Up-306/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-306/02
Datum odločitve:
11. 5. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.306.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1698/2001 z dne 6. 2. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Cerknici št. P 49/96 z dne 8. 5. 2001

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1698/2001 z dne 6. 2. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Cerknici št. P 49/96 z dne 8. 5. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1698/2001 z dne 6. 2. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Cerknici št. P 49/96 z dne 8. 5. 2001 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1698/2001 z dne 6. 2. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Cerknici št. P 49/96 z dne 8. 5. 2001 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Pritožničin očitek o tem, da sodišče prve stopnje ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, je le pavšalen. Pritožnica navaja le, da sodnik prve stopnje ni dovolil izvajanja dokazov v smeri neobstoja ali prenehanja služnosti, ne pojasni pa, katere dokaze je v postopku pred sodiščem prve stopnje predlagala, pa jih sodnik ni dovolil oziroma zavrnitve dokaza ni obrazložil. Prav tako pritožnica tudi ni izkazala zatrjevane pristranskosti, saj z navedbami, da ji je sodišče zaradi napačne uporabe procesnih pravil odvzelo možnost dokazovanja in s tem kršilo načelo enakega varstva pravic ter ravnalo pristransko, zatrjevane nepravilnosti zgolj našteva, vendar jih natančneje ne opredeli.
Ker se sklep, s katerim je Višje sodišče zavrglo pritožbi druge in tretje toženke ne nanaša na pritožnico, ji z njim tudi niso mogle biti kršene njene pravice ali temeljne svoboščine.
Pritožnica ni upravičena oseba za vložitev ustavne pritožbe zoper sodno odločbo, s katero ni bilo odločeno o njenih pravicah ali temeljnih svoboščinah, zato je Ustavno sodišče njeno ustavno pritožbo v tem delu zavrglo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.

1.4.52.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Upravičenost za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 23, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, 55.1.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
22. 5. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23437
Up-306/02-5
11. 5. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 20. aprila 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1698/2001 z dne 6. 2. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Cerknici št. P 49/96 z dne 8. 5. 2001 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1698/2001 z dne 6. 2. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Cerknici št. P 49/96 z dne 8. 5. 2001 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. V pravdnem postopku zaradi ugotovitve služnostne pravice, v katerem je pritožnica nastopala kot ena izmed toženk, je sodišče prve stopnje delno ugodilo tožbenemu zahtevku in ugotovilo obstoj služnostne pravice gonje živine in vožnje vprežne živine in kmetijskega traktorja z vozom ali prikolico za odvoz gnoja po točno določenem delu zemljišča v korist vsakokratnega lastnika gospodujoče nepremičnine. Toženkam je naložilo izdajo listine, sposobne za vpis ugotovljene služnostne pravice v zemljiško knjigo, in odločilo, da bo takšno listino sicer nadomestila sodba. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo. Proti sodbi so toženke vložile dve pritožbi in sicer eno pritožbo vse toženke skupaj, drugo pritožbo pa je vložila še pritožnica sama. Višje sodišče je pritožbi dveh toženk s sklepom zavrglo, pritožbe ostalih toženk (med njimi tudi pritožnice) pa zavrnilo in s sodbo potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.
2. Pritožnica vlaga ustavno pritožbo zoper sodbo in sklep Višjega sodišča v Ljubljani. V ustavni pritožbi zatrjuje kršitve človekovih pravic, zagotovljenih s 14., 22. in 23. členom Ustave. Navaja, da ji je sodnik sodišča prve stopnje, ki naj bi vodil postopek v nasprotju z 5., 7. in 11. členom Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - v nadaljevanju ZPP), preprečeval in jo onemogočal pri dokazovanju trditev in izvajanju dokazov v smeri neobstoja oziroma prenehanja služnosti in tako nezakonito in nekritično ustvaril neresnično dejansko stanje in nanj oprl svojo sodbo. Pričam, ki naj bi jih predlagala tožnika, naj bi sodnik postavljal vprašanja, v katerih naj bi bilo že vsebovano, kako naj nanje odgovorijo. Sodnik naj bi tudi spreminjal vsebino podanih izjav za zapisnik, njenih ugovorov v zvezi s tem pa naj v zapisnik ne bi hotel vnesti. Pritožnica navaja, da je med postopkom dvakrat predlagala sodnikovo izločitev, vendar sta bila oba njena predloga zavrnjena. Meni, da ji je bilo s pristranskim sodnikovim ravnanjem in zavrnitvijo predloga za njegovo izločitev onemogočeno enako varstvo pravic v postopku pred sodiščem. Pritožnica pristransko odločanje očita tudi pritožbenemu sodišču, ki naj bi v svoji odločbi delovalo predvsem v smeri zaščite sodnika sodišča prve stopnje, kljub temu, da naj bi ta v ponovljenem postopku ne sledil napotkom pritožbenega sodišča. V ustavni pritožbi pritožnica nasprotuje tudi dokazni oceni in zatrjuje posledično napačno uporabo materialnega prava. Navaja, da je sodnik prve stopnje v sodbi priredil zemljiškoknjižne podatke in v zvezi s tem kritizira stališče Višjega sodišča, da se je takšna "prireditev zemljiškoknjižnih podatkov" sodniku zapisala, pa tudi sicer ne more spremeniti ključnega sklepa o dejanskem izvrševanju služnosti. Sodnik sodišča prve stopnje naj bi v nasprotju z izvedenimi dokazi tožeči stranki priznal služnost vožnje za odvoz gnoja v obe smeri, čeprav je iz izvedenih dokazov izhajalo, da se je služnost prej izvajala le enosmerno. Prav tako naj bi sodnik sodišča prve stopnje v nasprotju z izvedenimi dokazi tožnikoma priznal tudi služnost gonje živine, čeprav takšne služnosti nikoli nihče ni izvrševal. Sodišče prve stopnje naj tudi v ponovljenem postopku ne bi ugotovilo nepretrganega izvrševanja služnosti za obdobje dvajsetih let, pač pa naj bi to vprašanje zaradi nasprotujočih si trditev ostalo sporno.
B.
3. Pritožnica zmotno razume naravo ustavne pritožbe, ko skuša v njej uveljaviti svoje videnje dejanskega stanja, s katerim v pravdi ni uspela. Ker Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v pravdnem postopku, ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava, pač pa v skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) izpodbijano odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in svoboščine. Glede na navedeno Ustavno sodišče očitkov, ki merijo na nepopolno in napačno ugotovljeno dejansko stanje in napačno uporabo materialnega prava, ni presojalo.
4. Ustavno relevantni bi bili lahko očitki pritožnice, da sodišče prve stopnje ni sprejelo njenih dokaznih predlogov oziroma dovolilo izvedbe predlaganih dokazov. Določba 22. člena Ustave, ki je v postopkih pred sodišči in drugimi organi izraz pravice do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, vključuje tudi pravico vsake od pravdnih strank, da sodišče obravnava, ovrednoti in obrazloženo sprejme ali zavrne njene trditve in stališča, če so postavljena v skladu z določbami pravdnega postopka in če niso očitno pravno nepomembna. Ustavno jamstvo se mora odražati tudi v dokaznem postopku, vendar pa to ne pomeni, da ima pravdna stranka pravico do izvedbe vseh dokazov, ki jih predlaga. Če sodišče razumno oceni, da nekateri predlagani dokazi oziroma dejstva, ki naj se z njimi ugotovijo, za odločitev v sporu niso odločilni ali da je neko dejstvo že dokazano, nadaljnjih dokazov ni dolžno izvajati. Zadošča, da sodišče prepričljivo obrazloži, zakaj dokaznim predlogom stranke ni sledilo, pri čemer pa se sodišče ni dolžno opredeljevati do tistih strankinih navedb, ki po razumni oceni sodišča za odločitev v sporu sploh niso bistvene. Ob navedenih izhodiščih se pritožničino zatrjevanje, da je sodišče kršilo njene ustavne pravice s tem, ko ni sledilo njenim dokaznim predlogom v smeri dokazovanja neobstoja ali prenehanja služnosti, izkaže kot neutemeljeno. Pritožničin očitek o tem, da sodišče prve stopnje ni izvedlo vseh predlaganih dokazov, je le pavšalen. Pritožnica navaja le, da sodnik prve stopnje ni dovolil izvajanja dokazov v smeri neobstoja ali prenehanja služnosti, ne pojasni pa, katere dokaze je v postopku pred sodiščem prve stopnje predlagala, pa jih sodnik ni dovolil oziroma zavrnitve dokaza ni obrazložil.
Prav tako to tudi ni razvidno iz priložene kopije pravdnega spisa. Nasprotno pa je iz izpodbijanih sodnih odločb razvidno, da je sodišče sledilo dokaznim predlogom tako tožeče kot tudi tožene stranke in nanje tudi oprlo svojo odločitev, pri čemer dokazom, ki jih je predlagala tožeča stranka, samim po sebi ni pripisovalo večje teže, pač pa je svojo dokazno oceno izčrpno obrazložilo.
5. Z vidika morebitne kršitve ustavnih pravic bi bil lahko relevanten tudi pritožničin očitek, da je bil sodnik, ki je v postopku odločal na prvi stopnji, pristranski, zaradi česar naj pritožnici tudi ne bi bilo zagotovljeno enako varstvo njenih pravic v postopku v razmerju do nasprotne stranke. Sodnik naj bi s tem, ko je postavljal pričam sugestivna vprašanja, spreminjal vsebino podanih izjav za zapisnik, pritožničinih ugovorov v zvezi s tem pa v zapisnik ni hotel vnesti, ravnal očitno pristransko.
Ustava v 23. členu med drugim namreč zagotavlja tudi pravico do nepristranskega sojenja, iz 22. člena Ustave pa izhaja zahteva, da sodišče vodi postopek tako, da je zadoščeno zahtevi po enakopravnosti in procesnem ravnotežju strank. Vendar pritožnica z navedbami, da ji je sodišče zaradi napačne uporabe procesnih pravil odvzelo možnost dokazovanja in s tem kršilo načelo enakega varstva pravic ter ravnalo pristransko, zatrjevane pristranskosti ni izkazala. Njene (sicer obširne) navedbe v ustavni pritožbi so pavšalne, saj pritožnica zatrjevane nepravilnosti zgolj našteva, vendar jih natančneje ne opredeli. Iz izpodbijanih sodnih odločb in drugega gradiva, ki ga je pritožnica priložila ustavni pritožbi, je razvidno le, da pritožnica zaradi očitanih nepravilnosti res ni želela podpisati (nekaterih) zapisnikov o glavni obravnavi, vendar to zatrjevanih nepravilnosti še ne izkazuje. Pritožbeno sodišče je v svoji odločbi menilo, da je sodnik sodišča prve stopnje na primeren način vodil obravnavo in poskrbel za red v sodni dvorani. Neutemeljen pa je tudi pritožničin očitek pritožbenemu sodišču, da je odločalo pristransko, ko naj bi neutemeljeno in v nasprotju z zakonom potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. V odločbi pritožbenega sodišča je namreč obrazloženo odgovorjeno na pritožničine bistvene pritožbene navedbe, ocena materialnopravne pravilnosti te odločbe pa (kot je bilo pojasnjeno že zgoraj) ne more biti predmet presoje pred Ustavnim sodiščem. Zgolj dejstvo, da odločitev sodišča ni takšna, kot bi po mnenju pritožnice morala biti, za sklep o kršitvi katerekoli človekove pravice ali svoboščine namreč ne zadostuje.
6. Pritožnica zatrjevanih kršitev v ustavni pritožbi tudi ne more utemeljevati s sklicevanjem na zavrnitev dveh zahtev za izločitev sodnika. V zvezi s tem je namreč treba upoštevati tudi določbo prvega odstavka 51. člena ZUstS, po kateri je treba pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpati vsa pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju pravnih sredstev pa ne pomeni le, da mora pritožnik pred vložitvijo ustavne pritožbe vložiti pritožbo (in eventualno revizijo), pač pa tudi, da se mora že v teh pravnih sredstvih sklicevati na okoliščine in domnevne kršitve, ki jih nato uveljavlja v ustavni pritožbi. Po določbi petega odstavka 73. člena ZPP zoper sklep, s katerim se zahteva za izločitev sodnika zavrne, ni posebne pritožbe, kar pomeni, da je morebitne kršitve in nepravilnosti v teh sklepih mogoče uveljavljati le v pritožbi zoper končno odločbo. Iz izpodbijane sodne odločbe in drugega gradiva, ki ga je pritožnica priložila ustavni pritožbi, pa ni razvidno, da bi pritožnica že v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje obrazloženo ugovarjala navedenim odločitvam. Zgolj pritožničine navedbe v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje, da "manipuliranje kot tudi druge v pritožbi navedene neresničnosti, nepravilnosti, netočnosti in prikazovanje nepopolno ugotovljenega in napačnega stanja dokazujejo, da je bil predlog toženke za izločitev sodnika utemeljen", pa ni mogoče razumeti kot pritožbo zoper sklep o izločitvi sodnika v smislu petega odstavka 73. člena ZPP. S tem argumentom pritožnica ustavne pritožbe zato ne more utemeljevati.
7. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo.
8. Pritožnica izpodbija tudi sklep pritožbenega sodišča, s katerim je zavrglo pritožbi druge in tretje toženke. Ker se izpodbijani sklep ne nanaša na pritožnico, ji z njim tudi niso mogle biti kršene njene pravice ali temeljne svoboščine. Ker pritožnica ni upravičena oseba za vložitev ustavne pritožbe zoper sodno odločbo, s katero ni bilo odločeno o njenih pravicah ali temeljnih svoboščinah, je Ustavno sodišče njeno ustavno pritožbo v tem delu zavrglo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in tretje alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger