Up-646/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-646/02
Datum odločitve:
13. 7. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.646.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 674/2001 z dne 5. 9. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 494/2001 z dne 4. 4. 2001 in sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I P 435/96 z dne 15. 1. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 674/2001 z dne 5. 9. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 494/2001 z dne 4. 4. 2001 in sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I P 435/96 z dne 15. 1. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Zgolj dejstvo, da sodišča drugače ocenjujejo navedbe o trditvenih podlagah, kot jih razume pritožnica, ni dovolj za utemeljitev zatrjevane kršitve človekovih pravic iz 22. in prvega odstavka 23. člena Ustave. S tem, ko je pritožbeno sodišče ocenilo, da iz navedb pritožnice izhaja le zatrjevanje vlaganj v obstoječe stanovanje, je odgovorjeno tudi na trditve pritožnice o neskladnosti med razlogi sodbe sodišča prve stopnje in vsebino cenitvenega poročila. Sodišča, ki so pritožnici pojasnila, zakaj ne more na podlagi prvega in tretjega odstavka 116. člena Stanovanjskega zakona oziroma 22. in 23. člena Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih pridobiti solastnine na stanovanju, za katerega zatrjuje, da je vanj vložila znatna sredstva, niso kršila pravic iz 33. in 67. člena Ustave in 1. člena prvega Protokola h Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju EKČP), niti niso odločila v nasprotju z določbo 69. člena Ustave. Pritožnica ni bila diskriminirana, ker ji sodišča niso priznala pravice do solastnine. Iz sodbe pritožbenega in revizijskega sodišča je razvidno, zakaj ni bila kršena pravica do zaslišanja stranke, zaradi česar ne drži trditev pritožnice, da se sodišči nista opredelili do te zatrjevane kršitve.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 23, 25, 33, 67, 69, Ustava [URS]

Člen 6, 14, Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin [EKČP]

Člen 14, 26, Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
30. 10. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23674
Up-646/02-8
13. 7. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnica v Z., na seji senata dne 29. junija 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 674/2001 z dne 5. 9. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 494/2001 z dne 4. 4. 2001 in sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I P 435/96 z dne 15. 1. 2001 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek ustavne pritožnice, naj se ugotovi, da je solastnica stanovanja v Ljubljani do idealnega deleža 336/1000. Pritožbeno sodišče je pritožbo zavrnilo, zavrnjena pa je bila tudi revizija ustavne pritožnice.
2. Pritožnica, sicer bivša imetnica stanovanjske pravice, je zahtevek utemeljevala z vlaganji v stanovanje. V ustavni pritožbi navaja, da ta vlaganja izhajajo iz navedb v tožbi ter iz tožbi priloženega cenitvenega poročila izvedenca, na katerega se je sklicevala v pripravljalni vlogi. V zvezi s tem cenitvenim poročilom izrecno poudarja, da iz njega izhaja, da je bilo stanovanje, v katerega je vlagala, pred tem sestavljeno iz dveh enot in iz skupne hišne veže ter dvoriščnega balkona, kar naj bi bilo bistveno v tem sporu.
Vsem trem sodiščem v zvezi s tem očita kršitev pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave) in pravice do sodnega varstva (prvi odstavek 23. člena Ustave) oziroma 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 - v nadaljevanju EKČP) ter 14. člena Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, št. 7/71 v povezavi z Uradnim listom RS, št. 35/92, MP št. 9/92 - v nadaljevanju Pakt). Pritožnica, izhajajoč iz navedenih določb Ustave in mednarodnih pogodb, zatrjuje, da so sodišča kršila pravico do poštenega obravnavanja, ker so štela, da v pravdi na prvi stopnji ni zatrjevala, da je sporno stanovanje pridobila s preureditvijo skupnih prostorov v hiši, kar je imelo za posledico, da ji ni bila priznana (so)lastninska pravica na podlagi prvega odstavka 116. člena Stanovanjskega zakona (Uradni list RS, št. 18/91 in nasl. - v nadaljevanju SZ). S tem naj bi ji sodišča odvzela tudi pravico do sodnega varstva.
3. Pritožnica pritožbenemu in revizijskemu sodišču očita, da sta opustili dolžni preizkus sodbe sodišča prve oziroma druge stopnje. S tem naj bi sodišči kršili pravico do pravnega sredstva (25. člen Ustave). V okviru te kršitve obema sodiščema zlasti očita, da nista ugotovili in ocenili zatrjevanega nasprotja med razlogi sodbe sodišča prve stopnje v delu, ki se nanaša na cenitev vlaganj, in samo cenitvijo.
Pritožnica tudi zatrjuje, da sta pravico do pravnega sredstva in pravico do poštenega obravnavanja pritožbeno in revizijsko sodišče kršili tudi s tem, ker nista odgovorili na pritožničine navedbe o kršitvah materialnega prava, zlasti v delu, ki se nanaša na uporabo določbe tretjega odstavka 116. člena SZ. Kršitev pravice do sodnega varstva pritožnica očita pritožbenemu in revizijskemu sodišču tudi z navedbo, da se nista opredelili do njenega očitka sodišču prve stopnje, da ji ni dalo možnosti, biti zaslišana.
4. Pritožnica zatrjuje, da je bila zaradi napačne uporabe materialnega prava s strani vseh treh sodišč kršena njena pravica do zasebne lastnine (33. člen Ustave v povezavi s 67. členom Ustave) in pravica iz 1. člena prvega Protokola k EKČP, odločitve sodišč pa naj bi zanjo pomenile razlastitev v nasprotju z 69. členom Ustave. Poleg že navedenih določb 116. člena SZ navaja kot podlago za pridobitev solastninske pravice na spornem stanovanju tudi 22. in 23. člen Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih (Uradni list SFRJ, št. 6/80 in nasl. - v nadaljevanju ZTLR). Meni, da bi določbo tretjega odstavka 116. člena SZ sodišča morala razlagati tako, da lahko na njeni podlagi zahtevajo od lastnika stanovanja priznanje solastninske pravice tudi tisti občani, ki so v stanovanje vlagali po pridobitvi stanovanjske pravice, ker gre pri teh za pridobitev stanovanjske pravice na (zaradi vlaganj) kakovostnejšem stanovanju. Sodišča bi ji pravico do solastnine na stanovanjih morala priznati enako kot najemnikom, ki so vlagali pred pridobitvijo stanovanjske pravice oziroma kot najemnikom, ki se jim je kupnina zmanjšala za vložena sredstva. Zatrjuje, da so zato sodišča kršila pravico iz drugega odstavka 14. člena Ustave in 26. člena EKČP. Nižjim sodiščem tudi očita, da ji niso dala možnosti, da relevantna dejstva dokaže (zlasti zaradi opustitve njenega zaslišanja), revizijskemu sodišču pa očita, da se do teh kršitev ni opredelilo.
5. Pritožnica je hkrati vložila tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti 116. člena SZ. Ustavno sodišče je pobudo s sklepom št. U-I-172/02 z dne 25. 9. 2003 zavrnilo kot očitno neutemeljeno.
B.
6. Ustavno sodišče se v postopku z ustavno pritožbo ne more spuščati v presojo materialnopravne ali procesnopravne pravilnosti izpodbijane sodne odločbe in tudi ne v dokazno oceno sodišča. Ustavna pritožba ni nadaljnje pravno sredstvo v okviru rednega sodstva, s katerim bi bilo mogoče uveljavljati same po sebi kršitve pri ugotovitvi dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS)
Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
7. Pritožnica očitek o kršitvi pravic iz 22. in prvega odstavka 23. člena Ustave povezuje z navedbo, da je v trditveni podlagi na prvi stopnji pravočasno uveljavljala (navajala) dejstvo, ki je odločilno za pridobitev lastninske pravice na spornem stanovanju na podlagi prvega odstavka 116. člena SZ, to je dejstvo, da je pri spornem stanovanju šlo za preureditev skupnih prostorov v stanovanjski hiši. Sodišče prve stopnje je ocenilo, da gre pri vlaganjih pritožnice za vlaganja v obstoječo stanovanjsko enoto in ne za vlaganja zaradi preureditve skupnih prostorov v stanovanje. V to oceno se Ustavno sodišče glede na svojo pristojnost ne more spuščati. Zgolj s tem, da sodišče prve stopnje navedbe v cenitvenem poročilu drugače ocenjuje kot pritožnica, ni mogoče utemeljiti zatrjevanih kršitev človekovih pravic iz 22. in prvega odstavka 23. člena Ustave, s tem pa tudi ne kršitev pravic iz 6. člena EKČP in 14. člena Pakta. Kršitev teh pravic pa tudi ni mogoče očitati Višjemu in Vrhovnemu sodišču samo zaradi tega, ker sta se strinjala s tako oceno sodišča prve stopnje.
8. Kršitev pravice do pravnega sredstva (25. člen Ustave) naj bi pritožbeno, zlasti pa Vrhovno sodišče, zagrešili s tem, ker po zatrjevanju pritožnice nista odgovorili na njene navedbe v pritožbi oziroma reviziji. Sodišču, ki odloča o pritožbi oziroma reviziji, ni treba odgovoriti na vse navedbe v pritožbi oziroma reviziji, pač pa le na tiste, ki so za odločanje relevantni. Pritožnica v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje ni zatrjevala neskladja med razlogi sodbe in predloženim cenitvenim poročilom, pač pa je zatrjevala, da je sodišče glede na vsebino tega poročila zmotno in nepopolno ugotovilo dejansko stanje. Na ta očitek je pritožbeno sodišče odgovorilo in ji pojasnilo, da sodišče o tožbenem zahtevku odloča na podlagi dejstev in dokazov, ki jih ponudijo stranke.
S tem, ko je pritožbeno sodišče ocenilo, da iz navedb pritožnice izhaja le zatrjevanje vlaganj v obstoječe stanovanje, pa je odgovorilo tudi na očitke pritožnice o neupoštevanju cenitvenega poročila. Enako velja za sodbo revizijskega sodišča. Prav tako ne drži očitek obema sodiščema, da se nista opredelili do zatrjevane kršitve določb Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP), do katere naj bi prišlo zaradi opustitve izvedbe dokaza z zaslišanjem ustavne pritožnice oziroma z zavrnitvijo dokaza z zaslišanjem nove priče. Obe sodišči, zlasti to velja za pritožbeno sodišče, sta ustavni pritožnici pojasnili, zakaj do zatrjevane kršitve ni prišlo. Ocenili sta, da zaradi dejstev in dokazov, ki jih je pritožnica navajala v pravdi, njeno zaslišanje za odločitev ne bi bilo pomembno.
9. Pritožnica v okviru zatrjevane kršitve pravice do pravnega sredstva pritožbenemu in revizijskemu sodišču očita tudi, da se nista opredelili do zatrjevanih kršitev materialnega prava.
Ta očitek ne drži. Obe sodišči sta se do teh trditev opredelili. Pritožnici sta pojasnili, da solastnine iz naslova vlaganj v stanovanje ni mogoče pridobiti s preureditvijo obstoječih stanovanjskih enot (prvi odstavek 116. člena SZ) in ne v primeru, ko je šlo za vlaganja po pridobitvi stanovanjske pravice (tretji odstavek 116. člena SZ), prav tako pa tudi ne z adaptacijo stanovanja na podlagi določb ZTLR. Pritožničino nestrinjanje s takimi stališči sodišč ter sklicevanje na napačno uporabo materialnega prava za utemeljitev kršitve pravice do pravnega sredstva ne zadošča. Enako velja za zatrjevane kršitve pravic iz 33., 67. in 69. člena Ustave ter iz 1. člena prvega Protokola k EKČP. Tudi v tem primeru pritožnica utemeljuje kršitve pravic zgolj z napačno uporabo materialnega prava, ne da bi pri tem pojasnila, v čem naj bi bilo pravo uporabljeno na način, ki je nasproten tem pravicam.
10. Pritožnica zatrjuje tudi, da je bila v tej pravdi diskriminirana, ker ji sodišča niso priznala pravice do solastnine, kot jo sicer priznavajo tistim imetnikom stanovanjske pravice, ki so za pridobitev stanovanjske pravice poleg lastne udeležbe vlagali dodatna sredstva oziroma jim je zaradi vlaganj bila priznana pravica do zmanjšanja kupnine. S sklicevanjem na te primere ni mogoče utemeljiti kršitve pravice iz drugega odstavka 14. člena Ustave, 14. člena EKČP in 26. člena Pakta. Pri teh primerih gre - kljub nasprotni trditvi ustavne pritožnice - za drugačna dejanska stanja, ki jih je kot taka opredelil že zakonodajalec. Dejstvo, da zakonodajalec vseh primerov, kjer je prihajalo (in prihaja) do vlaganj, ni uredil na enak način, pa ne more biti razlog za zatrjevanje diskriminacije v tej ustavni pritožbi.
11. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, kakor jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger