Up-727/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-727/02
Datum odločitve:
29. 1. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.727.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 257/99 z dne 26. 9. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 582/98 z dne 23. 6. 1999 in s sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 14/98 z dne 19. 5. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 257/99 z dne 26. 9. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 582/98 z dne 23. 6. 1999 in s sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 14/98 z dne 19. 5. 1998 se ne sprejme.

Pritožnik sam nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

5.3.13.15 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Prepoved reformatio in peius (28).

5.3.13.53 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist (29).

1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 25, 28, 29.0.3, Ustava [URS]

Člen 34, 49, 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
7. 5. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23028
Up-727/02 - 11
9. 2. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., Z. Z., ki ga zastopa B. B. B., odvetnik na V., na seji senata dne 29. januarja 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 257/99 z dne 26. 9. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 582/98 z dne 23. 6. 1999 in s sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 14/98 z dne 19. 5. 1998 se ne sprejme.
2. Pritožnik sam nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Obrazložitev
A.
1. S prvostopenjsko sodbo je bil pritožnik spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja povzročitve prometne nesreče iz malomarnosti po drugem v zvezi s prvim odstavkom 325. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in 23/99 - v nadaljevanju KZ). Izrečena mu je bila pogojna obsodba, v kateri mu je sodišče v okviru preizkusne dobe štirih let določilo kazen enega leta in petih mesecev zapora. Višje sodišče v Mariboru je z izpodbijano sodbo ugodilo pritožbi državnega tožilca in prvostopenjsko sodbo v odločbi o kazenski sankciji spremenilo tako, da je pritožniku izreklo kazen osmih mesecev zapora.
Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija tudi sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila kot neutemeljena zavrnjena zahteva njegovega zagovornika za varstvo zakonitosti.
2. V ustavni pritožbi pritožnik izraža nezadovoljstvo z obsodbo. Zatrjuje zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja in kršitve 22., 23., 25., 28. in 29. člena Ustave. Kršitev 22. člena Ustave (enako varstvo pravic) naj bi bila podana zato, ker naj bi bil pritožnik, glede na ustaljeno prakso sodišč, obravnavan drugače. Kršitev 23. člena Ustave (pravica do sodnega varstva) pritožnik obrazloži z navedbo, da je sodišče odločalo pristransko, da je bila obtožba neutemeljena in da je izrečena sodba neprimerna. Višje sodišče naj bi ugodilo nerazumljivi in pavšalni pritožbi tožilca. V zvezi s kršitvijo 25. člena Ustave (pravica do pravnega sredstva) pritožnik navede, da sta bili pritožba in zahteva za varstvo zakonitosti obravnavani "pavšalno in ignorantsko". Ker je bil kaznovan za dejanje, ki naj bi ga storil sam oškodovanec, naj bi bila podana kršitev 28. člena Ustave. Kršitev tretje alineje 29. člena Ustave naj bi bila podana zato, ker nobeno od sodišč ni zavzelo stališča do pritožnikovega zagovora. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče ustavno pritožbo sprejme in izpodbijane odločbe razveljavi ter zadevo vrne v novo odločanje. Ustavnemu sodišču predlaga, naj do končne odločitve zadrži izvršitev izpodbijanih sodb in nasprotnemu udeležencu naloži plačilo stroškov ustavne pritožbe. B.
3. S sklepom št. Up-727/02 z dne 14. 3. 2003 je Ustavno sodišče zavrnilo predlog pritožnika, naj se do končne odločitve zadrži izvršitev izpodbijanih sodb.
4. Ustavni pritožnik v ustavni pritožbi ponavlja navedbe, s katerimi ni uspel v pritožbi in v zahtevi za varstvo zakonitosti. Z večino navedb oporeka uporabi prava in ugotovitvi dejanskega stanja, kar ne more biti predmet preizkusa pred Ustavnim sodiščem. Ustavno sodišče namreč ni instanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) preizkusi Ustavno sodišče izpodbijane odločbe le glede vprašanja, ali so bile z njimi kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Takšnih kršitev pritožnik ni izkazal. Zgolj to, da je bil izid kazenskega postopka zanj neugoden in da mu je bila izrečena obsodilna sodba, pa še ne pomeni, da so sodišča odločala pristransko, kar bi sicer lahko pomenilo kršitev 22. oziroma 23. člena Ustave.
5. Pritožnik z navedbo, da je bil glede na ustaljeno sodno prakso obravnavan drugače, uveljavlja kršitev 22. člena Ustave. Ta zagotavlja, da sodišče v zadevi vsakogar odloči tako, kot sicer redno odloča v podobnih zadevah. Pritožnik se le pavšalno sklicuje na obstoj uveljavljene sodne prakse. S tako posplošenimi navedbami kršitve ustavne pravice ne more utemeljiti.
6. Za kršitev pravice iz 22. člena Ustave bi šlo tudi, če bi bile odločitve tako očitno napačne ter brez razumne pravne obrazložitve, da bi jih bilo mogoče oceniti za arbitrarne. Tega pa izpodbijanim sodbam ni mogoče očitati. Slednje razumno utemeljijo, zakaj določenih dejstev in dokazov, ob vsebinski oceni pritožnikovega zagovora, ni mogoče šteti za odločilna in relevantna. Pri tem sodišča namreč prepričljivo pojasnijo, kdo je storilec kaznivega dejanja in zakaj je med pritožnikovim ravnanjem in prepovedano posledico podana vzročna zveza, pri čemer ocenijo in upoštevajo tudi oškodovančevo kršitev cestnoprometnih predpisov kot soprispevek k prometni nesreči.
Zato za kršitev pravice iz 22. člena Ustave očitno ne gre. Zgolj nezadovoljstvo z odločitvijo za ugotovitev, da so bile kršene človekove pravice, ne zadošča.
7. Po določbi 25. člena Ustave je vsakomur zagotovljena pravica do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Ustavno sodišče je že v svoji odločbi št. U-I-98/91 z dne 10. 12. 1992 (Uradni list RS, št. 61/92 in OdlUS I, 101) poudarilo, da smisel tega ustavnega zagotovila ni le v tem, da zagotavlja posamezniku pravico do vložitve pravnega sredstva, temveč predvsem v tem, da lahko z vložitvijo pravnega sredstva učinkovito brani in varuje svoje pravne interese. Pravici do pritožbe po 25. členu Ustave odgovarja obveznost sodišča, ki odloča o pritožbi, da pritožbo, če je dopustna, vsebinsko obravnava ter da se opredeli do tistih pritožbenih navedb, zaradi katerih bi bilo, če bi bile utemeljene, treba izpodbijano odločbo spremeniti oziroma razveljaviti. Da bi bilo razvidno, ali je pritožbeno sodišče upoštevalo navedene zahteve, mora biti njegova odločba obrazložena. Iz povedanega torej izhaja, da mora organ, ki odloča v posamični zadevi, obravnavati, ovrednotiti in obrazloženo sprejeti ali zavrniti trditve in stališča prizadete osebe, ki so postavljena v skladu s procesnimi določbami in ki niso očitno pravno nepomembna (tako že v odločbi št. Up-7/98 z dne 23. 9. 1998, OdlUS VII, 233).
8. Iz drugostopenjske sodbe je razvidno, da je Višje sodišče presojalo utemeljenost pritožnikovih navedb in se do njih ustrezno opredelilo ter svojo odločitev razumno obrazložilo. Tega pritožnikovo zatrjevanje "pavšalnosti odločitve", pri čemer niti ne pojasni, do katere izmed pritožbenih navedb se Višje sodišče ni opredelilo, ne more ovreči. Zato očitno ne gre za kršitev 25. člena Ustave.
9. Pritožnik tudi sodbi Vrhovnega sodišča očita kršitev 25. člena Ustave (pravilno 22. člena Ustave). Njegov očitek ni utemeljen. Že iz jamstva enakega varstva pravic (22. člen Ustave) izhaja med drugim zahteva, da so odločbe, s katerimi je pristojni organ odločil o posameznikovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih, obrazložene. Iz navedene pravice izhaja obveznost sodišča, da vse navedbe stranke vzame na znanje, pretehta njihovo relevantnost in se do tistih navedb, ki so bistvenega pomena za odločitev, opredeli. Pritožnik ne pojasni, do katere izmed zatrjevanih kršitev v zahtevi za varstvo zakonitosti se Vrhovno sodišče ni opredelilo in zatrjevane kršitve tudi ne izkaže.
10. Prvi odstavek 28. člena Ustave določa, da ne sme biti nihče kaznovan za dejanje, za katero ni zakon določil, da je kaznivo, in ni zanj predpisal kazni, še preden je bilo dejanje storjeno.
Določba med drugim pomeni, da morajo biti v opisu dejanja, očitanega pritožniku, vsebovani vsi znaki kaznivega dejanja, ki jih določa zakon. Vsebina pritožnikovega očitka pa ni v tem.
Pritožnik ne zatrjuje, da bi v opisu manjkal kateri izmed znakov kaznivega dejanja, za katerega je bil pravnomočno obsojen.
Izpodbija le pravilnost ugotovitve sodišča, da pritožnik ni tisti, ki je storil kaznivo dejanje. To je stvar ugotovitve dejanskega stanja in dokazne presoje pristojnih sodišč, ki ne more biti predmet presoje pred Ustavnim sodiščem. Dokazna ocena in presoja je v izpodbijanih sodbah obrazložena in ji kot taki ni mogoče odreči razumne presoje (glej 6 točko obrazložitve tega sklepa). Za kršitev prvega odstavka 28. člena Ustave torej očitno ne gre.
11. Po določbi tretje alineje 29. člena Ustave je vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja, ob popolni enakopravnosti zagotovljena pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist.
Kateri so tisti dokazi, katerih izvedbo je pritožnik predlagal, pa jih sodišče ni hotelo obravnavati in se do njih opredeliti, pritožnik ne pojasni ter zatrjevane kršitve v zvezi s tem ne izkaže. To, s čimer pritožnik utemeljuje kršitev ustavne pravice, predstavlja vprašanje ocene verodostojnosti izvedenih dokazov. Ta sodi v polje proste sodnikove presoje, ki, kot je že navedeno v 6. točki obrazložitve tega sklepa, ni nerazumna in brez podlage v izvedenih dokazih. Zato očitno ne gre za kršitev tretje alineje 29. člena Ustave.
12. Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
13. V postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače (prvi odstavek 34. člena ZUstS, ki se po 49. členu ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo). Za drugačno odločitev bi morali obstajati posebni razlogi, ki jih pritožnik ne navaja. Ustavno sodišče je zato odločilo, kot izhaja iz 2. točke izreka.
C.
14. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in 34. člena v zvezi z 49. členom ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer