Up-536/01
Natisni
Opravilna št.:
Up-536/01
Datum odločitve:
16. 1. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.536.01
Akt:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1041/2001 z dne 5. 12. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1490/2001 z dne 26. 9. 2001 in odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0303-3/07-XVII-210.802/99 z dne 16. 8. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1041/2001 z dne 5. 12. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1490/2001 z dne 26. 9. 2001 in odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0303-3/07-XVII-210.802/99 z dne 16. 8. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Stališče sodišč, da za odločitev o obstoju "utemeljenih razlogov za sum", da je prosilec storil kaznivo dejanje (kar je eden od elementov pri presoji o podanosti izključitvenih razlogov), zadostuje pravnomočen sklep sodišča o obstoju pogojev za izročitev, ni v neskladju z jamstvom enakega varstva pravic (22. člen Ustave). Spremenjene okoliščine, ki se tičejo humanitarnih razlogov, ob obstoju izključitvenega razloga iz 4. člena ZAzil, ne morejo vplivati na drugačno odločitev, zato opustitev izvedbe dokazov zanje ne pomeni kršitve 22. člena Ustave.
Geslo:
Ustavno sodišče, začasna odredba, sodba.

Azil (humanitarni).

Kazenski postopek (izročitev).

Ustavne pravice in svoboščine, enako varstvo pravic, prepoved mučenja.
Pravna podlaga:
Ustava, 18., 22. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
V obrazložitvi svoje odločitve se Ustavno sodišče sklicuje na svojo zadevo št. Up-78/00 z dne 29. 6. 2000, Uradni list RS, št. 113/2000.
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
19. 12. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21188
Up-536/01
20. 12. 2001
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. A. iz Ž., Z. V., ki ga zastopa B. B., odvetnik v U. na seji senata dne 20. decembra 2001
sklenilo:
Izvršitev sodbe Vrhovnega sodišča št. I Up 1041/2001 z dne 5.
12. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča v Ljubljani št. U 1490/2001 z dne 26. 9. 2001 v zvezi z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0303-3/07-XVII-210.802/99 z dne 16. 8. 2001 se do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži.
Obrazložitev
1. Iz ustavne pritožbe izhaja, da se pritožnik nahaja v priporu v Zavodu za prestajanje kazni v Novem mestu, ki je bil odrejen na podlagi sklepa Okrožnega sodišča v Krškem št. Kpd 168/99 z dne 24. 8. 1999.
2. Pritožnik navaja, da je dne 2. 3. 2000 na podlagi 41. člena Zakona o azilu (Uradni list RS, št. 61/99 in nasl. - v nadaljevanju Zazil) ponovno vložil prošnjo za azil. Ministrstvo za notranje zadeve je z odločbo št. 0303-3/07-XVII-210.802/99 z dne 16. 8. 2001 zavrnilo njegovo vlogo za priznanje azila v Sloveniji in odločilo, da mora v roku treh dni od pravnomočnosti odločbe zapustiti Republiko Slovenijo. Zoper odločbo je vložil tožbo na Upravno sodišče, ki jo je to s sodbo št. U 1490/2001 z dne 26. 9. 2001 zavrnilo. Zoper njo je vložil pritožbo, ki jo je Vrhovno sodišče s sodbo št. I Up 1041/2001 z dne 5. 12. 2001 zavrnilo. Pritožnik navaja, da so s tem nastopili pogoji za izročitev Z. V. S tem naj bi bilo ogroženo njegovo življenje, njegova varnost in integriteta, saj naj bi mu v Z. stregli po življenju.
3. Zoper v izreku navedene odločbe vlaga ustavno pritožbo, saj meni, da so mu bile v postopku odločanja o pravici do azila kršene človekove pravice. Niti Ministrstvo za notranje zadeve niti Upravno sodišče po zatrjevanju pritožnika nista preverila njegovih navedb oziroma nista izvedla nobenega dokaza, ki ga je predlagal. Kršene naj bi mu bile človekove pravice in svoboščine iz 5., 13., 14., 15., 34., 35., 47. in 48. člena Ustave.
Ustavnemu sodišču predlaga naj do končne odločitve zadrži njegovo izročitev Z. V., saj bi izvršitev odločbe Ministrstva za notranje zadeve zanj pomenila nepopravljive posledice, ki jih ne bi bilo več mogoče odpraviti. Z izvršitvijo odločbe bi po njegovem mnenju ustavna pritožba postala neučinkovita oziroma brezpredmetna.
4. Iz ustavne pritožbe izhaja, da je sodba Vrhovnega sodišča postala pravnomočna, kar pomeni, da je zoper pritožnika možno izvršiti prisilno odstranitev z ozemlja Republike Slovenije v roku treh dni. Glede na dejstvo, da v primeru, če bi do izročitve prišlo, odločitev o vloženi ustavni pritožbi ne bi imela več učinkov, je Ustavno sodišče o predlogu za začasno zadržanje odločilo še pred preizkusom ustavne pritožbe po določbi 54. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS). Za začasno zadržanje se je odločilo, ker iz narave zadeve izhaja, da posledic, ki bi nastale z izvršitvijo izpodbijane odločbe v primeru, da bi pritožnik kasneje z ustavno pritožbo uspel, ne bi bilo več mogoče odpraviti. S tem pa bi ustavna pritožba postala brezpredmetna.
5. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep ob smiselni uporabi 58. člena ZUstS in na podlagi tretjega odstavka 52. člena Poslovnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 49/98) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata:
Milojka Modrijan
Up-536/01-5
16. 1. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. A. iz Ž., Z. V., ki ga zastopa B. B., odvetnik v U. na seji senata dne 16. januarja 2002
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1041/2001 z dne 5. 12. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1490/2001 z dne 26. 9. 2001 in odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0303-3/07-XVII-210.802/99 z dne 16. 8. 2001 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Z izpodbijanimi odločbami je bila pritožniku pravnomočno zavrnjena ponovna prošnja za priznanje azila v Republiki Sloveniji. Pritožnik navaja, da Ministrstvo za notranje zadeve (v nadaljevanju Ministrstvo) v izpodbijani odločbi ni ugotovilo resničnega stanja stvari, saj ni izvajalo dokazov, temveč se je le sklicevalo na odločbo Okrožnega sodišča v Krškem št. KS 152/99 z dne 11. 11. 1999 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 436/99 z dne 3. 12. 1999, s katero je sodišče ugotovilo, da so izpolnjeni pogoji za njegovo izročitev, ker obstaja utemeljen sum, da je storil kaznivo dejanje goljufije. Meni, da bi moralo Ministrstvo samo obrazložiti razloge za sum storitve kaznivega dejanja in se opredeliti do njegovih navedb oziroma izvesti dokaze. Ti bi potrdili, da je kazenski postopek, ki teče zoper njega v Z. V., zgolj politični konstrukt. Navaja, da je že v vlogi z dne 2. 3. 2000 opozoril Ministrstvo na bistveno spremenjene okoliščine v notranji politiki Z. in politiki drugih držav do Z. Obstoj nevarnosti, da bo določena oseba podvržena mučenju ali nečloveškemu ravnanju prav gotovo terja ugotovitev stanja v državi. Dalje navaja, da je tožbi zoper odločbo Ministrstva priložil dodatno dokumentacijo, ki je Ministrstvo ni obravnavalo, vendar Upravno sodišče kljub določbam 39. člena Zakona o azilu (Uradni list RS, št. 61/99 in nasl. - v nadaljevanju ZAzil) predloženih listin in dokazov ni izvajalo. Meni, da je z dokazi (članki iz časopisov in izjave drugih oseb) izkazal resno nevarnost, da bo v primeru izročitve podvržen mučenju oziroma da bo likvidiran.
Nesprejemljivo se mu zdi stališče sodišča, da temu ni tako, ker v nobenem od člankov, na katere se sklicuje, ni omenjen kot oseba nevarna g. C., oziroma kot oseba, ki bi posedovala obremenilni material ali bila žrtev političnih čistk. Poudarja, da prosilcu za azil pri navajanju okoliščin in dejstev ne sme biti naloženo pretežko breme dokazovanja, zato bi morali pristojni organi sami preveriti njegove navedbe, če so menili, da članki niso ustrezen dokaz. Pritožnik meni, da so z izpodbijanimi odločbami kršeni 5., 13., 14., 15., 17., 18., 22., 34., 35., 47. in 48. člen Ustave. Predlaga, naj Ustavno sodišče izpodbijane odločbe odpravi, podrejeno pa, naj jih razveljavi in vrne zadevo v novo odločanje Ministrstvu.
2. Ker je pritožnik v priporu, je Ustavno sodišče na podlagi tretje alinee 52. člena Poslovnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 49/98) zadevo obravnavalo prednostno. Senat je s sklepom št. Up-536/01 z dne 20. 12. 2001 zadržal izvrševanje izpodbijanih odločb.
B.
3. Ustavno sodišče je o zatrjevanih kršitvah ustavnih pravic pritožnika v azilnem postopku že večkrat odločalo. Z odločbo št. Up-78/00 z dne 29. 6. 2000 (Uradni list RS, št. 113/2000) je ugodilo pritožnikovi ustavni pritožbi zoper odločbi Ministrstva in Upravnega sodišča, izdani v postopku za priznanje azila v Republiki Sloveniji, razveljavilo sodbo Upravnega sodišča št. U 168/00 z dne 23. 2. 2000 in mu zadevo vrnilo v novo odločanje.
Tudi v novem postopku je bila pritožnikova vloga za priznanje azila pravnomočno zavrnjena. Pritožnik je vložil ustavno pritožbo, vendar je Ustavno sodišče s sklepom št. Up-52/01 z dne 27. 3. 2001 ni sprejelo v obravnavo, ker so bili očitki pritožnika o kršitvi človekovih pravic očitno neutemeljeni.
4. Pritožnik je dne 2. 3. 2000 (še pred prvim odločanjem Ustavnega sodišča o zavrnitvi prve prošnje za azil v Republiki Sloveniji) na podlagi 41. člena ZAzil vložil novo prošnjo za azil v Republiki Sloveniji. Predmet obravnavane ustavne pritožbe so odločba Ministrstva in odločbi prvostopenjskega ter drugostopenjskega upravnega sodišča, s katerimi je bila pritožnikova vloga za priznanje azila v Republiki Sloveniji ponovno pravnomočno zavrnjena. V izpodbijanih odločbah je sprejeto stališče, da se po izdaji sodbe Vrhovnega sodišča št. I Up 950/2000 z dne 15. 11. 2000 za pritožnika okoliščine, s katerimi utemeljuje svojo prošnjo, niso bistveno spremenile in da je glede na pravnomočen sklep Okrožnega sodišča v Krškem o obstoju pogojev za izročitev pritožnika Z. V., ki temelji na ugotovitvi o obstoju suma storitve kaznivega dejanja velike goljufije po kazenskem zakoniku Z. V., podan razlog, ki po 4. členu ZAzil preprečuje priznanje azila.
5. Pritožnik je navedel številne določbe Ustave, ki naj bi bile kršene z izpodbijanimi odločbami. Utemeljuje jih z razlogi, ki v tem postopku zaradi pravnomočnosti sklepa Okrožnega sodišča v Krškem št. Ks 152/99 z dne 11. 11. 1999 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 436/99 z dne 3. 12. 1999 ne morejo biti predmet presoje. Zato se je Ustavno sodišče omejilo na presojo vprašanja, ali je bila pritožniku v postopku izdaje s to ustavno pritožbo izpodbijanih aktov kršena kakšna od procesnih pravic varovanih z 22. členom Ustave.
6. Ustavno sodišče je že v odločbi št. Up-78/00 poudarilo, da se azil iz humanitarnih razlogov prizna pod dvema predpostavkama: (1) da so podani humanitarni razlogi (tj. nevarnost nečloveškega ravnanja oz. ogroženost varnosti ali fizične integritete) in (2) da niso podani izključitveni razlogi (npr. obstoj utemeljenega suma o storitvi hudega kaznivega dejanja nepolitične narave zunaj države še pred vstopom vanjo). Sprejelo je tudi stališče, da obstoj pravnomočne odločbe o obstoju pogojev za izročitev, izdane na podlagi določb Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - ZKP), zadostuje za odločitev o obstoju "utemeljenih razlogov za sum", kar je eden od elementov pri odločanju o obstoju izključitvenega razloga v azilnem postopku. Že v odločbi št. Up-52/01 je pritožniku pojasnilo, da je imel v postopku izdaje odločbe o obstoju pogojev za izročitev možnost dokazati, da je kazenski postopek, ki teče zoper njega v Z. V., politični konstrukt in da torej ne obstaja "dovolj dokazov za utemeljenost suma", da je storil kaznivo dejanje, zaradi katerega je bila zahtevana njegova izročitev. Tako prvostopenjsko kot drugostopenjsko sodišče, ki sta odločali v postopku za ugotovitev obstoja pogojev za izročitev, sta se s tem vprašanjem tudi dejansko ukvarjali (glej sklep Okrožnega sodišča v Krškem št. Ks 152/99 z dne 11. 11. 1999 in sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Kp 436/99 z dne 3. 12. 1999). S tem, ko so se Ministrstvo in sodišči v azilnem postopku oprli na pravnomočno odločbo o obstoju pogojev za izročitev, po navedenem niso kršili jamstva iz 22. člena Ustave. Ob obstoju pravnomočne odločbe o podanosti pogojev za izročitev v azilnem postopku ni bilo potrebno novo izvajanje dokazov glede obstoja "utemeljenih razlogov za sum", da je pritožnik v Z. V. storil kaznivo dejanje. Za kršitev 22. člena Ustave tudi zaradi neizvedbe dokazov, ki bi jih po pritožnikovem mnenju pristojni organ v azilnem postopku moral izvesti, ne gre. Če pristojni organ v azilnem postopku ugotovi obstoj izključitvenega razloga iz 4. člena ZAzil, postane odločanje o obstoju humanitarnih razlogov nepotrebno. Prosilcu je treba prošnjo za azil zavrniti. Spremenjene okoliščine, ki se tičejo humanitarnih razlogov, na odločitev ne morejo vplivati. Izvajanje dokazov, na podlagi katerih bi sodišči ugotovili stanje v Z. V., je bilo zato nerelevantno. Zato tudi opustev izvedbe teh dokazov ni kršitev 22. člena Ustave.
7. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alinee drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - ZUstS) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata:
Milojka Modrijan