Up-315/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-315/02
Datum odločitve:
9. 9. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.315.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 50/2001 z dne 9. 1. 2002 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1520/99 z dne 20. 9. 2000 in s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. Nz 364/98 z dne 19. 4. 1999
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 50/2001 z dne 9. 1. 2002 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1520/99 z dne 20. 9. 2000 in s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. Nz 364/98 z dne 19. 4. 1999 se ne sprejme, v delu glede kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja pa zavrže.
Evidenčni stavek:
Pritožnik ni izkazal, da bi izpodbijana odločitev onemogočala izvršitev, pri kateri bi bila upoštevana premoženjska vrednost delnic. Zgolj dejstvo, da se ne strinja s stališčem sodišča, po katerem ima Republika Slovenija izbirno pravico, katere delnice bo upravičencu izročila, pa zatrjevanih kršitev drugega dostavka 14. člena in 33. člena Ustave ne utemeljuje.
Pritožnik kršitev pravice iz 33. člena Ustave očita tudi glede višine odškodnine. Za obravnavo te kršitve je treba upoštevati določbo prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri je ustavna pritožba dopustna šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Iz revizijskega sklepa pa je razvidno, da pritožnik napačne uporabe materialnega prava glede določanja višine odškodnine v reviziji sploh ni zatrjeval.
Z odločitvijo Vrhovnega sodišča v obravnavani zadevi je dejanje, s katerim naj bi bila pritožniku kršena ustavna pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, že prenehalo. Morebitne zahtevke iz naslova domnevne kršitve pravice lahko pritožnik v takem primeru uveljavlja v postopku pred pristojnim sodiščem (26. člen Ustave). Pritožnik pa ni izkazal, da bi to sodno pot izkoristil. Glede na to ni podana predpostavka iz prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri se ustavna pritožba lahko vloži šele, ko so izčrpane vsa pravna sredstva. Zato je treba ustavno pritožbo v tem delu zavreči.
Geslo:
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).

5.3.16 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do odškodnine za škodo, povzročeno s strani države (26).
Pravna podlaga:
Člen, 14.2, 23, 26, 33, Ustava [URS]

Člen 50, 51.1, 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
27. 5. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22648
Up-315/02 - 4
30. 9. 2003
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopajo B. B., C. C., Č. Č., D. D. in E. E., odvetniki v Z., na seji senata dne 9. septembra 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 50/2001 z dne 9. 1. 2002 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1520/99 z dne 20. 9. 2000 in s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. Nz 364/98 z dne 19. 4. 1999 se ne sprejme, v delu glede kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja pa zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik je v nepravdnem postopku uveljavljal vrnitev zaplenjenega premoženja po določbah Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij (Uradni list RS, št. 17/78 in nasl. - v nadaljevanju ZIKS). Sodišče prve stopnje je o vrnitvi odločilo po uveljavitvi Zakona o spremembah in dopolnitvah ZIKS (Uradni list RS, št. 10/98 - v nadaljevanju ZIKS-G). Odločilo je, da je Republika Slovenija dediču pokojnega upravičenca (tj. pritožniku) dolžna izročiti delnice družbe F., d. d., v vrednosti 1.043.973 SIT. Zoper to odločitev sta se pritožila predlagatelj in nasprotna udeleženka Republika Slovenija. Višje sodišče je pritožbo predlagatelja zavrnilo, pritožbi nasprotne udeleženke pa je delno ugodilo in spremenilo odločitev sodišča prve stopnje tako, da je iz izreka izpustilo odločitev, da mora Republika Slovenija izročiti 104 delnice družbe F. Ugotovilo je, da je sodišče prve stopnje glede na določbo 145.a člena ZIKS-G pri določanju višine odškodnine pravilno uporabilo določbe III. poglavja Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. - v nadaljevanju ZDen) o vrednotenju premoženja. Odločitev o spremembi sklepa sodišča prve stopnje pa je sprejelo na podlagi stališča, po katerem ima izbirno pravico glede delnic nasprotna udeleženka. Ustavni pritožnik je zoper tako odločitev Višjega sodišča vložil revizijo, ki jo je Vrhovno sodišče z izpodbijanim sklepom zavrnilo.
2. Pritožnik zatrjuje, da mu z odločitvijo sodišč, ki temelji na stališču, da ima pravico izbire delnic Republika Slovenija, ni zagotovljena višina odškodnine, ki ustreza povzročeni škodi.
Navaja, da je dejanska tržna vrednost delnic, ki jih je Republika Slovenija ponudila, neprimerljiva z njihovo nominalno vrednostjo, po kateri naj bi se delnice preračunale v znesek odškodnine. Zato naj bi mu bila kršena pravica do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave. Izpodbijanim sklepom očita tudi kršitev pravice do zasebne lastnine in dedovanja iz 33. člena Ustave, ker naj bi višina zneska prisojene odškodnine ne ustrezala dejanski vrednosti nepremičnine na trgu danes. Meni, da mu je Republika Slovenija dolžna izplačati odškodnino v obliki delnic tako, da prisodi pritožniku 104 delnice Telekoma, ali pa mu ponuditi v izbor vse delnice, ki jih je imela na dan izdaje sklepa sodišča prve stopnje, tako da bi imel možnost izbire delnic v seštevku vrednosti delnic za znesek prisojene odškodnine, pri čemer bi morala biti vrednost ponujenih delnic preračunana na dan izdaje sklepa sodišča prve stopnje.
3. Pritožnik zatrjuje, da mu je z izpodbijano odločitvijo kršena pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, ker naj bi sodišče prekoračilo tožbeni zahtevek. Navaja, da je zahteval odškodnino v obliki delnic družbe F. in da bi moralo sodišče odločati o utemeljenosti njegovega zahtevka, ki je bil opredeljen po obliki in višini, ne pa da mu je prisodilo nekaj, česar ni zahteval, oziroma je zahteval drugače. Poleg tega pa naj bi mu bila kršena tudi pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave, ker je od vložitve tožbe (pravilno predloga) do vročitve revizijske odločbe pooblaščencema pritožnika preteklo 8 let. Navaja, da bo od Republike Slovenije zahteval povrnitev škode, ker v tem času ni mogel upravljati s tem premoženjem.
B.
4. Ustavno sodišče se v postopku z ustavno pritožbo ne more spuščati v presojo materialnopravne in procesnopravne pravilnosti izpodbijane sodne odločbe in tudi ne v dokazno oceno sodišča.
Ustavno sodišče namreč ni instanca sodiščem, ki odločajo v rednem sodnem postopku. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Pritožnik kršitev človekovih pravic sicer zatrjuje, vendar teh kršitev z navedbami, s katerimi jih utemeljuje, ne izkaže.
5. Pritožnik v ustavni pritožbi izhaja iz predpostavke, da se pri številu delnic, ki naj bi mu jih izročila Republika Slovenija za določeni znesek odškodnine, upošteva nominalna vrednost delnice. Obenem pa meni, da zatrjevanih kršitev ne bi bilo, če bi imel možnost sam izbirati delnice in to po vrednosti delnice na dan izdaje sklepa sodišča prve stopnje. Pritožnik ne pojasni, iz česa naj bi izhajalo, da se ob izvršitvi izpodbijane odločitve upošteva nominalna vrednost delnice. Iz sklepa sodišča prve stopnje je sicer res razvidno, da je to sodišče ob upoštevanju nominalne vrednosti delnic menilo, da bo upravičenec na podlagi določene višine odškodnine upravičen do 104 delnic Telekoma. Z izpodbijano odločitvijo pa je bila odločitev sodišča prve stopnje v tem delu spremenjena. Ta sprememba pomeni le to, da sodišče ni odločilo, katere delnice mora Republika Slovenija upravičencu izročiti v vrednosti določene odškodnine. Da bi izpodbijana odločitev onemogočala izvršitev, pri kateri bi bila upoštevana premoženjska vrednost delnic, pa pritožnik ne izkaže.
6. Trditev, da iz pravice do izbire oblike odškodnine izhaja tudi pravica do izbire delnic, pritožnik utemeljuje z razlago, po kateri naj bi bil 33. člen Ustave podlaga za izbirno pravico upravičencev, kolikor je z zakonom ali s posamičnim aktom podan pravni naslov za pridobitev lastninske pravice. Upravičenec do vračila zaplenjenega premoženja res lahko izbira med odškodnino v delnicah, ki jih ima Republika Slovenija, in odškodnino v obveznicah, izdanih v ta namen. Pritožnik je to pravico izbire tudi izkoristil. Iz česa naj bi izhajalo, da je zaradi pravice do izbire oblike odškodnine treba zakonsko ureditev razširiti tudi na prosto izbiro točno določenih delnic, pritožnik ne pojasni.
Zgolj dejstvo, da se ne strinja s stališčem sodišča, po katerem ima Republika Slovenija izbirno pravico, katere delnice bo upravičencu izročila, pa zatrjevanih kršitev drugega odstavka 14. člena in 33. člena Ustave ne utemeljuje.
7. Pritožnik kršitev pravice iz 33. člena Ustave očita tudi glede višine odškodnine. Za obravnavo te kršitve je treba upoštevati določbo prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri je ustavna pritožba dopustna šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva.
Zahteva po izčrpanju vseh pravnih sredstev pa ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih rednih in izrednih pravnih sredstvih). Iz ustavni pritožbi priloženega sklepa Višjega sodišča je razvidno, da so bili pritožnikovi ugovori glede višine odškodnine zavrnjeni. Pritožbeno sodišče je namreč pritrdilo sodišču prve stopnje, ki je za določitev višine odškodnine upoštevalo ureditev po uveljavitvi ZIKS-G in se pri tem sklicevalo na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-60/98 z dne 16. 7. 1998 (Uradni list RS, št. 56/98 in OdlUS VII, 150), s katero je bilo ugotovljeno, da ta ureditev ni v neskladju z Ustavo. Iz revizijskega sklepa pa je razvidno, da pritožnik napačne uporabe materialnega prava glede določanja višine odškodnine v reviziji sploh ni zatrjeval.
8. Pritožnik sodišču očita tudi kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (23. člen Ustave). Ustavno sodišče je za odločanje o kršitvi pravice iz 23. člena Ustave pristojno le, če zatrjevana kršitev v času odločanja še traja. Z odločitvijo Vrhovnega sodišča v obravnavani zadevi je dejanje, s katerim naj bi bila pritožniku kršena ustavna pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, že prenehalo. Morebitne zahtevke iz naslova domnevne kršitve pravice lahko pritožnik v takem primeru uveljavlja v postopku pred pristojnim sodiščem (26. člen Ustave). Pritožnik pa ni izkazal, da bi to sodno pot izkoristil. Glede na to ni podana predpostavka iz prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri se ustavna pritožba lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Zato je treba ustavno pritožbo v tem delu zavreči.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in druge alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger