Up-27/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-27/02
Datum odločitve:
25. 9. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.27.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. in družbe B. zoper:

- sklep senata Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 213/2001 z dne 22. 11. 2001 in

- obtožnico Okrožnega državnega tožilstva na Ptuju št. KT (1) 954/01mag.MŽ - dm z dne 22. 10. 2001

Ustavna pritožba A. A., družbe B. in Č. Č. zoper odredbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. Kpd 207/2001 z dne 11. 7. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. in družbe B. zoper:

- sklep senata Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 213/2001 z dne 22. 11. 2001 in

- obtožnico Okrožnega državnega tožilstva na Ptuju št. KT (1) 954/01mag.MŽ - dm z dne 22. 10. 2001 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A., družbe B. in Č. Č. zoper odredbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. Kpd 207/2001 z dne 11. 7. 2001 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker pa Ustava na ustavitev postopka tudi v fazi kontrole obtožnice veže ne bis in idem pravne posledice (31. člen) in ker do učinkovitega varstva te ustavne pravice lahko pride samo ob dopustitvi ustavne pritožbe že v tej fazi, je ustavna pritožba ob izpolnjenosti pogojev iz drugega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču možna tudi zoper sklep o zavrnitvi ugovora zoper obtožnico. Ker pritožnik ni izkazal, da bi mu s pravnomočnostjo obtožnice nastale nepopravljive posledice in da zunajobravnavni senat očitno ni napravil tistega, kar mu nalaga zakon, niso izpolnjeni pogoji za izjemno predčasno obravnavo ustavne pritožbe.
Obtožni akt državnega tožilca ni posamični pravni akt, s katerim se odloča o pritožnikovih pravicah oziroma obveznostih, ampak akt stranke v kazenskem postopku. Ker zoper tak akt ustavna pritožba ni dovoljena, jo je bilo treba zavreči.
Po stališču Ustavnega sodišča je ustavna pritožba zoper odredbo o hišni preiskavi dopustna šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper sodbo oziroma drugo odločbo, s katero se kazenski postopek končna. Ker pritožniki niso izkazali, da so izčrpali vsaj redno pravno sredstvo, se Ustavnemu sodišču ni bilo treba spuščati v presojo obstoja drugih procesnih predpostavk.
Geslo:
Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.

Posebej utemeljen primer.

Ugovor zoper obtožnico.

Obtožnica.

Odredba o hišni preiskavi.

Enakost pred zakonom.

Ne bis in idem.

Nedotakljivost stanovanja.
Pravna podlaga:
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 50., 2. al 1. odst. 55. in 1. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
16. 1. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US21682
Up-27/02-5
25. 9. 2002
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., družbe B., d.o.o. Z., ki jo zastopa direktor C. C., in Č. Č. iz V. na seji senata dne 13. septembra 2002 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. in družbe B. zoper:
- sklep senata Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 213/2001 z dne 22. 11. 2001 in
- obtožnico Okrožnega državnega tožilstva na Ptuju št. KT (1) 954/01mag.MŽ - dm z dne 22. 10. 2001 se zavrže.
2. Ustavna pritožba A. A., družbe B. in Č. Č. zoper odredbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. Kpd 207/2001 z dne 11. 7. 2001 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Pritožniki so dne 4. 12. 2001 Ustavnemu sodišču poslali vlogo, v kateri so predlagali, naj Ustavno sodišče ugotovi, da jih tožilstvo in sodišče ne more bremeniti, da so posegli v prostor brez koncesije za črpanje gramoza. Ker njihove vloge ni bilo mogoče vpisati med zadeve, o katerih je v skladu s 160. členom Ustave pristojno odločati Ustavno sodišče, je bila vloga vpisana v R vpisnik pod številko R - 145/01. Pritožniki so bili z dopisom z dne 17. 1. 2001 poučeni o pogojih za vložitev pobude za začetek postopka za oceno ustavnosti predpisa in za vložitev ustavne pritožbe. Dne 16. 1. 2001 so Ustavnemu sodišču poslali vlogo, ki so jo dopolnili dne 25. 2. 2002, in jo opredelili kot ustavno pritožbo. V njej izpodbijajo v izreku tega sklepa navedene akte.
2. Pritožnika A. A. in družba B. izpodbijata sklep, s katerim je bil zavrnjen ugovor pritožnika C. C. zoper obtožnico in obtožnico samo. Ustavno pritožbo zoper sklep o zavrnitvi ugovora zoper obtožnico vlagata na podlagi drugega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju - ZUstS) in s tem predlagata predčasno obravnavo ustavne pritožbe. V zvezi s tem izpodbijanim sklepom zatrjujeta kršitev 14. člena Ustave (enakost pred zakonom). Pri utemeljevanju te kršitve se pritožnika sklicujeta na to, da naj bi bilo tožilstvo in sodišče glede predmetne koncesije z odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-173/97 z dne 21. 1. 1999 seznanjeno že v zadevi št. Gp-33/97. Kljub temu naj bi ponovno navajala, da so bila dela izvedena brez koncesije. Takšno navajanje naj bi bilo v nasprotju s 14. členom Ustave in tretjim odstavkom 1. člena ZUstS. Iz Uredbe Vlade o podelitvi rudarske pravice (Uradni list RS, št. 103/2000) naj bi bilo razvidno, da so se v letih, za katera se pritožnike obtožuje, da so dela izvajali brez koncesije, podeljevala dovoljenja za raziskave in črpanje gramoza, torej dela izvajala brez koncesije. Sodišče in tožilstvo naj ne bi upoštevala navedene odločbe Ustavnega sodišča in tudi ne pravnomočnih upravnih odločb. Tudi upravni organi naj bi drugim izdali dovoljenja za črpanje rudnega bogastva, le pritožnikom ne, od njih naj bi celo zahtevali pridobitev koncesije. S takim načinom naj bi pritožnikom, zlasti gospodarski družbi, nastala velika materialna škoda. Ustavno pritožbo zoper obtožnico pritožnika vlagata na podlagi tretjega odstavka 52. člena Ustave, torej po izteku 60 dnevnega roka. Menita, da gre za posebno utemeljen primer, saj sta pričakovala, da bo sodišče glede na vse dokaze, obtožbo zavrglo. V zvezi z izpodbijanjem obtožnice zatrjujeta kršitev 31. člena Ustave (prepoved ponovnega sojenja o isti stvari) in 28. člena Ustave (načelo zakonitosti v kazenskem pravu). Da gre za posebej utemeljen primer, pritožnika utemeljita z naslednjim. Menita, da gre za isto zadevo kot že v zadevi št. Gp-33/97, v kateri sta bila že oproščena obtožbe, in da za vložitev nove obtožbe sploh ni nobenih dokazov. Ker naj bi tožilstvo vložilo obtožbo za zadevo, v kateri sta bila že oproščena, naj bi bila podana kršitev 31. člena Ustave. V zvezi z obtožnico naj bi bila podana tudi kršitev 28. člena Ustave.
Kazenski zakonik (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju KZ) v 211. in 212. členu po mnenju pritožnikov ne določa, da je pridobitev gramoza brez dovoljenj na parceli, ki jo ima nekdo v lasti, in njegova prodaja kaznivo dejanje. Pri tem se sklicujeta tudi na Zakon o rudarstvu (Uradni list RS, št. 17/97 - ZRud), ki naj bi v 1. členu opredelil rudnine kot družbeno in ne kot državno lastnino. Zaradi kvalifikacije nečesa (odvoz gramoza brez dovoljenj) za kaznivo dejanje, ki pa to ni, naj bi pritožnikom nastajala nepopravljiva škoda. Pritožniki končno izpodbijajo še odredbo Okrožnega sodišča na Ptuju z dne 11. 7. 2001 o preiskavi stanovanjske hiše s pritiklinami v U. 21 in poslovnih prostorov družbe. V zvezi z izpodbijano odredbo zatrjujejo kršitev 36. člena Ustave (nedotakljivost stanovanja). Predlagajo odločanje Ustavnega sodišča na podlagi tretjega odstavka 52. člena ZUstS.
Predlog in zatrjevano kršitev opredeljujejo s tem, da je sodišče v odredbi navedlo samo enega lastnika, čeprav naj bi iz izpiska zemljiške knjige izhajalo, da sta C. C. in Č. Č. solastnika stanovanja, družba B. naj bi imela poslovni prostor le v najemu od obeh solastnikov. Pritožniku predlagajo, naj Ustavno sodišče izpodbijane akte odpravi.
B. - I.
3. Po določbi prvega odstavka 51. ZUstS se ustavna pritožba lahko vloži, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Ustavna pritožba se lahko vloži, ko so izčrpana redna in praviloma tudi izredna pravna sredstva. Ustavno sodišče lahko izjemoma odloči o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
4. Ustavno sodišče je že v sklepih št. Up-34/96 z dne 19. 6. 1996 (OdlUS V, 202) in št. Up-59/96 (sklep z dne 2. 7. 1996, ki je priložen), zavzelo stališče, da je zoper sklep o zavrnitvi ugovora zoper obtožnico procesna predpostavka iz prvega odstavka 51. člena ZUstS izpolnjena šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper sodbo oziroma drugo odločbo, s katero se kazenski postopek konča. V obrazložitvi sklepa št. Up-59/96 je navedlo: "Zoper sklep, ki ga zunajobravnavni senat izda po prvem odstavku 280. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 - v nadaljevanju: ZKP), v skladu z določbo prvega odstavka 283. člena ZKP ni dovoljena pritožba. Odločitev senata o zavrnitvi ugovora zoper obtožnico pomeni torej nadaljevanje postopka z glavno obravnavo in sodbo ter pravnimi sredstvi. Ves nadaljnji postopek je namenjen dokončni razjasnitvi istih pravnih in dejanskih vprašanj, ki so bila že predmet obravnavanja zunajobravnavnega senata v fazi kontrole obtožnice. Razlika med dokončno obsodilno odločitvijo in dopustitvijo obtožbe v fazi kontrole obtožnice je le v tem, da je temelj drugi odločitvi že 'zadosti dokazov, da bi bil obdolženec utemeljeno sumljiv dejanja, ki je predmet obtožbe', temelj obsodilni sodbi pa mora biti pravilno in popolnoma ugotovljeno dejansko stanje. Predmet odločitve zunajobravnavnega senata v fazi kontrole obtožnice je torej enak predmetu sodbe. Zoper sklep o zavrnitvi ugovora zoper obtožnico je zato procesna predpostavka iz prvega odstavka 51. člena ZUstS izpolnjena šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper sodbo oziroma drugo odločbo, s katero se kazenski postopek konča." Iz obsega presoje izvenobravnavnega senata logično izhaja, da je namen kontrole obtožnice preprečiti škodljive posledice za obdolženca. Če je namreč obtožba frivolna, šikanozna, neutemeljena itd., lahko kljub temu moralno stigmatizira obtoženca, lahko pa ima tudi (drugje določene) pravne posledice za njegov obči državljanski status. Te posledice lahko izhajajo že iz same obtožbe in to kljub ustavno postavljeni domnevi nedolžnosti iz 27. člena Ustave. Zato senat Ustavnega sodišča meni, da je ob izpolnjenosti obeh kumulativno določenih pogojev iz drugega odstavka 51. člena ZUstS lahko dovoljena tudi ustavna pritožba zoper sklep, s katerim je zavrnjen ugovor zoper obtožnico. Razlogi za takšno stališče so utemeljeni s tem, da 31. člen Ustave veže na ustavitev postopka - kar je tudi ena od možnih odločitev senata pri odločanju o ugovoru zoper obtožnico - pravne posledice ne bis in idem. Učinkovito varstvo te ustavne pravice in preverjanje njenih kršitev je mogoče doseči samo ob dopustitvi ustavne pritožbe že v tej fazi postopka." 5. Pritožnika ustavno pritožbo zoper sklep zunajobravnavnega senata o zavrnitvi ugovora zoper obtožnico vlagata na podlagi drugega odstavka 51. člena ZUstS. Ker Ustava na ustavitev postopka tudi v fazi kontrole obtožnice veže ne bis in idem pravnega posledice (31. člen) in ker do učinkovitega varstva te ustavne pravice lahko pride samo ob dopustitvi ustavne pritožbe že v tej fazi, je ustavna pritožba ob izpolnjenosti pogojev iz drugega odstavka 51. člena ZUstS dopustna tudi zoper izpodbijani sklep. Pritožnika v ustavni pritožbi, ob dejstvu pravnomočnosti obtožnice, nista izkazala morebitnega obstoja pogojev iz drugega odstavka 51. člena ZUstS - to je, da je zatrjevana kršitev očitna in da bi jima z izvršitvijo izpodbijanega akta nastale nepopravljive posledice. Ker torej procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev ni podana, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo. Pri tem se ni spuščalo v vprašanje, ali bi bila družba B. sploh upravičena vložiti ustavno pritožbo.
B. - II.
6. Tudi v delu, v katerem pritožnika izpodbijata obtožnico državnega tožilstva, ustavna pritožba ni dopustna. Po določbi prvega odstavka 50. člena ZUstS se ustavno pritožbo lahko vloži zoper posamični akt državnega organa, s katerim se domnevno krši človekova pravica ali temeljna svoboščina. Obtožni akt državnega tožilca ni posamični pravni akt, s katerim se odloča o pritožnikovih pravicah oziroma obveznostih, temveč akt stranke v kazenskem postopku. O pritožnikovih pravicah in obveznostih, kakor tudi o obtožbi proti njemu lahko odloči le z zakonom ustanovljeno sodišče (prvi odstavek 23. člena Ustave) in odločitev sodišča je po poprejšnji izčrpanosti vseh pravnih sredstev (51. člen ZUstS) dovoljeno izpodbijati zaradi domnevne kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Zoper akt stranke v postopku, ki je z zakonom legitimirana za vložitev obtožbe v kazenskem postopku, pa ustavna pritožba ni dovoljena.
Zato je bilo treba ustavno pritožbo zoper ta akt zavreči.
B. - III.
7. Po 51. členu ZUstS se lahko vloži ustavna pritožba šele, ko so izčrpana vsa (redna in izredna) pravna sredstva. Izjema od tega načela je določena v drugem odstavku tega člena, ki dopušča vložitev ustavne pritožba pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, vendar le, če sta izpolnjena sledeča pogoja: da je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice. Sprejeto je torej načelo, da Ustavno sodišče kot najvišji organ sodne oblasti za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin (prvi odstavek 1. člena ZUstS) odloča o ustavni pritožbi le, če zatrjevane kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin niso bile odpravljene pred sodiščem splošne pristojnosti na podlagi odločanja o vloženih rednih in izrednih pravnih sredstvih.
8. Tudi zoper odredbo o hišni preiskavi ustavna pritožba pritožnikov ni dopustna. Pri tej odločitvi se Ustavno sodišče sklicuje na svoje stališče v zadevi št. Up-292/96 z dne 17. 2. 1999 (sklep priložen). V obravnavanem primeru pritožniki zatrjujejo kršitev 36. člena Ustave. Ta naj bi bila storjena z opravljeno hišno preiskavo in izpodbijanim sklepom. Ustava v 36. členu določa, da je stanovanje nedotakljivo. Proti volji stanovalca se sme vstopiti v stanovanje le na podlagi sodne odločbe. V konkretnem primeru je bila sodna odločba izdana, odrejena hišna preiskava opravljena in zaseženi predmeti, ki utegnejo biti dokaz v kazenskem postopku. Kolikor so bili pri opravljeni preiskavi zaseženi predmeti, bodo ti kot dokaz v nadaljnjem postopku predmet dokazne presoje sodišča. Pri tem bo sodišče vezano na prvi odstavek 15. člena Ustave, ki določa, da se človekove pravice in temeljne svoboščine uresničujejo neposredno na podlagi Ustave. Četrti odstavek 15. člena Ustave pa zagotavlja sodno varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter pravico do odprave posledic njihove kršitve. Na podlagi citirane ustavne določbe ima pritožnik pravico do sodnega varstva njegovih ustavnih pravic, ki naj bi mu bile kršene z izpodbijano odredbo. Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju ZKP) v zvezi z odpravo kršitve ustavnih pravic v kazenskem postopku še posebej določa, da sodišče ne sme opreti sodne odločbe na dokaze, ki so pridobljeni s kršitvijo z Ustavo določenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot tudi ne na dokaze, ki so pridobljeni s kršitvijo določb kazenskega postopka in je zanje v tem zakonu določeno, da se sodna odločba nanje ne more opreti, ali ki so bili pridobljeni na podlagi takega nedovoljenega dokaza. Kršitev tega načela predstavlja absolutno bistveno kršitev določb kazenskega postopka (8. točka prvega odstavka 371. člena ZKP), ki se lahko uveljavlja v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje (1. točka prvega odstavka 370. člena ZKP) in z vložitvijo zahteve za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodno odločbo na podlagi 2. točke prvega odstavka 420. člena ZKP. S tem je ZKP uveljavil pravilo ekskluzije dokazov, pridobljenih s kršitvijo človekovih pravic.
9. Zoper odredbo o hišni preiskavi ZKP sicer ne predvideva posebne pritožbe, vendar to ne pomeni, da pritožnik ne bi imel možnosti v nadaljnjem postopku odredbi nasprotovati in uveljavljati, da je sodišče uporabilo dokaze, ki so bili pridobljeni s kršitvijo človekovih pravic in temeljnih svoboščin (npr. v pritožbi zoper uvedbo preiskave, v ugovoru zoper obtožnico, na glavni obravnavi ali v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje). V primerih, ko zatrjevana neustavnost ne posega v sam potek kazenskega postopka oziroma ne vpliva na njegov izid, pa lahko pritožnik protipravnost ravnanja preiskovalnega sodnika ali policije uveljavlja v civilnem postopku z zahtevkom za povrnitev materialne ali nematerialne škode. Glede na navedeno Ustavno sodišče zaključuje, da je procesna predpostavka iz prvega odstavka 51. člena ZUstS za vložitev ustavne pritožbe zoper odredbo o hišni preiskavi izpolnjena šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper sodbo oziroma drugo odločbo, s katero se postopek konča. Pritožnik lahko torej morebitne kršitve človekovih pravic, ki naj bi bile storjene z izpodbijano sklepom, uveljavlja šele v ustavni pritožbi zoper sodbo, po njihovem poprejšnjem uveljavljanju s pravnimi sredstvi, ki mu jih zoper sodbo daje zakon.
10. Ker v konkretnem primeru ni podana procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, saj pritožniki niso izkazali, da bi bila zoper izpodbijano odredbo izčrpana vsaj redna pravna pot, se Ustavnemu sodišču tudi ni bilo treba spuščati v vprašanje obstoja drugih procesnih predpostavk. Ustavno pritožbo je bilo zato treba zavreči tudi v tem delu.
11. Ker zoper izpodbijane akte niso izpolnjene procesne predpostavke, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v celoti zavrglo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS in na podlagi prvega odstavka 55. člena v zvezi s 50. členom ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer