U-I-203/02
Natisni
Opravilna št.:
U-I-203/02
Datum odločitve:
4. 11. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:U.I.203.02
Akt:
Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/94 in 54/98), (ZPIZ), 2. al. 9. čl., 1. odst. 230. čl.
Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) (ZPIZ), 2. al. 14., 2. al. 1. odst. 207. čl., 3. odst. 208. čl.
Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (Uradni list RS, št. 9/92, 13/93, 9/96, 29/98, 6/99, 99/01, 60/02, 126/03 in 20/04 - ur.p.b.) (ZZVZZ), 4. tč. 1. odst. 15. in 51. čl.
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti druge alineje 9. člena in prvega odstavka 230. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/94 in 54/98), druge alineje 14. člena, druge alineje prvega odstavka 207. člena v delu, ki se nanaša na državljane Republike Slovenije, zaposlene v tujini, in tretjega odstavka 208. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) ter 4. točke prvega odstavka 15. člena in 51. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (Uradni list RS, št. 9/92, 13/93, 9/96, 29/98, 6/99, 99/01, 60/02, 126/03 in 20/04 - ur.p.b.) se zavrne.
Evidenčni stavek:
Položaj oseb, ki so kot delavci zavarovanci na območju Republike Slovenije vključeni v obvezno zavarovanje po 13. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ- 1), je drugačen od položaja delavcev zavarovancev iz druge alineje 14. člena ZPIZ-1. Ne gre samo za dejstvo, da je delavčev delodajalec pri enih domača pravna ali fizična oseba, pri drugih pa subjekt tujega prava, temveč so razlike, na primer, tudi v sestavnih delih plače in glede na to tudi v višini plače, ki jo prejemajo, zaradi česar je ta lahko povsem neprimerljiva s plačo, ki jo prejema delavec zavarovanec iz 13. člena ZPIZ-1. Zakonodajalec je glede na to, da gre za različne položaje navedenih oseb oziroma za različna dejanska stanja, smel (in moral) različna dejanska stanja različno urediti.
Člen 208 ZPIZ-1 določa le najnižjo dopustno višino zavarovalne osnove. Višina te osnove zato ni edina možna višina zavarovalne osnove za to skupino zavarovancev, saj določba niti po vsebini niti glede na njen namen nikomur ne preprečuje, da si izbere zavarovalno osnovo, ki bo omogočila odmero višje pokojnine. Pobudnikovo zatrjevanje kršitve načela socialne varnosti v povezavi z načelom enakosti pred zakonom je zato očitno neutemeljeno.
Geslo:
1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
1.5.51.1.27.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Nepristojnost za presojo - Posamičnih aktov in dejanj/izvajanja predpisa.
5.2.1.3 - Temeljne pravice - Enakost (14.2) - Področje sklicevanja (14.1) - Socialna varnost.
5.4.14 - Temeljne pravice - Ekonomske, socialne in kulturne pravice - Pravica do socialne varnosti (50).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 50, Ustava [URS]
Člen 26.2, Zakon o Ustavnem sodišču[ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Bojan Barišič, Sežana
Datum vloge:
6. 5. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US24026
Dokument v PDF obliki:
U-I-203-02.pdf
132 KB
Prenesite datoteko
U-I-203/02-17
4. 11. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Bojana Barišiča iz Sežane na seji dne 4. novembra 2004
sklenilo:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti druge alineje 9. člena in prvega odstavka 230. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/94 in 54/98), druge alineje 14. člena, druge alineje prvega odstavka 207. člena v delu, ki se nanaša na državljane Republike Slovenije, zaposlene v tujini, in tretjega odstavka 208. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) ter 4. točke prvega odstavka 15. člena in 51. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (Uradni list RS, št. 9/92, 13/93, 9/96, 29/98, 6/99, 99/01, 60/02, 126/03 in 20/04 - ur.p.b.) se zavrne.
Obrazložitev
A.
1. Pobudnik pomorščak izpodbija v izreku tega sklepa navedene določbe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ92), Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ-1) ter Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (v nadaljevanju ZZVZZ), po katerih so obvezno zavarovani državljani Republike Slovenije, ki so zaposleni v tujini, če so bili neposredno pred odhodom v tujino zavarovani na ozemlju Republike Slovenije oziroma so imeli pred odhodom v tujino stalno prebivališče na ozemlju Republike Slovenije in niso za ta čas obvezno zavarovani pri tujem nosilcu zavarovanja. Izpodbijane določbe urejajo tudi osnovo za plačilo prispevkov. Pobudnik navaja okoliščine, zaradi katerih naj bi bilo sporno, kdo je bil njegov delodajalec po septembru 1992, ko je plačo prejemal v tuji valuti, kdo je bil v navedenem času zavezanec za plačilo prispevkov za socialno zavarovanje, pa tudi, kdaj mu je prenehalo delovno razmerje, in posebej, kdaj mu je prenehalo pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Čeprav naj bi plača, prejeta v tuji valuti, omogočala odmero (invalidske) pokojnine od najvišje pokojninske osnove, mu je bila ta odmerjena od mnogo nižje osnove. Delodajalec je prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje po septembru 1992 plačeval od najnižje zavarovalne osnove in ne od plače, ki mu jo je izplačeval, zaradi česar to obdobje dejanskih visokih plač ni bilo zajeto v izračun njegove pokojninske osnove. Iz enakega razloga (ker se po izpodbijanem 51. členu ZZVZZ prispevek za zdravstveno zavarovanje plačuje od bruto osnove za pokojninsko in invalidsko zavarovanje) naj bi prejel v prenizkem znesku tudi nadomestilo plače zaradi začasne zadržanosti od dela zaradi bolezni. Pobudnik meni, da predpisovanje enake pokojninske osnove, zaradi katere se znajdeta v enakem položaju npr. kapitan dolge plovbe in nekvalificirani delavec mornar, ni v skladu z drugim odstavkom 14. člena in s 50. členom Ustave.
Sporna naj bi bila tako višina osnove za odmero prispevka kot tudi prisilno izenačevanje vseh prizadetih zavarovancev v eni sami pokojninski osnovi. Pokojnina v takšnem primeru ne pomeni kontinuitete življenjskega standarda. Ustavnemu sodišču predlaga, naj izpodbijane določbe razveljavi in samo odloči o njegovih pravicah.
B.
2. V obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje so vključeni državljani Republike Slovenije in tujci ob izpolnjevanju pogojev, ki jih določa zakon, ki ureja to obvezno zavarovanje, ali mednarodni sporazum. Po drugi alineji 14. člena ZPIZ-1 (oziroma pred tem po drugi alineji 9. člena ZPIZ92) se obvezno zavarujejo tudi državljani Republike Slovenije, zaposleni v tujini, če so bili neposredno pred odhodom v tujino zavarovani na ozemlju Republike Slovenije oziroma so imeli pred odhodom v tujino stalno prebivališče na ozemlju Republike Slovenije in niso ta čas obvezno zavarovani pri tujem nosilcu zavarovanja. Gre za posebno skupino zavarovancev, ki delajo pri delodajalcu s sedežem v tujini in niso deležni obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja po predpisih tuje države. Navedena skupina se torej razlikuje od zavarovancev, zaposlenih na območju Republike Slovenije (prvi odstavek 13. člena ZPIZ-1), kot tudi od zavarovancev (detaširanih) delavcev, ki so zaposleni pri delodajalcu s sedežem v Republiki Sloveniji in jih ta pošlje na začasno delo v tujino tako, da so še vedno zaposleni pri njem (tretji odstavek 13. člena ZPIZ-1). Za pobudnika sporno vprašanje, ali je delodajalec, s katerim je sklepal pogodbe o zaposlitvi po septembru 1992, domače ali tuje podjetje ali celo eno in isto podjetje, od česar bi bila lahko odvisna tudi pobudnikova uvrstitev v skupino zavarovancev, je vprašanje dejanskega stanja njegovega konkretnega primera in kot takšno predmet postopa za uveljavljanje pokojnine. Takšno vprašanje za presojo izpodbijane zakonske ureditve zato ni pomembno in se Ustavno sodišče do njega ne opredeljuje.
3. Če Zakon ne določa drugače, so pravice iz obveznega zavarovanja sorazmerne zavarovančevi plači ali drugim dohodkom in vplačanim prispevkom (šesti odstavek 7. člena ZPIZ-1), in kot takšne predmet postopka, v katerem se uveljavlja pravico do pokojnine. Glavni vir financiranja pokojninskega zavarovanja so prispevki, ki jih plačujejo zavarovanci in delodajalci. Pokojnine, razen izjemnih primerov, so bile vedno odvisne od dobe trajanja zavarovanja in od osnove, od katere je bil plačan prispevek. Osnovo za obračunavanje in plačevanje prispevkov za v tujini zaposlene zavarovance so določali organi, ki so bili s predpisi za to pooblaščeni (tako tudi v sklepih št. U-I-173/93 z dne 11. 11. 1993, OdlUS II, 103 in št. U-I-122/99 z dne 1. 2. 2001, OdlUS X, 20). Ko ZPIZ-1 v 207. in 208. členu ureja osnove za plačilo prispevkov za obvezno zavarovanje, za zavarovance iz 13. in 14. člena tega zakona določa, da ti plačujejo prispevke od zavarovalne osnove (torej ne od plače) in da ta zavarovalna osnova ne more biti nižja od zneska minimalne plače. ZPIZ-1 v 222. in 223. členu določa, kdo so zavezanci za plačilo prispevkov zavarovanca in kdo za plačilo prispevkov delodajalca. Zakon pred tem že v 215. členu posebej določa, da državljani Republike Slovenije, zaposleni v tujini, plačujejo poleg prispevka zavarovanca tudi prispevek delodajalca. Vendar zakonska opredelitev zavezanca sama po sebi še ne pomeni, da mora (ali celo sme) sredstva za plačilo prispevka zagotoviti le tako opredeljeni zavezanec. Iz Kolektivnih pogodb za pomorščake na ladjah, sklenjenih januarja 1993, januarja 1998 in marca 1999, ki jih je pobudi priložil pobudnik, izhaja, da je za pomorščake, zaposlene pri podjetju na dan 31. 3. 1991, dolžnost zagotavljanja socialnega zavarovanja in dodatnega zdravstvenega zavarovanja prevzelo podjetje in to "po najnižji prispevni osnovi". Za presojo skladnosti zakonske določbe z Ustavo ni pomembno, da je bilo to vprašanje urejeno s kolektivno pogodbo niti, ali je bila pritožniku navedena ureditev poznana. Okoliščina, da je sredstva za zavarovanje zagotavljalo podjetje, namreč ne spreminja pravnega položaja zavarovanca in je zato ta še vedno sam zavezanec za plačilo prispevka, kot to določa Zakon. V konkretnem primeru to pomeni, da je zavarovanec sam izbral zavarovalno osnovo, čeprav je dejanska opravila s tem v zvezi prepustil podjetju.
4. Pobudnik izhaja iz svojega položaja kot položaja zavarovanca delavca v tujini in tak položaj primerja s položajem zavarovancev delavcev, zaposlenih na območju Republike Slovenije, ki je drugačen. Zato je zatrjevanje neustavnosti druge alineje prvega odstavka 207. člena ZPIZ-1 v delu, ki se nanaša na državljane Republike Slovenije, zaposlene v tujini, neutemeljeno. Načela enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave) namreč ni mogoče pojmovati kot enostavno splošno enakost vseh, pač pa le kot enako obravnavanje enakih dejanskih stanj oziroma položajev. Položaj oseb, ki so kot delavci zavarovanci na območju Republike Slovenije vključeni v obvezno zavarovanje po 13. členu ZPIZ-1, je drugačen od položaja delavcev zavarovancev iz druge alineje 14. člena ZPIZ-1. Ne gre samo za dejstvo, da je delavčev delodajalec pri enih domača pravna ali fizična oseba, pri drugih pa subjekt tujega prava, temveč so razlike, na primer, tudi v sestavnih delih plače in glede na to tudi v višini plače, ki jo prejemajo, zaradi česar je ta lahko povsem neprimerljiva s plačo, ki jo prejema delavec zavarovanec iz 13. člena ZPIZ-1. Zakonodajalec je glede na to, da gre za različna dejanska stanja navedenih oseb, smel (in moral) različni dejanski stanji različno urediti.
5. Pobudnik zatrjuje neskladnost tretjega odstavka 208. člena ZPIZ-1 z drugim odstavkom 50. člena Ustave v povezavi z načelom enakosti (drugi odstavek 14. člena Ustave), ker naj bi plačevanje prispevka za zavarovanje od najnižje dopustne osnove privedlo do enakih pokojnin zavarovancev iz druge alineje 14. člena ZPIZ-1, čeprav so dejansko imeli zelo različne plače. Zatrjuje torej, da je zakonodajalec različna dejanska stanja znotraj te skupine oseb uredil enako, kar naj bi bilo v neskladju z navedenimi ustavnimi načeli. Pobudnik pri tem izhaja iz zmotnega razumevanja tretjega odstavka 208. člena ZPIZ-1. Ta določa le najnižjo dopustno višino zavarovalne osnove. Višina te osnove zato ni edina možna višina zavarovalne osnove za to skupino zavarovancev, saj določba niti po vsebini niti glede na njen namen nikomur ne preprečuje, da si izbere zavarovalno osnovo, ki bo omogočila odmero višje pokojnine. Pobudnikovo zatrjevanje kršitve načela socialne varnosti v povezavi z načelom enakosti pred zakonom je zato očitno neutemeljeno.
6. Ocena, podana v zvezi z obravnavanima določbama ZPIZ-1, smiselno velja tudi glede izpodbijanega prvega odstavka 230. člena ZPIZ92, ki je med drugim določal, da zavarovanci iz druge alineje 9. člena tega zakona (torej državljani Republike Slovenije, ki so zaposleni v tujini, če so bili neposredno pred odhodom v tujino zavarovani na ozemlju Republike Slovenije oziroma so imeli pred odhodom v tujino stalno prebivališče na ozemlju Republike Slovenije in niso za ta čas obvezno zavarovani pri tujem nosilcu zavarovanja) plačujejo prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje od osnove, ki si jo sami izberejo, povečane za davke in prispevke po določeni stopnji, pri čemer izbrana osnova ne sme biti nižja od osnove, določene s tem zakonom. Iz enakih razlogov so neutemeljeni tudi pobudnikovi očitki, da 51. člen ZZVZZ ni v skladu z Ustavo, saj se ta pri opredeljevanju zavarovalne osnove sklicuje na osnovo iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja.
7. Pobudnik izpodbija tudi drugo alinejo 9. člena ZPIZ92, drugo alinejo 14. člena ZPIZ-1 ter 4. točko prvega odstavka 15. člena ZZVZZ, vendar razen, kolikor se sklicuje nanje, ko izpodbija ureditev osnove, od katere se plačujejo prispevki, ne pojasni, v čem naj bi bila njihova neskladnost z Ustavo.
Navedenih trditev zato ni bilo mogoče preizkusiti.
8. Ustavno sodišče je pobudo, ker je očitno neutemeljena, zavrnilo, ne da bi se spuščalo v vprašanje, ali pobudnik glede na tek postopkov pred sodišči, v katerih uveljavlja svoje pravice iz delovnega razmerja, še vedno izkazuje pravni interes po 24. in 47. členu Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS).
C.
9. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam Lukić ter sodnici in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič in Jože Tratnik. Sklep je sprejelo soglasno.
Predsednica
dr. Dragica Wedam Lukić