U-I-121/01
Natisni
Opravilna št.:
U-I-121/01
Datum odločitve:
21. 10. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:U.I.121.01
Akt:
Zakon o medijih (Uradni list RS, št. 35/01) (ZMed), 25., 64. in 110. čl.
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 110. člena Zakona o medijih (Uradni list RS, št. 35/01) se zavrže.

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 25. in 64. člena Zakona o medijih se zavrne.
Evidenčni stavek:
Pravnoorganizacijske oblike oseb javnega prava so v zakonu določene jasno in nedvoumno, zato je treba zavrniti očitke o neskladju izpodbijane zakonske določbe z načeli pravne države.
Ustavno sodišče ni pristojno za ugotavljanje skladnosti med zakonom, če pri tem pobudnik niti ne zatrjuje, da bi bila zaradi zatrjevanega neskladja med zakonskimi določbami ogrožena načela pravne države.
Ustavno sodišče zavrže pobudo, če pobudnik ne izkazuje pravnega interesa za njeno vložitev oz. če ugotovitev njegovemu predlogu ne bi privedla do neposrednega izboljšanja njegovega pravnega položaja.
Geslo:
1.4.9.2 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stranke - Interes.
1.4.51.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Pravni interes za vložitev pobude.
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
1.5.51.1.27.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Nepristojnost za presojo - Skladnosti dveh zakonov/predpisov.
3.9 - Splošna načela - Vladavina prava.
1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
Pravna podlaga:
Člen 2, Ustava [URS]
Člen 25, 26.2, Zakon o Ustavnem sodišču[ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Tiskovna agencija MOREL, d.o.o., Ljubljana
Datum vloge:
6. 6. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US23998
Dokument v PDF obliki:
U-I-121-01.pdf
132 KB
Prenesite datoteko
U-I-121/01-11
21. 10. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude družbe Tiskovna agencija MOREL, d.o.o., Ljubljana, ki jo zastopa direktor Emil Lukančič-Mori, na seji dne 21. oktobra 2004
sklenilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 110. člena Zakona o medijih (Uradni list RS, št. 35/01) se zavrže.
2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 25. in 64. člena Zakona o medijih se zavrne.
Obrazložitev
A.
1. Pobudnica predlaga oceno ustavnosti določbe 25. člena Zakona o medijih (v nadaljevanju ZMed), ki nalaga medijem obveznost brezplačne objave nujnih sporočil predvsem na zahtevo državnih organov. Trdi, da ta določba daje subjektom države neomejeno moč in monopol nad mediji, ki se morajo podrediti njihovemu nadzoru. Zato naj bi bila v neskladju s pravico do svobode izražanja (39. člen Ustave). Monopolističen medijski trg naj bi onemogočal svobodo izražanja misli, raznolikih vsebin ter avtonomnost urednikov pri ustvarjanju programskih vsebin. Meni, da je sporna neopredeljenost pojmov "državni organi, javna podjetja in javni zavodi". Poleg tega naj bi bila določba 25. člena ZMed v neskladju s 16. členom Ustave (začasna razlastitev in omejitev pravic) in s 6. členom ZMed. Ker ZMed ne določa obsega ali časa trajanja nujnih sporočil, finančno breme teh objav pa nosijo izdajatelji medijev, bi lahko subjekti države z brezplačnimi nujnimi objavami medije finančno uničili. Napada tudi 64. člen ZMed, ki zahteva obvezno objavo določenih podatkov. Zato naj bi bil neskladju z 10. členom Zakona o gospodarskih družbah (Uradni list RS, 30/93 in nasl. - v nadaljevanju ZGD), ki prav tako ureja objavo podatkov in sporočil družbe. Trdi, da gre za podvajanje podatkov ter dodatno finančno obremenjevanje izdajateljev medijev. Pobudnica prav tako zatrjuje, da je z ustanovitvijo proračunskega sklada v 110. členu Zmed omejena konkurenca na medijskem področju, kar je v neskladju z načelom svobodne gospodarske pobude (74. člen Ustave). Določbo izpodbija, ker ne more konkurirati za državna sredstva in ker je avdiovizualnim medijem omogočen ugodnejši položaj na trgu kot drugim medijem v tiskani ali elektronski obliki. Pobudnica Ustavnemu sodišču predlaga, da naj izpodbijane določbe razveljavi oziroma odpravi.
2. Državni zbor pobudi nasprotuje ter pojasnjuje, da je v okviru 5. člena Ustave država obvezana državljane obveščati o nujnih in resnih zadevah, ki se tičejo njihovih temeljnih pravic, povezanih z varstvom življenja, zdravja, premoženja in varnosti. Zato določba 25. člena ZMed predstavlja izvrševanje pomembnega vidika človekovih pravic, saj so mediji sredstvo za širjenje razne vrste informacij. Nujno sporočilo predstavlja obvezno programsko vsebino, ki jo morajo objaviti mediji, vse druge programske vsebine pa mediji oblikujejo prosto in v skladu s svojo programsko zasnovo. Zato ukrep ne posega po pogostosti in dolžini objavljenih informacij v siceršnjo programsko dejavnost medijev, poseg v dejavnost izdajateljev pa ni nesorazmeren naravi tega ukrepa. Določba nalaga to obveznost vsem medijem nediskriminacijsko, vsebuje pa tudi kriterije, kdo in v kakšnih primerih lahko zahteva objavo nujnega sporočila. Dodaja, da določba 64. člena ZMed zagotavlja nadzor nad prepovedmi, ki jih določa ZMed, in dopolnjuje ureditev iz ZGD. Finančno stimuliranje iz proračunskega sklada (110. člena ZMed) je vzpostavljeno, da se dosežejo zahtevane kvote radijskih in televizijskih programov lastne proizvodnje (slovenskih del in neodvisne produkcije), ki jih je ZMed dodatno uvedel in ki niso zahtevane za druge medije. Te spodbude so uvedene, da mediji, ki prenašajo te programe, ne bi bili v neugodnejšem položaju kot drugi mediji.
3. Vlada v svojem mnenju pobudi nasprotuje ter navaja, da je nujno sporočilo informacija javnega značaja iz drugega odstavka 39. člena Ustave, za katero ima na podlagi tega zakona vsak državljan utemeljen pravni interes. To se lahko nanaša na resno ogroženost življenja (17. člen Ustave), zdravja (51. in 72. člen Ustave) ali premoženja ljudi (34. in 67. člen Ustave), kulturne in naravne dediščine (5. in 73. člen Ustave) ali na varnost države (92., 108 in 123. člen Ustave). Trdi, da je po Ustavi država dolžna skrbeti za navedene dobrine. Zakoniti pravni interes državljanov utemeljuje obveznost medijev, da v nujnih primerih tudi na zahtevo subjektov, ki razpolagajo s takšnimi informacijami, objavljajo informacije javnega značaja. Pravica do svobode izražanja in pravica dobiti informacijo javnega značaja se med seboj dopolnjujeta, saj lahko medij svobodno izbira, sprejema in širi vse vesti in mnenja s katerimi razpolaga, ob tem pa mora v skladu z ustavo in zakoni objavljati tudi vse informacije javnega značaja. Člen 25. pooblašča državo in subjekte, ki izvajajo javne naloge, da zagotovijo medijem informacije javnega značaja, te pa zavezuje k obvezni objavi teh informacij. Javni interes utemeljuje tudi neodplačnost objavljanja tako zagotovljenih informacij, saj je to v skladu s 67. členom Ustave. Te objave vplivajo na zmanjšanje resne nevarnosti za najvišje ustavne vrednote in zato presegajo zgolj zasebni premoženjskopravni interes posameznega lastnika medija. Meni tudi, da 25. člen ZMed ni v nasprotju s 16. členom Ustave, saj začasno ne razveljavlja ali omejuje pravice. Trdi tudi, da je ZMed v razmerju do ZGD novejši in specialnejši zakon, poleg tega pa v postopku pred Ustavnim sodiščem ni mogoče ugotavljati nezakonitosti tega zakonskega člena. Namen 110. člena ZMed Vlada pojasnjuje podobno kot Državni zbor.
4. Pobudnica v odgovoru na mnenje Vlade pojasni, da si lahko Vlada in državni organi s 25. členom ZMed krepijo svoj političen vpliv, ker lahko nalagajo obveznost objave sporočil.
Pomembnost teh lahko ocenijo sami, poleg tega si lahko omislijo sporočilo. Mediji ga morajo objaviti, čeprav naj bi ti organi ne smeli diktirati medijem, ki niso v lasti države, kaj morajo objaviti. Meni, da bi, ker zakon ne določa dolžine nujnega sporočila, Vlada lahko zahtevala naj sporočilo obsega vse strani časopisa, ali več ur radijskega programa.
Nasprotuje, da ni enega samega organa, ki bi bil zadolžen za distribucijo takšnih informacij. V zvezi s 64. členom ZMed navaja, da je lastniška struktura medija vedno razvidna iz podatkov pri registracijskem sodišču, glede 110. člena ZMed pa trdi, da zagotavljanje dodatnih finančnih virov enemu segmentu medijev za določen segment oddaj zagotavlja monopolni položaj proti drugim medijem.
5. Pobudnica utemeljuje svoj pravni interes s tem, da opravlja dejavnost tiskovnih agencij, izdajanje revij in elektronskega dnevnika. Trdi, da je zaradi ZMed ogrožen njen finančni in eksistenčni položaj.
B. - I.
6. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti lahko da vsak, če izkaže svoj pravni interes (prvi odstavek 24. člena Zakona o Ustavnem sodišču, Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS). Po drugem odstavku navedenega člena ZUstS je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma pravni položaj. Pravni interes mora biti po ustaljeni ustavnosodni presoji neposreden in konkreten.
Splošen in abstrakten pravni interes, ki bi ga imel kdorkoli, ne zadošča. Predpis mora neposredno posegati v lastne pravice, pravne interese oziroma pravni položaj pobudnika, ugoditev predlogu pa mora privesti do izboljšanja njegovega pravnega položaja.
7. Pobudnica napada določbe 110. člena ZMed, ki urejajo proračunski sklad za financiranje razvoja avdiovizualne produkcije na področju medijev. Ker pobudnica opravlja dejavnost tiskovnih agencij, izdajanja revij in elektronskega dnevnika, jo določbe 110. člena ZMed ne zadevajo. Zato ugoditev njenemu predlogu ne bi privedla do neposrednega izboljšanja njenega pravnega položaja. Iz tega razloga po oceni Ustavnega sodišča pobudnica ne izkazuje pravnega interesa za vložitev pobude in je njeno pobudo v tem delu zavrglo (1. točka izreka).
B. - II.
8. Člen 25 ZMed se glasi: "Medij mora na zahtevo državnih organov ter javnih podjetij in javnih zavodov brez odlašanja brezplačno objaviti nujno sporočilo v zvezi z resno ogroženostjo življenja, zdravja ali premoženja ljudi, kulturne in naravne dediščine, ter varnosti države. Za resničnost in točnost sporočila odgovarja tisti, ki ga je posredoval mediju."
9. Pobudnica izpodbijani določbi očita, da je v neskladju s pravico do svobode izražanja (39. člen Ustave), ker naj bi dajala subjektom države neomejen monopol in nadzor nad mediji oziroma vzpostavljala monopolističen medijski trg, ki naj bi onemogočal svobodo izražanja misli in raznolikih vsebin ter avtonomnost urednikov in ustvarjanje programskih vsebin.
Izpodbijana določba zahteva od medijev, da na zahtevo državnih organov, javnih podjetij in javnih zavodov objavijo nujno sporočilo v zvezi z resno ogroženostjo določenih v Ustavi varovanih dobrin. Zato ta določba niti po vsebini in niti glede na namen ne zagotavlja državi nadzora nad mediji ali vzpostavlja monopolistični medijski trg, zaradi česar bi bo trditvah pobudnice bila kršena pravica do svobode izražanja (39. člen Ustave). Pobudnica z razlogi, ki jih navaja, ne izkaže, da bi določba 25. člena ZMed kršila 39. člen Ustave.
Zato je pobuda v tem delu neutemeljena.
10. Pojmi "državni organi, javna podjetja in javni zavodi" naj bi bili po navedbah pobudnice neopredeljeni. S tem pobudnica smiselno zatrjuje, da je določba 25. člena ZMed v neskladju z enim od načel pravne države, ki zahteva, da morajo biti zakonske norme jasne, razumljive in nedvoumne (2. člen Ustave). Gre za pravnoorganizacijske oblike oseb javnega prava. Tako je javno podjetje opredeljeno z Zakonom o gospodarskih javnih službah (Uradni list RS, št. 32/93 - ZGJS), javni zavod pa z Zakonom o zavodih (Uradni list RS, št. 12/91 in nasl. - ZZ). Pravnoorganizacijsko oziroma statusno obliko posamezne pravne osebe se določi v njenem aktu o ustanovitvi skladno z navedenima zakonoma. Pojem državni organ označuje različne oblike državnih organov, ki so ustanovljeni z zakonom ali na podlagi zakona. Glede na navedeno Ustavno sodišče ugotavlja, da so našteti pojmi določeni jasno in nedvoumno, zato je treba zavrniti očitke, da je napadena določba v neskladju z 2. členom Ustave.
11. Ker pobudnica ni navedla, v čem je izpodbijana določba v neskladju s 16. členom Ustave, je Ustavno sodišče ni moglo preizkusiti. Prav tako Ustavno sodišče ni moglo preizkusiti njenih navedb, da lahko subjekti države z brezplačnimi objavami nujnih sporočil, ki po obsegu niso opredeljena, medije finančno uničijo. Teh očitkov namreč ni utemeljila, niti ni navedla, s katero določbo Ustave naj bi bile izpodbijane določbe v neskladju.
12. Ustavno sodišče ni pristojno za ugotavljanje skladnosti med zakoni. Zato ne more presojati zatrjevanega neskladja med izpodbijano določbo 25. člena in 6. členom ZMed. Enako velja tudi za presojo skladnosti med 64. členom ZMed in 10. členom ZGD. Da bi bilo zaradi zatrjevanega neskladja med zakonskimi določbami ogrožena načela pravne države iz 2. člena Ustave, pa pobudnica ne zatrjuje.
13. Glede na navedeno je Ustavno sodišče pobudo v delu, ki se nanaša na 25. in 64. člen ZMed, kot očitno neutemeljeno zavrnilo (2. točka izreka).
C.
14. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 25. člena in drugega odstavka 26. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam Lukić ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk in Jože Tratnik. Sklep je sprejelo soglasno.
Predsednica
dr. Dragica Wedam Lukić