Up-182/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-182/01
Datum odločitve:
3. 7. 2001
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:Up.182.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 212/2001-2 z dne 5. 4. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 14/2001-8 z dne 10. 1. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 212/2001-2 z dne 5. 4. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 14/2001-8 z dne 10. 1. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče v postopku po ustavni pritožbi presoja, ali je razlaga in uporaba določb zakona v izpodbijanih odločbah sodišč skladna z Ustavo. Če ugotovi, da razlaga in uporaba zakona ni v neskladju z Ustavo, in zato ne gre za kršitev človekovih pravic ali svoboščin, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ne sprejme v obravnavo. V takem primeru je nepomembno, ali bi bila možna tudi drugačna ustavno skladna razlaga zakona.
Stranke v postopku morajo biti seznanjene z vsemi navedbami nasprotne stranke, s katerimi še niso bile seznanjene in so bistvene oziroma lahko vplivajo na odločitev sodišča. Upravno sodišče mora skladno s 16. členom Zakona o upravnem sporu primerno uporabljati določbe Zakona o pravdnem postopku, tudi določbo o vročanju odgovora nasprotne stranke na tožbo. Vendar opustitev vročitve sama zase še ne pomeni kršitve 22. člena Ustave (pravica do enakega varstva pravic). Kršitev bi bila podana, če bi sodišče stranki ne vročilo vloge, ki bi vsebovala navedbe, na katerebi sodišče oprlo svojo odločitev, pa nasprotna stranka z njimi še ni bila seznanjena in nanje ni imela možnosti odgovoriti. Ker v konkretnem primeru take kršitve ni bilo, Ustavno sodišče ni sprejelo ustavne pritožbe v obravnavo.
Geslo:
Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Pravica do sodelovanja pri upravljanju javnih zadev.

Neposredno odločanje - referendum.

Sodna odločaba - razlaga zakona.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 22. čl.

Zakon o upravnem sporu (ZUS), 16. čl.

Zakon o pravdnem postopku (ZPP), 279. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 50., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
7. 5. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20933
Up-182/01
3. 7. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B. iz Z. na seji senata dne 3. julija 2001
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 212/2001-2 z dne 5. 4. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 14/2001-8 z dne 10. 1. 2001 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Upravno sodišče je z izpodbijano sodbo kot neutemeljeno zavrnilo tožbo pritožnice zoper sklep Županje Mestne občine Ljubljana z dne 21. 12. 2000, s katerim je zavrgla pobudo za razpis naknadnega referenduma o Odloku o cestno prometni ureditvi, ki ga je sprejel Svet Mestne občine dne 27. 11. 2000. S tem je potrdilo stališče Županje, da je bila pobuda neskladna z Zakonom o lokalni samoupravi (Uradni list RS, št. 72/93 in nasl. - v nadaljevanju ZLS) in Statutom Mestne občine Ljubljana (Uradni list RS, št. 32/95 in nasl. - v nadaljevanju Statut).
2. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo kot neutemeljeno zavrnilo pritožbo pritožnice zoper sodbo Upravnega sodišča, s katero je uveljavljala bistveno kršitev postopka in zmotno uporabo prava pred prvostopnim sodiščem, kar naj bi v obeh primerih predstavljalo tudi kršitev ustavne pravice do enakega varstva pravic in pravico do neposrednega odločanja z referendumom.
3. Pritožnica v ustavni pritožbi uveljavlja kršitev pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave) in pravico do odločanja z referendumom (44. člen Ustave).
4. Pravica do enakega varstva pravic naj bi ji bila kršena zato, ker ji niti Upravno sodišče niti Vrhovno sodišče nista vročili odgovora tožene stranke na njeno tožbo in je nista obvestili, da je Državni pravobranilec kot zastopnik javnega interesa prijavil svojo udeležbo v upravnem sporu. Ker ni bila seznanjena s stališči nasprotne stranke, naj bi ji bilo onemogočeno, da se o teh stališčih tudi izjavi.
5. Kršitev pravice do odločanja z referendumom naj bi bila posledica razlage in uporabe določb ZLS, zlasti njenega 47. člena, ki naj bi bila neskladna z Ustavo. Upravno sodišče in Vrhovno sodišče sta potrdili razlago ZLS, ki jo je uporabila Županja v sklepu, s katerim je zavrgla pobudo za razpis referenduma. Pobuda za razpis referenduma je bila zavržena iz razloga, ker naj bi bila vložena po izteku zakonskega roka (tretji odstavek 46. člena ZLS). B. - I.
6. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja ter pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le glede vprašanja ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine.
7. Pritožnica navaja, da sta sodišči napačno uporabili določbe ZLS, ki urejajo naknadni referendum v lokalni skupnosti, zlasti pa drugi odstavek 47. člena. Posledica napačne razlage in uporabe ZLS je bila zavrnitev pobude volilcem za vložitev zahteve za razpis referenduma, kar naj bi imelo za posledico preprečitev izvrševanja ustavne pravice do neposrednega odločanja z referendumom (44. člena Ustave).
8. Pravno stališče obeh sodišč glede spornega vprašanja je bilo, da vlagatelj pobude (pobudnik) lahko po izteku roka za vložitev pobude dopolnjuje seznam volilcev, ki pobudo podpirajo le z manjkajočimi podatki glede teh istih volilcev. Če dopolni seznam z novimi podpisi volilcev, ki jih ni bilo na prvotnem seznamu, se šteje, da je vložena nova pobuda. Če je vložena pred iztekom zakonskega roka za vložitev pobude (tretji odstavek 46. člena ZLS), se šteje, da je vložena pravočasno kot nova pobuda. Če je vložena po izteku roka za vložitev pobude, pa čeprav v roku za dopolnitev pobude, se šteje, da je vložena prepozno, ker ne gre za dopolnitev pobude, temveč za novo pobudo.
9. Razlaga in uporaba določb ZLS, ki urejajo referendum v lokalni skupnosti, kot sta jih uporabili obe sodišči v napadanih sodbah ni v neskladju z Ustavo in ne posega v ustavno pravico do neposrednega odločanja na referendumu. Ustava v 44. členu določa, da ima vsak državljan pravico, da v skladu z zakonom neposredno ali po izvoljenih predstavnikih sodeluje pri upravljanju javnih zadev. Referendum v lokalni skupnosti urejata ZLS in Statut lokalne skupnosti (konkretno Mestne občine Ljubljana). Tako ureja ZLS med drugim tudi naknadni referendum, rok za vložitev zahteve oziroma pobude za razpis referenduma, vsebino pobude in pooblastilo lokalni skupnosti, da lahko v statutu določi, da mora biti pobuda podprta od določenega števila volilvcev, s podpisi na posebnem seznamu in določa vsebino seznama. ZLS določa tudi postopek s pobudo ter dopušča možnost, da pobudnik nepravilno ali nepopolno pobudo na zahtevo župana tudi popravi (člen 46 do 47). Razlaga obeh sodišč zahteva, da mora biti pobuda za razpis referenduma podprta s predpisanim številom podpisov volilcev v zakonsko določenem roku. Takšna razlaga ZLS ni ustavno sporna.
Tudi iz navedb pritožnice ni razvidno, v čem bi bila taka razlaga ustavno sporna, razen seveda v tem, da je po njenem mnenju preozka in da bi bila ustreznejša razlaga, kot jo zagovarja pritožnica.
Ustavno sodišče ne izključuje možnosti, da bi bila tudi pritožničina razlaga skladna z Ustavo. Vendar pri tem poudarja, da zakon razlagajo in uporabljajo v ustreznih postopkih sodišča.
Ustavno sodišče presoja le, ali je taka razlaga in uporaba skladna z Ustavo. Če je, se ne spušča v oceno, zakaj ni sodišče uporabilo druge, z Ustavo prav tako skladne razlage. Ker pravna razlaga, kot sta jo uporabili obe sodišči ni v neskladju z Ustavo, pritožnici ni bila kršena ustavna pravica iz 44. člena Ustave. Pri tem se Ustavnemu sodišču ni bilo treba spuščati v vprašanje, kako na vloženo pobudo vpliva kasnejša sprememba pobudnika.
B. - II.
10. O pritožbeni navedbi, po kateri naj bi Upravno sodišče storilo, s tem da ni pritožnici vročilo odgovora tožene stranke na njeno tožbo, bistveno kršitev postopka v upravnem sporu in s tem kršilo ustavno pravico pritožnice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave), je Vrhovno sodišče sprejelo pravno stališče. Po njem očitanih kršitev ni bilo, ker Zakon o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS) ne nalaga sodišču dolžnosti, da odgovor tožene stranke vroči tožeči stranki, in ker sodišču ni treba glede tega vprašanja smiselno uporabljati določb Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 - v nadaljevanju ZPP), ki nalaga sodišču, da vroči tožnici odgovor tožene stranke na njeno tožbo (279. člen ZPP v povezavi s 16. členom ZUS).
11. Iz pravice do enakega varstva pravic v postopku iz 22. člena Ustave, ki je poseben izraz pravice do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, izhaja zahteva po kontradiktornem postopku. V njem mora biti vsaki stranki dana možnost, da predstavi svoja stališča tako glede dejanske kot pravne podlage spora, da predlaga dokaze ter da se izjavi o navedbah nasprotne stranke in o rezultatih dokazovanja pod pogoji, ki je ne postavljajo v neenakopraven položaj nasproti drugi stranki. Navedena ustavna določba terja od sodišča, da mora postopek voditi ob spoštovanju temeljne zahteve po enakopravnosti in procesnem ravnotežju strank ter spoštovanju njihove pravice, da se branijo pred vsemi procesnimi dejanji, ki lahko vplivajo na njihove pravice in interese. Ta zahteva temelji na spoštovanju človekove osebnosti in dostojanstva, saj zagotavlja vsakomur možnost izjaviti se v postopku, ki zadeva njegove pravice in interese, in tako preprečuje, da bi postal le predmet postopka.
12. Pravica stranke, da se izjavi glede navedb in predlogov nasprotne stranke, ki vplivajo na odločitev sodišča predpostavlja, da je stranka seznanjena z vsemi navedbami in predlogi oziroma vsebuje pravico biti seznanjen z vsemi navedbami in predlogi ter obveznost sodišča, da stranko seznani (vroči vloge nasprotne stranke) z navedbami in predlogi nasprotne stranke, ki so bistvene za odločitev.
13. Pravno stališče Vrhovnega sodišča, da odgovora tožene stranke na tožbo ni bilo treba vročiti tožnici je sicer napačno, vendar ne pomeni kršitve 22. člena Ustave. Upravno sodišče bi moralo v skladu s 16. členom ZUS za vprašanja postopka, ki jih ZUS ne ureja, primerno uporabiti določbe ZPP. Tako bi moralo uporabiti 279. člen ZPP in pritožnici (tožeči stranki) vročiti odgovor tožene stranke na tožbo. Vendar opustitev vročitve v obravnavanem primeru ne predstavlja kršitve pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave). Ustavno sodišče ocenjuje, da navedena kršitev postopka sama zase ne predstavlja kršitev pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave). Pravica stranke biti seznanjena z vsemi navedbami nasprotne stranke, da bi lahko nanje odgovorila in tako varovala svoje pravice, ne zahteva od sodišča, da ji vroči vse vloge. Sodišče je dolžno seznaniti stranko z novimi nevedbami nasprotne stranke, če so te navedbe odločilne (bistvene) za odločanje o stvari. Kršitev bi torej bila podana, če bi sodišče stranki ne vročilo vloge, ki bi vsebovala navedbe, na katere bi sodišče oprlo svojo odločitev, pa nasprotna stranka z njimi še ni bila seznanjena in nanje ni imela možnosti odgovoriti.
14. Ustavno sodišče je po pregledu predloženih listin ugotovilo, da pritožnici ni bila kršena ustavna procesna pravica iz 22. člena Ustave. Kot navaja Upravno sodišče, med strankama ni bilo sporno dejansko stanje, temveč je bilo sporno le vprašanje, ali je tožeča stranka (sedaj pritožnica) po pozivu tožene stranke za dopolnitev pobude lahko pobudo dopolnila s podporo novih podpisnikov pobude. Sporno je torej bilo vprašanje, ali je bila na zahtevo za dopolnitev vložena dopolnjena (popravljena) ali nova pobuda.
Upravno sodišče dalje navaja, da je tožena stranka v odgovoru na tožbo podala kronološki opis postopka ter ponovila razloge za svojo odločitev, kot so navedeni v izpodbijanem sklepu. Iz sodbe Upravnega sodišča ne izhaja, da bi odgovor na tožbo vseboval nove navedbe ali nove dokazne predloge, s katerimi pritožnica še ne bi bila seznanjena in ne bi imela možnosti nanje odgovoriti, ali da bi se sodišče nanje sklicevalo v sodbi. Pritožnica v ustavni pritožbi tudi ne navaja, da bi izpodbijala sodbo Upravnega sodišča zato, ker bi temeljila tudi na navedbah nasprotne stranke, glede katerih se ni imela možnost izjaviti.
15. Ker z izpodbijanima sodbama očitno niso bile kršene ustavne pravice in temeljne svoboščine, Ustavno sodišče te ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
16. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Predsednica senata:
Milojka Modrijan