Up-533/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-533/02
Datum odločitve:
1. 10. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.533.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 181/2002, I Ips 182/2002, I Ips 183/2002, I Ips 184/2002 in I Ips 185/2002 z dne 28. 6. 2002 v zvezi s:

- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 87/2002 z dne 25. 1. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 22/2002 z dne 16. 1. 2002,

- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 323/2002 z dne 27. 3. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Mariboru št. Ks 92/2002 z dne 15. 3. 2002,

- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 555/2002 z dne 23. 5. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 159/2002 z dne 13. 5. 2002 in

- sklepoma Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 121/2002 in št. Ks 136/2002, oba z dne 25. 4. 2002

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 803/2002 z dne 19. 7. 2002 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 221/2002 z dne 11. 7. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 181/2002, I Ips 182/2002, I Ips 183/2002, I Ips 184/2002 in I Ips 185/2002 z dne 28. 6. 2002 v zvezi s:

- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 87/2002 z dne 25. 1. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 22/2002 z dne 16. 1. 2002,

- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 323/2002 z dne 27. 3. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Mariboru št. Ks 92/2002 z dne 15. 3. 2002,

- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 555/2002 z dne 23. 5. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 159/2002 z dne 13. 5. 2002 in

- sklepoma Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 121/2002 in št. Ks 136/2002, oba z dne 25. 4. 2002 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 803/2002 z dne 19. 7. 2002 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 221/2002 z dne 11. 7. 2002 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, Ustavne sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
V delu ustavne pritožbe, kjer pritožnik izpodbija pravnomočni sklep o podaljšanju pripora, pa pritožnik ni izkazal izčrpanosti zahteve za varstvo zakonitosti. Ker v tem delu ni podana procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo.
Geslo:
Pripor.

Varstvo osebne svobode.

Ponovitvena nevarnost.

Odreditev in trajanje pripora.

Enako varstvo pravic.

Pravica do sodnega varstva.

Izčrpanosti zahteve za varstvo zakonitosti.
Pravna podlaga:
Ustava, 19., 20., 22., 23. čl.

Zakon o kazenskem postopku (ZKP), 3. tč. 2. odst. 201., 207., 420. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. in 2. al. 1. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
30. 8. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21733
Up-533/02-4
14. 10. 2002
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., trenutno v priporu v ZPKZ Z., Oddelek v V. U., ki ga zastopa B. B., odvetnik v T., na seji senata dne 1. oktobra 2002 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 181/2002, I Ips 182/2002, I Ips 183/2002, I Ips 184/2002 in I Ips 185/2002 z dne 28. 6. 2002 v zvezi s: - sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 87/2002 z dne 25. 1. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 22/2002 z dne 16. 1. 2002,
- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 323/2002 z dne 27. 3. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Mariboru št. Ks 92/2002 z dne 15. 3. 2002,
- sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 555/2002 z dne 23. 5. 2002 in s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 159/2002 z dne 13. 5. 2002 in
- sklepoma Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 121/2002 in št. Ks 136/2002, oba z dne 25. 4. 2002 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 803/2002 z dne 19. 7. 2002 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 221/2002 z dne 11. 7. 2002 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Zoper pritožnika teče pred Okrožnim sodiščem v Murski Soboti kazenski postopek. Obtožba št. Kt 56/00 z dne 8. 6. 2001, ki jo je vložila skupina državnih tožilcev za posebne zadeve, pritožniku očita storitev treh kaznivih dejanj neupravičenega prometa z mamili po drugem v zvezi s prvim odstavkom 196. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - KZ).
Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija odločitev Vrhovnega sodišča, ki je s sodbo zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti pritožnikovega zagovornika zoper pravnomočne sklepe o odreditvi in podaljšanju pripora (prva do tretja alineja 1. točke izreka tega sklepa), s sklepom pa kot nedovoljeno zavrglo zahtevo za varstvo zakonitosti zoper sklepa o zavrnitvi predloga pritožnikovega zagovornika za odpravo pripora (četrta alineja 1. točke izreka tega sklepa). Z ustavno pritožbo pritožnik izpodbija tudi sklep Višjega sodišča, s katerim je bila kot neutemeljena zavrnjena pritožba njegovega zagovornika zoper sklep o podaljšanju pripora (2. točka izreka tega sklepa).
2. V zvezi z izpodbijanimi odločbami pritožnik zatrjuje kršitev 19. člena (varstvo osebne svobode), 20. člena (odreditev in trajanje pripora) Ustave, smiselno pa zatrjuje kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja v zvezi s prekoračitvijo razumnega časa trajanja pripora iz 23. člena Ustave . Meni, da sta Okrožno sodišče v Murski Soboti in Višje sodišče v Mariboru zelo površno utemeljili obstoj pripornega razloga ponovitvene nevarnosti. Na ponovitveno nevarnost naj bi sklepali predvsem na podlagi navedb v obtožnici, manj pa na podlagi drugih okoliščin in osebnih lastnostih pritožnika; teh naj bi sploh ne ugotavljali. Tako naj bi prezrli poročilo Centra za socialno delo Gornja Radgona, kjer piše, da je pritožnik v glavnem živel in delal pri očetu na kmetiji. Prav okoliščin, ki bi pritožnika lahko razbremenjevale "suma ponovitvene nevarnosti" (namreč, da ima urejene družinske razmere, da izhaja iz ruralnega okolja in živi v skladu s pravnim redom), naj sodišča ne bi upoštevala.
Tudi sklicevanje sodišča na to, da zoper pritožnika teče pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani drug kazenski postopek, naj bi ne bilo utemeljeno. Sodišče naj bi spregledalo, da je bil pripor zoper pritožnika v tej zadevi odpravljen prav zaradi neutemeljenosti obtožb, ponujenega razbremenilnega dokaza, da še nikoli ni bil kaznovan, naj ne bi upoštevalo. Prav tako naj v podatkih spisa ne bi bila utemeljena domneva sodišča, "da naj bi obtoženi imel močne zveze z različnimi ljudmi v evropskem kriminalnem podzemlju." V ustavni pritožbi se pritožnik sklicuje na odločitvi Ustavnega sodišča in sicer odločbi št. Up-123/95 z dne 6. 10. 1995 (OdlUS IV, 135) in št. Up-155/95 z dne 5. 12. 1996 (OdlUS V, 190). V zvezi s prekoračitvijo razumnega časa trajanja pripora pritožnik zatrjuje, da je sodišče izvedlo tipičen primer "obida zakona oz. in fraudem legis agere." Navaja, da je v predmetni zadevi sodišče odredilo pripor zoper večino pritožnikovih soobdolžencev že dne 11. 12. 2000. Glede na to meni, da bi lahko utemeljeno sklepali, da bi sodišče že takrat tudi zoper njega odredilo pripor, pa ga ni, saj so ga že petnajst dni prej priprli zaradi drugega kazenskega postopka. Ko pa je bil v tej zadevi pripor zoper pritožnika odpravljen, je po njegovih navedbah Okrožno sodišče v Murski Soboti že naslednji dan, tj.
16. 1. 2002, zoper njega odredilo pripor. Pritožnik meni, da Ustava in Zakon ne prepovedujeta tega, da nekdo ne bi smel biti priprt na podlagi dveh različnih odločb v dveh različnih kazenskih zadevah. Če bi, kot navaja pritožnik, sodišče v tej zadevi že dne 11. 12. 2000 izdalo ustrezen sklep o odreditvi pripora, bi bilo povsem nedvomno, da se v priporu nahaja dvajset mesecev. Pritožniku naj bi zaradi obida določb o maksimalnem trajanju pripora grozilo, da bo v njem še skoraj leto in pol, skupno torej več kot tri leta. V zvezi s tem pritožnik še navaja, da sodišče že od 4. 4. 2002 ni odločalo o obtožbah zoper njega, ker je razpisano glavno obravnavo preložilo za nedoločen čas, ter da ni opravilo nobenega procesnega dejanja, razen podaljševanja pripora. Navedeno naj bi pomenilo kršitev pravice do sojenja v razumnem roku. Pritožnik Ustavnemu sodišču predlaga, naj izpodbijane odločbe razveljavi in pripor zoper njega odpravi.
B. - I.
3. Z navajanjem okoliščin, ki naj bi zmanjševale ponovitveno nevarnost in z zatrjevanjem okoliščin, da je sodišče upoštevalo napačne podatke oziroma jih je napačno presodilo, pritožnik izpodbija pravilnost ugotovitve dejanskega stanja in pravilnost uporabe prava. Ustavno sodišče je v svojih odločitvah o ustavnih pritožbah že večkrat poudarilo, da ni inštanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in ni pristojno presojati pravilnosti ugotovitve dejanskega stanja ter uporabe materialnega in procesnega prava samih po sebi. Po ustaljeni ustavnosodni presoji se Ustavno sodišče pri odločanju o ustavni pritožbi omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču, ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno (tako že v sklepu št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998 - OdlUS VII, 118).
4. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi.
Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju ZKP) v 3. točki drugega odstavka 201. člena določa, da se sme pripor zoper posameznika odrediti, če teža, način storitve ali okoliščine, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno, in njegove osebne lastnosti, prejšnje življenje kažejo na nevarnost, da bo ponovil kaznivo dejanje, dokončal poskušeno kaznivo dejanje ali storil kaznivo dejanje, s katerim grozi.
5. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (Uradni list RS, št. 25/96 in OdlUS V, 40) in v drugih odločitvah o pripornih zadevah opredelilo pogoje, pod katerimi je dopusten poseg v osebno svobodo posameznika. Po stališču Ustavnega sodišča mora sklepanje sodišča o obstoju pripornega razloga ponovitvene nevarnosti temeljiti na konkretnih okoliščinah, iz katerih je mogoče napraviti na življenjskih izkušnjah utemeljen sklep, da obstaja realna nevarnost, da bo obdolženec ponovil določeno specifično kaznivo dejanje. Sodišče mora nadalje ugotoviti, da obstoji nevarnost ponavljanja takšnega dejanja, ki pomeni ogrožanje varnosti ljudi. Nato pa mora ob uporabi načela sorazmernosti presoditi, ali je pripor neogibno potreben za dosego cilja (odvrnitev ponovitvene nevarnosti) ali pa je ta cilj mogoče doseči tudi z odreditvijo katerega od milejših ukrepov.
6. Iz obrazložitve izpodbijanih odločb je po presoji Ustavnega sodišča razvidno, da so sodišča o podaljšanju pripora odločala in sprejela svoje odločitve v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji in v skladu s kriteriji, ki jih je postavilo Ustavno sodišče. O obstoju ponovitvene nevarnosti so sodišča sklepala tako na podlagi teže kaznivega dejanja (kaznivo dejanje neupravičenega prometa z mamili) in dejstva, da gre za veliko količino mamila (kar 50 kg heroina, iz katerega bi lahko pripravili približno 250. 000 odmerkov po 0,2 gr). Sodišča so upoštevala tudi način storitve (organizirana združba), pritožnikovo vlogo v združbi (organizator prodaje) in časovno obdobje, v katerem naj bi bilo kaznivo dejanje storjeno (v kratkem času in sicer od druge polovice leta 1999 do februarja 2000). Na konkretno in realno nevarnost ponovitve istovrstnega kaznivega dejanja so sodišča sklepala na podlagi tega, da so tako dobavitelji kot tudi končni prejemniki (šlo naj bi tudi za še neidentificirane osebe) mamila heroin še na prostosti in se povečini nahajajo v tujini. Ugotovitvi sodišč, da pritožnika k izvrševanju kaznivih dejanj vodi premoženjski motiv, ne morejo ovreči niti zatrjevanja pritožnika, da se preživlja z delom na kmetiji. V izpodbijanih sklepih so sodišča zadovoljivo obrazložila in presodila pomen osebnih okoliščin na strani pritožnika. Glede očitka napačnega upoštevanja pritožnikove predkaznovanosti iz obrazložitve sklepa Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 323/2002 z dne 27. 3. 2002 izhaja, da je sodišče na podlagi podatkov iz kazenske evidence ugotovilo, da pritožnik še ni bil predkaznovan in se na to v kasnejših sklepih o podaljšanju pripora tudi ni opiralo. Samo dejstvo, da pritožnik še ni bil kaznovan, po razumni presoji lahko vpliva na oceno o obstoju ponovitvene nevarnosti. Vendar v konkretnem primeru ob vseh ostalih utemeljenih okoliščinah, samo to dejstvo na odločitev o podaljšanju pripora, ni imelo odločilnega vpliva.
Glede na navedeno oceni sodišč, da je podana realna nevarnosti ponavljanja kaznivih dejanj, ni mogoče odreči razumne presoje.
Katere okoliščine so odločilne in katere bo upoštevalo, je stvar presoje sodišča, ki ni vezano na nobena dokazna pravila. Glede na naravo kaznivega dejanja in dovolj prepričljivo ugotovljeno nevarnost ponavljanja istovrstnih kaznivih dejanj so sodišča tudi utemeljeno sklepala, da je pripor neogibno potreben za varnost ljudi in da zato milejši ukrep ne pride v poštev. Glede tehtanja varovanih dobrin Ustavno sodišče ponavlja že večkrat zavzeto stališče (glej sklep št. Up-205/95 z dne 9. 4. 1996, OdlUS V, 212), po katerem za presojo nevarnosti ponovitve kaznivih dejanj, ki predstavljajo hudo ogrožanje varnosti ljudi, zadostuje za odreditev pripora nižja stopnja verjetnosti ponovitve kaznivega dejanja, kot v primerih, ko varnost ljudi ni tako hudo ogrožena. Pritožnik je v kazenskem postopku zaradi kaznivega dejanja neupravičenega prometa z mamili, pri katerem je življenje in zdravje ljudi neposredno varovana dobrina. Pri tako hudem kaznivem dejanju je ob izkazani realni nevarnosti ponovitve tega kaznivega dejanja tudi po presoji Ustavnega sodišča pripor zoper pritožnika neogibno potreben za varnost ljudi.
7. Ker so sodišča pri odločanju o podaljšanju pripora presodila vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo in svojo presojo razumno obrazložila, ni podana kršitev določbe 20. člena Ustave, s tem pa tudi ne kršitev pravice do osebne svobode iz 19. člena Ustave. Zato Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
8. Pritožnikovo zatrjevanje kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja v zvezi s prekoračitvijo razumnega časa trajanja pripora iz 23. člena Ustave ni utemeljeno.
9. Po določbi prvega odstavka 23. člena Ustave ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja zagotavlja posamezniku, da bo lahko v razumnem času s sodnim varstvom uveljavil svojo pravico. Na kazenskem področju pa zagotavlja posamezniku, zoper katerega je bil uveden kazenski postopek, da bo ta v razumnem roku končan s pravnomočno odločitvijo sodišča. S tem bo posameznik rešen bremena negotovosti in posledic, ki jih ima zanj uvedeni kazenski postopek. Med možnimi posledicami pa je vsekakor najhujša prav ta, da je zoper njega lahko odrejen pripor. Ustavno sodišče je že v odločbi št. Up-155/95 z dne 5. 12. 1996 (OdlUS V, 190) zavzelo stališče, da 23. člen Ustave vsebinsko pokriva tudi trajanje pripora.
10. Tudi v primeru, ko sodišče v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji presodi, da obstoji priporni razlog ponovitvene nevarnosti, je treba ugotoviti, da po poteku določenega časa pripora ni več mogoče podaljševati le na tej podlagi. Rok dveh let od vložitve obtožnice, ki ga je določil ZKP v petem odstavku 207. člena, ne pomeni, da pred njegovim iztekom ni mogoče utemeljeno zastaviti vprašanja, ali pripor ne traja nerazumno dolgo. Ustavno sodišče je že v odločbi št. Up-123/95 z dne 6. 10. 1995 (OdlUS IV, 135) sprejelo stališče do tega, kako je treba razlagati določbo petega odstavka 207. člena ZKP, po kateri lahko po vložitvi obtožnice pripor traja največ dve leti. Na te razloge se tudi v tej zadevi v celoti sklicuje.
11. Ustavno sodišče je pritožnikov očitek nerazumno dolgega trajanja pripora presojalo v časovnem okviru od njegove odreditve v tem kazenskem postopku, do sprejema sodnih odločitev, ki jih pritožnik izpodbija z ustavno pritožbo. Pritožnik se nahaja v priporu od 17. 1. 2002 od 10.40 ure dalje. Ob izdaji izpodbijanih sklepov (28. 6. 2002) je bil pritožnik v priporu nekaj dni več kot pet mesecev. Zoper nekajkratne odločitve sodišč je pritožnik vlagal vsa pravna sredstva in, kot izhaja iz te ustavne pritožbe, dvakrat predlagal odpravo pripora. Kot izhaja iz izpodbijanih odločb, gre za zahtevno kazensko zadevo, kjer je poleg pritožnika še devet soobtoženih. Ob vložitvi ustavne pritožbe je tekel zoper pritožnika osmi mesec pripora. Vendar sodiščem zaenkrat še ni mogoče očitati, da glede na naravo zadeve ne bi delala dovolj hitro in da bi pripor trajal nerazumno dolgo. Zato tudi še ni mogla biti kršena pritožnikova pravica iz 23. člena Ustave.
12. Vrhovno sodišče je s sklepom (2. točka izreka odločitve Vrhovnega sodišča) kot nedovoljeno zavrglo zahtevo pritožnikovega zagovornika za varstvo zakonitosti zoper sklepa Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 121/2002 in št. Ks 136/2002, oba z dne 25. 4. 2002 in se v samo vsebino izpodbijanih sklepov ni spuščalo.
Zato za zatrjevane kršitve že iz tega razloga ne gre. V tem delu ustavne pritožbe bi se lahko zastavilo le vprašanje enakega varstva pravic, ki ga zagotavlja 22. člen Ustave. Ustavno sodišče bi kvečjemu lahko presojalo, ali je izpodbijani sklep očitno napačen ter brez razumne pravne obrazložitve. V tem primeru bi šlo za kršitev enakega varstva pravic po 22. členu Ustave, ki vključuje tudi prepoved sodniške samovolje oz. arbitrarnosti.
Tega pa pritožnik niti ne zatrjuje, niti ne izkaže, da bi bilo v enakih primerih odločeno drugače. Presoja Vrhovnega sodišča je bila opravljena v obsegu, določenem z ZKP, je obrazložena in utemeljena na pravni podlagi. Takšni odločitvi po presoji Ustavnega sodišča ni mogoče odrekati razumne presoje. Zato za morebitno kršitev 22. člena Ustave očitno ne gre. V samo vsebino izpodbijanih aktov, sklepov Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. Ks 121/2002 in št. Ks 136/2002, oba z dne 25. 4. 2002, se Ustavno sodišče ni spuščalo, saj bi bila ustavna pritožba že glede na datum njune izdaje, datum vložitve zahteve za varstvo zakonitost in datum vložitve ustavne pritožbe prepozna in bi jo bilo treba zavreči. Roka za vložitev ustavne pritožbe si pritožnik z vložitvijo nedovoljenega pravnega sredstva ne more varovati.
B. - II.
13. Po določbi prvega odstavka 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) se lahko ustavna pritožbo vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Izjemoma lahko Ustavno sodišče odloča pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev očitna in bi za pritožnika nastale nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
14. Zoper pravnomočen sklep o podaljšanju pripora (2. točka izreka tega sklepa) je po določbi četrtega odstavka 420. člena ZKP dovoljeno vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti. Iz navedb v ustavni pritožbi ne izhaja, da bi pritožnik navedeno pravno sredstvo vložil, izjemne obravnave po določbi drugega odstavka 51. člena ZUstS pritožnik ni predlagal. Ker v tem delu ustavne pritožbe ni podana procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, je Ustavno sodišče Ustavno pritožbo zavrglo.
C.
15. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in druge alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer