Up-697/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-697/02
Datum odločitve:
10. 12. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.697.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 69/2003 z dne 8. 1. 2004 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 in s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002

Ustavna pritožba B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002 se v delu, ki se nanaša na 2. in 4. točko izreka o tožbenem zahtevku iz tožbe, ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 69/2003 z dne 8. 1. 2004 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 in s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002 se v delu, ki se nanaša na 1. in 2. točko izreka o tožbenem zahtevku iz nasprotne tožbe, zavrže.

Ustavna pritožba B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002 se v delu, ki se nanaša na 1. in 2. točko izreka o tožbenem zahtevku iz nasprotne tožbe, zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ni pristojno presojati dokaznega postopka, ampak lahko presodi le če sta bili pravdni stranki enako obravnavani. Sodišče ni dolžno izvesti vseh predlaganih dokazov, temveč le tiste, ki so za odločitev o zadevi pomembni. Odstopa od enotne sodne prakse ni mogoče utemeljevati s primeri, kjer gre za drugačne pravne in dejanske položaje.
Ustavna pritožba vložena po izteku 60-dnevnega roka, je prepozna in jo je treba zavreči.
Ker pritožnik ni bil stranka postopka, v katerem je bila izdana izpodbijana sodna odločba, ni upravičena oseba za vložitev ustavne pritožbe.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.

1.4.52.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Rok za vložitev ustavne pritožbe.

1.4.52.9 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Pooblastilo za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
29. 11. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US24198
Up-697/02-8
10. 12. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. in B. B., obeh iz Ž., ki ju zastopa C. C., odvetnica v Z., na seji senata dne 24. novembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4.
4. 2002 se v delu, ki se nanaša na 2. in 4. točko izreka o tožbenem zahtevku iz tožbe, ne sprejme.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 69/2003 z dne 8. 1. 2004 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 in s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002 se v delu, ki se nanaša na 1. in 2. točko izreka o tožbenem zahtevku iz nasprotne tožbe, zavrže.
3. Ustavna pritožba B. B. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1533/2002 z dne 9. 10. 2002 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani št. II P 1087/93 z dne 4. 4. 2002 se v delu, ki se nanaša na 1. in 2. točko izreka o tožbenem zahtevku iz nasprotne tožbe, zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je v pravdnem postopku tožbenemu zahtevku tožeče stranke v pretežni meri ugodilo in pritožnikoma (prej toženi stranki) naložilo, da morata izprazniti dvoinpolsobno stanovanje v Ljubljani in ga izročiti tožeči stranki. Hkrati je zavrnilo zahtevek prve pritožnice iz nasprotne tožbe, da ji je tožeča stranka dolžna isto stanovanje prodati in izstaviti listino, sposobno za vknjižbo etažne lastnine. Svojo odločitev je sprejelo na podlagi stališča, da pritožnika zasedata stanovanje nezakonito, saj pogodba o zamenjavi stanovanj ni zakonita, ker zanjo nista pridobila soglasja, in da prva pritožnica ni imetnica stanovanjske pravice na stanovanju, zato ga ne more odkupiti.
Višje sodišče je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.
2. Pritožnika v ustavni pritožbi zatrjujeta kršitvi drugega odstavka 14. člena in 22. člena Ustave, ki ju utemeljujeta z arbitrarno uporabo določil Stanovanjskega zakona (Uradni list RS, št. 18/91 in nasl. - v nadaljevanju SZ) glede zakonitosti bivanja v stanovanju in pravice do odkupa pod ugodnejšimi pogoji ter Zakona o obligacijskih razmerjih (Uradni list SFRJ, št. 29/78 in nasl. - v nadaljevanju ZOR) glede veljavnosti menjalne pogodbe in obličnosti soglasja. Odločitev sodišča naj bi bila tudi v nasprotju s primerljivo sodno prakso, in sicer odločitvami Vrhovnega sodišča v zadevah št. III Ips 406/93, št. II Ips 382/93, št. I Ips 389/93, št. II Ips 388/93, št. II Ips 469/94, št. II Ips 484/93 in št. II Ips 364/96, ki pa jih ne prilagata. Dodajata, da je bilo kršeno splošno načelo enakosti pred zakonom, ker v postopku nista imela enakega pravnega položaja, kot ga je imela tožeča stranka Republika Slovenija. Ves čas postopka sta predlagala tudi izvedbo dokaza s pridobitvijo poročila o odobrenih in izvršenih zamenjavah po 25. 6. 1991, ki naj bi ga zagotovila tožeča stranka.
3. Pritožnika v ustavni pritožbi navajata, da sta zoper izpodbijano sodbo Višjega sodišča v delu, ki se nanaša na odločitev o tožbenem zahtevku iz nasprotne tožbe, vložila revizijo na Vrhovno sodišče, o kateri pa še ni bilo odločeno.
Ustavna pritožba je bila z vlogo dne 2. 6. 2004 dopolnjena.
Priložena sta bila sodba in sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 69/2003 z dne 8. 1. 2004, s katerima je bila revizija prve pritožnice kot neutemeljena zavrnjena, revizija drugega pritožnika pa kot nedovoljena zavržena.
B. - I.
4. Glede navedb v ustavni pritožbi, ki se nanašajo na tožbeni zahtevek iz tožbe - izpraznitev in izročitev stanovanja tožeči stranki - Ustavno sodišče pojasnjuje, da ni instanca sodiščem, ki odločajo v sodnem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s prvim odstavkom 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine.
5. Kršitev pravice iz 22. člena Ustave pritožnika utemeljujeta z navedbo, da naj bi sodišče določbe SZ in ZOR uporabilo arbitrarno. Pri tem pritožnika ne navajata, v čem naj bi se odražala arbitrarnost uporabe materialnega prava, temveč zgolj ponavljata svoje navedbe o domnevno pridobljenem ustnem soglasju k pogodbi o zamenjavi stanovanj, ki ga v sodnem postopku nista uspela dokazati. Ustavno sodišče na podlagi ustavne pritožbe ne more presojati pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja, pač pa lahko v zvezi z izvedbo dokaznega postopka presoja, ali je bila v tem postopku spoštovana ustavna zahteva po enakopravnem položaju obeh strank in ali je bila zagotovljena pravica stranke, da se v postopku izjavi glede dejanskih ter pravnih vprašanj, predlaga dokaze, se opredeli do dokaznih predlogov nasprotne stranke ter do rezultatov dokazovanja. Navedena ustavna zahteva pa ne pomeni, da je sodišče dolžno izvesti vse predlagane dokaze, temveč le tiste, ki so pomembni za odločitev v zadevi. Dokaz s pridobitvijo poročila o odobrenih in izvrševanih zamenjavah po 25. 6. 1991, ki sta ga pritožnika predlaga ves čas postopka, po oceni sodišča za odločitev ni bil pomemben. Zato sodišče s tem, ko ni izvedlo predlaganega dokaza, ni kršilo 22. člena Ustave.
6. Z vidika kršitve pravice iz 22. člena Ustave bi lahko bil pomemben očitek, da naj bi sodišče odstopilo od ustaljene sodne prakse. Pritožnika očitek utemeljujeta s sklicevanjem na sodne odločbe Vrhovnega sodišča. Vendar ta očitek ni utemeljen, ker se sodne odločbe nanašajo na drugačne dejanske in pravne položaje.
7. Dejstvo, da je sodišče odločilo v prid države kot tožeče stranke, samo po sebi še ne pomeni, da je bila obravnavana privilegirano. Pritožnika sodišču nadalje očitata, da je dalo večjo dokazno moč pisnosti soglasja. Stališče sodišča, da je vprašanje, ali je bilo ustno soglasje dano ali ne, nepomembno, pomeni uporabo materialnega prava. Pritožnika torej zmotno menita, da gre za vprašanje dokazne ocene. Pravilnost uporabe materialnega prava glede na omejene pristojnosti Ustavnega sodišča ne more biti predmet preizkusa v postopku z ustavno pritožbo (4. točka obrazložitve). Sodišče je pritožnikoma tudi pojasnilo, da se menjava stanovanj ne more več presojati po Zakonu o stanovanjskih razmerjih (Uradni list SRS, št. 35/82 in nasl. - ZSR), temveč po SZ, ki je v času sklenitve menjalne pogodbe že veljal, in da zaradi tega tudi dokazna ocena izpovedb prič in dopisa Ministrstva za obrambo ni bila potrebna. Zato je očitek pritožnikov o kršitvi pravice iz drugega odstavka 14. člena Ustave neutemeljen.
8. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, kakor jih zatrjujeta pritožnika, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo (1. točka izreka).
B. - II.
9. V dopolnitvi ustavne pritožbe pritožnika nista posebej navedla, da izpodbijata tudi sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 69/2003 z dne 8. 1. 2004. Ustavno sodišče je štelo, da pritožnica z istimi navedbami, kot utemeljuje kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin v zvezi z odločitvami nižjih sodišč, izpodbija tudi sodbo Vrhovnega sodišča, ki soglaša z odločitvijo nižjih sodišč o zavrnitvi njenega tožbenega zahtevka za prodajo stanovanja iz nasprotne tožbe.
Ustavno sodišče pa ni moglo šteti, da se z ustavno pritožbo izpodbija tudi sklep Vrhovnega sodišča, s katerim je bila zavržena pritožnikova revizija, ker gre za novo in drugačno odločitev Vrhovnega sodišča, na katero se navedbe v ustavni pritožbi ne nanašajo.
10. Po prvem odstavku 52. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) se ustavna pritožba vloži v 60 dneh od vročitve posamičnega akta, zoper katerega je mogoča ustavna pritožba. Posamična akta, ki ju je v zvezi z odločitvijo o tožbenem zahtevku iz nasprotne tožbe mogoče izpodbijati z ustavno pritožbo, sta sodba in sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 69/2003 z dne 8. 1. 2004. Ustavno pritožbo pritožnice zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani bi bilo namreč treba v delu, ki se nanaša na nasprotno tožbo (zahtevek za odkup stanovanja), zavreči, ker ni izpolnjena procesna predpostavka izčrpanosti vseh pravnih sredstev, kar je po prvem odstavku 51. člena ZUstS pogoj za vložitev ustavne pritožbe. Iz priložene sodne odločbe Vrhovnega sodišča, na kateri je štampiljka pritožnikove pooblaščenke, izhaja, da ji je bila vročena dne 10. 2. 2004. Dopolnitev ustavne pritožbe, kateri sta priložena sodba in sklep Vrhovnega sodišča, vložena dne 2.
6. 2004, je očitno vložena po poteku roka 60 dni od vročitve sodne odločbe Vrhovnega sodišča. Zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu kot prepozno zavrglo (2. točka izreka).
11. Drugi pritožnik je vložil ustavno pritožbo zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani v celoti, torej tudi v delu, ki se nanaša na 1. in 2. točko izreka o tožbenem zahtevku iz nasprotne tožbe. Nasprotno tožbo sta sicer vložila oba pritožnika, vendar iz izreka sodbe sodišča prve stopnje izhaja, da se nanaša le na pritožnico. Pritožnik tako ni bil stranka v postopku, v katerem je bila izdana izpodbijana sodna odločba v delu, ki se nanaša na tožbeni zahtevek iz nasprotne tožbe, ker se njeni učinki neposredno ne raztezajo nanj.
Pritožniku z izpodbijano sodno odločbo v tem delu niso mogle biti kršene ustavne pravice ali svoboščine. Ustavno sodišče je zato ustavno pritožbo pritožnika v tem delu zavrglo (3. točka izreka).
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ter prve in tretje alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger