Up-139/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-139/04
Datum odločitve:
18. 10. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.139.04
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 19/2003 z dne 21. 5. 2003
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 19/2003 z dne 21. 5. 2003 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Izpodbijani sodbi arbitrarnosti ni mogoče očitati. Sodišče je namreč svojo odločitev obrazložilo in jo utemeljilo z razumnimi ter logičnimi pravnimi argumenti. Pretehtalo je tudi pritožničine navedbe in na tiste, ki so za odločitev pomembne, v obrazložitvi tudi odgovorilo.
Glede na to, da se učinek pravnomočnosti tako po pravni teoriji kot po stališču sodne prakse ne more raztezati na posamezno ugotovitev (tudi ugotovitev izpolnjevanja procesnih predpostavk), ki ni bila del izreka sodne odločbe, pritožnica tudi očitka o arbitrarnosti stališča glede dokazne vrednosti listin, ki so bile izdane v drugih postopkih, ni izkazala.
Ker pritožnica ne zatrjuje, da bi bilo o državljanstvu pritožničine pravne prednice pred tem že odločeno, kršitev človekovih pravic ne more utemeljiti niti z zatrjevanjem, da izpodbijana odločitev pomeni odvzem državljanstva, ki naj bi ga oseba pred tem dobila s pravnomočno odločbo.
Ker se izpodbijana odločitev nanaša na ugotovitev
državljanstva že umrle pravne prednice pritožnice, pritožnica z navajanjem razlogov, ki naj bi pomenili bistveno omejitev možnosti razvoja posameznika kot osebnosti in s tem nedopusten poseg v njegove osebnostne pravice, ne more utemeljiti kršitev pravic iz 34. in 35. člena Ustave.
Pritožnici tudi ni bila kršena pravica do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave, ker izpodbijana odločitev ne temelji na kakšnem pravnem stališču, ki bi bilo nesprejemljivo z vidika te pravice.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).

5.3.12 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Osebna varnost (34).
Pravna podlaga:
Člen, 14.2, 22, 33, 34, 35, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
18. 2. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23918
Up-139/04 - 4
18. 10. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopa mag. B. B. B., odvetnica v Z., na seji senata dne 28. septembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 19/2003 z dne 21. 5. 2003 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Z izpodbijano sodbo je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Mariboru, o zavrnitvi tožbe zoper ugotovitev upravnih organov, da se pritožničina pravna prednica ni štela za jugoslovansko državljanko. Upravni organ je ugotovil, da je bila pritožničina pravna prednica pred sklenitvijo zakonske zveze leta 1920 nemška državljanka (kar po ugotovitvi Vrhovnega sodišča v postopku ni bilo sporno). Glede na predpise, ki jih je bilo treba uporabiti v obravnavani zadevi, je bilo za ugotovitev, ali se je po drugi svetovni vojni štela za jugoslovansko državljanko, pomembno državljanstvo njenega moža. Iz dejanskega stanja,
ugotovljenega v upravnem postopku, pa tudi po oceni Vrhovnega sodišča ne izhaja, da bi imel mož pritožničine pravne prednice domovinsko pristojnost v eni od jugoslovanskih občin. Vrhovno sodišče je pritrdilo taki ugotovitvi, da se mož pritožničine pravne prednice na podlagi podatkov iz uradnih evidenc ni štel za jugoslovanskega državljana, kot tudi, da zato pritožničine pravne prednice ni bilo mogoče šteti za jugoslovansko državljanko v smislu Zakona o državljanstvu FLRJ (Uradni list DFJ, št. 64/45 in nasl. - v nadaljevanju ZDrž45). Pritožbeni ugovor, da naj bi jugoslovansko državljanstvo moža pritožničine pravne prednice dokazoval sklep o razglasitvi za mrtvega in odločba o zaplembi premoženja, je Vrhovno sodišče zavrnilo kot neutemeljen, ker se postopek državljanstva vodi po posebnih predpisih o državljanstvu.
2. Pritožnica izpodbijani odločitvi očita kršitev 14., 33., 34. in 35. člena Ustave. Vrhovno sodišče naj bi procesno pravo zmotno obravnavalo kot materialno pravo, kar naj bi privedlo do arbitrarne odločitve. Obravnavanje javnih listin (navedenega sklepa sodišča in odločbe o zaplembi premoženja) kot nepomembnih dokazov naj bi pomenila samovoljo. Pritožnica namreč meni, da je sklep Okrajnega sodišča Maribor - mesto iz leta 1953, s katerim je bil mož pritožničine pravne prednice razglašen za mrtvega, dokaz, ki bi ga upravni organi in sodišči morali upoštevati. Šlo naj bi za javno listino, ki je bila izdana v postopku, v katerem je bilo jugoslovansko državljanstvo osebe, ki naj bi se razglasila za mrtvo, procesna predpostavka sodne pristojnosti jugoslovanskih sodišč. Zato naj bi bila ugotovitev Vrhovnega sodišča, da Okrajno sodišče ni ugotavljalo državljanstva, nerazumna in posledica samovoljne uporabe prava, ki naj bi privedla do dveh različnih pravnomočnih odločb o državljanstvu posameznika.
Vrhovnemu sodišču očita tudi, da ni pojasnilo, zakaj odločba, ki temelji na predhodnem preizkusu procesnih predpostavk, ne dokazuje obstoja procesne predpostavke državljanstva. S temi navedbami pritožnica očita kršitev 14. člena Ustave. Kršeno naj bi bilo tudi načelo zaupanja v pravo (2. člen Ustave), po katerem morajo biti posamezne odločitve "stabilne" (v zvezi s tem se sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-266/95 z dne 20. 11. 1995, Uradni list RS, št. 69/95 in OdlUS IV, 116).
Državljanstvo, ki ga posameznik pridobi s posamičnim aktom, pa naj bi bila pridobljena pravica. Izpodbijano odločitev razume kot odvzem državljanstva, ki naj bi pomenil poseg v pravico do osebnega dostojanstva in varnosti (34. člen Ustave) ter kršitev ustavnega jamstva pravic zasebnosti in osebnostnih pravic (35. člen Ustave). Ker naj bi Vrhovno sodišče pravni prednici pritožnice kljub drugačnim pravnomočnim sodnim odločbam ne priznalo državljanstva, naj bi bila kršena tudi pritožničina pravica do vrnitve odvzetega premoženja. To pa naj bi pomenilo poseg v pravico do zasebne lastnine po 33. členu Ustave.
B.
3. Ustavno sodišče ni instanca upravnim organom in sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotovitvi dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS)
Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Ker 2. člen Ustave ne ureja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, temveč temeljna ustavna načela (načela pravne države), se nanj za utemeljevanje ustavne pritožbe ni mogoče sklicevati. Pritožnica sicer zatrjuje kršitev človekovih pravic iz 14., 33., 34. in 35. člena Ustave, vendar teh kršitev z navedbami v ustavni pritožbi ne izkaže.
4. Pritožnica v ustavni pritožbi, zlasti ko navaja, da je odločitev sodišča napačna, uveljavlja zmotno uporabo prava in svoje videnje dejanskega stanja. Očitek pritožnice, da je odločitev Vrhovnega sodišča samovoljna in arbitrarna, bi lahko pomenil kršitev 22. člena Ustave, ki je v postopkih pred sodišči in drugimi državnimi organi izraz načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, vendar je očitek neutemeljen. Oceno arbitrarnega ravnanja lahko Ustavno sodišče izreče le v primeru, ko je sodna odločba že na prvi pogled napačna in je sodišče sploh ni utemeljilo s pravnimi argumenti, zaradi česar bi bil lahko utemeljen sklep stranke, da sodišče ni odločalo na podlagi zakona, pač pa na podlagi kriterijev, ki pri sojenju ne bi smeli priti v poštev - torej povsem arbitrarno.
5. Tega pa izpodbijani sodbi Vrhovnega sodišča ni mogoče očitati. Sodišče je namreč svojo odločitev obrazložilo in jo utemeljilo z razumnimi ter logičnimi pravnimi argumenti.
Pretehtalo je tudi pritožničine navedbe in na tiste, ki so za odločitev pomembne, v obrazložitvi tudi odgovorilo. Že Upravno sodišče je pojasnilo, da je po predpisih, po katerih je bilo v obravnavanem primeru treba ugotavljati jugoslovansko državljanstvo, pomembna domovinska pravica osebe. Sodišči sta obrazložili tudi dokazno oceno podatkov prijavno - odjavne kartoteke Občine Maribor, tj. podatkov, ki so po stališču sodišča relevantni po predpisih, po katerih se je v obravnavanem primeru ugotavljalo državljanstvo. Glede na to in ker je Okrajno sodišče vodilo postopek za razglasitev pogrešanega za mrtvega in ne postopka za ugotovitev državljanstva, po presoji Vrhovnega sodišča listine, na katere se pritožnica sklicuje, ne dokazujejo jugoslovanskega državljanstva moža pritožničine pravne prednice.
6. Pritožnica sodišču sicer očita, da naj bi prezrlo, da je moralo Okrajno sodišče v predhodnem preizkusu predloga za razglasitev pogrešane osebe za mrtvo preveriti, ali je podana procesna predpostavka jugoslovanskega državljanstva. Vendar ne zatrjuje, da bi ugotovitev sodišča o izpolnjevanju procesnih predpostavk temeljila na potrdilu upravnega organa, pristojnega za ugotovitev državljanstva, ali na odločbi, ki bi bila izdana v postopku ugotavljanja državljanstva. Poleg tega ne izpodbija pravne razlage o domovinski pravici kot pravno odločilni okoliščini za ugotovitev jugoslovanskega državljanstva in ne pojasni, zakaj upravni organ, kot pristojen organ za ugotavljanje državljanstva, ne bi smel sam ocenjevati dokazov, ki naj bi izkazovali dejstva o državljanstvu. Zgolj dejstvo, da se pritožnica ne strinja z odločitvijo sodišča, pa ne zadošča za sklep o arbitrarnosti sodne odločbe.
7. Po vsebini pritožnica z ustavno pritožbo izpodbija pravilnost dokazne ocene, ker naj bi ta temeljila na ustavno spornem pravnem stališču glede dokazne vrednosti listin, na katere se pritožnica sklicuje. Očitke o kršitvah človekovih pravic pa utemeljuje s svojo razlago prava, po kateri naj bi imelo dejstvo, da je sodišče leta 1953 štelo, da je izpolnjena procesna predpostavka jugoslovanskega državljanstva, učinek pravnomočne odločitve o ugotovitvi tega državljanstva; vsakršna drugačna odločitev pa naj bi pomenila odvzem tako pridobljenega državljanstva.
8. Razlaga prava, za kakršno se zavzema pritožnica, bi pomenila, da bi bil upravni organ dejansko vezan na dejstvo, da je sodišče štelo, da je za postopek razglasitve pogrešanega za mrtvega izpolnjena procesna predpostavka jugoslovanskega državljanstva, ne glede na to, da to državljanstvo ni bilo ugotovljeno v postopku ugotavljanja državljanstva. Glede na to, da se učinek pravnomočnosti tako po pravni teoriji kot po stališču sodne prakse ne more raztezati na posamezno ugotovitev (tudi ugotovitev izpolnjevanja procesnih predpostavk), ki ni bila del izreka sodne odločbe, pritožnica tudi očitka o arbitrarnosti stališča glede dokazne vrednosti listin, ki so bile izdane v drugih postopkih, ni izkazala.
Zgolj dejstvo, da se pritožnica z dokazno oceno ne strinja in da pravo (tj. meje pravnomočnosti sodnih odločb ter razmerje med civilnim in upravnim postopkom) razume drugače od sodišča, namreč za utemeljitev ustavne pritožbe ne zadošča.
9. Ker pritožnica ne zatrjuje, da bi bilo o državljanstvu pritožničine pravne prednice pred tem že odločeno, kršitev človekovih pravic ne more utemeljiti niti z zatrjevanjem, da izpodbijana odločitev pomeni odvzem državljanstva, ki naj bi ga oseba pred tem dobila s pravnomočno odločbo. Odločba sodišča o razglasitvi pogrešanega za mrtvega (za katero pritožnica meni, da pomeni tudi odločitev o jugoslovanskem državljanstvu) se je namreč nanašala na moža pritožničine pravne prednice in ne na pritožničino pravno prednico. Odločba o ugotovitvi, da neka oseba ni imela jugoslovanskega državljanstva pa ne pomeni, da je ta oseba izgubila jugoslovansko državljanstvo, temveč ugotovitev, da ga ni pridobila. Zato na drugačno presojo ne more vplivati niti pritožničino sklicevanje na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I- 266/95. S to odločbo je namreč Ustavno sodišče presojalo vsebino referendumske zahteve za razpis referenduma, ki naj bi se nanašal na vprašanje odvzema državljanstva Republike Slovenije osebam, ki so to državljanstvo pridobile na podlagi 40. člena Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in nasl. - ZDRS).
10. Z navajanjem razlogov, ki naj bi pomenili bistveno omejitev možnosti razvoja posameznika kot osebnosti in s tem nedopusten poseg v njegove osebnostne pravice, pritožnica v obravnavanem primeru ne more utemeljiti kršitev pravic iz 34. in 35. člena Ustave. Izpodbijana odločitev se namreč nanaša na ugotovitev državljanstva že umrle pravne prednice pritožnice.
Tudi ugotovitev, da se mož pritožničine pravne prednice ni štel za jugoslovanskega državljana, se nanaša na osebo, ki je bila proglašena za mrtvo.
11. Z izpodbijano odločitvijo pritožnici tudi ni bila kršena pravica do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave. Za kršitev te pravice bi lahko šlo le v primeru, če bi sodišče ob odločanju zavzelo kakšno pravno stališče, ki je z vidika te ustavne pravice nesprejemljivo. Izpodbijana odločitev pa ne temelji na takšnem pravnem stališču, saj predmet postopka ni bila premoženjska pravica. Zgolj dejstvo, da se pritožnica ne strinja z ugotovitvijo, da se njena pravna prednica po predpisih o državljanstvu ni štela za jugoslovansko državljanko, pa za utemeljitev kršitve pravice iz 33. člena Ustave ne zadošča.
12. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče Ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan