Up-404/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-404/00
Datum odločitve:
11. 12. 2001
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:Up.404.00
Akt:
Ustavna pritožba A. A., B. B., C. C., Č. Č., D. D. in E. E. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 459/99 z dne 14. 9. 2000 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 69/99 z dne 10. 2. 1999 in sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru št. P 1022/97 z dne 2. 10. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A., B. B., C. C., Č. Č., D. D. in E. E. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 459/99 z dne 14. 9. 2000 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 69/99 z dne 10. 2. 1999 in sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru št. P 1022/97 z dne 2. 10. 1998 se ne sprejme.

Pritožniki sami nosijo stroške postopka.
Evidenčni stavek:
Pravnemu stališču, po katerem izločitve stvari iz stečajne mase ni mogoče uveljavljati, če denacionalizacijski upravičenec do začetka stečajnega postopka svojega denacionalizacijskega zahtevka ni zavaroval po določbah ZLPP, odločba o denacionalizaciji, pa tudi (še) ni bila izdana, ni mogoče očitati arbitrarnosti.
Glede na navedbe pritožnikov v zvezi z zatrjevano nepravilno oz. nepopolno ugotovljenim dejanskim stanjem glede zavarovanja denacionalizacijskega zahtevka in obsega stečajne mase Ustavno sodišče pojasnjuje, da bi Ustavno sodišče lahko presojalo le, ali so bile v sodnem postopku spoštovane temeljne človekove pravice procesne narave. Takšnih kršitev pritožniki sodišču niti ne očitajo.
Zgolj dejstvo, da pritožniki v sodnem postopku niso uspeli z zahtevkom za izločitev nepremičnin, še ne pomeni kršitve katerekoli človekove pravice ali temeljne svoboščine, ki jih zagotavlja Ustava.
Geslo:
Denacionalizacija.

Načelo pravne in socialne države.

Enako varstvo pravic.

Stroški postopka pred Ustavnim sodiščem.
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 22. čl.

Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL), 36. čl.

Zakon o lastninskem preoblikovanju podjetij (ZLPP), 11., 12., 13. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 34., 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
22. 11. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21151
Up-404/00
11. 12. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., B. B. iz Z. Z., C. C. iz V., Č. Č. iz U., D. D. iz T. na Š. Š. in E. E. iz S. na S. S., ki jih zastopa F. F., odvetnik v R., na seji senata dne 11. decembra 2001
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A., B. B., C. C., Č. Č., D. D. in E. E. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 459/99 z dne 14. 9. 2000 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 69/99 z dne 10. 2. 1999 in sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru št. P 1022/97 z dne 2. 10. 1998 se ne sprejme.
2. Pritožniki sami nosijo stroške postopka.
Obrazložitev
A.
1. Z izpodbijanimi sodbami je bil zavrnjen tožbeni zahtevek pritožnikov (oziroma prvih dveh pritožnikov in pravne prednice ostalih štirih pritožnikov), s katerim so uveljavljali izločitev določenih nepremičnin iz stečajne mase tožene stranke.
2. Pritožniki v ustavni pritožbi z dne 21. 11. 2000 in njeni dopolnitvi z dne 7. 12. 2000 obširno opisujejo postopek odločanja o predlogu za zavarovanje zahtevka v postopku denacionalizacije. Trdijo, da so tudi v tej zadevi zoper odločitev Vrhovnega sodišča v upravnem sporu vložili ustavno pritožbo, o kateri naj bi Ustavno sodišče do vložitve ustavne pritožbe, tj. dne 21. 11. 2000, še ne odločilo. Ker naj bi pravočasno vložili predlog za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denacionalizacijskega zahtevka, menijo, da pravnega mnenja Vrhovnega sodišča, po katerem je pravna podlaga za izločitev predmeta denacionalizacije iz stečajne mase (šele) izdana odločba o denacionalizaciji, ni mogoče uporabiti. Kot podlage za izločitveno pravico naj bi namreč ne bilo mogoče šteti le lastninsko pravico, temveč tudi upravičenje, ki naj bi ga vlagateljem želel zagotoviti Zakon o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen) v zvezi z Zakonom o lastninskem preoblikovanju podjetij (Uradni list RS, št. 55/92 in nasl. - v nadaljevanju ZLPP). Glede kolizije treh postopkov: lastninskega preoblikovanja, stečaja in denacionalizacije, se pritožniki sklicujejo na stališče Ustavnega sodišča iz sklepa (pritožniki zmotno navajajo, da gre za odločbo) št. U-I-278/96 z dne 16. 9. 1997 (OdlUS VI, 114). Poleg tega naj bi določb Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93 in nasl. - v nadaljevanju ZPPSL) glede oblikovanja stečajne mase ne bilo mogoče uporabiti, ker naj bi šlo za zemljišča, ki so na podlagi 5. člena ZLPP prešla v last države oziroma občin. Status zemljišč pa naj bi bilo treba obravnavati kot uporabo materialnega prava.
3. Po navedenem naj bi sodišča nepravilno in nepopolno ugotovila dejansko stanje, kar naj bi privedlo do napačne uporabe zakonskih določb in s tem do kršitve pravice do zasebne lastnine in dedovanja (33. člen Ustave) pritožnikov. Zaradi izpodbijane odločitve sodišč naj bi namreč ne mogli uveljaviti zahtevka za vrnitev podržavljenega premoženja v naravi, z odškodnino v obliki obveznic pa naj bi bili oškodovani. S tem v zvezi naj bi bil kršen tudi 2. člen Ustave. Pritožniki predlagajo razveljavitev izpodbijanih sodb in povračilo stroškov postopka.
B.
4. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v pravdnem postopku, zato ni pristojno presojati, ali so sodišča pravilno ugotovila dejansko stanje ter pravilno uporabila materialno in procesno pravo. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine.
Takšnih kršitev pa pritožniki niso izkazali in tudi Ustavno sodišče jih na podlagi presoje njihovih navedb in priloženih sodb ni ugotovilo.
5. Po navedenem Ustavno sodišče v zvezi z ustavno pritožbo preverja le možno kršitev določb Ustave, ki zagotavljajo človekove pravice in temeljne svoboščine. Ker člen 2 Ustave ne vsebuje človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, temveč temelja ustavna načela (načela pravne države), se nanj za utemeljevanje ustavne pritožbe ni mogoče sklicevati.
6. Pritožniki tudi napačno razumejo pomen pravice do zasebne lastnine po 33. členu Ustave. Po ustaljeni praksi Ustavnega sodišča tudi morebitna napačna odločitev sodišča v premoženjskem sporu sama po sebi praviloma še ne pomeni posega v ustavnopravno varovano pravico do zasebne lastnine. Za kršitev ustavne pravice gre praviloma le v primeru, če je sodišče oprlo odločitev na kakšno pravno stališče, ki je z vidika posamezne ustavne pravice nesprejemljivo. Pravnemu stališču, po katerem naj bi bila pravna podlaga za izločitev predmeta denacionalizacije iz stečajne mase šele izdana odločba o denacionalizaciji, pritožniki nasprotujejo z navajanjem, da so pravočasno vložili predlog za zavarovanje zahtevka v postopku denacionalizacije. To pa pomeni, da po vsebini zatrjujejo, da so sodišča napačno ugotovila dejansko stanje glede okoliščine o vloženem predlogu za izdajo začasne odredbe za zavarovanje zahtevka v postopku denacionalizacije. Sodišča naj bi napačno ugotovila tudi dejansko stanje glede obsega stečajne mase in tako neupravičeno uporabila določbe ZPPSL za zemljišča, ki naj bi po 5. členu ZLPP prešla v last države oziroma občin.
7. Tudi če gre zgolj za očitek nepravilne uporabe materialnega ali procesnega prava, ki na raven človekovih pravic in svoboščin ne posega, bi Ustavno sodišče lahko presojalo, ali so izpodbijane odločbe očitno napačne ter brez razumne pravne obrazložitve. V tem primeru bi šlo za kršitev enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, ki vključuje tudi prepoved sodniške samovolje oz. arbitrarnosti.
8. Vrhovno sodišče izpodbijane sodbe ni sprejelo le na podlagi pravnega stališča, ki ga pritožniki navajajo, temveč tudi na podlagi stališča, da prvi odstavek 36. člena novele ZPPSL (Uradni list RS, št. 39/97 - ZPPSL-A), ki denacionalizacijskim upravičencem daje poseben status v stečajnem postopku, niti teoretično ne more priti v poštev, če denacionalizacijski zahtevek ni bil zavarovan v roku iz 11. člena ZLPP. Če torej denacionalizacijski upravičenec do začetka stečajnega postopka svojega denacionalizacijskega zahtevka ni zavaroval po določbah ZLPP, odločba o denacionalizaciji, pa tudi (še) ni bila izdana, izločitve teh stvari iz stečajne mase ni mogoče uveljavljati. Temu stališču ni mogoče očitati arbitrarnosti.(1)
9. Pritožniki se v ustavni pritožbi sklicujejo na sklep Ustavnega sodišča št. U-I-278/96, ki ne nasprotuje zgoraj navedenemu stališču. S tem sklepom je Ustavno sodišče pobudo zavrglo, ker pobudnik ni imel pravnega interesa za izpodbijanje 104. člen ZPPSL. Njegov pravni položaj glede pravice zahtevati izločitev stvari iz stečajne mase je bil namreč po ugotovitvi Ustavnega sodišča varovan že na podlagi pravnomočnega sklepa o začasni odredbi po členih 11 do 13 ZLPP.
10. Glede na navedbe pritožnikov v zvezi z zatrjevanim nepravilno oz. nepopolno ugotovljenim dejanskim stanjem glede zavarovanja denacionalizacijskega zahtevka in obsega stečajne mase Ustavno sodišče pojasnjuje, da bi Ustavno sodišče lahko presojalo le, ali so bile v sodnem postopku spoštovane temeljne človekove pravice procesne narave. Za tako presojo je bistveno, ali je sodišče pravdno stranko obravnavalo na način, ki je ne postavlja v neenakopraven položaj nasproti drugi stranki, in ali je pri tem pritožnikom zagotovilo pošten dokazni postopek oziroma v njem enakopraven položaj ter ali je spoštovalo načelo
kontradiktornosti, med drugim tudi do navedb pritožnikov, ki so bile za odločitev v sporu bistvenega pomena. Takšnih kršitev pritožniki sodišču niti ne očitajo. Iz obrazložitve izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča pa je razvidno, da je sodišče odgovorilo na revizijske navedbe v zvezi z začasno odredbo, ki naj bi jo izdal upravni organ. Iz sodb sodišč prve in druge stopnje je razvidno, da pritožniki okoliščine, da naj bi bila določena zemljišča last države oziroma občin in ne stečajnega dolžnika, niso zatrjevali, Vrhovno sodišče pa je odgovorilo, da revizijske navedbe v zvezi s tem posegajo v dejansko stanje, kar po določbi tretjega odstavka 385. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 4/77 in nasl. - ZPP77), ni dopustno. Zgolj dejstvo, da pritožniki v sodnem postopku niso uspeli z zahtevkom za izločitev nepremičnin, pa še ne pomeni kršitve katerekoli človekove pravice ali temeljne svoboščine, ki jih zagotavlja Ustava.
11. Obširne navedbe pritožnikov, ki se nanašajo na pravilnost in zakonitost odločitev, izdanih v postopku odločanja o začasni odredbi, ter navedbe o kršitvah človekovih pravic v teh postopkih, v postopku odločanja o ustavni pritožbi zoper izpodbijane sodbe, niso relevantne. V zvezi s trditvijo pritožnikov, da Ustavno sodišče v času vložitve te ustavne pritožbe še ni odločilo o ustavni pritožbi zoper sodbo Vrhovnega sodišča, izdano v upravnem sporu zoper odločitev Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano o odpravi sklepa prvostopnega upravnega organa o prepovedi "spreminjanja obstoječega dejanskega stanja in pravnega stanja", Ustavno sodišče pripominja le, da je v tej zadevi s sklepom št. Up-120/99 odločilo že 27. 12. 1999 in da je pooblaščenec ta sklep prejel 18. 1. 2000, torej deset mesecev pred vložitvijo ustavne pritožbe.
12. Ker glede na navedeno očitno ne gre za zatrjevane kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
13. Pritožniki izrecno uveljavljajo povrnitev stroškov z ustavno pritožbo, zato je bilo treba v izreku sklepa odločiti tudi o tem predlogu. V skladu s prvim odstavkom 34. člena ZUstS nosi v postopku pred Ustavnim sodiščem vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Ker Ustavno sodišče ni našlo razlogov za drugačno odločitev, je odločilo, kot je razvidno iz 2. točke izreka tega sklepa.
C.
14. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena in 34. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Lojze Ude ter člana Franc Testen in dr. Dragica Wedam-Lukić.
Predsednik senata:
dr. Lojze Ude
Opomba:
(1)Drugi odstavek 15. člena ZLPP je določal: "Če upravičenec v roku iz 11. člena tega zakona ni vložil predloga za izdajo začasne odredbe po 10. členu tega zakona, se lahko podjetje lastninsko preoblikuje v skladu z zakonom. V tem primeru pripada upravičencu le odškodnina v obliki obveznic Odškodninskega sklada ali delnic v lasti Republike Slovenije."