Up-752/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-752/02
Datum odločitve:
4. 9. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.752.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A., zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. II Up15/2000 z dne 26. 9. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba A. A., zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. II Up15/2000 z dne 26. 9. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Korporacijske pravice uveljavljajo delničarji v družbi (banki) preko organov banke (skupščine, nadzornega odbora). Odločanje o stečaju banke pomeni odločanje o družbi kot pravni osebi, ki ima lastno, od njenih članov (delničarjev) ločeno pravno sposobnost in sposobnost biti stranka. Zato je le sama upravičena uveljavljati pravno varstvo svojih pravic. Zato ureditev, po kateri je imela pravico do pritožbe zoper odločbo o ugotovitvi pogoje v za uvedbo stečaja, razen navedenih izjem, le družba sama, ni posegala v korporacijske pravice delničarjev in ni kršila pravice do pravnega sredstva posameznega delničarja. Z odločbo o ugotovitvi pogojev za uvedbo stečajnega postopka pa BS ni odločala o pravicah ali pravnih interesih delničarja banke, temveč banke kot samostojne pravne osebe. Zaradi tega razlaga drugega in četrtega odstavka 23. člena ZPSSLBH vsebovana v izpodbijani odločbi ni v neskladju z Ustavo in zato ne posega v zatrjevane človekove pravice.
Geslo:
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
24. 12. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22590
Up-752/02 - 6
25. 9. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A., d.d., Ž., ki jo zastopa B. B., direktor, na seji senata dne 4. septembra 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A., zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. II Up15/2000 z dne 26. 9. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo in sklepom zavrnilo pritožbo pritožnika (tedaj tožnika) in potrdilo sodbo in sklep istega sodišča št. U 100/97 z dne 19. 4. 2000, s katero je bila tožba pritožnika zoper odločbo Sveta Banke Slovenije (v nadaljevanju Svet BS) št. 03/13-96-I z dne 23. 12. 1996 zavrnjena, zoper odločbo Guvernerja Banke Slovenije (v nadaljevanju Guverner BS) št. 03/13-96 z dne pa zavržena.
2. Guverner BS je z navedeno odločbo ugotovil, da obstajajo pogoji za uvedbo stečajnega postopka v Komercialni banki Triglav, d.d. - v likvidaciji. Zoper to odločbo se je pritožil pritožnik, kot delničar in upnik navedene banke. Svet BS je pritožbo zavrgel z obrazložitvijo, da na podlagi četrtega odstavka 23. člena Zakona o predsanaciji, sanaciji, stečaju in likvidaciji bank in hranilnic (Uradni list RS, št. 1/91-I in nasl. - v nadaljevanju ZPSSLBH) pritožnik ni upravičen vložiti pritožbe.
Vrhovno sodišče je na prvi stopnji s sodbo in sklepom št. U 100/97 zavrnilo pritožbo zoper odločbo Sveta BS in zavrglo pritožbo zoper odločbo Guvernerja BS. V obrazložitvi je navedlo, da je Svet BS pravilno uporabil materialni predpis o dopustnosti pritožbe zoper odločbo Guvernerja BS o ugotovitvi pogojev za začetek stečajnega postopka. Ta določa, da se zoper odločbo o ugotovitvi pogojev za začetek stečajnega postopka lahko pritoži banka in upravičeni predlagatelji za ugotavljanje pogojev za uvedbo stečaja (drugi in četrti odstavek 23. člena ZPSSLBH).
Pritožnik ni bil nobeden od njih. Tožbo zoper odločbo Guvernerja BS pa je sodišče zavrglo, ker ni bila dokončni upravni akt.
Vrhovno sodišče je kot pritožbeno sodišče s sodbo in sklepom št. II Up15/2000 potrdilo sodbo in sklep prvostopenjskega sodišča, ker je menilo, da je to pravilno uporabilo drugi in četrti odstavek 23. člena ZPSSLBH.
3. Pritožnik izpodbija sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. II Up 15/2000, ker meni, da je interpretacija četrtega odstavka 23. člena ZPSSLBH neustrezna in neustavna. S tem, da mu ni bila priznana pravica do vložitve pritožbe zoper odločbo Guvernerja BS, naj bi mu bila kršena pravica do sodnega varstva (23. člen Ustave) in pravica do lastnine (33. člen ustave, pritožnik očitno pomotoma navaja 67. člen Ustave), saj mu je bilo onemogočeno, da bi varoval svoje korporacijske pravice, zlasti pravico do razdelitve ostanka premoženja po zaključku likvidacijskega postopka. Kot delničar banke je nasprotoval uvedbi stečajnega postopka in želel, da se nadaljuje likvidacijski postopek, saj naj bi bil ta praviloma ugodnejši za delničarje. Meni, da bi moral biti postopek ugotavljanja pogojev za uvedbo stečaja kontradiktoren, saj v njem sprejeta odločitev vpliva na pravice delničarjev, zlasti na pravico do razdelitve ostanka premoženja po zaključku likvidacijskega oziroma stečajnega postopka.
Zatrjuje tudi kršitev načela sorazmernosti (2. člen Ustave), saj bi po njegovem mnenju BS morala med več različnimi sredstvi, ki jih ima po ZPSSLBH (predsanacija, sanacija, likvidacija, stečaj), izbrati tisto sredstvo, ki je najmilejše za banko.
B.
4. Ustavno sodišče pri obravnavanju zatrjevanih kršitev človekovih pravic presoja le tiste navedbe, ki se nanašajo na akte, ki so predmet ustavne pritožbe. Pritožnik izpodbija sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. II Up 15/2000, čeprav se navedbe v ustavni pritožbi nanašajo samo na sodbo. Zato je Ustavno sodišče štelo, da je izpodbijana samo sodba. Z izpodbijano sodbo pa je Vrhovno sodišče, kot je že navedeno, presojalo, ali je odločitev sodišča prve stopnje, ki je potrdilo stališče Sveta BS, da pritožnik ni imel pravice vložiti pritožbe zoper odločbo Guvernerja BS, pravilna. Šlo je torej za vprašanje, ali je bilo pravilno uporabljeno materialno procesno pravo ZPSSLBH, konkretno četrti odstavek 23. člena, ki določa, da se zoper odločbo o ugotovitvi pogojev za uvedbo stečajnega postopka (izda jo Guverner BS) lahko pritoži samo banka ali tudi predlagatelj iz drugega odstavka istega člena. Med predlagatelji ugotavljanja pogojev stečajnega postopka pa so našteti upniki, delničarji banke in pooblaščena organizacija za plačilni promet. Predmet spora ni bilo vprašanje pravilne odločitve BS o obstoju stečajnih razlogov, niti o pravilnosti uporabe ZPSSLBH glede izbire najustreznejšega sredstva. Zato ustavno sodišče očitkov, ki se nanašajo na ta del postopka, ni obravnavalo. V tem delu naj bi bilo kršeno načelo sorazmernosti iz 2. člena Ustave, ki tudi sicer ne more biti predmet presoje v postopku z ustavno pritožbo, saj ne vsebuje človekovih pravic, zato Ustavno sodišče tudi teh navedb ni obravnavalo.
5. Iz ustavne pritožbe in priloženih listin izhaja, da je likvidacijski postopek zoper banko, katere delničar je bil pritožnik, že tekel in da so že nastopile posledice uvedbe tega postopka. Tako so med drugim vsa upravljalska upravičenja, ki so del korporacijskih pravic, že prešla na likvidacijskega upravitelja, in je pritožniku od korporacijskih pravic ostala samo še pravica do presežka premoženja po poplačilu upnikov in stroškov likvidacije. Dalje izhaja, da je likvidacijski upravitelj ugotovil, da so izpolnjeni pogoji za uvedbo stečajnega postopka. Zato je predlagal BS naj to ugotovi s posebno odločbo, kar je Guverner BS na podlagi prvega odstavka 23. člena ZPSSLBH tudi storil. Pritožnik je zoper odločbo Guvernerja BS vložil pritožbo, a jo je Svet BS zavrgel z obrazložitvijo, da na podlagi četrtega odstavka 23. člena ZPSSLBH ni upravičen vložiti pritožbe. Z izdajo tega sklepa je postala odločba BS dokončna. Na podlagi dokončne odločbe je pristojno sodišče prenehalo postopek likvidacije in izvedlo stečajni postopek banke ter ga zaključilo. Med tem časom je tudi prenehal veljati ZPSSLBH.
6. Pritožnik zatrjuje, da je bila uporaba (interpretacija) četrtega odstavka 23. člena ZPSSLBH s strani BS in sodišč napačna in neustavna. Posegla naj bi v pravico do sodnega varstva iz prvega odstavka 23. člena Ustave in pravico do lastnine iz prvega odstavka 67. člena Ustave.
7. Prvi odstavek 23. člena Ustave zagotavlja vsakomur pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih odloča sodišče. Iz vsebine ustavne pritožbe izhaja, da ne gre za vprašanje kršitve 23. člena Ustave, temveč kvečjemu za vprašanje kršitve 25. člena Ustave (pravica do pravnega sredstva). Pritožniku namreč Svet BS ni priznal pravice do pritožbe zoper odločitev Guvernerja BS. Z izkoriščenjem pravice do sodnega varstva pa je pritožnik zoper to odločitev vložil tožbo v upravnem sporu. Sodišče je o njegovi tožbi odločalo, seveda v okvirih spornega vprašanja iz izpodbijane odločbe (ali je bilo zavrženje pritožbe pravilno).
8. Vprašanje torej je, ali pravno stališče BS in sodišč, ki izhaja iz četrtega odstavka 23. člena ZPSSLBH, da delničar, če ni bil predlagatelj po drugem odstavku 23. člena ZPSSLBH, nima pravice vložiti pritožbe zoper odločbo o ugotovitvi pogojev za začetek stečajnega postopka, posega v pravico do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.
9. Takšen poseg zatrjuje pritožnik in navaja, da je bila s tem, ko mu je bila odvzeta pravica do pritožbe, odvzeta možnost sodelovati v postopku in zavarovati svojo korporacijsko (lastninsko) pravico, ki gre delničarju po zaključku likvidacijskega ali stečajnega postopka, tj. pravico do razdelitve presežka (ostanka) premoženja. S tem naj bi mu bilo poseženo tudi v lastninsko pravico.
10. Stališče pritožnika, da bi mu morala biti zagotovljena pravica do pravnega sredstva zoper odločbo BS o obstoju pogojev za uvedbo stečajnega postopka zoper banko, nad katero je že tekel likvidacijski postopek, zaradi varstva korporacijske pravice - pravice do razdelitve presežka premoženja po poplačilu stroškov in upnikov, ker je v nasprotnem primeru to kršitev te ustavne pravice, ni utemeljeno. Po 23. člena ZPSSLBH je ugotavljala obstoj pogojev za uvedbo stečaja banke Banka Slovenije (na prvi stopnji Guverner, na pritožbeni stopnji Svet BS, prvi in četrti odstavek 23. člena). Pravico vložiti pritožbo zoper odločbo Guvernerja je imela prizadeta banka vedno, delničarji banke pa samo, če so sami tudi predlagali ugotavljanje pogojev za uvedbo stečaja. Na ta način so bile zavarovane tudi korporacijske pravice delničarjev. Te se namreč uveljavljajo v družbi (banki) preko organov banke (skupščine, nadzornega odbora). Odločanje o stečaju banke pomeni odločanje o družbi kot pravni osebi, ki ima lastno, od njenih članov (delničarjev) ločeno pravno sposobnost in sposobnost biti stranka. Zato je le sama upravičena uveljavljati pravno varstvo svojih pravic. Zato ureditev, po kateri je imela pravico do pritožbe zoper odločbo o ugotovitvi pogojev za uvedbo stečaja, razen navedenih izjem, le družba sama, ni posegala v korporacijske pravice delničarjev in ni kršila pravice do pravnega sredstva posameznega delničarja. Pravica do pritožbe oziroma drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišča in drugih državnih organov in nosilcev javnih pooblastil na podlagi 25. člena Ustave je zagotovljena vsakomur, če so ti z odločbami odločali o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Z odločbo o ugotovitvi pogojev za uvedbo stečajnega postopka pa BS ne odloča o pravicah ali pravnih interesih delničarja banke, temveč banke, kot samostojne pravne osebe.
Zaradi tega razlaga drugega in četrtega odstavka 23. člena ZPSSLBH, vsebovana v izpodbijani odločbi, ni v neskladju z Ustavo in zato ne posega v zatrjevane človekove pravice.
11. Podrejene pobude za oceno ustavnosti četrtega odstavka 23. člena ZPSSLBH Ustavno sodišče ni presojalo, saj ZUstS ne omogoča , da bi pritožnik ob vložitvi ustavne pritožbe podrejeno predlagal presojo ustavnosti zakona. Sicer pa bi Ustavno sodišče, če bi v postopku za preizkus ustavne pritožbe ugotovilo, da izpodbijana sodna odločba temelji na neustavnem zakonu, ta zakon razveljavilo oziroma ugotovilo njegovo neustavnost po uradni dolžnosti (drugi odstavek 59. člena ZUstS).
12. Ker z izpodbijano odločbo niso kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča, razen sodniku Tratniku, ki je bil izločen. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan