Up-27/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-27/03
Datum odločitve:
15. 4. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.27.03
Akt:
Ustavna pritožbe A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 151/2002 in II Ips 469/2002 z dne 23. 10. 2002
Izrek:
Ustavna pritožbe A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 151/2002 in II Ips 469/2002 z dne 23. 10. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Če sodna odločba ne bi bila (pravilno) vročena enemu od udeležencev v nepravdnem postopku, bi to lahko pomenilo kršitev pravice do enakega varstva pravice iz 22. člena, vendar do take kršitve v obravnavanem primeru ni prišlo. Očitek zmotne uporabe procesnega prava je v postopku z ustavno pritožbo mogoče upoštevati le, če stališče sodišča, na katerem temelji izpodbijana odločitev, hkrati predstavlja tudi kršitev katere izmed človekovih pravic ali svoboščin. Tega pa izčrpno obrazloženemu stališču Vrhovnega sodišča, po katerem je bila pravilna vročitev sklepa pooblaščencu pokojne predlagateljice, ki mu pritožnik kot njen dedič po njeni smrti pooblastila ni preklical, ni mogoče očitati.
Geslo:
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
15. 1. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23331
Up-27/03-5
15. 4. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnica v Z., na seji senata dne 25. marca 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožbe A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 151/2002 in II Ips 469/2002 z dne 23. 10. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pred Okrajnim sodiščem v Radovljici je tekel
denacionalizacijski postopek št. N 20/95. Predlagateljici C. C. in Č. Č. sta za zastopanje v tem postopku pooblastili odvetnika D. D.. Prva predlagateljica C. C. je dne 26. 9. 1997 umrla, pritožnik (kot njen dedič) pa je za zastopanje v tem postopku pooblastil odvetnico B. B., ki je pooblastilo v spis vložila že 2. 6. 1997, tj. dobre tri mesece pred smrtjo C. C.. Okrajno sodišče v Radovljici je dne 2. 2. 1998 izdalo sklep, s katerim je zahtevo predlagateljic za denacionalizacijo nepremičnin, vpisanih pri vl. št. 870 k.o. Želeče, zavrnilo ter ga pritožniku (dediču prve predlagateljice) in drugi predlagateljici dne 17. 3. 1998 vročilo po odvetniku D. D.. Pritožnik navaja, da je za sklep izvedel šele dne 17. 7. 2000.
2. Dne 1. 9. 2000 sta pritožnik in druga predlagateljica zoper sklep sodišča prve stopnje št. N 20/95 z dne 2. 2. 1998 vložila pritožbo, ki jo je Višje sodišče v Ljubljani s sklepom št. I Cp 1604/2000 z dne 11. 10. 2000 kot prepozno zavrglo. Pritožnik in druga predlagateljica sta zoper ta sklep vložila revizijo.
3. Pritožnik je dne 10. 8. 2000 in dne 21. 10. 2000 vložil še dva predloga za obnovo postopka št. N 20/95, končanega s sklepom z dne 2. 2. 1998. Okrajno sodišče v Radovljici je s sklepom št. N 14/2000 z dne 2. 4. 2000 predlog z dne 10. 8. 2000 kot prepozen zavrglo, predlog z dne 21. 10. 2000 pa zavrnilo. Višje sodišče v Ljubljani je ta sklep s sklepom št. I Cp 989/2001 z dne 4. 7. 2001 potrdilo, pritožnik pa je zoper njega vložil revizijo.
4. Vrhovno sodišče je obe reviziji s sklepom št. II Ips 151/2002 in II Ips 469/2002 z dne 23. 10. 2002 zavrnilo. Odločitev sodišča temelji na stališču, da je bila vročitev sklepa sodišča prve stopnje št. N 20/95 z dne 2. 2. 1998 pritožniku in drugi predlagateljici po odvetniku D. D. opravljena pravilno.
Pooblastilo, ki ga je pokojna predlagateljica C. C. dala odvetniku D. D., je bilo po določbi prvega odstavka 100. člena ZPP77 pravno veljavno tudi še po njeni smrti. Pritožnik kot dedič predlagateljice C. C. namreč po njeni smrti pooblastila odvetniku D. D. ni preklical, pooblastila, ki ga je pritožnik dal odvetnici B. B. še pred smrtjo C. C., ko sploh še ni bil stranka postopka, pa po mnenju sodišča tudi ni mogoče razlagati kot preklic pooblastila odvetniku D. D.. Ob takšnem izhodišču je Vrhovno stališče štelo kot pravilni tudi odločitvi sodišč prve in druge stopnje, ki sta pritožbo in predlog za obnovo postopka kot prepozna zavrgli.
5. Pritožnik vlaga ustavno pritožbo zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 151/2002 in II Ips 469/2002 z dne 23. 10. 2002.
Sodišču prve stopnje, pritožbenemu in revizijskemu sodišču očita napačno uporabo določb prvega odstavka 100. člena in 138. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 4/77 in nasl. - v nadaljevanju ZPP77). Meni, da ga je odvetnica B. B. na podlagi pooblastila, danega še pred smrtjo C. C., od vložitve pooblastila oziroma od smrti C. C. dalje zastopala kot stranko v postopku pred Okrajnim sodiščem v Radovljici. Kljub vloženemu pooblastilu pa naj sodišče niti pritožnikovi pooblaščenki niti pritožniku osebno sklepa št. N 20/95 z dne 2. 2. 1998 ne bi vročilo.
Pritožnik naj bi tako za navedeni sklep izvedel šele v izvršilnem postopku, ki ga je zoper njega predlagal nasprotni udeleženec zaradi plačila stroškov postopka, in zoper njega takoj vložil pritožbo. Pritožnik meni, da sodišče pri odločanju o pritožbi ne bi smelo uporabiti določbe prvega odstavka 100. člena ZPP77, ker je v spisu že bilo njegovo pooblastilo odvetnici B. B.. Prav tako naj bi se pritožbeno sodišče zmotno sklicevalo na določbo 138. člena ZPP77, po kateri naj bi se vročitev odvetniku opravila tudi tako, da se pisanje izroči osebi, ki je zaposlena v njegovi odvetniški pisarni. Odvetnika D. D. in B. B. naj bi v času vročitve sklepa št. N 20/95 z dne 2. 2. 1998 imela pisarni na istem naslovu, vendar naj bi šlo za dve popolnoma ločeni odvetniški pisarni, z ločenimi poslovnimi prostori in ločenimi zaposlenimi delavci, zato naj vročitve v pisarni odvetnika D. D. ne bi bilo mogoče šteti kot vročitev osebi, ki je zaposlena v odvetniški pisarni odvetnice B. B.. Zaradi napačne uporabe navedenih dveh določb ZPP77 naj pritožnik ne bi bil obveščen o izdani sodni odločbi, zaradi česar naj ne bi imel enakih pravic in možnosti varovanja svojih pravic in koristi v postopku denacionalizacije. S tem naj bi bili kršeni njegovi ustavni pravici do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena in pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Ustavnemu sodišču predlaga, naj sklep Vrhovnega sodišča II Ips 151/2002 in II Ips 469/2002 z dne 23. 10. 2002 razveljavi in zadevo vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
B.
6. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v pravdnem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in svoboščine. V tem okviru Ustavno sodišče lahko preizkusi tudi, ali je odločitev tako očitno napačna, da bi jo bilo mogoče označiti za samovoljno, kar bi lahko predstavljalo kršitev 22. člena Ustave, ki je v sodnih postopkih poseben izraz načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave.
7. Če sodna odločba ne bi bila (pravilno) vročena enemu od udeležencev v nepravdnem postopku, bi to lahko pomenilo kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena, vendar do take kršitve v obravnavanem primeru ni prišlo. Pritožnik Vrhovnemu sodišču očita zmotno uporabo procesnega prava, tj. določb prvega odstavka 100. člena in 138. člena ZPP77, zaradi česar naj bi prišlo do kršitve 22. člena Ustave. Ustavna pritožba pa (kot je bilo pojasnjeno že zgoraj) ni pravno sredstvo, s katerim bi bilo mogoče uveljavljati napačno uporabo procesnega prava samo po sebi. Očitek zmotne uporabe procesnega prava je tako v postopku z ustavno pritožbo mogoče upoštevati le, če stališče sodišča, na katerem temelji izpodbijana odločitev, hkrati predstavlja tudi kršitev katere izmed človekovih pravic ali svoboščin. Vrhovno sodišče je v izpodbijanemu sklepu ugotovilo, da je bil sklep sodišča prve stopnje št. N 20/95 z dne 2. 2. 1998 pravilno vročen odvetniku D. D. kot pooblaščencu pokojne predlagateljice. Ta je v skladu s tedaj veljavnim prvim odstavkom 100. člena ZPP77 po smrti predlagateljice zastopal tudi pritožnika kot njenega dediča, ki mu pooblastila ni preklical. Takšnemu stališču, ki ga je Vrhovno sodišče izčrpno obrazložilo, pa ni mogoče očitati niti samovoljnosti niti kršitev človekovih pravic, kot jih zatrjuje pritožnik.
8. Pritožnik tudi zmotno meni, da bi zatrjevana napačna uporaba določbe 138. člena ZPP77 (pravilno 139. člena ZPP77), po kateri se vročitev odvetniku v njegovi pisarni lahko opravi tudi tako, da se pisanje izroči osebi, ki je zaposlena v njegovi odvetniški pisarni, lahko pomenila kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Vrhovno sodišče je namreč štelo, da je bila že vročitev sklepa št. N 20/95 z dne 2. 2. 1998 odvetniku D. D. opravljena pravilno ter da je pritožnik odvetnico B. B. v postopku št. N 20/95 pooblastil šele z vlogo z dne 31. 3. 2000.
Glede na navedeno se mu v nadaljevanju ni bilo potrebno ukvarjati še z vprašanjem, ali bi se vročitev navedenega sklepa odvetniku D. D., ki je v tistem času imel svojo pisarno na istem naslovu kot odvetnica B. B., na podlagi določbe 139. člena ZPP77 lahko štela tudi kot vročitev odvetnici B. B.. Zgolj dejstvo, da pritožnik procesni zakon razume drugače od sodišča, pa za sklep o kršitvi pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave ne zadošča.
9. Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
10. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in na podlagi tretje alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno.
Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger