Up-273/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-273/02
Datum odločitve:
9. 9. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.273.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča RS št. II Ips 573/2001 z dne 7. 2. 2002 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 149/2000 z dne 31. 5. 2001 in sklepom Okrajnega sodišča v Litiji št. "D" N 5/99 z dne 6. 7. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča RS št. II Ips 573/2001 z dne 7. 2. 2002 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 149/2000 z dne 31. 5. 2001 in sklepom Okrajnega sodišča v Litiji št. "D" N 5/99 z dne 6. 7. 2000 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Očitek pritožnika, da se sodišča niso opredelila do njegovih bistvenih navedb v tem postopku, je neutemeljen. Obrazložitve izpodbijanih sklepov vsebujejo navedbe o odločilnih dejstvih, na katera so sodišča oprla svoje odločitve, navedbe razlogov za odločitev ter odgovore na pritožnikove relevantne navedbe. Tudi očitek pritožnika, da izpodbijani sklepi ne vsebujejo ustrezne utemeljitve, zakaj posamezna dejstva ne potrjujejo obstoja okoliščin iz 5. člena ZDen in njegovo nestrinjanje z ugotovitvami, na katera so sodišča oprla svojo odločitev, samo po sebi na izkazuje zatrjevane kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Z navedbami, s katerimi pritožnik utemeljuje ustavno pritožbo, ne izkaže zatrjevanih kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, temveč po vsebini izpodbija materialnopravna stališča rednih sodišč, Ustavno sodišče pa ni pristojno presojati, ali je pravna presoja sodišč pravilna.
Pritožnikovo mnenje, da je Vrhovno sodišče poseglo na področje ugotavljanja dejanskega stanja, je zmotno. Vrhovno sodišče je svojo odločitev o zavrnitvi revizije sprejelo po presoji pravilnosti ugotovitve nižjih sodišč, da pritožnik ni podpisal pogodbe v okoliščinah iz 5. člena ZDen. Pri tem je ocenjevalo pravilnost presoje dejstev, ugotovljenih že na prvi in drugi stopnji.
Geslo:
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
Pravna podlaga:
Člen 14, 22, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
7. 5. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22652
Up-273/02 - 12
30. 9. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik na Z., na seji senata dne 9. septembra 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča RS št. II Ips 573/2001 z dne 7. 2. 2002 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 149/2000 z dne 31. 5. 2001 in sklepom Okrajnega sodišča v Litiji št. "D" N 5/99 z dne 6. 7. 2000 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik je vložil predlog za denacionalizacijo kmetijskih zemljišč sedaj pokojne C. C., ki so prešla v družbeno lastnino na podlagi kupne pogodbe z dne 12. 12. 1962 v zvezi z aneksom z dne 8. 12. 1981. Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom tudi ob drugem odločanju zavrnilo pritožnikovo zahtevo za denacionalizacijo, ker je ugotovilo, da ni šlo za sklenitev pravnega posla, ki bi bil sklenjen v okoliščinah iz 5. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen). Višje sodišče je pritožbo predlagatelja (tj. sedaj ustavnega pritožnika) zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Ustavni pritožnik je vložil revizijo zoper sklep Višjega sodišča, ki jo je Vrhovno sodišče z izpodbijanim sklepom zavrnilo.
2. Pritožnik meni, da je bil v postopkih pred vsemi sodišči obravnavan neenakopravno. Predvsem naj se sodišča ne bi opredelila do posameznih njegovih navedb in dokaznih predlogov.
Sodiščem očita tudi, da niso izvedla ter ocenila in presodila posameznih dokazov o pravno pomembnih dejstvih. Tako naj že sodišče prve stopnje ne bi ocenilo in se v obrazložitvi opredelilo do vseh dokazov in dejstev, iz katerih naj bi izhajalo, da je šlo za grožnjo z arondacijo v smislu 5. člena ZDen. V neenakopravnem položaju v primerjavi z nasprotnima strankama naj bi bil tudi zato, ker ga sodišče prve stopnje ni ponovno zaslišalo, čeprav je sam to izrecno predlagal.
Obrazložitev sklepa sodišča prve stopnje naj bi bila pomanjkljiva tudi zato, ker naj ne bi vsebovala ustrezne utemeljitve o dejstvu, da je denacionalizacijska upravičenka pooblastila pritožnika za podpis sporne pogodbe.
3. Tudi sodišču druge stopnje in revizijskemu sodišču očita, da se nista opredelili do vseh pritožbenih oziroma revizijskih navedb. Vrhovnemu sodišču očita še, da je napačno povzemalo revizijske navedbe ter spreobrnilo njihov pomen ter pomen izjave pritožnika, dane med dokazom zaslišanja strank. Argumenti, ki jih je uporabilo, naj bi bili v nasprotju s podatki spisa, iz katerih naj bi bilo razvidno, da so predstavniki oblasti pritiskali na pritožnika, naj podpiše pogodbo. Nedovoljeno naj bi tudi poseglo na področje ugotavljanja dejanskega stanja, s tem, ko se v obrazložitvi revizijskega sklepa sklicuje na to, da sta nižji sodišči imeli oporo pri ugotovitvi, da pritožnik ni podpisal pogodbe v okoliščinah iz 5. člen ZDen tudi v izpovedi pritožnika, da je v zvezi z davki urgiral pri zadrugi, naj sporno pogodbo zemljiškoknjižno izpelje. Vrhovno sodišče naj bi nedovoljeno poseglo na področje ugotavljanja dejanskega stanja tudi v zvezi z listino B/3. Pritožnik navaja, da sodišče prve stopnje tej listini ni posvetilo nobene pozornosti, sodišče druge stopnje pa naj bi jo le omenilo. Poleg tega pa naj revizijsko sodišče tudi ne bi zavzelo stališča do revizijskih trditev, ki se nanašajo na okoliščine v zvezi s sklenitvijo aneksa in njegovim pomenom. Zato naj bi bile pritožniku z izpodbijanimi sklepi kršeni pravica do enakosti pred zakonom (14. člen Ustave) in pravica do enakega varstva pravic (22. člen Ustave).
B.
4. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v rednem postopku, zato se v postopku z ustavno pritožbo ne more spuščati v presojo materialnopravne in procesnopravne pravilnosti sodne odločbe ter dokazno oceno sodišča. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijani sklep preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njim kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
5. Z vidika zatrjevane kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, ki je v sodnih postopkih poseben izraz načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, bi bil lahko relevanten očitek pritožnika, da se sodišča niso opredelila do njegovih bistvenih navedb v tem postopku. Iz pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave) namreč med drugim izhaja obveznost sodišča, da vse navedbe stranke vzame na znanje, da pretehta njihovo relevantnost in da se do tistih navedb, ki so bistvenega pomena za odločitev, v obrazložitvi sodbe tudi opredeli. Upoštevati pa je treba, da se sodišče ni dolžno opredeliti do tistih navedb, ki za odločitev o zadevi niso relevantne, ter do tistih, ki so očitno neutemeljene.
Obrazložitve izpodbijanih sklepov vsebujejo navedbe o odločilnih dejstvih, na katera so sodišča oprla svoje odločitve, navedbe razlogov za odločitev ter odgovore na pritožnikove relevantne navedbe. Glede na navedeno ni mogoče pritrditi pritožnikovemu očitku, da se sodišča do posameznih njegovih navedb niso opredelila. Očitek pritožnika, da izpodbijani sklepi ne vsebujejo ustrezne utemeljitve, zakaj posamezna dejstva ne potrjujejo obstoja okoliščin iz 5. člena ZDen, in njegovo nestrinjanje z ugotovitvami, na katera so sodišča oprla svojo odločitev, pa samo po sebi zatrjevane kršitve tudi ne izkazuje. Z navedbami, s katerimi pritožnik utemeljuje navedene kršitve, namreč po vsebini izpodbija materialnopravna stališča rednih sodišč, Ustavno sodišče pa ni pristojno presojati, ali je pravna presoja sodišč pravilna. Zgolj dejstvo, da se pritožnik s posameznimi materialnopravnimi stališči in z odločitvijo sodišč ne strinja, pa ustavne pritožbe ne utemeljuje.
6. Pritožnik tudi zmotno meni, da je Vrhovno sodišče poseglo na področje ugotavljanja dejanskega stanja s tem, ko je v obrazložitvi navedlo njegovo izpovedbo, da je sam zaradi plačila davkov zahteval zemljiškoknjižno ureditev, in listino, ki naj bi kazala na grožnjo z razdrtjem pogodbe (listina B/3). Res je, da se sklepa prve in druge stopnje izrecno ne sklicujeta na navedeno vsebino pritožnikove izpovedbe in listine. To, da sklep Vrhovnega sodišča vsebuje navedbe o teh dveh okoliščinah, pa ne pomeni, da je svojo odločitev utemeljilo na dejstvih, ki jih nižji sodišči nista ugotovili. Vrhovno sodišče je svojo odločitev o zavrnitvi revizije sprejelo po presoji pravilnosti ugotovitve nižjih sodišč, da pritožnik ni podpisal pogodbe v okoliščinah iz 5. člena ZDen. Pri tem je ocenjevalo pravilnost presoje dejstev, ugotovljenih že na prvi in drugi stopnji. V obravnavani zadevi je bilo za odločitev o zavrnitvi predloga za denacionalizacijo odločilno, da ob upoštevanju takratnih družbenih razmer in vzdušja v zvezi s pridobivanjem nepremičnin v družbeno lastnino pritožnik ni izkazal, da bi vpliv Č. Č. štel za okoliščino iz 5. člena ZDen, da ni izkazal delovanja (v smislu grožnje, sile ali zvijače) predstavnikov zadruge proti njemu. Ugotovitev, da pogodba leta 1962 ni bila sklenjena zaradi grožnje sile ali zvijače predstavnikov oblasti, temveč prostovoljno, pa je po oceni sodišč odločilno potrjeval pritožnikov podpis aneksa iz leta 1981, ki je omogočil zemljiškoknjižni prepis prodanih nepremičnin. Iz obrazložitve sklepa sodišča prve stopnje je razvidno, da tudi ponovna ocena izvedenih dokazov (med katerimi je bila tudi izpovedba pritožnika) ni potrdila, da je bila kupna pogodba z dne 12. 12. 1962 sklenjena zaradi grožnje, sile ali zvijače državnega organa ali predstavnika oblasti. Pri presoji pomena podpisa omenjenega aneksa je že Višje sodišče med drugim upoštevalo tudi listine, iz katerih je bila razvidna korespondenca med pooblaščenci prejšnje lastnice in kupcem glede ureditve zemljiškoknjižnega stanja. Iz obrazložitve revizijskega sklepa in pritožnikove revizije pa je razvidno, da je Vrhovno sodišče s sklicevanjem na omenjeni del pritožnikove izpovedbe in na vsebino navedene listine zavrnilo razlago pomena aneksa, ki jo je pritožnik uveljavljal v reviziji.
7. Pritožnik ustavne pritožbe tudi ne more utemeljiti z navajanjem, da ga sodišče prve stopnje ni ponovno zaslišalo, da bi ga podrobneje izprašalo o posameznih okoliščinah, zaradi česar naj bi bil v neenakopravnem položaju v primerjavi z nasprotnima strankama. Za obravnavo te kršitve je namreč treba upoštevati določbo prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri je ustavna pritožba dopustna šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva.
Zahteva po izčrpanju vseh pravnih sredstev pa ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih rednih in izrednih pravnih sredstvih). Iz ustavni pritožbi priložene revizije pa je razvidno, da pritožnik navedene kršitve sodišču prve stopnje ni očital.
8. Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: namestnik predsednice senata Jože Tratnik ter članici Milojka Modrijan in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča, razen sodnici mag. Mariji Krisper Kramberger, ki je bila v zadevi izločena. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Namestnik predsednice senata
Jože Tratnik