U-I-20/03, Up-724/02
Natisni
Opravilna št.:
U-I-20/03, Up-724/02
Datum odločitve:
23. 9. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:U.I.20.03
Akt:
Zakon o notranjih zadevah (Uradni list SRS, št. 28/80, 4/88, 27/89 in Uradni list RS, št. 16/90, 8/914/92, 17/93 in 87/97) (ZNZ), 1. odst. 58. čl.
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Up 47/99 z dne 12. 9. 2002 v zvezi s sodbo Vrhovnega sodišča št. Up 48/98 z dne 1. 9. 1999, z odločbo Vlade Republike Slovenije št. 127-01/98 z dne 16. 4. 1998 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0433-3-127/892-96 z dne 25. 2. 1998
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti prvega odstavka 58. člena Zakona o notranjih zadevah (Uradni list SRS, št. 28/80, 4/88, 27/89 in Uradni list RS, št. 16/90, 8/914/92, 17/93 in 87/97) se zavrne.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Up 47/99 z dne 12. 9. 2002 v zvezi s sodbo Vrhovnega sodišča št. Up 48/98 z dne 1. 9. 1999, z odločbo Vlade Republike Slovenije št. 127-01/98 z dne 16. 4. 1998 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0433-3-127/892-96 z dne 25. 2. 1998 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Z ustavo neskladna uporaba nedoločenega pravnega pojma ne more biti predmet ustavnosodne presoje, začete s pobudo za oceno ustavnosti predpisa, ki nedoločen pravni pojem vsebuje, temveč je lahko predmet presoje v okviru pravnih sredstev zoper odločitev pri kateri je bil nedoločen pravni pojem uporabljen.
To velja tudi za njegovo morebitno različno uporabo v primerih z enakim dejanskim stanjem.
Pogoj za dopustnost ustavne pritožbe, da so zoper izpodbijani akt izčrpana vsa pravna sredstva, ne pomeni le, da mora pritožnik že pred vložitvijo ustavne pritožbe vložiti vsa dopustna pravna sredstva, temveč tudi, da mora pravna sredstva izčrpati po vsebini. To pomeni, da mora že v teh pravnih sredstvih uveljavljati tiste kršitve, na katere se nato sklicuje v ustavni pritožbi.
Geslo:
1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
1.4.51.5.1 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Pravovarstvena potreba v primeru, ko je predpis prenehal veljati - Pred začetkom postopka.
3.9 - Splošna načela - Vladavina prava.
3.12 - Splošna načela - Jasnost in natančnost pravnih določb.
1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.
Pravna podlaga:
Člen 2, Ustava [URS]
Člen 26.2, 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču[ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
zakon
Datum vloge:
4. 2. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US23836
Dokument v PDF obliki:
U-I-20-03, Up-724-02.pdf
136 KB
Prenesite datoteko
U-I-20/03-8
Up-724/02-12
23. 9. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude in v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji dne 23. septembra 2004
sklenilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti prvega odstavka 58. člena Zakona o notranjih zadevah (Uradni list SRS, št. 28/80, 4/88, 27/89 in Uradni list RS, št. 16/90, 8/914/92, 17/93 in 87/97) se zavrne.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Up 47/99 z dne 12. 9. 2002 v zvezi s sodbo Vrhovnega sodišča št. Up 48/98 z dne 1. 9. 1999, z odločbo Vlade Republike Slovenije št. 127-01/98 z dne 16. 4. 1998 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0433-3-127/892-96 z dne 25. 2. 1998 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pobudnik izpodbija 58. člen Zakona o notranjih zadevah (v nadaljevanju ZNZ) v delu, ki se nanaša na odvzem statusa pooblaščene osebe "iz razlogov varnosti". Meni, da je bila izpodbijana določba v neskladju z 2., s 14. in z 22. členom Ustave, ker v zakonu ni bilo opredeljeno, kateri so ti razlogi. Zato naj bi bila njena uporaba prepuščena prosti presoji ministra, ki jo je lahko uporabil že za najmanjšo ugotovljeno kršitev. Izpodbijana določba naj bi omogočala zlorabo tega instituta, zaradi česar naj bi prihajalo do njene neenotne uporabe v škodo posameznikov. Pobudnik slednje utemeljuje z navajanjem konkretnih primerov disciplinskih in kazenskih postopkov, sproženih zoper policiste, ki jim, kljub teži kršitev, ni bil odvzet status pooblaščene uradne osebe.
Na zlorabo tega instituta naj bi kazalo tudi dejstvo, da je pobudnik razporejen na delovno mesto, kjer ima vpogled in dostop do arhivov, orožja in drugih zaupnih podatkov policije.
Pobudnik nadalje zatrjuje kršitev 27. člena Ustave, ker naj bi se mu v času vodenja disciplinskih postopkov večkrat očitalo, da je storil kaznivo dejanje, čeprav je bilo kasneje pravnomočno ugotovljeno, da ni kriv, ter 28. člena Ustave, ker v njegovem primeru ni bil uporabljen milejši zakon. Pobudnik zatrjuje še kršitev četrtega odstavka 15. člena in 153. člena Ustave.
2. Pobudnik (pritožnik) z ustavno pritožbo izpodbija v izreku navedene upravne in sodne odločbe o odvzemu statusa pooblaščene uradne osebe po 58. členu ZNZ. Meni, da je odločitev Ministra za notranje zadeve (v nadaljevanju Minister) precedenčna glede na podobne postopke, v katerih so bili policisti spoznani za krive še hujših kršitev, ovadeni in celo pravnomočno obsojeni, pa so obdržali status pooblaščene uradne osebe. Ob tem navaja, da je Minister oprl svojo odločitev na pravnomočno odločbo disciplinske komisije Vlade št. 172-56/97 z dne 22. 10. 1997, ki je po njegovem mnenju nezakonita in jo izpodbija pred delovnim sodiščem, ter na številne kazenske ovadbe, ki so bile večinoma zavržene. V primeru kazenske ovadbe, po kateri je bil osumljen, da je storil kaznivo dejanje po 154. členu Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - KZ), se dejansko stanje očitanega kaznivega dejanja po mnenju pritožnika pokriva z dejanskim stanjem očitane kršitve hujših delovnih obveznosti v izpodbijani disciplinski odločbi, je bil s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 454/2000 z dne 12. 4. 2001 oproščen obtožbe. Pritožnik zato meni, da je odpadel poslednji razlog, ki bi lahko utemeljeval odločbo Ministra za odvzem statusa pooblaščene uradne osebe pritožniku. Po mnenju pritožnika iz izpodbijanih odločb izhaja, da so upravni in sodni organi šteli za gotovo in nesporno dejstvo, da je pritožnik storil kazniva dejanja očitana v kazenskih ovadbah, ne da bi sami ugotavljali, ali so trditve v ovadbah resnične ali ne, oziroma da bi o tem odločilo pristojno sodišče. Vrhovnemu sodišču očita, da niti na prvi niti na pritožbeni stopnji ni upoštevalo, da je bila večina kazenskih ovadb zoper njega zavrženih. Nedopustno se mu zdi, da Vrhovno sodišče kot civilno sodišče, ki naj bi bilo vezano na pravnomočno kazensko oprostilno sodbo kot rešeno predhodno vprašanje, slednjega ni upoštevalo niti se do te pritožbene navedbe ni opredelilo.
Vrhovno sodišče naj bi zato brez prepričljive obrazložitve odstopilo od že uveljavljene sodne prakse. Pritožnik meni, da je odločitev Vrhovnega sodišča samovoljna in arbitrarna. S tovrstno odločitvijo naj bi tudi trpel škodo (nižja plača, nižja raven socialnih pravic). Prav tako meni, da se Vrhovno sodišče ni opredelilo do njegove navedbe, da v izreku odločbe Ministra niso navedeni razlogi za odvzem statusa pooblaščene uradne osebe pritožniku. Pritožnik zato zatrjuje kršitev 14., 15., 22., 23., 25., 26., 27. in 31. člena Ustave in predlaga Ustavnemu sodišču, naj razveljavi izpodbijane odločbe.
B. - I.
3. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti izpodbijane določbe ZNZ je pobudnik vložil 3. 2. 2003, torej po tem, ko je ZNZ prenehal veljati zaradi uveljavitve Zakona o policiji (Uradni list RS, št. 49/98, 79/03 in 50/04 - v nadaljevanju ZPol). ZPol je začel veljati 18. 7. 1998. Ustavno sodišče praviloma odloča o ustavnosti in zakonitosti veljavnih predpisov (160. člen Ustave). O ustavnosti in zakonitosti predpisa, ki ne velja več, odloča Ustavno sodišče v skladu s 47. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) le izjemoma, če se tak zakon še vedno uporablja in pri pobudniku obstaja potreba po ustavnosodnem varstvu. Pobudnik pravovarstveni interes za oceno ustavnosti izpodbijane določbe izkazuje z vloženo ustavno pritožbo št. Up-724/02, s katero izpodbija akte, ki so bili izdani na podlagi izpodbijane določbe ZNZ. Procesna predpostavka za obravnavo pobudnikove pobude je zato izpolnjena.
4. Ker pobudnik izpodbija 58. člen ZNZ le v delu, ki se je nanašal na odvzem statusa pooblaščene uradne osebe "iz razlogov varnosti", je Ustavno sodišče štelo, da pobudnik izpodbija prvi odstavek 58. člena ZNZ[1], in v tem delu opravilo preizkus pobude.
5. Pobudnik z navedbo, da je pojem "iz razlogov varnosti" neopredeljen, uveljavlja kršitev 2. člena Ustave. Očitek je neutemeljen. Uporaba nedoločenih pravnih pojmov sama po sebi ni v neskladju z Ustavo. Že iz načel pravne države izhaja zahteva, da so zakonske rešitve splošne in abstraktne (tako Ustavno sodišče že v sklepu št. U-I-282/94 z dne 18. 10. 1995, OdlUS IV, 108). Zato tudi načelo legalitete zakonodajalcu ne prepoveduje uporabe nedoločenih pravnih pojmov (tako v odločbi št. U-I-71/98 z dne 28. 5. 1998, Uradni list RS, št. 45/98 in OdlUS VII, 95). Pač pa načelo legalitete zahteva, da pristojni organ pri uporabi nedoločenega pravnega pojma v konkretnem primeru glede na okoliščine tega primera opredeli njegovo vsebino tako, da je s tem dosežen cilj zakonske norme. V obrazložitvi svoje odločitve mora utemeljiti, zakaj je v konkretnem primeru nedoločenemu pravnemu pojmu dal prav takšno vsebino in ne drugačne. Z Ustavo neskladna uporaba nedoločenega pravnega pojma ne more biti predmet ustavnosodne presoje, začete s pobudo za oceno ustavnosti predpisa, ki nedoločen pravni pojem vsebuje, temveč je lahko predmet presoje v okviru pravnih sredstev zoper odločitev, pri katerih je bil nedoločen pravni pojem uporabljen. To velja tudi za njegovo morebitno različno uporabo v primerih z enakim dejanskim stanjem. Zato Ustavno sodišče v postopku presoje ustavnosti predpisa tudi ne more upoštevati pobudnikovih navedb o domnevni kršitvi drugega odstavka 14. člena (enakost pred zakonom), 22. člena (enako varstvo pravic), 27. člena (domneva nedolžnosti) in 28. člena Ustave (načelo zakonitosti v kazenskem pravu), saj se nanašajo na kršitve, ki naj bi bile storjene v postopku odvzema statusa pooblaščene uradne osebe pobudniku. Pobudnik zatrjuje tudi kršitev četrtega odstavka 15. člena (uresničevanje in omejevanje pravic) in 153. člena Ustave (usklajenost pravnih aktov), vendar ju z ničimer ne utemelji, zato Ustavno sodišče pobude v tem delu ni preizkusilo.
6. Glede na navedeno je Ustavno sodišče pobudo kot očitno neutemeljeno zavrnilo.
B. - II.
7. Predmet pritožnikove ustavne pritožbe je odločitev sodišč in upravnih organov o odvzemu statusa pooblaščene uradne osebe pritožniku, zato lahko Ustavno sodišče pri obravnavanju zatrjevanih kršitev človekovih pravic presoja le navedbe pritožnika v zvezi z navedenimi odločitvami. V obravnavanemu postopku tako ni mogoče upoštevati navedb, ki se nanašajo na disciplinski postopek in v tem postopku izdani odločbi, saj je to predmet drugega postopka, v katerem bo lahko v primeru neuspeha in ob izpolnjenih pogojih iz ZUstS pritožnik vložil samostojno ustavno pritožbo.
8. Jedro pritožnikove ustavne pritožbe je očitek, da mu je bil status pooblaščene uradne osebe odvzet iz razlogov, ki so kasneje v celoti odpadli, sodišče pa se do teh navedb ni opredelilo. Tovrstni očitek pritožnika bi sicer lahko pomenil kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave (za pritožbeni postopek tudi iz pravice do pravnega sredstva po 25. členu Ustave), vendar očitek ni utemeljen. Iz pravice do enakega varstva pravic med drugim izhaja, da se mora sodišče seznaniti z vsemi navedbami strank, pretehtati njihovo dopustnost in relevantnost ter se do tistih navedb, ki so bistvene, tudi opredeliti. Vendar je treba poudariti, da je, ker gre za ustavno procesno jamstvo, glede vprašanja, katere navedbe so za odločitev bistvene, odločilna pravna presoja sodišča v upravnem sporu. V pritožbeni sodbi je Vrhovno sodišče pojasnilo, zakaj je štelo dokončno disciplinsko odločbo Vlade za zadostno podlago za odvzem statusa pooblaščene uradne osebe po 58. členu ZNZ in zakaj je štelo pritožnikovo sklicevanje na oprostilno sodbo in ustavljena kazenska postopka za nepomembno. Ali je to materialnopravno stališče sodišča pravilno, Ustavno sodišče ni pristojno presojati. Ustavno sodišče lahko presoja, ali ni morda izpodbijana odločitev tako očitno napačna ali brez razumne pravne utemeljitve, da bi jo bilo mogoče označiti za arbitrarno, kar bi predstavljalo kršitev 22. člena Ustave.
Pritožnik navedeno sicer zatrjuje, vendar s pavšalnimi navedbami tega ni izkaže. Enako je pavšalen in neobrazložen njegov ugovor o odstopu sodišča od uveljavljene sodne prakse ter o kršitvi 23. člena Ustave (pravica do sodnega varstva).
9. Pritožnik v utemeljitev kršitev drugega odstavka 14. člena Ustave (enakost pred zakonom), ki se na področju sodnih postopkov izraža kot pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, navaja dva primera policistov (v primeru enega tudi prilaga disciplinsko odločbo prvostopenjskega organa), ki jima kljub teži dokazanih kršitev ni bil odvzet status pooblaščene uradne osebe. Vendar vsebinska obravnava tega pritožnikovega očitka ni bila mogoča. Po določbi 51. člena ZUstS je eden od pogojev za dopustnost ustavne pritožbe tudi ta, da so zoper izpodbijani akt izčrpana vsa pravna sredstva, kar ne pomeni le, da mora pritožnik že pred vložitvijo ustavne pritožbe vložiti vsa dopustna pravna sredstva, temveč tudi, da mora pravna sredstva izčrpati po vsebini. To pomeni, da mora že v teh pravnih sredstvih uveljavljati tiste kršitve, na katere se nato sklicuje v ustavni pritožbi (tako npr. v odločbi št. Up-41/96 z dne 25. 4. 1996, OdlUS V, 69).
Pritožnik očitka o neenakem obravnavanju ni uveljavljal niti v pritožbi zoper odločbo Ministra niti v tožbi v upravnem sporu.
To pomeni, da procesna predpostavka vsebinskega izčrpanja pravnih sredstev za obravnavanje tega očitka v postopku z ustavno pritožbo ni podana. Zato pritožnik tega očitka ne more uveljavljati v ustavni pritožbi. Zahteve po vsebinskem izčrpanju pravnih sredstev pritožnik tudi ni izpolnil glede očitka, da se Vrhovno sodišče v postopku prvostopenjskega odločanja ni opredelilo do njegove navedbe, da v izreku Ministra niso navedeni razlogi za odvzem statusa pooblaščene uradne osebe.
10. Z izpodbijanimi odločbami upravni organ in sodišča niso odločali o odškodninskem zahtevku, temveč o pritožnikovem zahtevku za odpravo odločbe o odvzemu statusa pooblaščene uradne osebe. Zato kršitev 26. člena Ustave ne more biti predmet te ustavne pritožbe.
11. Tudi ni mogoče pritrditi pritožniku, da mu je bila kršena pravica iz 27. člena Ustave (domneva nedolžnosti) in iz 31. člena Ustave (prepoved ponovnega sojenja o isti stvari), pri čemer slednje kršitve pritožnik niti ne obrazloži. Ker predmet obravnave te ustavne pritožbe niso odločbe, izdane v kazenskem postopku, je sklicevanje pritožnika na ustavna procesna jamstva, ki jih Ustava zagotavlja v kazenskem postopku, neutemeljeno.
12. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje tudi kršitev 15. člena Ustave, ki pa ne vsebuje posamične človekove pravice in temeljne svoboščine, temveč vsebuje določbe o uresničevanju in omejevanju pravic, o sodnem varstvu teh pravic ter o odpravi posledic njihove kršitve, zato se nanj za utemeljevanje ustavne pritožbe ni mogoče sklicevati.
13. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
14. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena in prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam Lukić ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sodnik Jože Tratnik je bil pri odločanju o ustavni pritožbi izločen. Sklep je sprejelo soglasno.
Predsednica
dr. Dragica Wedam Lukić
Opomba:
[1]Prvi odstavek 58. člena ZNZ je določal: "Republiški sekretar lahko pooblaščeni uradni osebi odvzame status pooblaščene uradne osebe, če le-ta uporabi pooblastilo v nasprotju s predpisi ali ne ravna v skladu z določbo 47. člena zakona ali če iz razlogov varnosti ni več primerna za opravljanje nalog pooblaščene uradne osebe, in jo razporedi na drugo delo."