Up-401/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-401/03
Datum odločitve:
12. 7. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.401.03
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 386/2002 z dne 26. 3. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1388/2002 z dne 6. 2. 2002

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 463/2001 z dne 26. 3. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 231/96 z dne 21. 2. 2001

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 590/2002 z dne 9. 4. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 22/2001 z dne 27. 3. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 386/2002 z dne 26. 3. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1388/2002 z dne 6. 2. 2002 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 463/2001 z dne 26. 3. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 231/96 z dne 21. 2. 2001 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 590/2002 z dne 9. 4. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 22/2001 z dne 27. 3. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Zgolj dejstvo, da pritožnica pravo in pristojnosti upravnih organov razume drugače od sodišč, in da se ne strinja z izpodbijanimi odločitvami, ne zadošča za utemeljitev, da so ji bile kršene človekove pravice.
Glede na to, da je pritožnica v upravnem sporu št. U 1388/2002 uspela, kljub temu, da sodišče ni opravilo glavne obravnave, tudi morebitna ugotovitev kršitve človekovih pravic iz tega razloga ne bi vplivala na njen pravni položaj.
Zgolj dejstvo, da Upravno sodišče ni opravilo glavne obravnave v zadevi št. U 22/2001 samo po sebi ustavne pritožbe še ne utemeljuje.
Glede očitka, da je o istem tožbenem zahtevku, ki je bil predmet sodbe Upravnega sodišča št. 231/96 odločalo že Vrhovno sodišče s sodbo št. U 1906/96 in to drugače, in glede očitka, da je sodišče o tem odločalo ne da bi opravilo glavno obravnavo, pritožnica ni izkazala procesne predpostavke izčrpanja pravnih sredstev.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev .
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
11. 6. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23651
Up-401/03 - 5
12. 7. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 22. junija 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 386/2002 z dne 26. 3. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1388/2002 z dne 6. 2. 2002 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 463/2001 z dne 26. 3. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 231/96 z dne 21. 2. 2001 se ne sprejme.
3. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 590/2002 z dne 9. 4. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 22/2001 z dne 27. 3. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnica z ustavno pritožbo izpodbija v izreku navedene sodne odločbe. S sklepom št. I Up 386/2002 je Vrhovno sodišče zavrglo pritožničino pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča, s katero je bilo pritožničini tožbi ugodeno in odločba Ministrstva za okolje in prostor odpravljena ter zadeva poslana v odločanje Ministrstvu za gospodarstvo, ker je bila nepremičnina, ki je predmet tega denacionalizacijskega postopka, podržavljena po Zakonu o nacionalizaciji zasebnih gospodarskih podjetij (Uradni list FLRJ, št. 98/46 in nasl.).
Vrhovno sodišče je pritožničino pritožbo zavrglo, ker pritožnica za pritožbo zoper navedeno sodbo Upravnega sodišča ni imela pravnega interesa. S sodbo št. I Up 463/2001 je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožbo pritožnice (pritožbo je pritožnica vložila kot prizadeta stranka v upravnem postopku) zoper sodbo Upravnega sodišča, s katero je bilo tožbi B. B. ugodeno, odločba Ministrstva za gospodarske dejavnosti odpravljena, ter zadeva poslana v odločanje Ministrstvu za okolje in prostor, ker je bilo premoženje podržavljeno na podlagi Zakona o nacionalizaciji najemnih zgradb in gradbenih zemljišč (Uradni list FLRJ, št. 52/58). S sodbo št. I Up 590/2002 je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožbo pritožnice zoper sodbo Upravnega sodišča, s katero je bila zavrnjena njena tožba zoper odločitev upravnega organa, da se ne dovoli pripustitev pritožnice kot stranke z interesom v postopek denacionalizacije, začet na zahtevo B. B., in da se ji ne vročita odločba in sklep upravnega organa prve stopnje, izdana v tem denacionalizacijskem postopku.
2. Pritožnica zatrjuje, da so ji bile z izpodbijanimi sodnimi odločbami kršene človekove pravice iz 14., 22., 23. in 33. člena Ustave ter iz 6., 13. in 14. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 - EKČP) in 1. člen Protokola. V ustavni pritožbi navaja več denacionalizacijskih zadev, ki naj bi se nanašale na premoženje, ki je bilo podržavljeno pokojnemu C. C.. O treh naj bi odločala Izpostava Šiška, ki ni organ, določen v Zakonu o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91-I in nasl. - v nadaljevanju ZDen). Te odločitve naj bi bile samovoljne, sodišče pa teh upravnih aktov ni preverjalo.
Meni, da ji ni bila zagotovljena pravična, poštena, nepristranska in javna obravnava pred pristojnim, neodvisnim in po zakonu ustanovljenem sodišču in se sklicuje na več odločb Ustavnega sodišča, s katerimi je Ustavno sodišče v konkretnih primerih ugotovilo, da je bila pritožniku kršena pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave.
Upravnemu sodišču očita, da je sodbe izdalo brez glavne obravnave, da ni odločilo o vseh tožbenih zahtevkih in da ni obrazložilo, zakaj o vseh zahtevkih ni odločilo. Zatrjuje kršitev pravil postopka, ker naj bi ji ne bili vročeni odgovori na tožbe. Enako očita tudi Vrhovnemu sodišču. V zvezi s sodbo št. U 1388/2002 (ki je bila predmet pritožbenega postopka št. I Up 386/2002) pritožnica sprašuje, ali je Ministrstvo za okolje in prostor po določbah ZDen pristojen organ za odločanje. Sodišču očita, da je odločalo pristransko in da je kot v sodbi št. U 231/96 (ki je bila predmet pritožbenega postopka št. I Up 463/2001) odločilo drugače kot v sodbi št. U 1906/96 (s katero je Vrhovno sodišče zavrnilo tožbo B. B. zoper odločitev o zavrnitvi predloga za odpravo oziroma razveljavitev denacionalizacijske odločbe upravnega organa prve stopnje po nadzorstveni pravici). Sodba Upravnega sodišča št. U 22/2001 (ki je bila predmet pritožbenega postopka št. I Up 590/2002) naj bi bila absurdna. Sodišču očita, da Državnemu pravobranilstvu pošilja tožbe v vednost kljub temu, da je Državno pravobranilstvo zastopnik Republike Slovenije in drugih denacionalizacijskih zavezancev.
B.
3. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS)
Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Pritožnica sicer zatrjuje kršitev številnih človekovih pravic, vendar jih z navedbami, s katerimi utemeljuje ustavno pritožbo, ne izkaže. V ustavni pritožbi namreč izraža predvsem nestrinjanje z izpodbijanimi odločitvami in pojasnjuje svojo razlago prava in pravne ureditve. Z očitkom, da sodišče tožbe Državnemu
pravobranilstvu pošilja "le" v vednost, pa (tudi če bi bil utemeljen) ne more utemeljiti, da je sodišče človekove pravice kršilo njej.
4. Pritožnica sicer zatrjuje, da sodišče ni odločilo o vseh zahtevkih in da svoje odločitve ni obrazložilo (kar bi lahko pomenilo kršitev pravic iz 22. ali 23. člena Ustave), vendar tega očitka ne konkretizira. Ne navaja niti katero sodišče in v katerem postopku naj bi storilo to kršitev niti iz česa naj bi to izhajalo. Ker so izpodbijane sodne odločbe utemeljene z razumnimi in logičnimi pravnimi argumenti, pritožnica s pavšalnim zatrjevanjem njihove neobrazloženosti te kršitve ni izkazala.
5. Glede očitka, da je o istem tožbenem zahtevku, kot je bil predmet sodbe Upravnega sodišča št. U 231/96, odločalo že Vrhovno sodišče s sodbo št. U 1906/96 in to drugače (glede tožbenega očitka o pristojnosti upravnih organov za odločanje o konkretni zahtevi za denacionalizacijo), pa pritožnica ni izkazala procesne predpostavke izčrpanja pravnih sredstev.
Zahteva po izčrpanju pravnih sredstev iz prvega odstavka 51. člena ZUstS namreč ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), temveč pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih pravnih sredstvih). Ker pritožnica ni izkazala, prav tako pa tudi iz sodbe Vrhovnega sodišča št. I Up 463/2001 ni razvidno, da bi v pritožbi zoper sodbo Upravnega sodišča št. U 231/96 ta očitek uveljavljala, tudi domnevne kršitve pravice do enakega obravnavanja iz tega razloga ni mogoče uveljavljati v ustavni pritožbi.
6. Zgolj dejstvo, da pritožnica pravo in pristojnosti upravnih organov razume drugače od sodišč in da se ne strinja z izpodbijanimi odločitvami (tudi z odločitvijo Upravnega sodišča, s katero je bilo njeni tožbi ugodeno), pa ne zadošča za utemeljitev, da so ji bile kršene človekove pravice, tako kot je to ugotovilo Ustavno sodišče v primerih, v katerih je izdalo odločbe, na katere se pritožnica sklicuje; niti ne zadošča za sklep o kršitvi katerekoli človekove pravice in temeljne svoboščine.
7. Ustavna pritožba tudi ni priložnost za še eno presojo, ali je Upravno sodišče morda kršilo procesno pravo. Glede na to, da je pritožnica v upravnem sporu št. U 1388/2002 uspela, kljub temu, da sodišče ni opravilo glavne obravnave, tudi morebitna ugotovitev kršitve človekovih pravic iz tega razloga ne bi vplivala na njen pravni položaj. Zato se Ustavno sodišče ne spušča v oceno, ali je Upravno sodišče glede odločanja brez glavne obravnave ravnalo v skladu z določbami Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - ZUS).
8. V sodbi št. I Up 590/2002 je Vrhovno sodišče odgovorilo na enak pritožbeni ugovor zoper sodbo Upravnega sodišča št. 22/2001. Pritožnica pa stališča Vrhovnega sodišča v zvezi s tem ne izpodbija, niti ne nasprotuje ugotovitvi Upravnega sodišča, da je imela zagotovljeno sodno varstvo (ki ga je tudi izkoristila) zoper upravne odločbe, katerih vročitev ji je bila z izpodbijanim sklepom upravnega organa prve stopnje zavrnjena. Pritožnica očitno zmotno meni, da bi ji glavna obravnava, oziroma pripustitev kot stranke z interesom v postopek, v katerem so bile izdane odločbe, zoper katere je že izkoristila sodno varstvo, oziroma vročitev teh odločb po odločbi upravnega organa oziroma sodišča, ponovno odprla možnost za sodno varstvo zoper iste odločbe. Zgolj s tem pa pritožnica ne izkaže kako, naj bi neizvedba glavne obravnave mogla vplivati na zakonitost in pravilnost sodbe ter s tem na morebitne kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
9. Sodbo št. U 231/96 je Upravno sodišče izdalo v upravnem sporu, ki ga ni sprožila pritožnica, temveč B. B.. Iz njene tožbe je razvidno, da glavne obravnave ni predlagala, iz izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča št. I Up 463/2001 pa ni razvidno, da bi pritožnica v pritožbi uveljavljala očitek glede (ne)izvedbe glavne obravnave. To pomeni, da ni podana procesna predpostavka vsebinskega izčrpanja pravnih sredstev za obravnavanje tega očitka v postopku z ustavno pritožbo zoper navedeno sodbo Vrhovnega sodišča.
10. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča, razen sodniku Jožetu Tratniku, ki je bil v zadevi izločen. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan