Up-531/01_1
Natisni
Opravilna št.:
Up-531/01_1
Datum odločitve:
28. 10. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.531.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 769/2000-2 z dne 20. 9. 2001 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča št. U 178/2000-2 z dne 19. 5. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 769/2000-2 z dne 20. 9. 2001 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča št. U 178/2000-2 z dne 19. 5. 2000 se ne sprejme, v delu, ki se nanaša na kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (23. člen Ustave), pa se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker je Vrhovno sodišče na vse očitke pritožnika odgovorilo in ker je svojo odločitev ustrezno obrazložilo in jo utemeljilo z razumnimi in logičnimi pravnimi argumenti, zatrjevana kršitev 22. člena Ustave ni podana.
Geslo:
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

1.4.52.8 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Nepopolna ustavna pritožba.
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, 55.1.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
18. 12. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22805
Up-531/01
14. 11. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 28. oktobra 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 769/2000-2 z dne 20. 9. 2001 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča št. U 178/2000-2 z dne 19. 5. 2000 se ne sprejme, v delu, ki se nanaša na kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (23. člen Ustave), pa se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Upravno sodišče, Oddelek v Novi Gorici, je s sklepom št. U 178/2000 z dne 19. 5. 2000 na podlagi 2. točke prvega odstavka 34. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS) kot prepozno zavrglo tožbo A. A. (ustavnega pritožnika), vloženo zaradi molka organa (Varuha človekovih pravic) v zvezi s pritožbo zoper dopis Varuha človekovih pravic št. 3.2-4/00-3<FR> z dne 22. 2. 2000 (v nadaljevanju dopis). Ustavni pritožnik je zoper odločitev Upravnega sodišča vložil pritožbo na Vrhovno sodišče. Slednje je pritožbo s sklepom št. I Up 769/2000 z dne 20. 9. 2001, izpodbijanim v obravnavani ustavni pritožbi, zavrnilo. Potrdilo je odločitev Upravnega sodišča o zavrženju tožbe, vendar iz drugih razlogov. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa je navedlo, da iz določb Zakona o Varuhu človekovih pravic (Uradni list RS, št. 71/93 - ZVarCP) ne izhaja, da v njegov delokrog spada odločanje o pravici, obveznosti ali pravni koristi, in tudi ne, da pri svojih intervencijah odloča po določbah Zakona o upravnem postopku (Uradni list RS, št. 80/99 in nasl. - ZUP). Pritožniku je pojasnilo, da je dopis Varuha človekovih pravic dopis pojasnjevalne narave in kot tak ni predmet upravnega spora ter da so predmet upravnega spora po določbi prvega odstavka 1. člena ZUS samo takšni akti, s katerimi je bilo odločeno o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, oziroma takšna dejanja, ki posegajo v posameznikove ustavne pravice. Glede na vsebino dopisa in glede na to, da pritožnik ni utemeljil, katera njegova ustavna pravica naj bi bila kršena, je Vrhovno sodišče ocenilo, da tudi ni podlage za varstvo zaradi nezakonitega dejanja. Zato je odločilo, da je treba tožbo zavreči kot nedopustno na podlagi 3. točke prvega odstavka 34. člena ZUS.
2. V ustavni pritožbi z dne 17. 12. 2001 in njenih dopolnitvah dne 16. 8. 2002, 28. 8. 2003 in 27. 10. 2003 pritožnik izpodbija zgoraj citirani sklep Vrhovnega sodišča in ravnanje Varuha človekovih pravic (odločanje v zvezi z zgoraj navedenim dopisom). Navaja, da je na Upravno sodišče vložil zahtevek za takojšnjo izdajo sklepa ali začasne odredbe v skladu z določbo 62. ali 69. člena ZUS zaradi poseganja v njegove ustavne pravice z odločanjem Varuha človekovih pravic z dopisom ter tožbo zaradi molka Varuha človekovih pravic. Zatrjuje, da Upravno sodišče ni odločilo niti o tožbi, podani zoper odločanje Varuha z dopisom, niti o predlogu za izdajo začasne odredbe, temveč le o tožbi zaradi molka organa. Kršitev naj bi uveljavljal v pritožbi, vendar je Vrhovno sodišče po njegovih trditvah pritožbo z izpodbijanim sklepom zavrnilo, ne da bi odgovorilo na pritožbene trditve, da Upravno sodišče ni odločalo o predlogu za izdajo začasne odredbe in o tožbi zaradi ravnanja Varuha človekovih pravic v zvezi z dopisom. Ker sodišči nista obrazloženo odgovorili na njegove (pri)tožbene navedbe, naj bi mu bila kršena pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Ker mu zoper ravnanje Varuha človekovih pravic ni bilo zagotovljeno sodno varstvo in ker o njegovem predlogu za izdajo začasne odredbe ni bilo odločeno, naj bi mu bila kršena pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave. Ker ZUS določa, da se o predlogu za izdajo začasne odredbe oziroma o izdaji sklepa na podlagi 69. člena odloča brez odlašanja in da mora o pritožbi Vrhovno sodišče odločiti v treh dneh, v obravnavanem primeru pa je bil zahtevek podan 26. 4. 2000, Vrhovno sodišče pa je o pritožbi, vloženi 19. 5. 2000, odločilo šele 20. 9. 2001, naj bi mu bila kršena tudi pravica do odločanja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave. Pritožnik oporeka stališču Vrhovnega sodišča, da je dopis Varuha le dopis pojasnjevalne narave in da zato ne more biti predmet upravnega spora. Meni, da gre za posamičen akt, s katerim se posega v njegove ustavne pravice, zato bi moralo biti na podlagi drugega odstavka 157. člena Ustave zoper ta akt zagotovljeno sodno varstvo. Ker Varuh človekovih pravic ni odgovoril na njegovo pritožbo v zvezi z dopisom in na nove vloge, s katerimi je zahteval njegovo ukrepanje, naj bi kršil tudi pravico do spoštovanja pritožnikove osebnosti iz 21. člena Ustave. Pritožnik Ustavnemu sodišču predlaga, naj ugotovi, da je ustavna pritožba utemeljena.
B.
3. Ustava v tretjem odstavku 160. člena določa, da o tem, ali Ustavno sodišče ustavno pritožbo sprejme v obravnavo, odloči na podlagi meril in postopka, določenih z zakonom. Zakon o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) v prvem odstavku 52. člena določa, da se ustavna pritožba lahko vloži v 60 dneh od dneva vročitve posamičnega akta, zoper katerega je mogoča ustavna pritožba. Ker je pritožbeni rok prekluziven, Ustavno sodišče upošteva le navedbe, ki jih ustavni pritožnik navede v ustavni pritožbi in morebitnih dopolnitvah, ki so na Ustavno sodišče prispele v zakonskem roku. Zato v tem primeru ni upoštevalo dopolnitev ustavne pritožbe z dne 16. 8. 2002, 28. 8. 2003 in 27. 10. 2003. 4. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom ZUstS Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
5. Predmet te ustavne pritožbe je sklep Vrhovnega sodišča v zvezi s sklepom Upravnega sodišča, ki se nanaša na vprašanje dopustnosti upravnega spora. Ustavni pritožnik sicer z ustavno pritožbo izpodbija tudi ravnanje Varuha človekovih pravic v zvezi z dopisom. Če bi bila takšna ustavna pritožba zoper ravnanje vložena samo na Ustavno sodišče, bi jo glede na obstoječo ustavnosodno presojo Ustavno sodišče zaradi neizčrpanosti pravnih sredstev zavrglo. Vendar pa je ustavni pritožnik sodno varstvo zoper ravnanje uveljavljal tudi v upravnem sporu. Zato je Ustavno sodišče v okviru te ustavne pritožbe presojalo, ali se z izpodbijanim sklepoma Vrhovnega in Upravnega sodišča, s katerima je bila zavržena tožba zoper ravnanje in tožba zaradi molka organa, posega v kakšno njegovo človekovo pravico.
6. Z vidika zatrjevane kršitve pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave) bi lahko bilo relevantno le pritožnikovo zatrjevanje, da Vrhovno sodišče ni obrazložilo razlogov za zavrnitev tožbe in pritožbe. Pritožnik navaja, da Upravno sodišče sploh ni odločalo o njegovi tožbi zaradi ravnanja Varuha človekovih pravic oziroma o predlogu za izdajo začasne odredbe, Vrhovno sodišče pa da na te pritožbene navedbe ni odgovorilo.
Očitek pritožnika ni utemeljen. Vrhovno sodišče je svojo odločitev ustrezno obrazložilo in jo utemeljilo z razumnimi in logičnimi pravnimi argumenti. Pritožniku je pojasnilo, da je izpodbijani dopis Varuha le dopis pojasnjevalne narave in da kot tak ni akt, ki je lahko predmet upravnega spora. S tem, ko je v izpodbijanem sklepu navedlo, da "se s podajo pojasnila ne odloča o ničemer, zgolj sklicevanje na navedeni dopis pa glede na njegovo že navedeno vsebino in ko tožnik niti ne utemeljuje, kakšna njegova ustavna pravica naj bi bila kršena, tudi ne more biti podlaga za varstvo zaradi nezakonitega dejanja. Tudi sicer po ZVarCP pojasnilo ne ustvarja nobenih pravnih učinkov.", je Vrhovno sodišče odgovorilo tudi na pritožbene navedbe v zvezi s tožbo na ugotovitev nezakonitosti dejanja, s katerim se posega v ustavne pravice (ravnanje Varuha človekovih pravic v zvezi z dopisom). S tem, ko je zavrglo tožbo, je odpadla potreba po odločanju (oziroma sploh ni bilo več mogoče odločati) o začasni odredbi. Zato sodiščem ni bilo treba niti odločati o obstoju procesnih predpostavk za izdajo začasne odredbe niti tega obrazložiti. Zgolj okoliščina, da ustavni pritožnik pravo, vsebino ustavnih pravic ter položaj Varuha človekovih pravic razume drugače od sodišča, pa sama po sebi še ne izkazuje zatrjevane kršitve 22. člena Ustave.
7. V zvezi s kršitvijo pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (23. člen Ustave) Ustavno sodišče ugotavlja, da je s sprejemom odločitve Vrhovnega sodišča morebitna kršitev te ustavne pravice prenehala. Ko je postopek pred sodiščem končan, namreč kršenja te pravice ni več in ga tudi v bodoče ni več mogoče preprečiti. Povračilo morebitne škode iz naslova domnevne kršitve pravice lahko pritožnik v takem primeru uveljavlja v postopku pred pristojnim sodiščem (26. člen Ustave). Pritožnik ni izkazal, da bi to možnost sodnega varstva izkoristil, kar pomeni, da procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev iz prvega odstavka 51. člena ZUstS za odločanje o tem delu ustavne pritožbe ni izpolnjena. Zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu zavrglo.
8. Pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave po ustaljeni ustavnosodni presoji ne zagotavlja več od pritožbe. To je imel pritožnik možnost vložiti in jo je tudi vložil. Pravica do pravnega sredstva mu torej očitno ni bila kršena.
9. Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot to zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
10. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka 55. člena in prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan