U-I-131/01
Natisni
Opravilna št.:
U-I-131/01
Datum odločitve:
11. 3. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:U.I.131.01
Akt:
Kazenski zakonik (Uradni list RS, št. 63/94, 70/94 - popr. In 23/99) (KZ), 4. odst. 49. čl.
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti četrtega odstavka 49. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94, 70/94 - popr. in 23/99) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Čeprav bi bilo glede na dejstvo, da sme Varuh človekovih pravic vložiti zahtevo za oceno ustavnosti, še posebej pa upoštevaje njegov položaj in pomen, ki ga ima za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin, mogoče njegovo procesno legitimacijo razlagati široko, pa mora skladno z določbo šeste alineje prvega odstavka 23. člena ZUstS med vloženo zahtevo in posamično zadevo, ki jo Varuh človekovih pravic obravnava, obstajati določena zveza. Ob vpogledu posamičnih zadev, na katere se Varuh človekovih pravic sklicuje je Ustavno sodišče ugotovilo, da te nedvomno niso v zvezi z vprašanjem vštevanja hišnega pripora ali pripora v izrečeno kazen. Zato ni izpolnjen procesni pogoj v smislu legitimacije Varuha človekovih pravic za izpodbijanje četrtega odstavka 49. člena KZ.
Geslo:
1.2.51.6.2 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Ustavna pritožba - Varuh človekovih pravic.
1.4.52.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Upravičenost za vložitev ustavne pritožbe.
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.5.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Odklonilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 23.1.6, 25, Zakon o Ustavnem sodišču[ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Varuh človekovih pravic
Datum vloge:
15. 6. 2001
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US23261
Dokument v PDF obliki:
U-I-131-01.pdf
123 KB
Prenesite datoteko
U-I-131-01_LM.pdf
123 KB
Prenesite datoteko
U-I-131/01-14
11. 3. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem na zahtevo Varuha človekovih pravic, na seji dne 11. marca 2004
sklenilo:
Zahteva za oceno ustavnosti četrtega odstavka 49. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94, 70/94 - popr. in 23/99) se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Varuh človekovih pravic je vložil zahtevo za oceno ustavnosti četrtega odstavka 49. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ), če se ta razlaga tako, da je dan hišnega pripora pri vštevanju v izrečeno kazen zapora, mladoletniškega zapora in denarno kazen izenačen z dnem pripora in odvzema prostosti.
Uvodoma predlagatelj ugotavlja, da obstaja glede vštevanja hišnega pripora v izrečeno kazen pravna praznina, saj KZ, ki v 49. členu sicer ureja vštevanje pripora in prejšnje kazni, načina vštevanja hišnega pripora ne določa izrecno. V šestem odstavku 199.a člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju ZKP) pa je določeno, da se določbe tega zakona (tj. ZKP) o priporu smiselno uporabljajo tudi glede vštevanja hišnega pripora. Vendar pa ZKP teh določb ne vsebuje, zato naj bi šlo pri tem za protiustavno pravno praznino. 2. Če naj se četrti odstavek 49. člena KZ v povezavi z omenjeno določbo ZKP razlaga tako, da je dan hišnega pripora pri vštevanju v kazen enak dnevu pripora, je to po mnenju Varuha človekovih pravic v neskladju z določbo 2. člena Ustave o pravni državi, z načelom enakosti pred zakonom (14. člen Ustave) in načelom enakega varstva pravic (22. člen Ustave). Splošno načelo enakosti pred zakonom namreč prepoveduje različno obravnavati enako. Pri tem so odločilne pravne posledice zakonske določbe v dejanskih razmerjih. Izenačenje dneva hišnega pripora z dnem pripora pri vštevanju v kazen spregleda neenakost obeh ukrepov. Hišni pripor se namreč izvaja izven pripornih prostorov, praviloma v obdolženčevem bivališču, milejši je tudi režim izvrševanja hišnega pripora, npr. glede osebnih stikov. Po mnenju Varuha človekovih pravic hišni pripor bolj kot v osebno svobodo posega v obdolženčevo pravico do svobode gibanja. Enako varstvo pravic v postopku pred sodiščem terja, da se osebe v neenakih okoliščinah ne obravnavajo enako, če ni za to podan utemeljen razlog. Enakost pred zakonom je tudi eden bistvenih elementov pravičnosti, če pa zakon krši pravičnost, nasprotuje pravni državi in je protiustaven.
3. Varuh človekovih pravic zato Ustavnemu sodišču predlaga, naj oceni ustavnost četrtega odstavka 49. člena KZ, če se ta razlaga tako, da je dan hišnega pripora pri vštevanju v izrečeno kazen izenačen z dnem pripora in dnem odvzema prostosti. Hkrati naj Ustavno sodišče ugotovi, da ni v skladu z Ustavo, da KZ izrecno ne določa načina vštevanja hišnega pripora v izrečeno kazen, ter odloči, da mora Državni zbor ugotovljeno neskladje z Ustavo odpraviti v določenem roku.
4. Na zahtevo Varuha človekovih pravic je odgovoril Državni zbor, Vlada in Ministrstvo za pravosodje pa sta poslala mnenji. V odgovoru oziroma mnenjih nasprotujejo trditvam v zahtevi.
B.
5. Skladno s šesto alinejo prvega odstavka 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) lahko Varuh človekovih pravic vloži zahtevo za začetek postopka za oceno ustavnosti posameznega predpisa v zvezi s posamično zadevo, ki jo obravnava. Varuh človekovih pravic se sklicuje na štiri zadeve, ki naj bi bile v zvezi z vloženo zahtevo in ki jih vodi pod opravilnimi številkami 2.2-44/01, 2.1- 25/01, 6.0-50/01 in 0.5-117/01.
6. Ustavno sodišče je vpogledalo zadeve, na katere se sklicuje Varuh človekovih pravic v svoji zahtevi. Ob tem je ugotovilo, da se tri izmed navedenih zadev v ničemer ne nanašajo na problematiko razmerja med hišnim priporom in priporom. V eni izmed njih pripornik, ki se je obrnil na Varuha človekovih pravic, navaja, da so mu sodišča neupravičeno zavrnila nadomestitev pripora z varščino, hkrati pa meni, da izpolnjuje pogoje za hišni pripor.
7. Čeprav bi bilo glede na dejstvo, da sme Varuh človekovih pravic vložiti zahtevo za oceno ustavnosti, še posebej pa upoštevaje njegov položaj in pomen, ki ga ima za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin, mogoče njegovo procesno legitimacijo razlagati široko (tako Ustavno sodišče v odločbi št. U-I-57/99, Uradni list RS, št. 45/99 in OdlUS VIII, 106), mora skladno z določbo šeste alineje prvega odstavka 23. člena ZUstS med vloženo zahtevo in posamično zadevo, ki jo Varuh človekovih pravic obravnava, obstajati zveza. Ob vpogledu posamičnih zadev, na katere se Varuh človekovih pravic sklicuje, je Ustavno sodišče ugotovilo, da te nedvomno niso v zvezi z vprašanjem vštevanja hišnega pripora ali pripora v izrečeno kazen. Zato ni izpolnjen procesni pogoj v smislu legitimacije Varuha človekovih pravic za izpodbijanje četrtega odstavka 49. člena KZ.
8. Ker niso podani procesni pogoji za oceno ustavnosti izpodbijanega člena KZ, je Ustavno sodišče zahtevo zavrglo.
C.
9. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 25. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam Lukić ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk in Jože Tratnik. Sklep je sprejelo z osmimi glasovi proti enemu. Proti je glasovala sodnica Wedam Lukić, ki je dala odklonilno ločeno mnenje.
Predsednica
dr. Dragica Wedam Lukić
U-I-131/01
23. 3. 2004
Odklonilno ločeno mnenje sodnice dr. Wedam Lukić
Ustavno sodišče je v tem primeru zavrglo zahtevo Varuha človekovih pravic za oceno ustavnosti četrtega odstavka 49. člena Kazenskega zakonika, ki se nanaša na vštevanje pripora v kazen zapora, ker je ob vpogledu posamičnih zadev, na katere se je Varuh skliceval v zahtevi, ugotovilo, da te nedvomno niso v zvezi z vprašanjem vštevanja hišnega pripora ali pripora v izrečeno kazen. V obrazložitvi je navedlo, "da bi bilo glede na dejstvo, da sme Varuh človekovih pravic vložiti zahtevo za oceno ustavnosti, še posebej pa upoštevaje njegov položaj in pomen, ki ga ima za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin, mogoče njegovo procesno legitimacijo razlagati široko (tako Ustavno sodišče v odločbi št. U-I-57/99, Uradni list RS, št. 45/99, OdlUS VIII, 106)," vendar "mora skladno z določbo šeste alineje prvega odstavka 23. člena ZUstS med vloženo zahtevo in posamično zadevo, ki jo Varuh človekovih pravic obravnava, obstajati zveza."
Z vprašanjem, pod kakšnimi pogoji je mogoče Varuhu človekovih pravic priznati legitimacijo za vložitev zahteve, se je Ustavno sodišče ukvarjalo že v odločbi št. U-I-57/99. Takrat je Varuh vložil zahtevo za oceno ustavnosti in zakonitosti petega odstavka 11. člena Notarske tarife (Uradni list RS, št. 28/95 in 31/96), ker je določal, da o spremembi vrednosti točke notarske tarife odloča izvršni odbor Notarske zbornice Slovenije, ne da bi bilo za to potrebno soglasje ministra, pristojnega za pravosodje. Nasprotna udeleženka v postopku (Notarska zbornica) je njegovi legitimaciji za vložitev zahteve ugovarjala med drugim tudi z zatrjevanjem, da zahteva ni v zvezi s posamičnim primerom, na katerega se je prvotno skliceval.
Ustavno sodišče je takrat pomisleke nasprotne udeleženke v 6. točki obrazložitve odločbe zavrnilo z utemeljitvijo: "Varuh sporoča, da več pobudnikov za postopek pri njem toži med drugim nad tarifo, ki so jo morali plačati za notarske storitve. Če Varuh ob tem podvomi v zakonitost splošnega akta, s katerim je ta tarifa določena, je po presoji Ustavnega sodišča pogoj iz 6. alinee prvega odstavka 23. člena ZUstS izpolnjen. K dvomom nasprotne udeleženke o legitimiranosti Varuha za obravnavani primer Ustavno sodišče opozarja še na določbo drugega odstavka 9. člena Zakona o varuhu človekovih pravic (Uradni list RS, št. 71/93 - ZVČP), po kateri lahko Varuh obravnava tudi širša vprašanja, pomembna med drugim za pravno varnost državljanov, ter na določbo drugega odstavka 26. člena istega zakona, po kateri lahko Varuh začne postopek tudi na lastno pobudo." V navedenem primeru je torej Ustavno sodišče štelo, da je "zveza z obravnavano zadevo" podana, čeprav Varuh ni izkazal, da se je nekdo pritožil prav zaradi postopka sprejemanja notarske tarife. Štelo je, da zadošča, da je Varuh navedel, da so se nekateri pobudniki pritoževali nad tarifo.
Tokrat je Ustavno sodišče besedno zvezo "v zvezi" očitno razumelo precej bolj ozko in ji je dalo v bistvu pomen "v okviru zadeve". Vprašanje (enakega) vštevanja pripora in hišnega pripora v zaporno kazen je namreč nedvomno "v zvezi" s pripornimi zadevami, ki jih Varuh obravnava. Varuh je v odgovoru na poziv Ustavnega sodišča celo navedel, da mnogo pripornikov, ki si prizadevajo pripor nadomestiti s hišnim priporom, redno opozarja na razliko med obema ukrepoma, ki pa ju zakon izenačuje glede vštevanja v izrečeno kazen zapora. Navedel je tudi, da je na podlagi "tozadevnih pobud in prejetih informacij" po drugem odstavku 26. člena v zvezi z 9. členom ZVarCP vzel zadevo v obravnavanje in v tej zvezi vložil zahtevo za oceno ustavnosti.
Iz obrazložitve je mogoče sklepati, da to ni dovolj in da bi bilo mogoče Varuhu priznati legitimacijo le, če bi predložil zadevo, v kateri bi se posameznik izrecno pritožil zaradi enakega vštevanja pripora in hišnega pripora. Iz obrazložitve pa ni razvidno, zakaj se je Ustavno sodišče tokrat odločilo za ožjo razlago kot v odločbi št. U-I-57/99. Zato za sklep o zavrženju zahteve nisem mogla glasovati.
dr. Dragica Wedam Lukić