Up-11/00
Natisni
Opravilna št.:
Up-11/00
Datum odločitve:
25. 4. 2002
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2002:Up.11.00
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 150/98 z dne 11. 11. 1999 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 70/98 z dne 12. 3. 1998 in sodbo Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 180/97 z dne 23. 12. 1997
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 150/98 z dne 11. 11. 1999 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 70/98 z dne 12. 3. 1998 in sodbo Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 180/97 z dne 23. 12. 1997 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker je očitno, da z zavrnitvijo izvedbe dokaza niso bile kršene pritožnikove ustavne pravice, se ustavna pritožba v tem delu ne sprejme.
Ker glede ostalih očitanih kršitev ustavni pritožnik ni izčrpal pravnih sredstev, ki jih je imel na voljo, se ustavna pritožba v ostalem delu zavrže.
Geslo:
Pravna jamstva v kazenskem postopku.

Izvajanje dokazov v korist obdolženca.

Predhodno izčrpanje vseh pravnih sredstev kot procesni pogoj za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Ustava, 3. al. 29. čl.

Zakon o Ustavnem sodišču (ZUstS), 1. al. 2. odst. 55. čl.
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
11. 1. 2000
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US21386
Up-11/00-9
25. 4. 2002
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 25. aprila 2002
s k l e n i l o:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 150/98 z dne 11. 11. 1999 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 70/98 z dne 12. 3. 1998 in sodbo Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 180/97 z dne 23. 12. 1997 se ne sprejme.
O b r a z l o ž i t e v
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija v izreku navedene sodbe, saj naj bi prvostopenjsko sodišče neupravičeno, neutemeljeno in zato nezakonito zavrnilo zahtevo obrambe za opravo poizvedb, kdo je bil v kritičnem času natakar v okrepčevalnici Z. in kdo delavka v menjalnici Z. v Dolgi vasi, skupaj z zahtevo po zaslišanju omenjenih oseb. Prav tako izpodbija sodbe zaradi nezakonitega dela sodišč vseh stopenj, saj naj bi mu prepovedovala vpogled v celotni sodni spis. V njem naj bi se namreč nahajala kuverta z dokumenti, v katere mu sodišče ni dovolilo vpogleda. Z vsem tem naj bi bile kršene določbe 1., 2., 5., 8., 14., 19., 20., 21., 22., 23., 25., 27., 28., 29., 34., 35., in 36. člena Ustave ter prvi odstavek 5. člena ter prvi in drugi odstavek ter točki b) in d) tretjega odstavka 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 - v nadaljevanju EKČP). Ustavnemu sodišču predlaga, naj izpodbijane sodbe razveljavi.
2. Ustavni pritožnik je bil s sodbo Okrožnega sodišča v Murski Soboti spoznan za krivega treh kaznivih dejanj: neupravičene proizvodnje in prometa z mamili po prvem odstavku 196. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju KZ), nedovoljene proizvodnje in prometa orožja in razstrelilnih snovi po prvem odstavku 310. člena KZ in povzročitve splošne nevarnosti po prvem odstavku 317. člena KZ.
Za vsa tri kazniva dejanja mu je bila izrečena enotna kazen treh let zapora. Sodbo je potrdilo Višje sodišče v Mariboru, zahtevo za varstvo zakonitosti zoper njo pa je Vrhovno sodišče zavrnilo.
B. - I.
3. Z navedbo, da so mu bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, ker je prvostopenjsko sodišče zavrnilo zahtevo obrambe za opravo poizvedb, kdo je bil v kritičnem času natakar v okrepčevalnici Z. in kdo delavka v menjalnici Z. v Dolgi vasi, skupaj z zahtevo po zaslišanju omenjenih oseb, ustavni pritožnik izpodbija sodbe, navedene v izreku te odločbe, v delih, ki se nanašajo na tretje kaznivo dejanje, to je na povzročitev splošne nevarnosti. Ustavni pritožnik je storitev tega dejanja ves čas kazenskega postopka zanikal.
Zatrjeval je, da je bil v okrepčevalnici "Z." v Dolgi vasi, kjer mu je bilo postreženo s pijačo, tam pa se je tudi kratek čas pogovarjal z delavko v menjalnici. Sodišču je predlagal, naj napravi poizvedbe, kdo je bil v tistem času natakar in kdo delavka v menjalnici, nato pa obe osebi tudi zasliši. Iz navedb ustavnega pritožnika je očitno, da je želel uveljavljati alibi.
4. Okrožno sodišče v Murski Soboti je v sodbi obrazložilo, zakaj je izvedbo omenjenega dokaza zavrnilo. K temu sta ga vodila dva razloga. Vsi ostali dokazi naj bi strnjeno govorili za to, da je dejanje storil obdolženec, tj. ustavni pritožnik.
Tudi če bi obdolženec bil v tem lokalu, naj bi to še ne pomenilo, da očitanega dejanja v Ljutomeru ni storil. Slednjo trditev prvostopenjsko sodišče nadalje obrazloži z dejstvom, da je priča, neki B. B., povedal, da sta se po dejanju odpeljala v smeri, ki vodi tudi proti kraju, kjer se nahaja omenjena okrepčevalnica in menjalnica in da je sam nato več ur v avtu spal. Iz obrazložitve je torej očitno, da se je
prvostopenjskemu sodišču zdelo možno, da je obdolženec po dejanju odšel v okrepčevalnico "Z.".
5. Ustavni pritožnik je nato izvedbo dokaza zahteval s pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje. Višje sodišče v Mariboru je s pritožnikovo zahtevo opravilo kratko - umestilo jo je v kontekst celotnega obdolženčevega zagovora, za katerega je ugotovilo, da je neverodostojen, saj ga je skozi postopek spreminjal, zato je bilo po mnenju Višjega sodišča dejansko stanje pravilno in popolno ugotovljeno, izvedba dodatnih dokazov pa nepotrebna (v vprašanje morebitne procesne kršitve se omenjeno sodišče ni spuščalo). Ustavni pritožnik je nato vložil še zahtevo za varstvo zakonitosti, ki jo je Vrhovno sodišče zavrnilo. V zvezi z zavrnjenim dokaznim predlogom je v obrazložitvi svoje sodbe zapisalo, da je bila zavrnitev tega predlaganega dokaza podrobno obrazložena v razlogih sodbe sodišča prve stopnje, sodišče druge stopnje pa je glede na pritožbena izvajanja ustrezno obrazložilo, zakaj izvedba takega dokaza ni bila potrebna.
6. V 29. členu Ustava zagotavlja pravna jamstva v kazenskem postopku. Tretja alineja tega člena določa, da mora biti vsakomur, ki je bil obdolžen kaznivega dejanja, ob popolni enakopravnosti zagotovljeno izvajanje dokazov v njegovo korist.
Točka d) tretjega odstavka 6. člena EKČP, katere kršitev ustavni pritožnik tudi uveljavlja, med drugim določa, da ima, kdor je obdolžen kaznivega dejanja, pravico, da doseže navzočnost in zaslišanje razbremenilnih prič ob enakih pogojih, kot veljajo za obremenilne priče. V zvezi s tretjo alinejo 29. člena Ustave je Ustavno sodišče že v odločbi št. Up-34/93 z dne 8. 6. 1995 (OdlUS IV, 129) sprejelo naslednja stališča, ki so v celoti relevantna tudi za navajano normo EKČP: (1) sodišče glede na načelo proste presoje dokazov samo odloča o tem, katere dokaze bo izvedlo in kako bo presojalo njihovo verodostojnost; (2) sodišče ni dolžno izvesti vsakega dokaza, ki ga predlaga obramba; (3) predlagani dokazi morajo biti pravno relevantni; (4) obramba mora obstoj in pravno relevantnost predlaganega dokaza utemeljiti s potrebno stopnjo verjetnosti; (5) v dvomu je vsak dokazni predlog v korist obdolženca, sodišče ga mora izvesti, razen če je očitno, da dokaz ne more biti uspešen.
7. Ustavno sodišče je vpogledalo kazenski spis Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 180/97.
8. Iz obrazložitev sodb vseh treh sodišč je razbrati, da po njihovem mnenju obramba ni zadostila tretjemu in četrtemu kriteriju, postavljenemu v odločbi št. Up-34/93, namreč pravni relevantnosti dokaza in verjetnemu izkazu te pravne relevantnosti. To je razvidno predvsem iz obrazložitve sodbe prvostopenjskega sodišča, ki pravi, da obdolženčeva morebitna prisotnost v okrepčevalnici "Z." ne izključuje njegove prisotnosti na kraju kaznivega dejanja v času storitve. Ustavni pritožnik je sicer tako v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje kot v zahtevi za varstvo zakonitosti izpodbijal zavrnitev izvedbe poizvedb in dokaza, ni pa v njih izkazoval, zakaj naj bi bil takšno razlogovanje prvostopenjskega sodišča napačno oziroma zakaj naj bi bila njegova prisotnost v okrepčevalnici "Z." v resnici njegov alibi.
9. Glede na povedano je Ustavno sodišče ugotovilo, da ustavni pritožnik v kazenskem postopku ni zadostil kriteriju, po katerem bi moral s potrebno stopnjo verjetnosti izkazati pravno relevantnost predlaganega dokaza. Zato je očitno, da mu ni bila kršena pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist iz četrte alineje 29. člena Ustave.
10. Pritožnik je v ustavni pritožbi zatrjeval, da so mu bile zaradi neizvedbe poizvedb in dokaza z zaslišanjem natakarja in delavke v menjalnici kršene še pravice iz 14., 19., 20., 21., 22., 23., 25., 27., 28., 34., 35., in 36. člena Ustave.
Vprašanje izvedbe dokazov v korist obdolženca se nanaša na tretjo alinejo 29. člena Ustave, medtem ko s pravicami iz navedenih členov nima neposredne zveze. Prav tako ustavni pritožnik ni obrazložil, zakaj naj bi bile s tem te pravice kršene, zato Ustavno sodišče teh pritožnikovih trditev sploh ni moglo preizkusiti.
11. Ker je očitno, da z zavrnitvijo poizvedb in zaslišanja natakarja v okrepčevalnici "Z." in delavke v menjalnici "Z." niso bile kršene pritožnikove ustavne pravice, ustavne pritožbe ni bilo mogoče sprejeti v obravnavo.
B. - II.
12. Pritožnik v ustavni pritožbi navaja tudi, da mu ni bil dovoljen vpogled v celotni spis št. K 180/97, saj naj bi se v njem nahajala kuverta z dokumenti, v katere mu sodišče ne dovoli vpogleda. Ustavno sodišče je ob pregledu pritožnikove pritožbe zoper sodbo sodišča prve stopnje in zahteve za varstvo zakonitosti ugotovilo, da te kršitve ni uveljavljal v nobenem izmed navedenih pravnih sredstev. Ker pravnih sredstev, ki jih je imel na voljo, ni izčrpal, za preizkus te kršitve niso izpolnjene procesne predpostavke.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je ta sklep sprejel na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94-ZUstS) v sestavi: predsednik dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer