Up-612/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-612/03
Datum odločitve:
18. 10. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.612.03
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1064/2002 z dne 5. 6. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 34/2001 z dne 18. 6. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1064/2002 z dne 5. 6. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 34/2001 z dne 18. 6. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ni ustavna zahteva, da bi sodišče v upravnem sporu, ko se strinja z materialnopravno presojo upravnega organa in je ob tem že obrazložitev upravnega organa dovolj izčrpna, pritožnik pa v upravnem sporu ne uveljavlja novih pravnih argumentov, izčrpno ponavljalo razloge za odločitev. Prav tako sodišče ni dolžno izvesti dokazov, ki za odločitev v zadevi po razumni presoji sodišča niso bistveni.
Pritožnica kršitve pravice iz 22. člena Ustave s sklicevanjem na eno odločitev Upravnega sodišča, izdano v drugi zadevi, ni izkazala. Ena odločitev sodišča prve stopnje, na katero se pritožnica sklicuje, tudi če bi šlo za enak dejanski in pravni stan, namreč še ne predstavlja ustaljene sodne prakse.
Pritožnica očitka, da se o Uredbi in o stališču Zveznega ustavnega sodišča ZRN ni imela možnosti izjaviti, v tožbi v upravnem sporu ni uveljavljala. Zato tega očitka ne more uveljavljati v ustavni pritožbi.
Na drugačno stališče ne more vplivati niti pritožničino sklicevanje na določbo drugega odstavka 67. člena Zakona o upravnem sporu. Po prvem odstavku 14. člena ZUS namreč sodišče razišče oziroma preizkusi dejansko stanje v okviru tožbenih navedb. Na tožbene ugovore pritožnice, je Upravno sodišče odgovorilo in se je pri tem sklicevalo tudi na zgodovinske vire, na katere se je v tožbi pritožnica sama sklicevala.
Zgolj dejstvo, da se pritožnica z odločitvijo sodišča ne strinja, pa ne zadošča za sklep o kršitvi katerekoli človekove pravice in temeljne svoboščine.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
12. 9. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23927
Up-612/03 - 6
18. 10. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnik na Z., na seji senata dne 28. septembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1064/2002 z dne 5. 6. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 34/2001 z dne 18. 6. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Z izpodbijano sodbo je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča o zavrnitvi tožbe zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve, s katero je bila zavrnjena pritožba zoper odločbo, s katero je upravni organ prve stopnje ugotovil, da se pritožničina pravna prednica C. C., vdova C., roj. Č., po predpisih, ki so na območju Republike Slovenije veljali do uveljavitve Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in nasl. - ZDrž), po letu 1945 ni štela za jugoslovansko državljanko.
2. Pritožnica zatrjuje, da je bila prikrajšana za obrazloženo sodno odločbo. Sodiščema očita, da se nista opredelili do njenih pravnorelevantnih navedb, da sta nekatere njene navedbe zavrnili le pavšalno in neargumentirano in da ji v postopku ni bil omogočen vpogled v dokazila, na katera se sklicujeta upravna organa in sodišči. Zato naj bi ji bila kršena pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in s tem v zvezi pravica do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave ter pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.
3. Pritožnica navaja, da sta se drugostopenjski upravni organ in Upravno sodišče pri utemeljevanju nemške narodnosti sklicevala na zgodovinske vire, ne da bi pojasnila, kateri konkretni zgodovinski viri naj bi bili dokaz, da sta bili organizaciji Kulturbund in Štajerska domovinska zveza organizaciji, v katere so se lahko včlanjevali le tisti, ki so se prištevali k nemški narodnosti, in da so ob včlanitvi prejeli "rdečo izkaznico". Nobeno od sodišč pa naj bi se ne opredelilo dovolj jasno do navedb pritožnice, s katerimi naj bi dokazovala, da narodnost oziroma opredeljevanje za narodnost ni bila kriterij za vključevanje v Štajersko domovinsko zvezo, in do navedb, s katerimi je dokazovala slovensko narodnost svoje pravne prednice. V ustavni pritožbi navaja tudi razloge, s katerimi je izpodbijala verodostojnost dokumentov, na podlagi katerih je bilo ugotovljeno, da je bila njena pravna prednica članica Kulturbunda. Upravnemu sodišču očita, da za zavrnitev nekaterih navedb ni navedlo dovolj jasnih razlogov, na nekatere pa naj sploh ne bi odgovorilo.
Vrhovno sodišče naj bi v zvezi s tem ugotovilo le, da pritožnica ni navedla in predložila konkretnih dokazov, ki bi to članstvo lahko ovrgli. Upravni organ druge stopnje naj bi se neupravičeno skliceval na dokaze, o katerih se pritožnica ni mogla izjaviti. Tako naj bi se upravni organ skliceval na "Uredbo o pridobitvi nemškega državljanstva na območju spodnje Štajerske, Koroške in Kranjske", ki po mnenju pritožnice ni predpis, ki bi ga državljani morali poznati. Enako naj bi veljalo za stališče Zveznega ustavnega sodišča ZRN. Sodišču očita tudi, da dokazov o članstvu njene pravne prednice v Kulturbundu ni izvedlo neposredno, ker je izvedbo teh dokazov opravilo z vpogledom v neoverjene fotokopije arhivskega gradiva in na podlagi dopisa Muzeja narodne osvoboditve Maribor. V zvezi s tem se sklicuje na odločitev Upravnega sodišča v zadevi št. U 1212/94 in sodišču očita različno sodno prakso.
B.
4. Ustavno sodišče ni instanca upravnim organom in sodiščem, ki odločajo v upravnem postopku oziroma v upravnem sporu in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotovitvi dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Pritožnica sicer zatrjuje kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave in pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave, vendar teh kršitev z navedbami, s katerimi jih utemeljuje, ne izkaže.
5. Pritožnica namreč v ustavni pritožbi predvsem ponavlja navedbe, ki jih je brez uspeha uveljavljala že v upravnem sporu. Ustavna pritožba pa ni priložnost za še eno presojo, ali so upravni organi in Upravno sodišče morda kršili procesno pravo. Prav tako ustavne pritožbe ne more utemeljiti z navedbami, s katerimi tudi v ustavni pritožbi izpodbija verodostojnost posameznih dokazov oziroma pravilnost ugotovljenega dejanskega stanja.
6. Iz pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave (ki je v sodnih postopkih poseben izraz načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave), v pritožbenem postopku pa tudi iz pravice do pravnega sredstva po 25. členu Ustave sicer izhaja, da se mora sodišče opredeliti do navedb strank, ki so za odločitev bistvene. Ker gre za ustavno procesno jamstvo, je glede vprašanja, katere navedbe in predlagani dokazi so za odločitev bistveni, odločilna pravna presoja sodišča v upravnem sporu. Ustavno sodišče pa ni pristojno presojati, ali je to materialnopravno stališče sodišča pravilno. Ob tem je treba upoštevati še, da se sodišče ni dolžno izrecno opredeliti do vseh relevantnih navedb stranke, pač pa je odgovor na posamezne navedbe stranke lahko konkludentno razviden tudi iz drugih navedb sodišča in iz celotnega konteksta obrazložitve. Ni ustavna zahteva, da bi sodišče v upravnem sporu izčrpno ponavljalo razloge za odločitev, ko se strinja z materialnopravno presojo upravnega organa in je ob tem že obrazložitev upravnega organa dovolj izčrpna, pritožnik pa v upravnem sporu ne uveljavlja novih pravnih argumentov. Prav tako sodišče ni dolžno izvesti dokazov, ki za odločitev v zadevi po razumni presoji sodišča niso bistveni.
7. Po presoji Vrhovnega sodišča je Upravno sodišče prepričljivo obrazložilo in pravilno zavrnilo tožbene ugovore tako glede sklicevanja upravnega organa na arhivsko gradivo kot tudi glede neverodostojnosti podatkov o članstvu pritožničine pravne prednice v Kulturbundu in v posledici tega njene nemške narodnosti. Že Upravno sodišče pa je pritožnici pojasnilo, zakaj za drugačno presojo narodnosti pritožničine pravne prednice ugovori pritožnice, da imenovana ni bila članica Kulturbunda, niso relevantni. Zato tudi stališču Vrhovnega sodišča, da pritožnica ni ne navedla, ne predložila konkretnih dokazov, ki bi lahko ovrgli članstvo njene pravne prednice v omenjeni organizaciji, z ustavnopravnega vidika ni mogoče očitati ničesar.
8. Kršitve pravice iz 22. člena Ustave pritožnica tudi s sklicevanjem na odločitev Upravnega sodišča, izdano v drugi zadevi, ne izkaže. Za kršitev navedene pravice bi sicer lahko šlo, če bi izpodbijana odločitev odstopala od ustaljene sodne prakse. Vendar ena odločitev sodišča prve stopnje, na katero se pritožnica sklicuje (ustavni pritožbi je ni priložila), tudi, če bi šlo za enak dejanski in pravni stan, še ne predstavlja ustaljene sodne prakse.
9. Zatrjevane kršitve pravice iz 22. člena Ustave pritožnica ne more utemeljiti niti z očitkom, da se je drugostopenjski upravni organ pri utemeljevanju nemške narodnosti pritožničine pravne prednice skliceval na Uredbo o pridobitvi nemškega državljanstva na območju spodnje Štajerske, Koroške in Kranjske in na stališče Zveznega ustavnega sodišča ZRN, ne da bi bila navedena uredba in stališče izvedena kot dokaz. Če stranki ni bila dana možnost izjaviti se o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za odločitev, gre za kršitev načela zaslišanja strank, ki lahko predstavlja tudi kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Vendar pa vsebinska obravnava tega pritožničinega očitka ni bila mogoča.
Po določbi 51. člena ZUstS je eden od pogojev za dopustnost ustavne pritožbe tudi ta, da so zoper izpodbijani akt izčrpana vsa pravna sredstva, kar ne pomeni le, da mora pritožnik (oziroma pritožnica) že pred vložitvijo ustavne pritožbe vložiti vsa dopustna pravna sredstva, temveč tudi, da mora pravna sredstva izčrpati po vsebini. To pomeni, da mora že v teh pravnih sredstvih uveljavljati tiste kršitve, na katere se sklicuje v ustavni pritožbi (tako npr. v odločbi št. Up-41/96 z dne 25. 4. 1996, OdlS V, 69). Pritožnica pa očitka, da se o navedeni uredbi in o stališču Zveznega ustavnega sodišča ZRN ni imela možnosti izjaviti, ni uveljavljala v tožbi v upravnem sporu. Zato tega očitka ne more uveljavljati v ustavni pritožbi.
10. Na drugačno stališče ne more vplivati niti pritožničino sklicevanje na določbo drugega odstavka 67. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS). Po prvem odstavku 14. člena ZUS namreč sodišče razišče oziroma preizkusi dejansko stanje v okviru tožbenih navedb. Na tožbene ugovore pritožnice, da je bilo članstvo v Štajerski domovinski zvezi prisila takratnega okupatorja in ne prosta volja ljudi, pa je Upravno sodišče odgovorilo in se je pri tem sklicevalo tudi na zgodovinske vire, na katere se je v tožbi pritožnica sama sklicevala.
Zgolj dejstvo, da se pritožnica z odločitvijo sodišča ne strinja, pa ne zadošča za sklep o kršitvi katerekoli človekove pravice in temeljne svoboščine.
11. Ker z izpodbijanima sodbama očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan