Up-81/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-81/04
Datum odločitve:
18. 10. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.81.04
Akt:
Ustavna pritožba družbe A. A. zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 334/2003 z dne 28. 10. 2003 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča v Ljubljani št. U1842/2001 z dne 11. 12. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba družbe A. A. zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 334/2003 z dne 28. 10. 2003 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča v Ljubljani št. U1842/2001 z dne 11. 12. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Združitev več postopkov v skupno obravnavo in odločanje sama zase ne pomeni kršitve pravice do naravnega sodnika.
Ustavne pritožbe ni mogoče utemeljiti z navedbami, da je bilo v predhodnih postopkih materialno pravo napačno uporabljeno in/ali da je bilo dejansko stanje nepopolno oziroma nepravilno ugotovljeno. Zgolj nestrinjanje ustavnega pritožnika z razlago prava rednega sodišča in z njegovo odločitvijo, ne utemeljuje njegovih očitkov o kršitvah človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen, 22, 23, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
29. 1. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23917
Up-81/04 - 4
18. 10. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe družbe A. A., javno podjetje za distribucijo električne energije, d.d., Ž. Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnica v Z., na seji senata dne 28. septembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba družbe A. A. zoper sodbo in sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 334/2003 z dne 28. 10. 2003 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča v Ljubljani št. U1842/2001 z dne 11. 12. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Upravno sodišče je z izpodbijano sodbo kot neutemeljeno zavrnilo tožbo ustavne pritožnice zoper odločbo Urada Republike Slovenije za varstvo konkurence št. 3072-3/01-20 z dne 19. 10. 2001, s katero je ugotovil ničnost pisma o nameri glede poslovnega sodelovanja med podjetji C. C., d.d., Č. Č., d.d., D. D., d.d., I. I., d.d. in A. A., d.d. Z izpodbijanim sklepom pa je Upravno sodišče združilo v skupno obravnavo in odločanje postopek ustavne pritožnice (tam tožnice) s postopki drugih podpisnikov navedenega pisma o nameri. Vrhovno sodišče je zavrnilo pritožbo zoper navedeno sodbo in zavrglo pritožbo zoper navedeni sklep Upravnega sodišča.
2. Pritožnica zatrjuje, da ji je bila z združitvijo postopka kršena pravica do naravnega sodnika (drugi odstavek 23. člena Ustave). Meni, da je bila združitev opravljena v nasprotju z določbami Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS) in Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - v nadaljevanju ZPP).
Ker je v pritožničini zadevi bil pristojen Oddelek v Novi Gorici, je pomenila združitev tudi spremembo krajevne pristojnosti (na sedež Upravnega sodišča v Ljubljano). Dalje navaja, da bi ji sodišče moralo dati možnost, da se ob prenosu krajevne pristojnosti izjavi še pred sprejemom sklepa o združitvi, če bi bil dovoljen. Ker ji sodišče tega ni omogočilo, naj bi s tem kršilo 22. člena Ustave.
3. Z izpodbijanimi sodbami naj bi ji bili kršeni pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave in pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Navaja, da je tako v tožbi kot v pritožbi zatrjevala, da je bilo v upravnem postopku dejansko stanje nepravilno in nepopolno ugotovljeno. Ves čas naj bi zatrjevala, da bi bilo treba ugotoviti namen, ki so ga imele podpisnice spornega pisma o nameri, da bi bilo treba ugotoviti, kaj dejansko je za podpisnice ta podpisan list papirja predstavljal in kaj so z njim hotele doseči, saj bi šele ugotovitev teh dejstev omogočila pravilno odločitev v zadevi. Za ugotovitev navedenih dejstev pa meni, da bi morali sodišči razpisati glavno obravnavo. Ker sodišči glavne obravnave nista razpisali, naj bi ji kršili pravico do poštenega sojenja iz 22. in 23. člena Ustave. Zatrjuje tudi, da je obrazložitev sodbe Vrhovnega sodišča v nasprotju sama s seboj oziroma nesprejemljiva in v neskladju z 22. členom Ustave. Člen 22 Ustave naj bi bil kršen tudi zato, ker Upravno sodišče ni poslalo pritožnici vseh vlog drugih tožnic, katerih postopke je združilo. Zatrjuje, da ji ni bil poslan odgovor tožene stranke na tožbo.
B.
4. Ustavno sodišče ni instančno sodišče, ki bi presojalo, ali so sodišča pri izdaji izpodbijanih odločb pravilno ugotovila dejansko stanje in pravilno uporabila materialno in procesno pravo. Ta presoja je zaupana sodiščem splošne pristojnosti, ki sodijo v skladu z Ustavo in zakoni. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS)
Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
5. Ustavna pritožnica zatrjuje, da ji je bila s sklepom, s katerim je sodišče združilo njen postopek z drugimi postopki zaradi skupnega obravnavanja in odločanja, kršena pravica do naravnega sodnika iz drugega odstavka 23. člena Ustave, vendar takšne kršitve ne izkaže. Združitev več postopkov o istem predmetu v skupno obravnavo in odločanje (41. člen ZUS) sama zase ne pomeni kršitve pravice do naravnega sodnika. Kršitev navedene pravice tudi ne pomeni zgolj morebitna kršitev pravil o krajevni pristojnosti sodišča. Drugi odstavek 23. člena Ustave določa, da lahko posamezniku (pravni ali fizični osebi) sodi samo sodnik, ki je izbran po pravilih, vnaprej določenih z zakonom in sodnim redom. Pritožnica pa kršitve teh pravil ne zatrjuje.
6. Pritožnica v ustavni pritožbi v glavnem ponavlja svoje navedbe iz tožbe in pritožbe. Vztraja pri svojem stališču, da pismo o nameri ne spada med sporazume iz 5. člena Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence (Uradni list RS, št. 56/99 in nasl. - v nadaljevanju ZPOmK), ki bi bil kot tak prepovedan in ničen. Drugačna kvalifikacija pisma o nameri naj bi bila posledica nepopolno in nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja. Kot je že navedeno (4. točka obrazložitve), Ustavno sodišče ne preverja pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja niti pravilnosti uporabe materialnega in procesnega prava. Zato s takšnimi navedbami ni mogoče utemeljiti ustavne pritožbe.
7. Z vidika ustavnosodne presoje bi bila lahko relevantna očitka, da sta sodišči kršili 22. člen Ustave, ker nista razpisali glavne obravnave in ker naj bi bili obrazložitvi njunih sodb sami s seboj v nasprotju oziroma pomanjkljivi, kar bi lahko pomenilo tudi kršitev pravice do pravnega sredstva (25. člen Ustave).
8. Glavna obravnava v upravnem sporu predstavlja glede na 22. in 23. člen Ustave pogoj za zagotovitev enakosti orožij tožnika in toženca v upravnem sporu oziroma je pogoj za zagotovitev poštenega sojenja. Namen glavne obravnave pri presoji zakonitosti upravnega akta je v tem, da se na podlagi neposrednega ustnega in javnega obravnavanja zbere dokazno gradivo za presojo, ali je dejansko stanje sploh bilo ugotovljeno oziroma ali je bilo ugotovljeno pravilno in popolno, ali so v odločbi ugotovljena dejstva skladna s spisi, ali je iz njih napravljen pravilen sklep, ali so bila kršena bistvena pravila upravnega postopka in ali je bil materialnopravni predpis uporabljen oziroma ali je bil pravilno uporabljen (odločba Ustavnega sodišča št. Up-197/02 z dne 3. 4. 2003, Uradni list RS, št. 36/03 in OdlUS XII, 56).
9. Ustavni pritožnik v tožbi ni predlagal sodišču, naj opravi glavno obravnavo. Prav tako ni v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje uveljavljal, da je to odločalo brez glavne obravnave, čeprav bi jo glede na določbe 50. člena ZUS moralo opraviti. Navedeno pomeni, da pritožnik ni izčrpal pravnih sredstev, kar je po prvem odstavku 51. člena ZUstS pogoj za dopustnost ustavne pritožbe. Zato Ustavno sodišče ustavne pritožbe glede navedenih očitkov ni preizkušalo. Kolikor se ta očitek nanaša na postopek pred Vrhovnim sodiščem pa je očitno neutemeljen, saj je Vrhovno sodišče dolžno opraviti glavno obravnavo samo v primerih, če po razveljavitvi sklepa sodišča prve stopnje samo odloči o stvari sami (77. člen ZUS).
10. Ustavna pritožnica poskuša z zatrjevanjem, da sta obrazložitvi sodb obeh sodišč v nasprotju sami s seboj, uveljaviti svojo razlago 5. člena ZPOmK oziroma razlago, da pismo o nameri ne spada med sporazume iz navedenega člena. Kot je bilo že navedeno, pa sta uporaba in razlaga prava pristojnost rednih sodišč. Zgolj nestrinjanje z razlago rednega sodišča ne utemeljuje kršitve 22., 23. in 25. člena Ustave. Tudi očitek pritožnice, da sodba sodišča prve stopnje ni obrazložena in da je s tem kršena pravica do pravnega sredstva, ne drži. Pritožnica je v pritožbi izražala predvsem nestrinjanje z razlago 5. člena ZPOmK in poskušala uveljaviti svojo razlago. Iz sodbe sodišča prve stopnje izhaja, da je izčrpno in dosledno obrazložilo 5. člen ZPOmK in razloge, zakaj je pismo o nameri šteti za sporazum, ki je po navedenem členu prepovedan. Vrhovno sodišče je na vse navedbe pritožnice odgovorilo in soglašalo s pravnimi stališči sodišča prve stopnje. Zato z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno ni kršena pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave. Da bi bila razlaga 5. člena ZPOmK v neskladju s kakšno človekovo pravico, pa pritožnica ne zatrjuje.
11. Ker z izpodbijanimi sodnimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in na podlagi tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan