Up-176/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-176/00
Datum odločitve:
29. 5. 2001
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2001:Up.176.00
Akt:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 256/96 z dne 15. 3. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 256/96 z dne 15. 3. 2000 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Z domnevno nezakonitostjo vsebinske odločitve sodišč ni mogoče utemeljevati kršitve pravice do poštenega sojenja po 22. členu Ustave. Zgolj okoliščina, da odločitev sodišča ni takšna, kot bi jo želela pritožnica, še ne utemeljuje očitka o kršitvi pravice iz 22. člena Ustave.
Vrhovno sodišče je odločitev oprlo na ustrezne določbe zakonov ter svojo odločitev obrazložilo z argumenti, ki jih v pravni znanosti uveljavljene metode razlage zakonov tudi dopuščajo. Po oceni Ustavnega sodišča razlaga uporabljenih zakonskih določb ni brez razumne podlage in torej ni arbitrarna. Glede na ugotovitev, da je šlo za redno likvidacijo Kmetijske družbe, tudi stališče, da v konkretnem primeru kasnejši prenos nepremičnine na drugega uporabnika po Splošnem zakonu o zadrugah, ni pomenil podržavljenja na podlagi (oziroma v smislu) predpisov iz 3. in 4. člena ZDen, ne pomeni arbitrarnega neupoštevanja določb ZZad.
Ker se 67. člen ZZad ne nanaša na pritožnico, pritožnica z ustavnosodno presojo te določbe ne more uveljavljati kršitve pravice do enakosti pred zakonom v konkretnem postopku odločanja o vračanju zadružnega premoženja na podlagi 65. in 66. člena ZZad. Okoliščina, da gre v primerih iz 67. člena ZZad za premoženje likvidiranih kreditnih zadrug in zadružnih zavarovalnic, namreč sama po sebi še ne pomeni, da je imela likvidacija (nekreditne) zadruge v konkretnem primeru enako pravno naravo kot likvidacija kreditnih zadrug in zadružnih zavarovalnic. Pritožnica tega ne v upravnem postopku ne v upravnem sporu niti ni zatrjevala.
Geslo:
Načela pravne in socialne države.

Načelo enakosti pred zakonom.

Enako varstvo pravic.

Podjetništvo.
Pravna podlaga:
Ustava, 2., 14., 22., 74. čl.

Zakon o zadugah (ZZad), 65., 66., 67., 68. čl.

Zakon o denacionalizaciji (ZDen), 3., 4., 5. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
19. 5. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US20830
Up-176/00
29. 5. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. A., z.o.o., Z., ki jo zastopa B. B., odvetnik v Z. na seji senata dne 29. maja 2001
s k l e n i l o :
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. U 256/96 z dne 15. 3. 2000 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnica navaja, da je na podlagi 65. člena in drugega odstavka 66. člena Zakona o zadrugah (Uradni list RS, št. 13/92 in nasl. - v nadaljevanju ZZad) vložila zahtevo za vrnitev zadružnega premoženja (dela premoženja nekdanje "Kmetijske družbe, z.z.o.j., Z." - v nadaljevanju Kmetijska družba). Prvostopni upravni organ je zahtevo pritožnice zavrgel (sklep Upravne enote Ljubljana št. 362-633/93-07/DK-MS, 363-420/93-07/DK-MS z dne 23. 5. 1995). Z izpodbijano sodbo pa je Vrhovno sodišče zavrnilo tožbo pritožnice zoper odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 36301/083/95 z dne 10. 1. 1996, s katero je bila zavrnjena pritožba zoper sklep prvostopnega upravnega organa. V postopku naj bi ne bile upoštevane navedbe in dokazi, ki naj bi jih pritožnica predložila, zato naj bi bilo nepravilno tudi pravno stališče v zvezi s pravno opredelitvijo likvidacijskega postopka Kmetijske družbe.
2. Pritožnica meni, da je stališče Vrhovnega sodišča, da nepremičnine niso bile podržavljene na podlagi predpisov v smislu določb Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen) in ZZad, ker je Kmetijska družba prenehala po postopku likvidacije, kot jo je predvideval takratni Splošni zakon o zadrugah (Uradni list FLRJ, št. 59/46), napačno. Ta likvidacijski postopek naj ne bi bil redni likvidacijski postopek, temveč likvidacija, ki jo je izvedla povojna revolucionarna oblast, izključno zaradi političnih razlogov.
Zakonodajalec naj bi s prvim odstavkom 65. člena ZZad pravni temelj podržavljenja kot podlago za vračilo zadružnega premoženja določil širše od ZDen. Glede na določbo drugega odstavka 66. člena ZZad naj bi bila pritožnica upravičena uveljavljati vračilo podržavljenega zadružnega premoženja v primerih, kot je ta, saj Kmetijska družba zaradi njene likvidacije ni imela pravnih naslednikov. Vrhovno sodišče in upravni organi pa naj bi prezrli odločbo Komiteja za zadružništvo pri Vladi LRS št. 103/3 z dne 24. 3. 1948, ki naj bi pomenila akt o podržavljenju.
3. Neupoštevanje dokazov, ki naj bi jih priložila pritožnica kot upravičenka za vračilo, neupoštevanje splošno znanih zgodovinskih dejstev in samovoljna interpretacija volje zakonodajalca glede določil o vračanju zadružnega premoženja, naj bi pomenila kršitev načel pravne države (2. člen Ustave), kršene pa naj bi bile tudi človekove pravice in temeljne svoboščine iz 14. in 22. člena Ustave ter ustavna določba o svobodi gospodarske pobude (74. člen Ustave). Zato pritožnica predlaga, naj Ustavno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo odločanje.
B.
4. Ustavno sodišče se v postopku ustavne pritožbe ne more spuščati v presojo materialnopravne ali procesnopravne pravilnosti izpodbijanih odločb in tudi ne v dokazno oceno sodišč. Ustavno sodišče namreč ni nadaljnja instanca rednega sojenja. Njegova pristojnost je le ugotavljati, ali ni bila z izpodbijanimi sodbami kršena katera od človekovih pravic. Zato tudi vsako pomembno pravno vprašanje ni hkrati tudi pomembno ustavnopravno vprašanje z vidika varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
5. V zvezi z uveljavljanjem kršitve načel pravne države (2. člen Ustave) Ustavno sodišče pojasnjuje, da Ustavno sodišče v zvezi z ustavno pritožbo preverja le možno kršitev določb Ustave, ki zagotavljajo človekove pravice in temeljne svoboščine, za kar pa pri navedeni ustavni določbi ne gre. Zato tudi preizkus v tem delu ne pride v poštev. Pritožnica tudi ni pojasnila, v čem naj bi obstajala pritožničina pravica svobodne gospodarske pobude, niti s čim utemeljuje njeno kršitev. Ker torej iz navedb v ustavni pritožbi obstoj te pravice v obravnavanem primeru niti ni razviden, se Ustavnemu sodišču ni bilo treba spuščati v presojo obstoja morebitne kršitve 74. člena Ustave.
6. Z domnevno nezakonitostjo vsebinske odločitve sodišč tudi ni mogoče utemeljevati kršitve pravice do poštenega sojenja po 22. členu Ustave. Člen 22 Ustave namreč pomeni uporabo splošnega načela enakosti vseh pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) na področju sodnega in drugega varstva pravic. Gre za poseben primer načela pravne enakosti, ki vsakomur zagotavlja enako varstvo njegovih pravic v postopku pred sodišči, drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil. Poseg v to ustavno pravico bi bil podan, če bi bil izpodbijani akt sprejet v postopku, v katerem bi pritožnica ne mogla uveljavljati ali bi le omejeno lahko uveljavljala svojo pravico, kar bi lahko posledično prizadelo tudi kakšno drugo njeno pravico. Do tega bi lahko prišlo, če bi pritožnica sicer izpolnjevala z zakonom določene pogoje za uveljavitev svoje pravice, pa zaradi neustavnega postopka te svoje pravice ne bi mogla uveljavljati. V obravnavani zadevi očitno ne gre za tak primer.
7. Pritožnica sicer pavšalno navaja, da naj bi ne bile upoštevane njene navedbe in dokazi, ki jih je predložila v upravnem postopku, iz vsebine ustavne pritožbe in izpodbijanih odločb pa je razvidno, da gre za pritožničino nestrinjanje z odločitvijo upravnih organov in Vrhovnega sodišča glede materialnopravne presoje o (ne)obstoju okoliščine krivičnega podržavljenja zadružnega premoženja in s tem o pravni podlagi za uveljavljanje pravice do "vračila" zadružnega premoženja. Zgolj okoliščina, da odločitev sodišča ni takšna, kot bi jo želela pritožnica, pa še ne utemeljuje očitka o kršitvi pravice iz 22. člena Ustave.
8. Če gre zgolj za očitek nepravilne uporabe materialnega ali procesnega prava, ki na raven človekovih pravic in svoboščin ne posega, bi Ustavno sodišče kvečjemu lahko presojalo, ali je izpodbijani sklep očitno napačen ter brez razumne pravne obrazložitve. V tem primeru bi lahko šlo za kršitev enakega varstva pravic po 22. členu Ustave, ki vključuje tudi prepoved sodniške samovolje oz. arbitrarnosti. Takšnih pomankljivosti pa izpodbijanim odločbam kljub zatrjevanju pritožnice ni mogoče očitati. Vrhovno sodišče je odločitev oprlo na ustrezne določbe zakonov ter svojo odločitev obrazložilo z argumenti, ki jih v pravni znanosti uveljavljene metode razlage zakonov tudi dopuščajo. Po oceni Ustavnega sodišča razlaga uporabljenih zakonskih določb ni brez razumne podlage in torej ni arbitrarna. 9. ZZad namreč v 68. členu določa, da se premoženje iz 65. člena tega zakona upravičencem iz 66. člena tega zakona vrne oziroma razdruži v skladu s predpisi o denacionalizaciji, kolikor ni s tem zakonom drugače določeno. Namen tako ZDen kot ZZad pa je poprava krivic, ki so bile storjene s poseganjem države v lastninske odnose zaradi preobrazbe takratne družbe in uvajanja socialističnih družbeno ekonomskih odnosov. Pri tem po določbi 65. člena ZZad res ne gre le za premoženje, ki je bilo zadružnim organizacijam, organizacijam kooperantov ali zadružnim zvezam podržavljeno na načine iz 3., 4. ali 5. člena ZDen, temveč tudi za premoženje, ki je bilo zaradi statusnih sprememb in aktov državne oblasti podržavljeno ali prenešeno na druge uporabnike. V obravnavanem primeru pa je bila odločba Iniciativnega zadružnega odbora za Slovenijo št. 26473/46, na katero se sklicuje pritožnica, izdana dne 19. 7. 1946, dopis (ki ga je pritožnica priložila ustavni pritožbi) Iniciativnega zadružnega odbora za Slovenijo v Ljubljani št. 2976/46, s katerim je bilo zadružnemu registru pri Okrožnem sodišču v Ljubljani sporočeno, da Kmetijska družba "prestane" na podlagi odločbe Gospodarskega sveta FLRJ št. 1759/124 z dne 2. 3. 1946 , pa je datiran z dne 16. 3. 1946.
Likvidacijski postopek se je torej začel pred uveljavitvijo Splošnega zakona o zadrugah. Ta zakon je bil namreč objavljen v Uradnem listu FLRJ, št. 59/46 z dne 23. 7. 1946, veljati pa je začel osmi dan po objavi. Do uveljavitve tega zakona so se smiselno uporabljale določbe prejšnjega jugoslovanskega zakona o gospodarskih zadrugah iz leta 1937, kolikor niso bile v nasprotju z novim družbenim redom. Pritožnica torej s sklicevanjem na navedene listine ni izkazala utemeljenosti trditev, da naj bi Vrhovno sodišče v izpobijani sodbi neupravičeno ne upoštevalo, da je šlo za likvidacijo zaradi političnih razlogov. Po navedenem in glede na ugotovitev, da je šlo za redno likvidacijo Kmetijske družbe, tudi stališče, da v konkretnem primeru kasnejši prenos nepremičnine na drugega uporabnika po Splošnem zakonu o zadrugah ni pomenil podržavljenja na podlagi (oziroma v smislu) predpisov iz 3. in 4. člena ZDen, ne pomeni arbitrarnega neupoštevanja določb ZZad. Ob ugotovitvi, da pogoji za vračanje premoženja niso izpolnjeni že iz navedenih razlogov, je vprašanje o obstoju aktivne legitimacije pritožnice v obravnavanem primeru brezpredmetno. Zato se Ustavnemu sodišču ni bilo treba spuščati v presojo, ali je morda s stališčem Vrhovnega sodišča v zvezi s tem vprašanjem kršena kakšna človekova pravica ali temeljna svoboščina pritožnice.
10. Za kršitev 22. člena Ustave bi lahko šlo tudi, če bi Vrhovno sodišče z izpodbijano sodbo odločilo napak in drugače, kot sicer v podobnih ali enakih zadevah. Vendar pritožnica nasprotja z uveljavljeno sodno prakso ne zatrjuje. Navaja, da je v zvezi z enako pravno problematiko že vložila ustavno pritožbo zoper sodbo Vrhovnega sodišča. Ustavno sodišče pa pripominja, da je o tej ustavni pritožbi med tem že odločalo in s sklepom št. Up-155/99 z dne 6. 12. 2000 sklenilo, da ustavne pritožbe ne sprejme v obravnavo.
11. Pritožnica se sklicuje na odločbo št. U-I-142/93 z dne 11. 6. 1997 (Uradni list RS, št. 40/97 in OdlUS VI, 89), s katero je Ustavno sodišče presodilo, da določba 67. člena ZZad ni v neskladju z Ustavo. Ustavno sodišče je s citirano odločbo zavrnilo stališče predlagatelja, da je določba 67. člena ZZad v nasprotju z drugim odstavkom 14. člena Ustave, češ da je s to določbo zakonodajalec uzakonil upravičenkama Zvezi hranilno-kreditnih služb in Slovenski zadružni kmetijski banki ugodnejši položaj v primerjavi s položajem upravičencev po ZDen. Ker se 67. člen ZZad ne nanaša na pritožnico, pritožnica z ustavnosodno presojo te določbe ne more uveljavljati kršitve pravice do enakosti pred zakonom v konkretnem postopku odločanja o vračanju zadružnega premoženja na podlagi 65. in 66. člena ZZad. Okoliščina, da gre v primerih iz 67. člena ZZad za premoženje likvidiranih kreditnih zadrug in zadružnih zavarovalnic, namreč sama po sebi še ne pomeni, da je imela likvidacija (nekreditne) zadruge v konkretnem primeru enako pravno naravo kot likvidacija kreditnih zadrug in zadružnih zavarovalnic. Pritožnica tega ne v upravnem postopku ne v upravnem sporu niti ni zatrjevala.
12. Ker glede na navedeno očitno ne gre za zatrjevane kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata:
Milojka Modrijan