Up-124/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-124/01
Datum odločitve:
26. 3. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.124.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 1806/00 z dne 19. 1. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 1806/00 z dne 19. 1. 2001 se ne sprejme.

Pritožnik sam nosi svoje stroške postopka.
Evidenčni stavek:
S sprejetjem domnevno nepravilne odločitve o stroških postopka sodišče ni moglo kršiti pritožnikovih pravic iz 49. in 66. člena Ustave, saj pravilne odločitve sodišč o stroških postopka v delovnih sporih omenjeni ustavni določbi ne zagotavljata.
Geslo:
Načela pravne in socialne države.

Enako varstvo pravic.

Svoboda dela.

Varstvo dela.

Stroški postopka pred Ustavnim sodiščem.
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 22., 49., 66. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 34., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
3. 4. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21321
Up-124/01
26. 3. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. s Ž., ki ga zastopa B. B. B., odvetnik na Z., na seji dne 26. marca 2002
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 1806/00 z dne 19. 1. 2001 se ne sprejme.
2. Pritožnik sam nosi svoje stroške postopka.
Obrazložitev
1. Sodišče prve stopnje je zaradi umika tožbe ustavilo postopek ter odločilo, da vsaka stranka trpi svoje stroške postopka. Višje sodišče je pritožbo pritožnika (tedaj tožnika) zoper odločitev sodišča prve stopnje o stroških postopka zavrnilo. Pri tem je štelo, da bi bil lahko tožnik ob podanem umiku tožbe do povrnitve stroškov postopka upravičen le v primeru, če bi šlo za takojšen umik tožbe potem, ko bi tožena stranka izpolnila tožbeni zahtevek (158. člen Zakona o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 26/99 - ZPP). V obravnavani zadevi po stališču Višjega sodišča ne gre za takšen primer, saj tožena stranka s tem, ko je po prejemu tožbe razveljavila drugostopenjski sklep tožnikovega delodajalca, tožnikovemu tožbenemu zahtevku nikakor ni v celoti ugodila.
2. Zoper sklep Višjega sodišča vlaga pritožnik ustavno pritožbo. V njej navaja, da je sodišče s sprejeto odločitvijo kršilo 49. in 66. člen Ustave. Pritožnik, ki mu ni omogočeno sodno varstvo v smislu povrnitve pravdnih stroškov, namreč ni zavarovan pred nezakonitimi ravnanji delodajalcev. V tem, da je sodišče sprejelo domnevno nezakonito odločitev, vidi pritožnik tudi kršitev pravice iz 23. člena Ustave, ker naj bi bila takšna odločitev pristranska. Sodišču očita tudi kršitev po 22. členu Ustave, ker naj bi v primerih, kot je njegov, sodišča tožnikom redno priznavala pravdne stroške. Sklicuje se še na kršitev 2. člena Ustave.
3. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v rednih sodnih postopkih, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in uporabi materialnega ter procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine.
Takšnih kršitev pa pritožnik ni izkazal.
4. S sprejetjem domnevno nepravilne odločitve o stroških postopka sodišče ni moglo kršiti pritožnikovih pravic iz 49. in 66. člena Ustave, saj pravilne odločitve sodišč o stroških postopka v delovnih sporih omenjeni ustavni določbi ne zagotavljata.
Neutemeljen je tudi očitek pritožnika, da je sodišče v sporu odločalo pristransko. To svojo trditev utemeljuje pritožnik le z navedbami, da je sprejeta odločitev nepravilna. Iz teh navedb pa ni mogoče zaključiti, da je sodišče odločalo pristransko. Z vidika pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave bi lahko bil sicer relevanten očitek pritožnika, da je Višje sodišče v njegovem primeru odločilo drugače, kot redno odločajo sodišča v podobnih primerih, vendar pa je tudi ta očitek neutemeljen. Sodnih odločb, iz katerih bi izhajalo, da sodišča tožnikom redoma priznavajo stroške v primerih, kot je pritožnikov, namreč pritožnik tudi po pozivu Ustavnega sodišča ni predložil. Zgolj s pavšalnim zatrjevanjem o obstoju takšne sodne prakse pa kršitve 22. člena Ustave ni izkazal.
5. Pritožnikovega očitka, da je bila z izpodbijano sodbo kršena določba 2. člena Ustave v okviru postopka z ustavno pritožbo ni mogoče ocenjevati. V postopku z ustavno pritožbo Ustavno sodišče presoja le morebitne kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Določba 2. člena Ustave se nanaša na načela pravne in socialne države, zato ne more biti podlaga za presojo v tem postopku.
6. Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
7. Po prvem odstavku 34. člena ZUstS nosi v postopku pred Ustavnim sodiščem vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Navedena določba se po 49. členu ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo. Ker v obravnavani zadevi ni utemeljenih razlogov za drugačno odločitev, je Ustavno sodišče glede prijavljenih stroškov sklenilo, kot izhaja iz 2. točke izreka tega sklepa.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in 34. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata
Milojka Modrijan