Up-530/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-530/04
Datum odločitve:
10. 12. 2004
Objavljeno:
OdlUS XIII, 102
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.530.04
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 545/2003 z dne 11. 3. 2004 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1752/2002 z dne 16. 4. 2003 in s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. Nz 40/98 z dne 30. 5. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 545/2003 z dne 11. 3. 2004 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1752/2002 z dne 16. 4. 2003 in s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. Nz 40/98 z dne 30. 5. 2002 se ne sprejme.

Pritožnica sama nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Pritožnica sama navaja, da je bil oče v kazenskem postopku zgolj zaradi tega, da mu je bila lahko izrečena kazen zaplembe premoženja. Glede na to, in ker izpodbijana odločitev temelji na zakonski ureditvi in na pravnih stališčih, ki po presoji Ustavnega sodišča iz odločbe št. U-I-60/98 niso v neskladju z Ustavnimi določbami, ki zagotavljajo varstvo človekovih pravic, pritožnica ustavne pritožbe ne more utemeljiti s svojo oceno prepričljivosti razlogov, ki jih je Ustavno sodišče upoštevalo pri presoji, ali je uporaba ZIKS-G v postopkih, ki niso bili končani pred njegovo uveljavitvijo, v skladu z Ustavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2)
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14)
5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23)
5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23)
5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67)
1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 23, 33, Ustava [URS]
Člen 6, Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin [EKČP]
Člen 34.1, 49, 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
21. 7. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US24186
Dokument v PDF obliki:
Up-530-04.pdf
86 KB
Prenesite datoteko
Up-530/04-6
10. 12. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 24. novembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 545/2003 z dne 11. 3. 2004 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1752/2002 z dne 16. 4. 2003 in s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. Nz 40/98 z dne 30. 5. 2002 se ne sprejme.
2. Pritožnica sama nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Obrazložitev
A.
1. Okrajno sodišče je v postopku po določbah Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij (Uradni list SRS, št. 17/78 in nasl. - v nadaljevanju ZIKS), ki so bile uveljavljene z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij (Uradni list RS, št. 10/98 in nasl. - v nadaljevanju ZIKS-G), odločilo o plačilu odškodnine za premoženje, zaplenjeno pritožničinemu očetu s kazensko sodbo, ki je bila razveljavljena. Višje sodišče je pritožničino pritožbo zavrnilo, pritožbi nasprotne udeleženke (Republike Slovenije) pa je delno ugodilo in sklep sodišča prve stopnje spremenilo v delu, ki se nanaša na določitev odškodnine za zemljišča (višino odškodnine za zemljišča je zmanjšalo za 663,80 DEM, ker je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje kot izhodiščno ceno za zemljišča upoštevalo 4 DEM/m2 in ne 3,94 DEM/m2). Vrhovno sodišče je revizijo pritožnice zavrnilo. Svojo odločitev je utemeljilo s stališči, na katerih temelji odločba Ustavnega sodišča št. U-I-60/98 z dne 16. 7. 1998 (Uradni list RS, št. 56/98 in OdlUS VII, 150), s katero je presodilo, da 145.a in 145.c člen ZIKS nista v neskladju z Ustavo.
2. Pritožnica se v ustavni pritožbi strinja z ugotovitvijo revizijskega sodišča, da je bilo v obravnavani zadevi materialno pravo pravilno uporabljeno. Vendar meni, da so z odločanjem na podlagi določb ZIKS-G, po katerih je za vrednotenje premoženja določena metodologija v skladu z Zakonom o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91-I in nasl. - v nadaljevanju ZDen), kršene pravice in temeljne svoboščine iz 14., 15., 22., 30., 33., 67., 69. in 87. člena Ustave in ustrezne določbe Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 - v nadaljevanju EKČP). Navaja, da je bil njen oče v kazenskem postopku zgolj zaradi tega, da mu je bila lahko izrečena kazen zaplembe premoženja. Izpodbijani odločitvi očita, da mu s tem, ko mu ne prizna odškodnine v višini sedanje tržne vrednosti zaplenjenih nepremičnin, odreka pravico do vrnitve premoženja, ki je bilo zaplenjeno na podlagi nezakonite sodbe.
3. Ustavno sodišče naj bi v odločbi št. U-I-60/98, "nekako našlo opravičilo za delitev obsojencev na tiste, obsojene do konca leta 1958, in ostale". Opravičljivih razlogov za delitev neupravičeno obsojenih na tiste, ki so svoje pravice uspeli uveljaviti do uveljavitve ZIKS-G, in na tiste, ki jim to ni uspelo, pa naj ne bi navedlo. Delitev upravičencev na tri kategorije naj bi pomenila kršitev prepovedi diskriminacije iz 14. člena EKČP, načela enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave, pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in kršitev 15. člena Ustave (uresničevanje in omejevanje pravic). Razlog, da mnogo upravičencev ni moglo uveljaviti vračila premoženja pred omenjeno novelo ZIKS, naj bi bila kršitev pravice do sojenja v razumnem roku (prvi odstavek 23. člena Ustave in 6. člen EKČP). Neenakost, zaradi katere upravičenci po ZIKS-G dobijo manjše odškodnine od odškodnin, kot jih določajo splošni predpisi o povrnitvi škode, naj bi pomenile tudi kršitev 3. člena Protokola št. 7 k EKČP ter 30., 33., 67. in 69. člen Ustave. Izpodbijana odločitev naj bi pomenila tudi kršitev 7. člena Splošne deklaracije o človekovih pravicah.
4. Pritožnica Ustavnemu sodišču predlaga, naj ustavni pritožbi ugodi in odloči po prvem odstavku 60. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS), nasprotni stranki pa naloži plačilo stroškov postopka, ali pa naj izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču v novo odločanje.
B.
5. V skladu s prvim odstavkom 50. člena ZUstS Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine.
Zato se za utemeljevanje ustavne pritožbe ni mogoče sklicevati na 87. člen Ustave, ki določa zakonsko pristojnost Državnega zbora.
6. Pritožnica zatrjuje kršitev 7. člena Splošne deklaracije o človekovih pravicah. Ta deklaracija, ki ni bila sprejeta v obliki mednarodne pogodbe, je del mednarodnega običajnega prava. Vsebina navedene določbe je enaka določbam 14. in 22. člena Ustave, ki določata enakost pred zakonom in pravico do enakega varstva pravic v postopkih pred sodišči in drugimi državnimi organi. Zato je Ustavno sodišče pritožničine očitke o kršitvi 7. člena Splošne deklaracije o človekovih pravicah presojalo v okviru zatrjevanih kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 14. člena Ustave. V presojo kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave pa se Ustavno sodišče ni spuščalo. Določba 22. člena Ustave je namreč ustavnoprocesno jamstvo (in kot tako v postopkih pred sodišči in drugimi državnimi organi poseben izraz načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave), kršitev teh jamstev pa pritožnica ne zatrjuje.
7. Glede zatrjevane kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 6. člena EKČP, ki je vsebovana v 23. členu Ustave, Ustavno sodišče pritožnici pojasnjuje, da je s sklepom Okrajnega sodišča o vrnitvi zaplenjenega premoženja morebitna kršitev te ustavne pravice, kot jo zatrjuje pritožnica, prenehala. Ko je postopek pred sodiščem končan, namreč kršenja te pravice ni več in ga zato ni več mogoče preprečiti. Morebitne zahtevke iz naslova domnevne kršitve pravice lahko pritožnica v tem primeru uveljavlja v postopku pred pristojnim sodiščem (26. člen Ustave).
8. Podlaga za odločitev v obravnavani zadevi pa je pravno stališče, ki temelji na določbah ZIKS, katerih skladnost z Ustavo je sodišče že presojalo z odločbo št. U-I-60/98. Gre za določbo 3. člena ZIKS-G, po kateri se nepravdni in pravdni postopki v zvezi z vrnitvijo zaplenjenega premoženja, ki so se začeli pred uveljavitvijo ZIKS-G, pa do dneva uveljavitve tega zakona še niso pravnomočno končani, končajo po tem zakonu, in določbo 145.a člena ZIKS (ki je bila uveljavljena z ZIKS-G), po kateri se za vračanje zaplenjenega premoženja v kazenskih postopkih, ki so bili pravnomočno končani do 31. 12. 1958, kazen zaplembe premoženja pa je bila razveljavljena na podlagi izrednih pravnih sredstev, glede oblik in obsega vračanja, omejitev v zvezi z vračanjem in glede vrednotenja premoženja smiselno uporabljajo določbe III. poglavja ZDen.
9. Ustavno sodišče je pri presoji ZIKS-G upoštevalo vse človekove pravice in temeljne svoboščine, katerih kršitev pritožnica v ustavni pritožbi utemeljuje. Glede na to, da je pravica do odškodnine v primeru sodne pomote po 3. členu Protokola št. 7 k EKČP vsebovana v 30. členu Ustave (pravica do rehabilitacije in odškodnine), ureditev ZIKS-G pa je Ustavno sodišče presojalo tudi z vidika te pravice, pritožnica zgolj s sklicevanjem na to konvencijsko določbo ustavne pritožbe ne more utemeljiti. Ustavno sodišče je namreč v obrazložitvi odločbe št. U-I-60/98 navedlo tudi, da pravica dedičev do povrnitve škode zaradi neupravičene obsodbe njihovega prednika ne izhaja iz 30. člena Ustave, ampak je ustavno varovana na podlagi 33. in 67. člena Ustave. Poleg tega je poudarilo, da ureditev po ZIKS-G ne posega v pravice do moralne rehabilitacije in do povrnitve škode neupravičeno obsojenim, ki jo zagotavlja Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - ZKP).
10. Pri presoji posega v pravico do zasebne lastnine po 33. členu Ustave pa je Ustavno sodišče upoštevalo tudi ustavno zahtevo gospodarske in socialne funkcije lastnine iz 67. člena Ustave. Pri presoji se sicer ni spuščalo v vprašanje skladnosti ureditve ZIKS-G z 69. členom Ustave, vendar pri vračanju premoženja že pojmovno ne gre za razlastitev. Ustavno sodišče je presodilo, da je pravica do povrnitve škode zaradi neupravičene obsodbe ustavno varovana na podlagi 33. člena Ustave. Iz česa izhaja, da naj bi bila ta pravica ustavno varovana tudi z določbo Ustave, ki pod določenimi pogoji omogoča razlastitev, pa pritožnica v ustavni pritožbi ne pojasni.
11. Prav zaradi posega v pravni položaj upravičencev, ki so vrnitev premoženja uveljavljali po določbah ZIKS, pa o vrnitvi premoženja do uveljavitve ZIKS-G še ni bilo pravnomočno odločeno, je Ustavno sodišče navedeno ureditev presojalo s strogim ustavnosodnim testom in presodilo, da ni v neskladju z 2., 3., 14., 15., 30. in 33. členom Ustave. Iz obrazložitve presoje pa je razvidno, da Ustavno sodišče ni upoštevalo le finančnega bremena, ki bi ga zaradi številčnosti neupravičenih kazenskih zaplemb v obdobju do leta 1958 povzročile vse vrste odškodnin po splošnih odškodninskih predpisih. Pri presoji ureditve ZIKS-G, ki je glede obsega in načina vračanja (vključno z metodologijo vrednotenja podržavljenega premoženja) upravičence po ZIKS izenačila z upravičenci po ZDen, je med drugim upoštevalo tudi, da je zakonodajalec izhajal iz predpostavke, da so bili sodni postopki, ki so temeljili na takratni kazenski zakonodaji in kaznovalni politiki, sredstvo za podržavljanje. Krivice, ki so se storile z neupravičenimi zaplembami, naj bi se zato popravljale v kontekstu popravljanja krivic iz preteklega obdobja, tj. po enakih merilih za vse, ki jim je bilo premoženje na kakršenkoli način podržavljeno. Ustavno sodišče pa je že v več odločbah poudarilo, da zakonodajalec ZDen ni zasnoval na institutu civilnega prava - vzpostavitvi prejšnjega stanja - in da na podlagi denacionalizacije tudi ni mogoče uveljavljati odškodninskih zahtevkov po splošnih pravilih civilnega prava.
12. Pritožnica sama navaja, da je bil oče v kazenskem postopku zgolj zaradi tega, da mu je bila lahko izrečena kazen zaplembe premoženja. Glede na to in ker izpodbijana odločitev temelji na zakonski ureditvi in na pravnih stališčih, ki po presoji Ustavnega sodišča iz odločbe št. U-I-60/98 niso v neskladju z ustavnimi določbami, ki zagotavljajo varstvo človekovih pravic, pritožnica ustavne pritožbe ne more utemeljiti s svojo oceno prepričljivosti razlogov, ki jih je Ustavno sodišče upoštevalo pri presoji, ali je uporaba ZIKS-G v postopkih, ki niso bili končani pred njegovo uveljavitvijo, v skladu z Ustavo.
13. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
14. V postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače (prvi odstavek 34. člena ZUstS, ki se po 49. členu ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo). Za drugačno odločitev bi morali obstajati posebni razlogi, ki jih pritožnica ne navaja.
Ustavno sodišče je zato odločilo, kot izhaja iz 2. točke izreka.
C.
15. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in prvega odstavka 34. člena v zvezi z 49. členom ZUstS ter tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger