Up-321/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-321/02
Datum odločitve:
27. 5. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.321.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1087/2001 z dne 31. 1. 2002 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1253/2000 z dne 10. 10. 2001, z odločbo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano št. 464-323/99 z dne 29. 5. 2000 in z odločbo Upravne enote Radovljica, št. D-321-15/92-3 z dne 17. 11. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1087/2001 z dne 31. 1. 2002 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1253/2000 z dne 10. 10. 2001, z odločbo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano št. 464-323/99 z dne 29. 5. 2000 in z odločbo Upravne enote Radovljica, št. D-321-15/92-3 z dne 17. 11. 1999 se ne sprejme.

Pritožnica sama nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Dejstvo, da pritožnica s pravnimi sredstvi zoper odločitev o zavrnitvi zahteve za denacionalizacijo ni uspela, samo po sebi še ne pomeni kršitve načela enakosti (drugi odstavek 14. člena Ustave), varstva človekove osebnosti in dostojanstva (21. člen Ustave), pravica do enakega varstva pravic (22. člen Ustave), pravice do sodnega varstva (23. člen Ustave) in pravice do zasebne lastnine in dedovanja (33. člen Ustave). Ustavna pritožba tudi ni priložnost za še eno presojo, ali je Upravno sodišče morda kršilo procesno pravo.
Pritožnica kršitve, ki jih zatrjuje v ustavni pritožbi utemeljuje na podlagi zmotnega prepričanja, da v času SFRJ oseba poleg jugoslovanskega ni mogla imeti še republiškega državljanstva.
Ni mogoče pritrditi pavšalnemu očitku pritožnice, da sodišča na njene ugovore niso odgovorila. Očitek, da se sodišča na njene trditve "niso ustrezno odzvala", pa sam po sebi ne izkazuje kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Z njim namreč pritožnica izraža le nezadovoljstvo z izpodbijano odločitvijo. Zgolj okoliščina, da pritožnica pravo razume drugače kot upravni organi in sodišča, pa ustavne pritožbe tudi ne utemeljuje.
Geslo:
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 33, Ustava [URS]

Člen 34, 49, 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
28. 5. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22437
Up-321/02 - 4
13. 6. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 27. maja 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1087/2001 z dne 31. 1. 2002 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1253/2000 z dne 10. 10. 2001, z odločbo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano št. 464-323/99 z dne 29. 5. 2000 in z odločbo Upravne enote Radovljica, št. D-321-15/92-3 z dne 17. 11. 1999 se ne sprejme.
2. Pritožnica sama nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnica izpodbija odločitev o zavrnitvi njene zahteve za denacionalizacijo premoženja, podržavljenega njenemu očetu C. C., ki je umrl dne 22. 2. 1991. V denacionalizacijskem postopku je bilo ugotovljeno, da pritožničin oče ob smrti ni bil slovenski državljan, temveč državljan takratne Republike Hrvaške. Glede na to je bila zahteva za denacionalizacijo zavrnjena, ker je bilo ugotovljeno, da ni bil izpolnjen pogoj vzajemnosti iz tretjega odstavka 9. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen), ki je bil uveljavljen s 1. členom Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 65/98 - ZDen-B).
2. Pritožnica Upravnemu sodišču očita, da kljub njeni zahtevi ni izvedlo glavne obravnave, na kateri bi jo lahko zaslišalo. Zato naj ji ne bi bila dana možnost sodelovati v sodnem postopku.
Glede na to, da je bilo v upravnem postopku ugotovljeno, da je bil njen oče v času podržavljenja in ves čas do smrti jugoslovanski državljan, bi bilo po mnenju pritožnice treba ugotoviti nesporno dejstvo, da je bil tudi ob smrti še vedno in edino jugoslovanski državljan. Meni, da v času smrti, tj. pred osamosvojitvijo Slovenije, njen oče ni mogel biti ne hrvaški ne slovenski državljan. Zato naj bi bila opredelitev njenega očeta kot hrvaškega državljana samovoljna in nezakonita. Po mnenju pritožnice je bilo v času obstoja FLRJ in SFRJ mogoče le opredeljevanje narodnosti. To naj bi potrjevala kopija vojaške knjižice, v kateri je bila vpisano, da je bil njen oče po narodnosti Slovenec. Upravnima organoma in sodiščema pa očita, da na njene ugovore niso odgovorili. Glede na navedeno in ker je bila tudi pritožnica ves čas do osamosvojitve Slovenije jugoslovanska državljanka, od osamosvojitve Slovenije dalje pa slovenska državljanka, meni, da so bile z izpodbijano določitvijo kršene pravica do enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), varstvo človekove osebnosti in dostojanstva (21. člen Ustave), pravica do enakega varstva pravic (22. člen Ustave), pravica do sodnega varstva (23. člen Ustave) in pravica do zasebne lastnine in dedovanja (33. člen Ustave). Pritožnica Ustavnemu sodišču predlaga naj izpodbijane odločbe odpravi in ugodi njeni zahtevi za denacionalizacijo, ali pa naj izpodbijane odločbe razveljavi in zadevo vrne v novo odločanje. Priglaša tudi stroške postopka z ustavno pritožbo.
B.
3. Ustavna pritožnica zmotno razume pravno naravo ustavne pritožbe, ko skuša v njej uveljavljati svojo razlago prava, s katero v upravnem sporu ni uspela. Z večino navedb ustavne pritožbe namreč oporeka le pravilnosti uporabe materialnega prava, kar pa ne more biti predmet preizkusa pred Ustavnim sodiščem. Ustavno sodišče namreč ni instanca sodiščem, ki odločajo v pravdnem postopku, in ne presoja nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava samih po sebi. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
Pritožnica kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin sicer zatrjuje, vendar jih z navedbami v ustavni pritožbi ne izkaže.
4. Dejstvo, da pritožnica s pravnimi sredstvi zoper odločitev o zavrnitvi zahteve za denacionalizacijo ni uspela, samo po sebi še ne pomeni kršitve načela enakosti (drugi odstavek 14. člena Ustave), varstva človekove osebnosti in dostojanstva (21. člen Ustave), pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave), pravice do sodnega varstva (23. člen Ustave) in pravice do zasebne lastnine in dedovanja (33. člen Ustave). Za kršitev teh pravic bi šlo, če bi sodišče zakon uporabilo tako, da bi mu dalo vsebino, ki bi bila v nasprotju z Ustavo. Za tak primer pa v obravnavani zadevi ne gre. Ustavno sodišče lahko presoja tudi, ali ni morda odločitev tako očitno napačna ali brez razumne pravne utemeljitve, da jo je mogoče označiti za arbitrarno, kar bi predstavljalo kršitev 22. člena Ustave. Tega izpodbijanim odločbam ni mogoče očitati, saj so tako upravna organa kot obe sodišči svoje odločitve utemeljili z razumnimi pravnimi argumenti.
5. Ustavna pritožba tudi ni priložnost za še eno presojo, ali je Upravno sodišče morda kršilo procesno pravo. Zato se Ustavno sodišče ne spušča v oceno, ali je Upravno sodišče glede odločanja brez glavne obravnave ravnalo v skladu z določbami ZUS. Na ta pritožbeni ugovor je namreč odgovorilo že Vrhovno sodišče.
Pritožnica pa stališča Vrhovnega sodišča v zvezi s tem ne izpodbija, temveč potrebo po njenem zaslišanju v upravnem sporu in druge kršitve, ki jih zatrjuje v ustavni pritožbi utemeljuje na podlagi zmotnega prepričanja, da v času SFRJ oseba poleg jugoslovanskega ni mogla imeti še republiškega državljanstva, kar naj bi dokazovala vojaška knjižica in njeno zaslišanje. Ureditev državljanstva SFRJ (ki je bilo enotno za občane Jugoslavije) in obramba države sta bili v pristojnosti federacije, republiška državljanstva pa so urejale republiške ustave in republiški zakoni (glej npr. 9. točko 321. člena Ustave SRS iz leta 1974 in Zakon o državljanstvu SRS, Uradni list SRS, št. 23/76). Zakon o državljanstvu SFRJ (Uradni list SFRJ, št. 58/76) je glede republiških državljanstev vseboval le določbe za reševanje kolizije med republiškimi zakoni o državljanstvu. Glede na to, da v obravnavani zadevi ne upravni organi ne sodišča niso odločali o tem državljanstvu, pa je neutemeljen pritožničin očitek, da je ugotovitev, da je bil njen oče v času smrti državljan bivše SR Hrvaške, brez pravne podlage. Iz izpodbijanih odločb je razvidno, da je bila ta okoliščina že v upravnem postopku ugotovljena iz izpiska iz matične knjige umrlih. Iz kopije tega izpiska, ki ga je ustavni pritožbi pritožnica priložila, pa je razvidno, da je v rubriki državljanstvo vpisano "Republika Hrvatska SFRJ".
6. Z vidika zatrjevane kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave bi bil lahko relevanten očitek pritožnice, da sodišči nista odgovorili na njene tožbene in pritožbene ugovore. Iz pravice stranke, da se v postopku izjavi, ki je izraz pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, izhaja namreč tudi zahteva, da se sodišče z navedbami stranke seznani ter da se o njih, kolikor so dopustne in za odločitev v zadevi pomembne, v obrazložitvi sodne odločbe tudi opredeli. Upoštevati pa je treba, da se sodišče ni dolžno opredeliti do tistih navedb, ki za odločitev o zadevi niso relevantne, ter do tistih, ki so očitno neutemeljene. Obrazložitvi izpodbijanih sodb vsebujeta navedbe o odločilnih dejstvih, na katera sta sodišči oprli svoji odločitvi, navedbe razlogov za odločitev ter odgovore na pritožničine relevantne tožbene in pritožbene navedbe. Glede na navedeno ni mogoče pritrditi pavšalnemu očitku pritožnice o kršitvi pravice iz 22. člena Ustave. Očitek, da se sodišča na njene trditve "niso ustrezno odzvala", pa sam po sebi zatrjevane kršitve tudi ne izkazuje. Z njim namreč pritožnica izraža le nezadovoljstvo z izpodbijano odločitvijo. Zgolj okoliščina, da pritožnica pravo razume drugače kot upravni organi in sodišča, pa ustavne pritožbe tudi ne utemeljuje.
7. Pritožnica ne more utemeljiti ustavne pritožbe tudi s sklicevanjem na svoj državljanski status. Ta bi bil lahko relevanten le, če bi v denacionalizacijskem postopku uveljavljala, da je sama denacionalizacijska upravičenka po 12. členu ZDen. Da bi s temi navedbami uveljavljala pravico do denacionalizacije kot denacionalizacijska upravičenka, pa pritožnica niti ne navaja. Zgolj nezadovoljstvo z izidom upravnega spora pa ne zadošča za utemeljevanje kršitev človekovih pravic in svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica v ustavni pritožbi.
8. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
9. V postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače (prvi odstavek 34. člena ZUstS, ki se po 49. členu ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo). Za drugačno odločitev bi morali obstajati posebni razlogi, ki jih pritožnica ne navaja. Ustavno sodišče je zato odločilo, kot izhaja iz 2. točke izreka.
C.
10. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in 34. člena v zvezi z 49. členom ZUstS ter šeste alineje 52. člena Poslovnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 49/98 in 30/02) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča, razen sodniku Jožetu Tratniku, ki je bil v zadevi izločen. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan