Up-228/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-228/01
Datum odločitve:
5. 11. 2001
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:Up.228.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 234/99 z dne 26. 10. 2000 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 822/99 z dne 7. 9. 1999 in sklepom Okrajnega sodišča v Kamniku št. K 43/97 z dne 23. 6. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 234/99 z dne 26. 10. 2000 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 822/99 z dne 7. 9. 1999 in sklepom Okrajnega sodišča v Kamniku št. K 43/97 z dne 23. 6. 1999 se ne sprejme, v preostalem delu se ustavne pritožba zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijano odločitvijo o zavrnitvi zahteve za varstvo zakonitosti zoper pravnomočen sklep o zavrženju pritožbe zoper sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo.
Ker pritožnica zoper obsodilno sodbo, zoper odločitev o predlogu za odlog izvršbe in zoper odločitev o odmeri takse in plačilu stroškov opominov, pred vložitvijo ustavne pritožbe ni uporabila vseh razpoložljivih pravnih sredstev, oziroma tega vsaj ni izkazala, je bilo treba njeno ustavno pritožbo v tem delu zavreči.
Geslo:
Enako varstvo pravic.

Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Ustava, 22. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 2. al. 1. odst. in 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
28. 5. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21056
Up-228/01
5. 11. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 5. novembra 2001
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 234/99 z dne 26. 10. 2000 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 822/99 z dne 7. 9. 1999 in sklepom Okrajnega sodišča v Kamniku št. K 43/97 z dne 23. 6. 1999 se ne sprejme, v preostalem delu se ustavne pritožba zavrže.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnica je dne 28. 5. 2001 posredovala Ustavnemu sodišču vlogo, naslovljeno "Varstvo ustavnosti in človekovih pravic", v kateri je navedla, da je dne 30. 12. 2000 na Okrajnem sodišču v Kamniku vložila ustavno pritožbo v zadevi št. K 43/97. Sodnik, ki je ustavno pritožbo, naslovljeno na Ustavno sodišče, prejel je po navedbah pritožnice temu ni posredoval, temveč jo je samovoljno vložil v kazenski spis. Vloga naj bi ji bila dne 23. 5. 2001 na njeno željo vrnjena in nato poslana Ustavnemu sodišču.
Pravočasnost ustavne pritožbe je pritožnica izkazovala z dohodno štampiljko Okrajnega sodišča v Kamniku. Ustavno sodišče je zaprosila, naj krivično in pristransko sodbo, ki ne vzdrži nobene logike, razveljavi. Zaprosila je tudi za odlog izvršbe. Vlogi je priložila kopijo sodbe Vrhovnega sodišča št. I Ips 234/99 z dne 26. 10. 2001 in ustavno pritožbo z dne 30. 12. 2000. V priloženi ustavni pritožbi je navedla, da je sodbo Vrhovnega sodišča prejela dne 14. 12. 2000. Po njenem mnenju je sodišče razsodilo absurdno, sicer po črki zakona, vendar proti njegovemu duhu, saj je navedlo, da se njene grožnje o pritožbi, "če bo treba tudi na Evropsko sodišče" ne more upoštevati, ker je bila izrečena pred razsodbo in ne po njej. Pri tem pa naj bi bilo glede na listine iz druge kazenske zadeve št. K 80/98 že vnaprej jasno, kakšen bo izid te obravnave. Vrhovno sodišče naj bi te njene navedbe ignoriralo in se sprenevedalo. Navedla je še, da je šipo razbila pod hudim stresom, v skrajnem brezupu, ker na dostojanstven in civiliziran način za pisalnim strojem ni mogla doseči "osnovne človekove pravice, da jo pustijo pri miru".
2. Pritožničina vloga z dne 25. 5. 2001, ki je na Ustavno sodišče prispela 28. 5. 2001, je bila tako pomanjkljiva, da je ni bilo mogoče preizkusiti. Zato jo je Ustavno sodišče na podlagi drugega odstavka 54. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) dne 20. 7. 2001 pozvalo, naj ustavno pritožbo v roku petnajstih dni dopolni z navedbo podatkov in predložitvijo listin, kot jih zahteva 53. člen ZUstS. Opozorilo jo je tudi na posledice, če vloge v postavljenem roku ne bo dopolnila.
3. Pritožnica je poziv Ustavnega sodišča prejela dne 6. 9. 2001, vendar vloge v postavljenem roku ni dopolnila. Po poteku roka za dopolnitev vloge pa je pritožnica z vlogo z dne 18. 9. 2001, ki je prispela na Ustavno sodišče dne 25. 9. 2001, prvotno vlogo dopolnila z navedbo zatrjevanih kršitev in ji med ostalim priložila sodbo Okrajnega sodišča v Kamniku št. K 43/97 z dne 24. 5. 1999. V vlogi je pritožnica smiselno navedla, da sta ji bila z izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča kršena 9. in 14. člen Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, št. 7/91 in Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92 - v nadaljevanju Pakt).
4. Z naknadno vlogo z dne 19. 9. 2001 je pritožnica zaprosila za izdajo začasne odredbe - "zadržanje izvršbe I 897/99". V vlogi je navedla, da je samohranilka z nizko pokojnino in šoloobveznim otrokom, "zato doživlja početje Okrajnega sodišča kot pravi psihični teror". Njen napadalec naj bi se namreč zdrav in vesel prosto sprehajal okrog, dvakratno nagrajen. V zvezi s tem navaja, da se njen odškodninski zahtevek zoper napadalca še vedno obravnava na sodišču, tako da mu ni bilo treba še ničesar plačati, poleg tega pa je dobil njeno obsodbo za razbito šipo, ki je tudi ni sam plačal. Vlogi je med ostalim priložila sklep Okrajnega sodišča v Kamniku št. I 897/99 z dne 28. 5. 2001, s katerim je bil zavrnjen njen predlog za odlog izvršbe.
5. V naknadni vlogi z dne 9. 10. 2001 je pritožnica navedla, da s tako nizko pokojnino in šoloobveznim otrokom ne more plačevati še stroškov sodišča. Meni, da v njenem primeru ne gre več le za načelno pravico, temveč že za njeno in otrokovo eksistenco.
Priložila je kopijo sklepa Okrajnega sodišča v Kamniku št. I 897/99 z dne 26. 9. 2001, s katerim ji je bila odmerjena taksa in naloženo plačilo stroškov opominov, kopijo dražbenega razglasa in kopijo obvestil ZPIZ o višini nakazil pokojnine. Z vlogo z dne 29. 10. 2001 pa je Ustavnemu sodišču posredovala še kopiji dveh dopisov, naslovljenih na Okrajno sodišče v Kamniku.
B. - I.
6. Pritožnica z ustavno pritožbo in njenimi dopolnitvami izrecno izpodbija sodbo, s katero je Vrhovno sodišče zavrnilo njeno zahtevo za varstvo zakonitosti zoper pravnomočen sklep o zavrženju nedovoljene pritožbe zoper sodbo. Ob upoštevanju navedb o predhodni pravočasni vložitvi ustavne pritožbe na sodišču prve stopnje Ustavno sodišče ugotavlja, da je ustavna pritožba zoper to sodno odločbo pravočasna in da so izpolnjene tudi druge procesne predpostavke za njeno obravnavo. Pritožnica zatrjuje, da ji je bil z izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča kršen 9. in 14. člen Pakta. Člen 9 Pakta naj bi ji bil kršen, ker država njej in njenemu otroku ni bila sposobna zagotoviti mirnega življenja in varnosti. Posledice "terorističnega" napada nanjo vpričo otroka pa lahko po njenem mnenju odpravi samo čudež. Člen 14 Pakta pa naj bi ji bil kršen, ker naj bi bila sodba skrajno krivična in pristranska. To naj bi bilo razvidno iz priložene izjave v zadevi št. K 80/98.
Poleg tega naj bi sodišče ne upoštevalo materialnih dokazov, ki jih je predložila in tudi ne napovedi pritožbe, izrečene pred razsodbo.
7. Člen 9 Pakta in 19. člen Ustave zagotavljata pravico do osebne svobode in določata pogoje, pod katerimi se lahko poseže v osebno svobodo posameznika. Zato zgolj z zatrjevanjem, da ji država ni zagotovila mirnega življenja in varnosti pred napadom posameznika, pritožnica ne more uveljavljati kršitve navedenih določb Pakta in Ustave. V zvezi z zatrjevanjem kršitve 14. člena Pakta pritožnica smiselno zatrjuje kršitev pravice do poštenega sojenja, ki jo opredeljujeta 22. in 23. člen Ustave. S posebno opredelitvijo pravnih jamstev v kazenskem postopku pa navedeni določbi dopolnjuje še 29. člen Ustave. Z navedbo, da je sodba, izrečena v njeni kazenski zadevi pristranska zaradi izjave sodnika v kazenskem postopku zoper drugo osebo, pritožnica ne more uveljavljati kršitve pravice iz 23. člena Ustave. Ob tem je treba pripomniti, da je imela pritožnica možnost v konkretnem kazenskem postopku sama zahtevati izločitev razpravljajočega sodnika (41. člen Zakona o kazenskem postopku - Uradni list RS, št 63/94 in nasl. - ZKP). Ali je to možnost izrabila, iz ustavne pritožbe ni razvidno. Tudi navedbe, da sodišče ni izvedlo dokazov, predlaganih v njeno korist, in s tem kršilo pravico do obrambe, ni mogoče uveljavljati v ustavni pritožbi zoper izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča, saj s to sodbo ni odločeno o zahtevi za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno obsodilno sodbo, temveč le zoper pravnomočen sklep o zavrženju nedovoljene pritožbe.
8. Vprašanje, ali se glede na ugotovljeno dejansko stanje šteje, da je pritožnica pritožbo napovedala ali ne, pa je bilo predmet odločanja izpodbijanih odločb, zato je s tem povezan očitek kršitve človekovih pravic lahko predmet presoje ustavne pritožbe zoper izpodbijano odločitev. V tem delu ustavne pritožbe pritožnica smiselno zatrjuje nepravilno uporabo ZKP. S tem v zvezi pa je treba najprej pojasniti, da Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in zato nepravilnosti pri uporabi materialnega in procesnega prava ter pri ugotovitvi dejanskega stanja ne presoja samih po sebi. V skladu s 50. členom ZUstS Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločitev preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Ustavno sodišče torej lahko presoja le, ali je bila zaradi nepravilne uporabe zakona kršena kakšna človekova pravica ali temeljna svoboščina oziroma ali sporna odločitev temelji na kakšnem z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču. Takšnih kršitev pa pritožnica ne izkaže. Odločitev sodišča, da pritožba zoper sodbo ni dovoljena, ker je pritožnica ni napovedala v skladu z določbami ZKP, tudi ni tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da bi jo bilo mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno, zato z njo tudi ni mogla biti kršena ustavna pravica iz 22. člena Ustave.
9. Ker z izpodbijano odločitvijo o zavrnitvi zahteve za varstvo zakonitosti zoper pravnomočen sklep o zavrženju pritožbe zoper sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo.
B. - II.
10. Pritožnica z ustavno pritožbo smiselno izpodbija tudi pravnomočno sodbo Okrajnega sodišča v Kamniku št. K 43/97 z dne 24. 5. 1999, s katero je bila spoznana za krivo storitve kaznivega dejanja poškodovanja tuje stvari, sklep Okrajnega sodišča v Kamniku št. I 897/99 z dne 28. 5. 2001, s katerim je bil zavrnjen njen predlog za odlog izvršbe in sklep Okrajnega sodišča v Kamniku št. I 897/99 z dne 26. 9. 2001, s katerim ji je bila odmerjena taksa in naloženo plačilo stroškov opominov.
11. Po določbi prvega odstavka 51. člena ZUstS se ustavna pritožba lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Izjemoma lahko Ustavno sodišče odloča o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
12. Pritožnica izpodbija pravnomočno obsodilno sodbo. Po prvem odstavku 420. člena ZKP se lahko zoper pravnomočno sodno odločbo in sodni postopek, ki je tekel pred njo, po pravnomočno končanem postopku vloži zahteva za varstvo zakonitosti. Po navedeni določbi je torej dopustno vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti tudi neposredno zoper pravnomočno sodbo, izdano na prvi stopnji.
Pritožnica ni izkazala, da je navedeno pravno pot uporabila in tako ni izkazala, da je pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpala vsa razpoložljiva pravna sredstva. Izjemnega obravnavanja pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev pritožnica ni predlagala. Ker je postala sodba pravnomočna, ne da bi bila zoper njo vložena pritožba kot redno pravno sredstvo, pa izjemno obravnavanje ustavne pritožbe tudi ne bi bilo mogoče.
13. V zvezi s sklepom, s katerim je bil zavrnjen njen predlog za odlog izvršbe in sklepom, s katerim ji je bila odmerjena taksa in naloženo plačilo stroškov opominov, pritožnica ni izkazala niti, da je bilo pred vložitvijo ustavne pritožbe odločeno o rednem pravnem sredstvu - pritožbi zoper te izpodbijane odločitve. Tako tudi v teh primerih ni izkazala, da je pred vložitvijo ustavne pritožbe izrabila vsa razpoložljiva pravna sredstva. Iz priloge k ustavni pritožbi je sicer razvidno, da naj bi pritožnica pritožbo zoper sklep o zavrnitvi predloga za odlog izvršbe vložila, vendar pa ni izkazala, da je bilo o njej tudi že odločeno.
14. Ker pritožnica zoper obsodilno sodbo, zoper odločitev o predlogu za odlog izvršbe in zoper odločitev o odmeri takse in plačilu stroškov opominov pred vložitvijo ustavne pritožbe ni izrabila vseh razpoložljivih pravnih sredstev oziroma tega vsaj ni izkazala, je bilo treba njeno ustavno pritožbo v tem delu zavreči. C.
15. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alinee prvega odstavka in prve alinee drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Zvonko Fišer in dr. Ciril Ribičič.
Predsednica senata:
dr. Mirjam Škrk