, da ima na parcelah št. 215/7, 216/2, 217/2, 217/3, 217/5, 218/2 in 222/4 vse vl. št. 657 k.o. Spodnja Šiška lastninsko pravico, ki naj bi ji bila z izpodbijanim sklepom odvzeta. Izpodbijani sklep je namreč navedene nepremičnine na podlagi 64. člena Zakona o športu (Uradni list RS, št. 22/98 - v nadaljevanju: ZSpo) določil za športne objekte občinskega pomena v lasti Mestne občine Ljubljana.
2. Pobudnica vlaga pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti izpodbijanega sklepa, kolikor se nanaša na prenos lastnine na zgoraj navedenih parcelah. Meni, da je Mestna občina Ljubljana samovoljno in v nasprotju z Ustavo in zakoni sprejela arbitraren Sklep. Pobudnici naj bi bila odvzeta lastninska pravica na navedenih zemljiščih v nasprotju z 2., 14., 22., 33., 96. in 153. členom Ustave in v nasprotju z Zakonom o stavbnih zemljiščih (Uradni list RS, št. 44/97 - ZSZ). Pobudnici naj bi bila s Sklepom kršena tudi pravica do sodnega varstva (23. člen Ustave) in pravica do pravnega sredstva (25. člen Ustave).
3. Pobudnica predlaga tudi oceno ustavnosti 64. člena ZSpo.
Meni, da bi bila izpodbijana zakonska določba v nasprotju z 2., 23., 25. in 33. členom Ustave, če bi bila možna razlaga, da izpodbijana zakonska določba izključi sodni postopek odvzema lastninske pravice. Lastninska pravica bi namreč v posameznih primerih prenehala kar na podlagi zakona, ne da bi bil izveden ustrezen postopek, ki bi omogočal sodelovanje prizadetih.
4. Ustavnemu sodišču predlaga, naj začasno zadrži izvršitev Sklepa, saj bi se sicer lahko Mestna občina Ljubljana vpisala v zemljiško knjigo kot lastnik parcel in z njimi tudi razpolagala. B.
5. Na podlagi prvega odstavka 160. člena Ustave in 21. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju: ZUstS) odloča Ustavno sodišče med drugim o ustavnosti in zakonitosti predpisov in splošnih aktov za izvrševanje javnih pooblastil. Izpodbijani sklep je po svoji pravni naravi posamičen akt in ne predpis, saj na podlagi določb ZSpo določa objekte in površine občinskega pomena, torej le identificira konkretne nepremičnine, ki naj bi za tako določitev izpolnjevale zakonsko določene kriterije. To pa so značilnosti posamičnega akta.
6. Ustavnosti in zakonitosti posamičnih aktov ni mogoče izpodbijati s pobudo. Oceno njihove ustavnosti je ob izpolnjenosti predpostavk iz 50. do 53. člena ZUstS mogoče zahtevati z ustavno pritožbo. Zakonitost aktov organov lokalnih skupnosti, izdanih v obliki predpisa, če urejajo posamična razmerja, pa se presoja v upravnem sporu (četrti odstavek 1. člena Zakona o upravnem sporu, Uradni list RS, št. 50/97 - v nadaljevanju: ZUS). V upravnem sporu odloča na prvi stopnji Upravno sodišče, kolikor ni z zakonom drugače določeno (9. člen ZUS). Pobudniki zato lahko izpodbijajo Sklep s tožbo pri Upravnem sodišču v roku trideset dni od vročitve tega sklepa (četrti odstavek 21. člena ZUS).
7. Ker je pobudo za oceno ustavnosti in zakonitosti Sklepa zavrglo, Ustavno sodišče ni odločalo o predlogu, da do končne odločitve zadrži njegovo izvrševanje.
8. Ustavno sodišče je že s sklepom št. U-I-210/98 z dne 3. 6. 1999 med drugim sprejelo v obravnavo pobudo za oceno ustavnosti 64. člena ZSpo. V nadaljnem postopku bo ocenilo ustavnost 64. člena ZSpo tudi v okviru navedb pobudnice, zato bo obravnavano zadevo, zaradi skupnega obravnavanja in odločanja, pridružilo zadevi št. U-I-210/98.
9. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 25. člena ZUstS v sestavi: predsednik Franc Testen ter sodnice in sodniki dr. Zvonko Fišer, dr. Miroslava Geč-Korošec, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrk, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam-Lukić. Sklep je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i k
Franc Testen
U-I-210/98-32
28. 2. 2002
O D L O Č B A
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem na pobudo Športne unije Slovenije, Ljubljana, ki jo zastopa Jože Ilc, odvetnik v Ljubljani, Športnega društva Trnovo, Ljubljana, ki ga zastopa Marjan Sušnik, odvetnik v Ljubljani, in družbe T. Knez, k. d., Ljubljana, ki jo zastopata Nataša Vidovič in Vladimir Horvat, odvetnika v Ljubljani, na seji dne 28. februarja 2002
odločilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 26., 31. in 34. člena Zakona o športu (Uradni list RS, št. 22/98) se zavrže. 2. Členi 18, 19, 20, 47, 49 in 51 ter prvi odstavek 64. člena Zakona o športu niso v neskladju z Ustavo.
3. Drugi odstavek 1. člena Zakona o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (Uradni list RS, št. 50/97 in 59/01) ni v neskladju z Ustavo.
Obrazložitev
A.
1. Prva pobudnica izpodbija 18. in 19. člen Zakona o športu (Uradni list RS, št. 22/98 - v nadaljevanju ZSpo), ker da ne vsebujeta meril, po katerih postane športni objekt objekt v državni lasti. To da je v nasprotju s prvim odstavkom 67. člena (lastnina) in s prvim odstavkom 70. člena (javno dobro in naravna bogastva) Ustave. S tema določbama da je v nasprotju tudi delitev na javne in zasebne objekte.
2. Enako neskladje z Ustavo očita prva pobudnica 20. členu ZSpo in utemeljuje: "javno dobro" pomeni, da ga vsak lahko uporablja pod enakimi pogoji, to pa za športni objekt ne more veljati; obstajati morajo merila za način uporabe, vrstni red, pravica lastnika in odnos med njim in uporabniki.
3. Prvi odstavek člena 31 ZSpo, po katerem izdaja strokovnemu delavcu v športu licenco za opravljanje strokovnega dela Olimpijski komite Slovenije (v nadaljevanju OKS), po mnenju pobudnice nasprotuje določbi prvega odstavka 57. člena Ustave (izobrazba in šolanje), da je izobraževanje svobodno, to pa predvsem zaradi statusne narave OKS kot zveze društev, a tudi zaradi strokovne neprimernosti, saj gre, kot izhaja iz 7. člena ZSpo, v športu tudi za dejavnosti, ki ne sodijo v strokovni krog OKS. Z enakim očitkom pobudnica izpodbija 26. člen, ki določa, kdo so strokovni delavci v športu in da morajo imeti ustrezno strokovno izobrazbo oziroma usposobljenost.
4. Določbe prvega odstavka 34. člena ZSpo, ki določa, pod katerimi pogoji lahko posameznik opravlja naloge v športu kot zasebni športni delavec, so po mnenju pobudnice v neskladju z določbo prvega odstavka 42. člena (pravica do zbiranja in združevanja) in drugega odstavka 49. člena Ustave (svoboda dela). Športno delovanje je lahko prostovoljno in brez plačila, zato svobode združevanja (zaradi športa) ni mogoče omejevati z licencami in drugimi pogoji, pojasnjuje pobudnica.
5. Členi 47, 49 in 51 ZSpo nasprotujejo ustavnemu načelu, da je Slovenija pravna država (2. člen Ustave), meni pobudnica, zaradi svoje nedorečenosti in neusklajenosti z Zakonom o javnih shodih in prireditvah; slednjega očitka ne obrazloži.
6. Prvi odstavek 64. člena ZSpo, po katerem postanejo športni objekti, ki so družbena lastnina ali last razvojnih skladov in so v upravljanju društev, lastnina teh društev, razen objektov, ki jih pristojni organ lokalne skupnosti v zakonskem roku določi za objekte občinskega pomena, je po mnenju pobudnice neskladen z določbo prvega odstavka 67. člena Ustave (lastnina), "ki določa nedotakljivost lastnine, saj se lastninska pravica lahko razlasti po členu 69 Ustave samo, če obstaja javna korist in če se nadomesti v naravi ali proti odškodnini." Pobudnica meni, da bi lastnina morala pripadati prvenstveno športnim organizacijam, ki so športne objekte dolga leta vzdrževale in vanje investirale. Ker zakon ne določa, po kakšnih merilih bo organ lokalne skupnosti določil športne objekte občinskega pomena, omogoča arbitrarnost, kar nasprotuje 2. členu Ustave (Slovenija kot pravna država). Slednjič očita pobudnica zakonodajalcu tudi, da v 64. členu ne predvideva, da bi nekateri športni objekti iz družbene lastnine prešli v državno, kar bi bilo po njenem mnenju smotrno, pa še, da ZSpo ne upošteva Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - ZDen).
7. Drugi pobudnik izpodbija drugi odstavek 1. člena Zakona o lastninjenju nepremičnin v družbeni lasti (v nadaljevanju ZLNDL), kolikor med drugim izrecno ne velja za nepremičnine športnih društev. Meni, da je to izvzetje v neskladju z ustavnim načelom o enakosti vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) in da zgolj dejstvo, da gre za športna društva oziroma njihove nepremičnine, ne opravičuje posebne pravne ureditve, kakršno je prinesel ZSpo.
8. O tej ureditvi torej drugi pobudnik zatrjuje, da je neskladna z Ustavo že zaradi tega, ker je posebna. Kakršna je, pa po njegovem potencialno jemlje športnim društvom objekte, ki so pogoj za njihovo delovanje in obstoj, jih prepušča "na milost in nemilost" lokalnim skupnostim glede tega, ali bodo te objekte prepustile ali ne, in pomeni neopravičeno nezaupanje civilni sferi.
9. Tretji pobudnik sicer predlaga presojo skladnosti 64. člena ZSpo z Ustavo, izpodbija ga pa smiselno ne. Po njegovem mnenju bi bil ta člen v neskladju z Ustavo, če bi ga razlagali tako, da ureja tudi prehod športnih objektov iz lastnine pravnih ali fizičnih oseb v lastnino lokalnih skupnosti, česar sicer sam določbam tega člena ne pripisuje.
10. Vsi trije pobudniki so predlagali, naj Ustavno sodišče do končne odločitve o stvari zadrži izvrševanje določbe 64. člena ZSpo. Poleg tega so izpodbijali ustavnost in zakonitost Sklepa o določitvi športnih objektov občinskega pomena v Mestni občini Ljubljana (Uradni list RS, št. 22/98 - v nadaljevanju Sklep).
11. Državni zbor kot nasprotni udeleženec odgovarja, da zajemajo določbe o lastninjenju le športne objekte, ki so v družbeni lastnini. Vsi športni objekti v lasti lokalnih skupnosti (tudi tisti, ki so to postali po 64. členu ZSpo) so javni športni objekti. Oglede športnih objektov, ki jih pristojni občinski organ opredeli kot objekte občinskega pomena, lahko društva in druge osebe v zakonskem roku uveljavljajo svojo lastninsko pravico. Predvsem pa po 64. členu ZSpo društva, ki so na dan uveljavitve opravljala dejavnost v športu in upravljala z objekti, postanejo njihovi lastniki. Očitki, da gre za razlastitev, neenakopravnost ali druge kršitve Ustave, so glede tega po mnenju nasprotnega udeleženca odveč. To velja tudi za izpodbijanje 1. člena ZLNDL, ki le napoveduje, da bo neka vprašanja uredil drug zakon. Da so javni športni objekti enako dostopni vsem izvajalcem športnih dejavnosti, tudi ne more biti v neskladju z Ustavo, meni Državni zbor. Zakon ureja le pogoje za opravljanje vzgojno izobraževalnega in strokovno organizacijskega dela v športu in s tem ne krši svobode dela, proste izbire zaposlitve in dostopnosti delovnih mest pod enakimi pogoji, odgovarja dalje. Zakonske določbe o varnosti na športnih prireditvah so po njegovem jasne in izkustveno povsem utemeljene. Predlaga torej zavrnitev pobude.
12. Vlada v svojem mnenju opozarja, da ZSpo v 18. členu obravnava le tiste športne objekte, ki so državna last (šolski in univerzitetni) ali last lokalne skupnosti; v lastninjenje pa zajema le objekte, ki ob uveljavitvi Zakona niso imeli lastnika, temveč so bili v družbeni lastnini. O mreži športnih objektov (19. člen ZSpo) pojasnjuje, da je to dokument, ki omogoča načrtno izgradnjo športnih zmogljivosti, zajema pa le javne športne objekte. Določba 20. člena po njenem mnenju pomeni, da lastnik opredeli režim delovanja športnega objekta glede na njegovo namembnost, objekt pa je pod enakimi pogoji odprt za vse.
B. - I.
13. Ustavno sodišče je s sklepoma št. U-I- 210/98 z dne 3. 6. 1999 ter št. U-I-183/00 z dne 13. 7. 2000 sprejelo vse tri pobude za presojo ustavnosti določb ZSpo in ZLNDL, pobudi za presojo ustavnosti in zakonitosti Sklepa zavrglo, predlog za začasno zadržanje izvajanja 64. člena ZSpo pa zavrnilo. Pobude je združilo za skupno obravnavanje.
B. - II.
14. Člen 18 ZSpo ne določa drugega, kot da so športni objekti, ki so državna lastnina ali lastnina lokalnih skupnosti, javni športni objekti, ki tvorijo po 19. členu obstoječi, materializirani del mreže javnih športnih objektov. V teh dveh členih torej ne gre za vprašanje, kako nastane državna ali zasebna ali drugačna lastnina na objektih. Očitek, da v obeh členih manjkajo merila za nastanek te ali one lastnine, je očitno neutemeljen. Njena vsebina ne zadeva ob določbi prvih odstavkov 67. in 70. člena Ustave in z njima zato ne more biti v neskladju.
15. Po izpodbijani določbi 20. člena, ki velja za javne športne objekte, se morajo ti uporabljati "v javno dobro" in za namen, za katerega so zgrajeni in urejeni. Misel drugega odstavka 20. člena pa je, da se javni športni objekti praviloma ne smejo prepuščati drugim namenom, vsekakor pa ne brez enakovrednega nadomestila, tako da se obseg (tega dela) mreže javnih športnih objektov (19. člen ZSpo) ne zmanjša. Ne glede na vprašanje, ali je med formulacijo "v javno dobro" in "kot javno dobro" kaj pomenske razlike, se izpodbijane določbe popolnoma skladajo z določbo prvega odstavka 67. člena Ustave, da zakon med drugim določa način uživanja lastnine tako, da je zagotovljena njena gospodarska, socialna in ekološka funkcija, ne nasprotujejo pa niti določbi prvega odstavka 70. člena Ustave, da se lahko pod pogoji, določenimi z zakonom, pridobi na javnem dobru posebna pravica uporabe. Prva pobudnica ima prav, da vsaj nekaterih športnih objektov, odvisno od njihovega namena in urejenosti ter povpraševanja po njihovi uporabi, ni mogoče uporabljati kar poljubno, brez meril in pravil, ureditve vrstnega reda, prednosti (na kar kažejo tudi določbe 21. člena ZSpo) in podobno. To pa ni v neskladju s pojmom javnega dobra, kar so po definiciji (Leksikon Pravo, Cankarjeva založba, 1987, str. 100- 101) stvari, ki služijo rabi vseh ali potrebi ožjih skupnosti in so izvzete iz premoženjskopravnega prometa. Če so pogoji dostopnosti enaki za vse reflektante, tudi ni mogoče govoriti o morebitni kršitvi določbe drugega odstavka 14. člena Ustave, da so pred zakonom vsi enaki.
16. Določbe 26., 31. in 34. člena ZSpo urejajo pravice posameznika kot strokovnega delavca v športu oziroma zasebnega športnega delavca in torej neposredno ne posegajo v pravice, pravne interese oziroma pravni položaj društev, ki so člani prve pobudnice, pa tudi ne v pravice, pravne interese oziroma pravni položaj te pobudnice kot zveze društev. Zaradi tega za ta del njene pobude manjka pravni interes, ki je eden od pogojev za dopustnost pobude (24. člen Zakona o Ustavnem sodišču, Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS), in je bilo treba pobude v tem delu zavreči.
17. Po 47. členu ZSpo mora organizator športne prireditve, t.j. organiziranega športnega srečanja ali tekmovanja (46. člen), poskrbeti za varnost vseh udeležencev in gledalcev ter zagotoviti nujno medicinsko pomoč. Po 49. členu ne sme dovoliti vstopa na športno prireditev osebam, ki so pod vplivom alkohola, in po 51. členu ne sme dovoliti prinašanja in uporabe nevarnih pirotehničnih in drugih nevarnih sredstev. Vse tri določbe imajo med kazenskimi določbami (62. člen) ustrezne določbe o kaznovanju za prekrške (peta in šesta alinea prvega ter drugi odstavek). Po presoji Ustavnega sodišča izpodbijane določbe niso tako nedorečene in nejasne, da bi bile v neskladju z načeli pravne države. O skladnosti enega zakona z drugim pa Ustavno sodišče ne presoja, ker to ni ena od pristojnosti, ki mu jih nalagata Ustava in zakon, razen če bi šlo za takšno neskladnost, ki bi pomenila kršitev 2. člena Ustave. Za tako kršitev v obravnavanem primeru ne gre.
18. Člen 64 ureja lastninjenje športnih objektov, ki ob uveljavitvi Zakona niso imeli lastnika, temveč so bili v družbeni lastnini (ali pa so bili njihovi lastniki razvojni skladi). V mejah njihovega pravnega interesa s stališča pobudnikov je odločilno, da gre za lastninjenje športnih objektov, ki so bili ob uveljavitvi Zakona v upravljanju društev. Člen 64 določa dve na videz vzporedni, v resnici pa zaporedni lastninjenji. Prvo, prednostno, a časovno omejeno lastninjenje, da omenjeni športni objekti postanejo po sili ZSpo last lokalnih skupnosti: to velja za tiste športne objekte, o katerih bo pristojni organ lokalne skupnosti odločil, da so občinskega pomena. To je moral storiti v letu dni po uveljavitvi ZSpo, torej do 14. 4. 1998. Do poteka tega roka torej drugega olastninjenja ni moglo biti. Po preteku tega roka pa je za vse obravnavane športne objekte, ki niso na omenjeni način postali last občine, obveljalo, da so po sili istega 64. člena ZSpo postali last društev, ki so z njimi upravljala.
19. Drugi odstavek 64. člena v svojem drugem stavku ureja primere, ko bi pristojni občinski organ o nekem športnem objektu določil, da je občinskega pomena, čeprav bi ta objekt ne bil v družbeni lastnini, temveč v lasti društva ali druge pravne ali fizične osebe. V takem primeru lastninjenje ne pride v poštev; zakonska določba daje napotek prizadetemu lastniku, kako in v kakšnem roku naj ga prepreči. Tudi ta določba ni predmet izpodbijanja. Iz besedila pobude razbere Ustavno sodišče, da izpodbija vsebino prvega stavka 64. člena ZSpo.
20. Za presojo, ali je ta v neskladju s prvim odstavkom 67. člena Ustave, z 69. členom ali morda s 33. členom Ustave (pravica do zasebne lastnine), je odločilno prav to, da (z izjemo lastnine razvojnih skladov, za kar pa v obravnavanih pobudah ne gre) izpodbijana določba ne določa odvzemanja, omejevanja ali spreminjanja te obstoječe lastnine, temveč le olastninjenje tistih športnih objektov, na katerih ob uveljavitvi Zakona lastnine še sploh ni bilo: društva (ali druge osebe) so jih imela v upravljanju, niso pa bila njihovi lastniki.
21. Zagotoviti premoženju v družbeni lastnini, torej premoženju brez znanega lastnika, primerno olastninjenje je bila ena od temeljnih nalog zakonodajalca pri pravnem urejanju prehoda v nov družbeni red, ki ga oblikuje Ustava. Pri tem je imel, ker podrobnejših ustavnih določb ni, zakonodajalec nujno zelo široko polje odločanja o tem, komu in zakaj bo uzakonil lastninsko pravico na premoženju, ki je dotlej bilo v družbeni lastnini.
Ustavnosodna presoja o tem, ali je zakonodajalec pri urejanju tega vprašanja ravnal v skladu z Ustavo, mora biti zadržana. To je Ustavno sodišče že večkrat ugotovilo in obrazložilo.
Zakonodajalčeve odločitve o tem bi lahko bile v neskladju z Ustavo le, če bi jim manjkali razumni razlogi in če bi bile v nasprotju s temeljnim namenom olastninjenja.
22. V zahtevah, da se uresničuje javni interes v športu, kot ga v svojih splošnih določbah opredeljuje ZSpo, je našel zakonodajalec dovolj razumnih razlogov tako za posebno ureditev lastninjenja na tem področju kot za obe kategoriji olastninjenja športnih objektov, ki jih vsebuje izpodbijana določba, pa tudi za to, da je pri tem dal prednost vzpostavljanju lastnine lokalnih skupnosti in s tem materialni in pravni krepitvi mreže javnih športnih objektov (18. in 19. člen ZSpo). Tudi njegova odločitev, da predvsem in najprej lokalni skupnosti prepusti odločitev o tem, kateri športni objekti bodo na način iz izpodbijane določbe postali lastnina lokalnih skupnosti, ni v neskladju z Ustavo, prav tako ne odločitev, da v ostalem postanejo lastniki športnih objektov iz družbene lastnine društva, ki jih upravljajo, če tako lastnino sprejmejo.
23. Z razlogi iz prejšnje točke te obrazložitve je hkrati utemeljeno, zakaj drugi odstavek 1. člena ZLNDL v tistem delu, ko napoveduje ureditev lastninjenja nepremičnin športnih društev s posebnim zakonom, ni v neskladju z Ustavo.
24. Vprašanja, ali ne bi bilo primerneje, če bi zakonodajalec vsaj nekaterim društvom ali pod določenimi pogoji in pri določenih okoliščinah določil v lastninjenju športnih objektov še ugodnejše mesto, ali bi bilo mogoče in primerno uzakoniti kriterije za to, kateri športni objekti so lahko določeni kot objekti občinskega pomena, in ali naj bi bila uzakonjena tudi možnost, da nekateri športni objekti preidejo iz družbene lastnine v državno, ocenjuje Ustavno sodišče kot vprašanja večje ali manjše primernosti in se zato vanja ne spušča.
25. Pravilno razlaganje določb 64. člena ZSpo, kot ugotavlja že tretji pobudnik sam, ne dopušča razumevanja, da gre za kakršenkoli prehod lastnine od lastnika - zasebne pravne ali fizične osebe - na lokalno skupnost. Zato določbam, ki jih iz previdnosti izpodbija, v tem smislu ni mogoče očitati, da so nejasne in da upravičeno vzbujajo negotovost, zaradi česar bi lahko bile v neskladju z načeli pravne države (2. člen Ustave).
C.
26. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi 21. in 25 člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam-Lukić ter sodnica in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk, Franc Testen in dr. Lojze Ude. Odločbo je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i c a :
dr. Dragica Wedam-Lukić