U-I-66/98
Natisni
Opravilna št.:
U-I-66/98
Datum odločitve:
18. 4. 2002
Objavljeno:
OdlUS XI, 68
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:U.I.66.98
Akt:
Zakon o družinskih prejemkih (Uradni list RS, št. 65/93, 71/94, 73/95 in 26/99) (ZDPre), 6. odst. 57. a čl.
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti šestega odstavka 57.a člena Zakona o družinskih prejemkih (Uradni list RS, št. 65/93, 71/94, 73/95 in 26/99) se zavrne.
Evidenčni stavek:
Po ustaljeni praksi Ustavnega sodišča načelo enakosti pred zakonom ne pomeni, da predpis - kadar podlaga za različno urejanje niso osebne okoliščine iz prvega odstavka 14. člena Ustave - ne bi smel različno urejati položajev pravnih subjektov, pač pa da tega ne sme početi samovoljno, brez razumnega in stvarnega razloga. Za razlikovanje mora torej obstajati razumen, iz narave stvari izhajajoč razlog.
Položaja samozaposlene in zaposlene osebe sta si v marsičem različna, prav tako tudi ni mogoče enostavno enačiti dohodka samozaposlene in dohodka zaposlene osebe kot podlage za ugotavljanje upravičenosti do otroškega dodatka. Različno urejanje vštevanja dohodkov pri samozaposlenih in pri zaposlenih je razumno in stvarno utemeljeno, saj je položaj enih in drugih prav pri ustvarjanju, pridobivanju njihovega dohodka bistveno drugačen.
Samozaposlena oseba namreč opravlja dejavnost kot fizična oseba samostojno, nima delodajalca in tudi ni sama sebi delodajalec, ne obračunava in ne izplačuje si plače; samozaposlena oseba sama odloča o poslovanju in lahko vpliva na dohodke in odhodke ter posledično tudi na dobiček, prav tako pa tudi prosto razpolaga z vsem svojim premoženjem in sredstvi, ki jih namenja tako za osebno porabo kot za dejavnost na podlagi svojih lastnih odločitev.
Samozaposlena oseba ni zaposlena pri sebi in nima delodajalca, zato so tudi vsi prispevki, ki jih plačuje za socialno varnost, njeni lastni prispevki, po svoji vsebini torej prispevki zavarovanca, ki jih namenja za zagotavljanje svoje socialne varnosti. Dohodek samozaposlene osebe se torej bistveno razlikuje od dohodka zaposlenega, ki prejema le plačo za delo v odvisnem delovnem razmerju. Zato različno urejanje vštevanja dohodka samozaposlene in zaposlene osebe v dohodek družine pri ugotavljanju upravičenosti do otroškega dodatka ne pomeni kršitve načela enakosti iz drugega odstavka 14. člena Ustave.
Geslo:
Socialna varnost, otroški dodatek.
Socialna varnost, samozaposlene osebe.
Enakost pred zakonom.
Načelo socialne države.
Pravica do socialne varnosti.
Polje proste presoje zakonodajalca.
Pravna podlaga:
Ustava, 14., 50. čl.
Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 2. odst. 26. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Polonca Kejžar, Maribor
Datum vloge:
18. 2. 1998
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US21362
Dokument v PDF obliki:
U-I-66-98.pdf
129 KB
Prenesite datoteko
U-I-66/98-12
18. 4. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Polonce Kejžar iz Maribora, ki jo zastopa Alojzija Moge-Čas, odvetnica v Mariboru, na seji dne 18. aprila 2002
s k l e n i l o :
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti šestega odstavka 57.a člena Zakona o družinskih prejemkih (Uradni list RS, št. 65/93, 71/94, 73/95 in 26/99) se zavrne.
Obrazložitev
A.
1. Pobudnica s pobudo, vloženo dne 17. 2. 1998, izpodbija določbo šestega odstavka 57.a člena Zakona o družinskih prejemkih (v nadaljevanju ZDPre), kakor je bil uveljavljen z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o družinskih prejemkih (Uradni list RS, št. 73/95 - v nadaljevanju ZDPre-B). Navaja, da je leta 1997 vložila zahtevek za otroški dodatek za sina, ki ga je Center za socialno delo Maribor zavrnil, pritožba je bila zavrnjena, zoper takšno odločitev pa je vložila tožbo na razveljavitev navedenih odločb in za priznanje pravice do otroškega dodatka. Po mnenju pobudnice je ustavno sporen zadnji del določbe šestega odstavka 57.a člena ZDPre, kot je bil uveljavljen s 16. členom ZDPre-B, po katerem se v dohodek družine kot dohodek iz dejavnosti všteva poleg dobička tudi osnova, od katere se obračunavajo prispevki za socialno varnost. Navaja, da bi v primeru, če se med dohodke iz dejavnosti njenega izvenzakonskega partnerja ta osnova ne bi vštevala, dohodek na družinskega člana znašal 103% povprečne mesečne plače in bi bila do otroškega dodatka upravičena.
Pobudnica v tej zvezi zatrjuje kršitev načela enakosti (drugi odstavek 14. člena Ustave). Položaj oseb, ki opravljajo dejavnost, primerja z zaposlenimi in njihovo bruto plačo. Meni, da osnova za plačilo prispevkov nima neposredne zveze s prejemki oseb, ki opravljajo dejavnost, in da izpodbijana določba postavlja te osebe v neenakopraven položaj v primerjavi z zaposlenimi, pri katerih se kot dohodek upošteva njihova bruto plača. Po njenem mnenju bi bilo treba kot dohodek samozaposlenih šteti poleg dobička le še prispevke za socialno varnost, ki jih ti plačujejo kot zavarovanci.
2. Na poziv Ustavnega sodišča, naj izkaže pravni interes v skladu s 47. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS), saj je bila določba šestega odstavka 57.a člena ZDPre spremenjena z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o družinskih prejemkih (Uradni list RS, št. 26/99 - v nadaljevanju ZDPre-C), je pobudnica z dopisom z dne 14. 7. 2000 odgovorila, da je vložila tožbo, s katero uveljavlja otroški dodatek, in da zato predlaga, naj Ustavno sodišče na podlagi 47. člena ZUstS ugotovi, da sporna določba ni bila v skladu z Ustavo. V isti vlogi pobudnica zatrjuje tudi neustavnost spremenjene določbe šestega odstavka 57.a člena ZDPre, kot je bila uveljavljena z ZDPre-C leta 1999, po katerem se v dohodek iz dejavnosti poleg dobička vštevajo tudi plačani prispevki za socialno varnost. Pobudnica pojasnjuje, da ji zgolj ugotovitev neustavnosti 57.a člena ZDPre iz leta 1995 ne bi prinesla ničesar, saj bi tudi v primeru, če bi se namesto osnove, od katere se plačujejo prispevki, upoštevali pri samozaposlenih poleg dobička tudi vsi prispevki za socialno varnost, dohodek na družinskega člana presegal mejo za pridobitev otroškega dodatka. Meni, da je tudi določba šestega odstavka 57.a člena ZDPre, kot je bila uveljavljena leta 1999 z ZDPre-C, ustavno sporna, ker se z upoštevanjem vseh plačanih prispevkov pri samozaposlenih ruši enakost položajev med zaposlenimi in samozaposlenimi. Po njenem mnenju bi bilo treba pri dohodkih samozaposlenih upoštevati le prispevke iz 4. člena Zakona o prispevkih za socialno varnost (Uradni list RS, št. 5/96 in nasl. - ZPSV), ne pa tudi iz 6. člena ZPSV.
B.
3. Določba šestega odstavka 57.a člena ZDPre, kot je bila uveljavljena z ZDPre-B, se je glasila: "Kot dohodek iz dejavnosti se všteva v dohodek družine po tem zakonu dobiček, izkazan v davčni napovedi, pri čemer se ne upoštevajo olajšave, ki jih zavezanci lahko uveljavljajo po predpisih o dohodnini, in osnova, od katere se obračunavajo prispevki za socialno varnost." Po spremembah, ki jih je uveljavil ZDPre-C, se je določba šestega odstavka 57.a člena ZDPre glasila: "Kot dohodek iz dejavnosti se všteva v dohodek družine po tem zakonu dobiček, izkazan v davčni napovedi, povečan za plačane prispevke za socialno varnost. Pri tem se ne upoštevajo olajšave, ki jih zavezanci lahko uveljavijo po predpisih o dohodnini." Celotni ZDPre, vključno z izpodbijanim 57.a členom, je na podlagi 127. člena Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih (Uradni list RS, št. 97/01 - ZSDP) z dnem začetka uporabe tega zakona, to je s 1. 1. 2002, prenehal veljati. Člen 57a ZDPre je določal, kaj se všteva v dohodek družine, pri čemer je posamezne vrste dohodkov - med njimi tudi dohodek iz dejavnosti - še nekoliko podrobneje urejal. Pobudnica meni, da način vštevanja dohodka iz dejavnosti v dohodke družine v primerjavi z upoštevanjem plače zaposlenega postavlja samozaposlene v neenak položaj glede na zaposlene. Dohodek samozaposlene osebe iz njene dejavnosti primerja s plačo kot dohodkom zaposlenega.
4. Po oceni Ustavnega sodišča očitek pobudnice, da izpodbijana ureditev krši načelo enakosti iz drugega odstavka 14. člena Ustave, ni utemeljen. Načela enakosti pred zakonom namreč ni mogoče pojmovati kot enostavno splošno enakost vseh, pač pa kot enako obravnavanje enakih dejanskih stanj. Po ustaljeni praksi Ustavnega sodišča načelo enakosti pred zakonom ne pomeni, da predpis - kadar podlaga za različno urejanje niso osebne okoliščine iz prvega odstavka 14. člena Ustave - ne bi smel različno urejati položajev pravnih subjektov, pač pa da tega ne sme početi samovoljno, brez razumnega in stvarnega razloga. Za razlikovanje mora torej obstajati razumen, iz narave stvari izhajajoč razlog. Prav zakonsko urejanje namreč pomeni upoštevanje in tudi vzpostavljanje različnih položajev med pravnimi subjekti. Načelo enakosti pred zakonom torej zakonodajalca zavezuje, da enaka dejanska stanja ureja enako, različna pa različno. Položaja samozaposlene in zaposlene osebe sta si v marsičem različna, prav tako tudi ni mogoče enostavno enačiti dohodka samozaposlene in dohodka zaposlene osebe kot podlage za ugotavljanje upravičenosti do otroškega dodatka.
5. Otroški dodatek je socialna dajatev, ki jo je država zagotavljala in financirala iz proračuna. Do te dajatve so bile upravičene le družine z nižjim dohodkom na družinskega člana (do 110% povprečne plače vseh zaposlenih v Republiki Sloveniji), kar poudarja njeno socialno naravo in namen, da se z njo izboljša socialni položaj otrok v družinah, ki s svojimi dohodki same ne morejo ali pa težje zagotavljajo ustrezno materialno oskrbo otrokom. Zakonodajalec ima - upoštevajoč določbo 2. člena Ustave o socialni državi in določbo 50. člena Ustave o pravici do socialne varnosti - dolžnost oblikovati učinkovito socialno politiko ter urejati, vzpostaviti in vzdrževati sistem socialne varnosti, ki bo tudi socialno šibkejšim zagotavljal ustrezne in učinkovite socialne dajatve ter jim s tem omogočil dostojno življenje. Vendar pa ima pri oblikovanju sistema socialne varnosti zakonodajalec široko polje proste presoje, v katerem oblikuje različne ukrepe, za katere meni, da bodo najbolje dosegli opredeljene cilje socialne politike. Otroški dodatek ni pravica, ki bi bila zagotovljena že z Ustavo. Zakonodajalcu je prepuščeno, da v mejah svoje proste presoje določi, kdo in pod kakšnimi pogoji je upravičen do te dajatve, kateri dohodki in kako se bodo upoštevali pri ugotavljanju upravičenosti do te socialne dajatve.
Zakonodajalec lahko pri tem upošteva različnost položajev posameznih kategorij oseb in njihovih dohodkov. Izpodbijana določba je dohodek samozaposlenih povezovala z dobičkom iz dejavnosti in osnovo za plačilo prispevkov za socialno varnost (po besedilu iz ZDPre-B) oziroma z dobičkom in prispevki, ki jih samozaposleni plačujejo za socialno varnost (po besedilu iz ZDPre- C). Pri zaposlenih osebah se je v dohodek družine vštevala njihova bruto plača ter drugi prejemki. Različno urejanje vštevanja dohodkov pri samozaposlenih in pri zaposlenih je razumno in stvarno utemeljeno, saj je položaj enih in drugih prav pri ustvarjanju, pridobivanju njihovega dohodka bistveno drugačen.
Samozaposlena oseba namreč opravlja dejavnost kot fizična oseba samostojno, nima delodajalca in tudi ni sama sebi delodajalec, ne obračunava in ne izplačuje si plače; samozaposlena oseba sama odloča o poslovanju in lahko vpliva na dohodke in odhodke ter posledično tudi na dobiček, prav tako pa tudi prosto razpolaga z vsem svojim premoženjem in sredstvi, ki jih namenja tako za osebno porabo kot za dejavnost na podlagi svojih lastnih odločitev.
Samozaposlena oseba ni zaposlena pri sebi in nima delodajalca, zato so tudi vsi prispevki, ki jih plačuje za socialno varnost, njeni lastni prispevki, po svoji vsebini torej prispevki zavarovanca, ki jih namenja za zagotavljanje svoje socialne varnosti. Dohodek samozaposlene osebe se torej bistveno razlikuje od dohodka zaposlenega, ki prejema le plačo za delo v odvisnem delovnem razmerju. Zato različno urejanje vštevanja dohodka samozaposlene in zaposlene osebe v dohodek družine pri ugotavljanju upravičenosti do otroškega dodatka ne pomeni kršitve načela enakosti iz drugega odstavka 14. člena Ustave. Ali je bila izpodbijana zakonska ureditev res najprimernejša, pa je vprašanje, v katerega se Ustavno sodišče ne more spuščati, saj to ni v njegovi pristojnosti. Ustavno sodišče je zato pobudo za oceno ustavnosti izpodbijane določbe 57.a člena ZDPre kot očitno neutemeljeno zavrnilo.
6. Ker je Ustavno sodišče pobudo za oceno ustavnosti 57.a člena ZDPre, tako v besedilu ZDPre-B iz leta 1995 kot v besedilu ZDPre-C iz leta 1999, kot očitno neutemeljeno zavrnilo, se v vprašanje obstoja procesnih predpostavk ni spuščalo.
C.
7. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam- Lukić ter sodnici in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk, Franc Testen in dr. Lojze Ude. Sklep je sprejelo soglasno.
P r e d s e d n i c a
dr. Dragica Wedam-Lukić