Up-443/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-443/03
Datum odločitve:
2. 12. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.443.03
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 3373/03 z dne 14. 5. 2003 v zvezi z odločbo Sodnika za prekrške Slovenska Bistrica št. P-100/2003 z dne 19. 3. 2003
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 3373/03 z dne 14. 5. 2003 v zvezi z odločbo Sodnika za prekrške Slovenska Bistrica št. P-100/2003 z dne 19. 3. 2003 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanima odločbama očitno niso kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

5.3.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31).
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 25, 29, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
2. 7. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22981
Up-443/03 - 6
17. 12. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. Ž. na seji senata dne 2. decembra 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 3373/03 z dne 14. 5. 2003 v zvezi z odločbo Sodnika za prekrške Slovenska Bistrica št. P-100/2003 z dne 19. 3. 2003 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija v izreku tega sklepa navedeni odločbi, izdani v postopku o prekršku. Senat za prekrške je pritožnikovo pritožbo zoper prvostopenjsko odločbo zavrnil kot neutemeljeno. Z njo je bil pritožnik spoznan za odgovornega storitve cestnoprometnega prekrška po četrtem odstavku 27. člena in c) točki četrtega odstavka 117. člena Zakona o varnosti cestnega prometa (Uradni list RS, št. 30/98 in nasl. - v nadaljevanju ZVCP). Izrečena mu je bila enotna denarna kazen in stranska kazen prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja.
2. Pritožnik izraža nezadovoljstvo z izpodbijanimi odločitvami. V ustavni pritožbi zatrjuje zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja, napačno uporabo materialnega in procesnega prava ter kršitev 23. in 25. člena Ustave. Smiselno zatrjuje kršitev pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca iz tretje alineje 29. člena Ustave. Pritožnik navaja, da materialni dokazi za obsodbo niso obstajali, da je bil spoznan za odgovornega samo na podlagi uporabe materialnih predpisov in razumnega odziva zakonodajalca na odločbo Ustavnega sodišča št.
U-I-213/98 z dne 16. 3. 2000 (Uradni list RS, št. 39/2000 in OdlUS IX, 58). Z odločbo o prekršku naj bi mu bilo znanje vožnje, ki je neodtujljiva pravica, nezakonito odvzeto. V zvezi z zatrjevanima kršitvama 23. in 25. člena Ustave pritožnik navaja, da je bil postopek nepošten, ker odločitev temelji na domnevah in pričanjih (izpovedbah) policistov, ki nastopajo v vlogi tožnika in priče. Pravica do pravnega sredstva in pravica do sodnega varstva naj bi bili kršeni tudi zaradi tega, ker odločba Senata za prekrške ni vsebovala pravnega pouka. Z navedbami, da se sploh ni mogel braniti, ker kot tožniki in priče nastopajo istočasno policisti, pritožnik smiselno zatrjuje kršitev pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca iz tretje alineje 29. člena Ustave.
B.
3. Glede zatrjevane nepravilne ugotovitve dejanskega stanja ter napačne uporabe prava je Ustavno sodišče v svojih odločitvah o ustavnih pritožbah že večkrat poudarilo, da ni inštanca organom, ki odločajo v postopku o prekršku, in ni pristojno presojati samih po sebi pravilnosti ugotovitev dejanskega stanja ter uporabe materialnega in procesnega prava. Po ustaljeni ustavnosodni presoji se Ustavno sodišče pri odločanju o ustavni pritožbi omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic, nesprejemljivem pravnem stališču ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno (tako že v sklepu št. Up-103/97 z dne 26. 2. 1998, OdlUS VII, 118). Slednje bi lahko predstavljalo kršitev 22. člena Ustave. Tega pa izpodbijanim odločbam, iz katerih so razvidne dejanske okoliščine storitve prekrška ter njihova razumna presoja, ki upravičuje sklepanje, da je pritožnik v konkretnem primeru odgovoren za storitev očitanih prekrškov, ni mogoče očitati. Zato očitno ne gre za kršitev pravice iz 22. člena Ustave. Zgolj nezadovoljstvo z odločitvijo pa za ugotovitev, da so bile kršene človekove pravice, ne zadošča.
4. Za kršitev pravice do sodnega varstva iz prvega odstavka 23. člena Ustave očitno ne gre. Ustava v tem členu določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče.
Ustavno sodišče je že odločalo o položaju sodnikov za prekrške (glej odločbo št. U-I-117/93 z dne 2. 2. 1995, Uradni list RS, št. 13/95 in OdlUS IV, 10). Sprejelo je načelno stališče, da je sodnike za prekrške glede na njihove pristojnosti po veljavni ureditvi prekrškov in skladno s 23. členom Ustave treba obravnavati kot del sodne oblasti. Glede na navedeno je bilo pritožniku v postopku o prekršku sodno varstvo zagotovljeno. Na prvi stopnji je o predlogu za uvedbo postopka o prekršku odločil sodnik za prekrške. Zoper prvostopenjsko odločitev sodnika za prekrške je pritožnik vložil pritožbo, ki jo je vsebinsko, v skladu s svojimi pristojnostmi, tako glede kršitev materialnega prava kot tudi glede zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, preizkusil Senat za prekrške. Ustavna pravica do sodnega varstva ne pomeni, da bi morala biti zagotovljena izredna pravna sredstva v vseh primerih, ko sodišča odločajo o posameznikovih pravicah in dolžnostih proti njemu in omejitev vložitve izrednega pravnega sredstva ne predstavlja kršitve pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave (tako Ustavno sodišče že v odločbi št. Up-58/95 z dne 20. 11. 1997, OdlUS VI, 196). Glede na navedeno očitno ne gre za kršitev prvega odstavka 23. člena Ustave.
5. Neutemeljen je tudi pritožnikov očitek kršitve 25. člena Ustave. Po tej določbi je vsakomur zagotovljena pravica do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Ustavno sodišče je že v svoji odločbi št. U-I-98/91 z dne 10. 12. 1992 (Uradni list RS, št. 61/92 in OdlUS I, 101) poudarilo, da smisel tega ustavnega zagotovila ni le v tem, da zagotavlja posamezniku pravico do vložitve pravnega sredstva, temveč predvsem v tem, da lahko z vložitvijo pravnega sredstva učinkovito brani in varuje svoje pravne interese. Pravici do pritožbe po 25. členu Ustave odgovarja obveznost sodišča (organa), ki odloča o pritožbi, da pritožbo, če je dopustna, vsebinsko obravnava ter da se opredeli do tistih pritožbenih navedb, zaradi katerih bi bilo, če bi bile utemeljene, treba izpodbijano odločbo spremeniti oziroma razveljaviti. Da bi bilo razvidno, ali je pritožbeno sodišče (organ) upoštevalo navedene zahteve, mora biti njegova odločba obrazložena. Pritožniku je bilo omogočeno, da je v postopku s pritožbo pred Senatom za prekrške uveljavljal svojo pravico.
Senat za prekrške je o pritožnikovi pritožbi tudi odločil in svojo odločitev, kot je bilo že navedeno, tudi razumno obrazložil. Očitek pritožnika, da drugostopenjska odločba ni vsebovala pravnega pouka, tako za presojo kršitve pravice iz 25. člena Ustave ne more biti relevanten. Ustava zagotavlja le pravico do pritožbe, ta pa je bila pritožniku zagotovljena. Glede na navedeno očitno ne gre za kršitev pravice do pritožbe iz 25. člena Ustave.
6. Ustava v 29. členu določa temeljne pravice, ki gredo obdolžencu v kazenskem postopku in katerih namen je, da zagotovijo pošteno sojenje pred neodvisnim in nepristranskim sodiščem. Ustavno sodišče je že v odločbi št. Up-120/97 z dne 18. 3. 1999 (Uradni list RS, št. 31/99 in OdlUS VIII, 126) sprejelo stališče, da morajo biti obdolžencu tudi v postopku o prekršku zagotovljena temeljna jamstva poštenega postopka. Bistveno je, da so obdolžencu dane ustrezne in zadostne možnosti, da zavzame stališče tako glede dejanskih kot glede pravnih vidikov nanj naslovljenega očitka. Iz izpodbijanih odločb izhaja, da je bil pritožnik v postopku pred sodnikom za prekrške zaslišan in da je v zagovoru storitev obeh očitanih prekrškov priznal. Kot dokaz je sodnik za prekrške upošteval tudi zapisnik o preizkusu alkoholiziranosti in potrdilo o začasnem odvzetju pritožnikovega vozniškega dovoljenja. Pritožnik v ustavni pritožbi ne zatrjuje, da je predlagal izvedbo drugih dokazov in da se sodnik za prekrške do takšnega predloga ni opredelil. Navedeno bi namreč bilo relevantno za presojo, ali je podana kršitev pravice iz tretje alineje 29. člena Ustave. Pritožnik navaja le, da nastopajo v vlogi tožnika in priče istočasno policisti in da se zato ni mogel braniti. Pri tem celo zmotno misli, da je organ, ki je podal predlog za uvedbo postopka o prekršku, o pritožnikovi odgovornosti zanj tudi odločil. Ta trditev pa nima opore v izpodbijanih odločbah. Sodnik za prekrške, ki je odločil o pritožnikovi odgovornosti za storitev prekrškov, je po že navedenem stališču Ustavnega sodišča del sodne oblasti.
7. Pritožnik meni, da je znanje neodtujljiva pravica in da mu je bilo to z odločbo o prekršku nezakonito odvzeto. Pritožniku je treba pojasniti, da je v zvezi s tem Ustavno sodišče že zavzelo stališče (glej odločbo št. U-I-213/98). V navedeni odločbi je zapisalo: "Z Ustavo skladno predpisovanje novih sankcij in zaostrovanje kaznovanja ne predstavlja posega v pridobljene pravice. Vozniško dovoljenje daje pravico upravljati z nevarnim sredstvom v prometu in ga pravno ni mogoče enačiti z izobrazbo (44. točka obrazložitve)."
8. Ker z izpodbijanima odločbama očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 popr.) v sestavi: namestnica predsednika senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Ciril Ribičič in Jože Tratnik. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Namestnica predsednika senata
dr. Mirjam Škrk