Up-408/02, U-I-259/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-408/02, U-I-259/04
Datum odločitve:
9. 9. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.408.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P 2006214 z dne 16. 2. 1999 Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 204/2000 z dne 22. 2. 2002 Ustavna pritožba A. A. zoper pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P-2006214 z dne 22. 11. 2002 Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) (ZPIZ), 137. in 139. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98) (ZPIZ), 146. in 148. čl.

Zakon pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) (ZPIZ), 249., 252., 253. čl.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98) (ZPIZ), 253., 255., 260. čl.

Sklep o kriterijih za ugotavljanje zmanjšanja zmožnosti premikanja zavarovancev za najmanj 70 % (Uradni list RS, 59/92)
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P 2006214 z dne 16. 2. 1999 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 204/2000 z dne 22. 2. 2002 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. zoper pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P-2006214 z dne 22. 11. 2002 se zavrže.

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 137. in 139. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) se zavrne.

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 146. in 148. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98) se zavrne.

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 249., 252. in 253. člena Zakona pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) se zavrne.

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 253., 255. in 260. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98) se zavrže.

Pobuda za oceno ustavnosti in zakonitosti Sklepa o kriterijih za ugotavljanje zmanjšanja zmožnosti premikanja zavarovancev za najmanj 70 % (Uradni list RS, 59/92) se zavrne.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže ustavno pritožbo, če pritožnik predhodno ni izčrpal vseh pravnih sredstev.
Ustavno sodišče zavrže ustavno pritožbo, če v njej izpodbija akt, zoper katerega se ustavna pritožba ne more vložiti.
Ustavno sodišče zavrne pobudo, če je očitno neutemeljena.
Ustavno sodišče zavrže pobudo, ki je tako pomanjkljiva, da je ni mogoče obravnavati.
Ustavno sodišče zavrže pobudo, če je pobudnikovo navajanje neskladnosti izpodbijane zakonske ureditve z Ustavo zgolj pavšalno.
Ustavno sodišče ni pristojno za presojo medsebojnega neskladja posameznih zakonskih določb, razen če bi šlo za takšna medsebojna nasprotja, ki jih z razlago zakonskih določb ne bi bilo mogoče odpraviti, kar bi lahko predstavljalo kršitev načela pravne države.
Določitev primerov v podzakonskem aktu, kdaj se šteje, da je podana zmanjšana zmožnost premikanja za 70%, ob splošni določbi pri navedenem podzakonskem aktu, ki poleg prizadetosti okončin navaja tudi ostali gibalni sistem, ne prekoračuje niti ne zožuje zakonsko določenega okvira.
Geslo:
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.

1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.

1.4.52.1 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Akt, ki ne more biti predmet ustavne pritožbe.

1.5.51.1.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Nepopolna vloga.

1.5.51.1.27.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Nepristojnost za presojo - Skladnosti dveh zakonov/predpisov.

1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
Pravna podlaga:
Člen 55.1.2, 26.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
K obravnavani zadevi je bila s sklepom Ustavnega sodišča z dne 6. 7. 2004 pridružena zadeva št. Up-39/03 zaradi skupnega obravnavanja in odločanja.
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
1. 7. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US23780
Up-408/02-12
U-I-259/04
9. 9. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe in v postopku za preizkus pobude A. A. iz Ž. na seji dne 9. septembra 2004
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P 2006214 z dne 16. 2. 1999 se zavrže.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 204/2000 z dne 22. 2. 2002 se zavrže.
3. Ustavna pritožba A. A. zoper pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P-2006214 z dne 22. 11. 2002 se zavrže.
4. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 137. in 139. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) se zavrne.
5. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 146. in 148. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98) se zavrne.
6. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 249., 252. in 253. člena Zakona pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 106/99, 72/2000, 124/2000, 109/01, 108/02 , 26/03 - ur.p.b., 135/03 in 20/04 - ur.p.b.) se zavrne.
7. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 253., 255. in 260. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 12/92, 5/94, 7/96 in 54/98) se zavrže.
8. Pobuda za oceno ustavnosti in zakonitosti Sklepa o kriterijih za ugotavljanje zmanjšanja zmožnosti premikanja zavarovancev za najmanj 70 % (Uradni list RS, 59/92) se zavrne.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik je dne 28. 6. 2002 vložil ustavno pritožbo zoper dokončno odločbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P 2006214 z dne 16. 2. 1999, ki se nanaša na pravico do dodatka za pomoč in postrežbo. Zaradi
pomanjkljivosti vloge je bil dne 13. 12. 2002 v skladu z drugim odstavkom 54. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) pozvan, naj ustavno pritožbo dopolni.
2. Z vlogo z dne 13. 1. 2003 je pritožnik poslal akte, na katere se je skliceval v prvi vlogi in vložil novo ustavno pritožbo zoper pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 22. 11. 2002 zoper sodbo Delovnega in socialnega sodišča št. Ps 510/2002 ter dal pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti v 4. do 7. točki izreka navedenih členov zakonov in v 8. točki navedenega podzakonskega predpisa. Priložil je odločbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje št. P 2006214 z dne 16. 2. 1999, sodbo Delovnega in socialnega sodišča št. Ps 37/99 z dne 13. 4. 2000, pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 26. 4. 2000 zoper sodbo št. 37/99, sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 204/2000 z dne 22. 2. 2002, sodbo Delovnega in socialnega sodišča št. Ps 510/2002 z dne 8. 10. 2002, pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 22. 11. 2002 zoper sodbo št. Ps 510 /2002 in še nekatere druge dokumente. Z vlogo z dne 22. 7. 2004 je pritožnik vložil ustavno pritožbo zoper sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 204/2000.
3. Pritožnik meni, da je (dokončna) odločba Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 16. 2. 1999 neutemeljena in napačna, saj naj bi bila z njo njegova pritožba zavrnjena le z utemeljitvijo, da tudi po mnenju invalidske komisije II. stopnje ne izpolnjuje pogojev za dodatek za pomoč in postrežbo. Tega mnenja ni videl in se zato zoper njega ne more pritožiti. Zaradi tega in ker mu pravica do dodatka ni bila priznana (po mnenju Komisije za fakultetna izvedenska mnenja Medicinske fakultete v Ljubljani z dne 12. 1. 2000 pa gre za pravico do dodatka za pomoč in postrežbo za opravljanje večine osnovnih življenjskih potreb, v polovičnem znesku), naj bi mu bile z izpodbijano odločbo kršene pravice iz 22., 25., 34., 35., 38. in 50. člena Ustave. Predlaga, naj Ustavno sodišče odločbo razveljavi in samo odloči o pravici in pripadajočih obrestih.
4. Ko pritožnik izpodbija pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 22. 11. 2002 zoper sodbo sodišča prve stopnje, izdano v ponovljenem postopku, poudarja, da ustavne pritožbe ne vlaga zoper pritožbo kot posamičen akt Zavoda, temveč zoper pritožbo kot dejanje uradne osebe Zavoda, s katerim posega v njegove človekove pravice. Pri tem se sklicuje na sklep Ustavnega sodišča št. Up-53/96 z dne 24. 4. 1997 (Uradni list RS, št. 77/98 in OdlUS VII, 238), s katerim je sprejelo v obravnavo njegovo ustavno pritožbo zoper ravnanje (mnenje) zdravniške komisije. Pritožnik obširno pojasnjuje svoje stališče, zakaj naj uradne osebe Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ne bi imele zakonske podlage za vložitev pritožbe zoper sodbo sodišča v socialnem sporu. Zatrjuje ničnost pritožbe in kršitev pravic iz 2., 14., 21., 23., 25., 34. in 35. in 51. (pravilno 50.) člena Ustave.
Zahteva tudi, naj mu Ustavno sodišče prisodi odškodnino v višini 1 milijon tolarjev.
5. Zaradi navedene Zavodove pritožbe daje tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti 249., 252. in 253. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ-1) in 253., 255. in 260. člena prejšnjega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ92). Meni, da izpodbijane določbe uradnim osebam Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje dajejo podlago le za opravljanje dejanj v upravnem postopku, ne dajejo pa jim podlage za opravljanje dejanj v sodnem postopku.
Ker naj Zakon o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - v nadaljevanju ZPP) ne bi urejal delokroga uprave, naj bi izpodbijana pritožba pomenila dejanje uradne osebe brez pravne podlage. Ustavno sodišče naj bi zakonodajalcu naložilo, naj zlasti 249. člen ZPIZ-1 primerno dopolni, da bodo imele uradne osebe zakonsko podlago za opravljanje dejanj tudi v sodnem postopku. V neskladju z večjim številom ustavnih členov in določb ZPP, Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 80/99 in nasl. - v nadaljevanju ZUP) in ZPIZ-1 naj bi bil tudi neimenovani splošni akt Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki naj bi bil pravna podlaga, na kateri generalni direktor izdaja generalna pooblastila uradnim osebam za zastopanje Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v postopkih pred socialnimi sodišči. Pritožnik meni, da predpis, ki omogoča izdajo generalnega pooblastila brez vsakih omejitev, ni v skladu z Ustavo, saj naj Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ne bi smelo biti prepuščeno, da samostojno odloča, kako bo uradna oseba opravljala dejanja v pravdnem postopku (ali bo prišla na obravnavo, ali bo ravnala v nasprotju z ZPP in bo dejstva navajala šele v pritožbi itd.). Domnevni podzakonski akt pa naj bi bil v neskladju tudi z drugim odstavkom 1. člena ZUP, po katerem se javno pooblastilo za postopanje in odločanje v upravnih stvareh podeli z zakonom.
6. Pritožnik izpodbija 146. in 148. člen ZPIZ92 ter 137. in 139. člen ZPIZ-1, ker meni, da ni v skladu z Ustavo, da dodatek za pomoč in postrežbo pripada samo uživalcem pokojnin, ne pa tudi osebam, ki so aktivni zavarovanci, saj naj za to ne bi bilo utemeljenega razloga. Meni, da bi smela biti pravica pogojena izključno z medicinskimi razlogi in zato neodvisna od tega, kakšen je posameznikov status v zavarovanju. Navaja tudi drugi odstavek 171. člena in 179. člen ZPIZ92 ter 169. člen ZPIZ-1, ki pri urejanju te pravice uporabljajo pojem "zavarovanec" in ne "uživalec pokojnine", in na tej podlagi zatrjuje z Ustavo neskladno notranjo neskladnost Zakona. Ob tem izpodbija tudi Sklep o kriterijih za ugotavljanje zmanjšanja zmožnosti premikanja zavarovancev za najmanj 70 %.
Ustavnemu sodišču predlaga, naj ga zaradi neskladnosti s 120. in 153. členom Ustave odpravi. Pritožnik poudarja, da je nepokretnost podana, ko je podana dejansko in ne le, kadar Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje tako določi v Sklepu. Zmožnost premikanja naj bi bila zmanjšana tudi zaradi prebolelih bolezni ali starosti. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje naj bi s Sklepom določil dodatne pogoje, zaradi česar naj bi prekoračil pooblastila ZPIZ92, ZPIZ-1 in 4. člena ZUP.
B.
7. Pritožnik je v vlogi z dne 28. 6. 2002 izrecno navedel, da vlaga ustavno pritožbo zoper dokončno odločbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 16. 2. 1999 in predlagal, naj jo Ustavno sodišče obravnava po tretjem odstavku 52. člena ZUstS, ki v posebno utemeljenih primerih dopušča obravnavanje ustavne pritožbe tudi po izteku 60- dnevnega roka. Ustavna pritožba se lahko vloži zoper posamični akt, v zvezi s katerim so bila izčrpana vsa pravna sredstva.
Zoper obravnavano odločbo je pritožnik sprožil spor pred pristojnim sodiščem, vendar z dokumenti, ki jih je priložil, ni izkazal, da je postopek pred njim pravnomočno končan. S sklepom Višjega delovnega in socialnega sodišča je bila sodba sodišča prve stopnje razveljavljena in zadeva vrnjena v novo sojenje. Procesne predpostavke za obravnavanje ustavne pritožbe zoper odločbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 16. 2. 1999 glede na navedeno niso izpolnjene, zato je bilo treba ustavno pritožbo zavreči.
8. Pritožnik izpodbija sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča, ki ga je izpodbijal že z ustavno pritožbo, ki jo je Ustavno sodišče s sklepom št. Up-293/02 (sklep je bil pritožniku vročen 6. 7. 2002) zavrglo zaradi neizčrpanosti pravnih sredstev. Iz istih razlogov je nedopustna tudi ta ustavna pritožba. Zato jo je Ustavno sodišče zavrglo.
9. Pritožnik izpodbija pritožbo Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 22. 11. 2002 zoper sodbo št. Ps 510/2002 izrecno kot nezakonito dejanje, s katerim se kršijo človekove pravice. Sklicuje se na že navedeni sklep Ustavnega sodišča št. Up-53/96. Dejansko stanje v citirani pritožnikovi ustavni pritožbi iz leta 1996 je bilo drugačno, saj je izhajalo iz zakonske ureditve, za katero je Ustavno sodišče z odločbo št. Up-53/96 z dne 28. 10. 1998 (Uradni list RS, št. 77/98 in OdlUS VII, 238) ugotovilo, da je v neskladju z Ustavo. Udejanjenju pravice do pritožbe, kot pravnemu sredstvu stranke v postopku po ZPP, pa ni mogoče očitati, da je kot dejanje nezakonito. Ustavne pritožbe zoper izpodbijano pritožbo zato kljub pritožnikovi opredelitvi za dejanje ni mogoče obravnavati, ker je akt, zoper katerega se ustavne pritožbe ne more vložiti, kot je bilo pritožniku že pojasnjeno s sklepom št. Up-180/00 z dne 6. 12. 2000. Zato je bilo treba ustavno pritožbo zavreči.
10. V pobudi za začetek postopka za oceno ustavnosti 253., 255. in 260. člena ZPIZ92, ki so umeščeni v del Zakona o postopku za uveljavljanje in varstvo pravic ter 249. 252. in 253. člena ZPIZ-1, ki so vsebinsko enaki prejšnji ureditvi, pobudnik zatrjuje, da navedene določbe ne urejajo pravne podlage, po kateri bi uradne osebe Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje lahko vlagale pritožbe v sodnem postopku. S tem smiselno zatrjuje pravno praznino. Pravna praznina je neustavna, če se je z metodami razlage ne da zapolniti. V obravnavanem primeru ne gre za takšno pravno praznino, saj je očitno, da je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ena od strank v postopku pred sodiščem, ko zavarovanci uveljavljajo sodno varstvo pravic, zastopanje Zavoda pa je urejeno v okviru določb o organiziranosti pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Ker je pobuda očitno neutemeljena, jo je Ustavno sodišče zavrnilo, ne da bi presojalo, ali pobudnik izkazuje pravni interes za izpodbijanje navedenih določb. Pobuda za presojo neimenovanega akta, po katerem naj bi generalni direktor Zavoda izdajal generalna pooblastila, pa je tako pomanjkljiva, da je ni mogoče obravnavati.
11. Člena 137 in 139 ZPIZ-1 določata, kateri uživalci pokojnin imajo pravico do dodatka za pomoč in postrežbo in kdaj se šteje, da je ta pomoč neogibno potrebna za opravljanje vseh osnovnih življenjskih potreb, kdaj pa za opravljanje večine osnovnih življenjskih potreb. Pobudnik določbam očita neenako obravnavanje zavarovancev, ker naj bi bili do navedene pravice upravičeni le prejemniki pokojnin, ne pa tudi aktivni zavarovanci, za katere je strokovno izkazano, da potrebujejo takšno pomoč. Treba je opozoriti na 138. člen ZPIZ-1, po katerem imajo pravico do dodatka za pomoč in postrežbo tudi aktivni zavarovanci, če izpolnjujejo v tem členu določene pogoje. Zakon torej uživanja obravnavane pravice ne omogoča samo prejemnikom pokojnin, temveč tudi aktivnim zavarovancem.
Seveda morajo izpolnjevati pogoje, da bi bili upravičeni do pravice. Ker gre za osebe, ki po kriteriju trajajoče zaposlitve ali zaradi njenega prenehanja oziroma upokojitve izkazujejo različni dejanski stanji, je neutemeljen očitek o neskladnosti z načelom enakosti, če Zakon določa različne pogoje za aktivne oziroma še zaposlene zavarovance in različne za prejemnike pokojnin. Zato je očitek o neskladnosti 137. in 139. člen ZPIZ-1 z Ustavo enako kot glede podobnih 146. in 148. člena ZPIZ92 neutemeljen. Pobudnikovo navajanje neskladnosti izpodbijanih členov s 15., 34., 50. in z 52. členom Ustave je zgolj pavšalno, zato pobude z njihovega vidika ni bilo mogoče preizkusiti.
12. Pobudnik zatrjuje tudi neusklajenost 137. in 139. člena ZPIZ-1 z določbama 156. in 169. člena istega Zakona, saj naj zaradi načina uporabe pojmov "zavarovanec" in "uživalec pravic" v teh členih nihče ne bi mogel uveljaviti pravice do dodatka za pomoč in postrežbo. Pobudnik ne izkaže, da je pristojno sodišče v njegovem primeru Zakon razlagalo na navedeni način in da glede na to izpolnjuje procesno predpostavko pravnega interesa. Poleg tega pa je Ustavno sodišče že večkrat navedlo, da bi medsebojno neskladje posameznih zakonskih določb lahko presojalo le, če bi šlo za takšna medsebojna nasprotja, ki jih z razlago zakonskih določb ne bi bilo mogoče odpraviti, kar bi lahko predstavljalo kršitev 2. člena Ustave. Tu ne gre za takšen primer.
13. Pobudnik predlaga, naj Ustavno sodišče odpravi Sklep, ki ga je sprejela Skupščina Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije dne 26. 11. 1992 in je veljal do uveljavitve Sklepa, objavljenega v Uradnem listu RS, št. 50/2000. Pobudnik zmotno meni, da je pravna podlaga za določitev navedenih kriterijev in meril 148. člen ZPIZ92. Ta člen določa kriterije in merila, ki jih mora izpolnjevati druga skupina oseb, uživalci pokojnine. Pravna podlaga in zakonski okvir za izpodbijani Sklep je 147. člen ZPIZ92, saj ta določa, da imajo pravico do dodatka nepokretni zavarovanci, zaposleni primerno svojim delovnim zmožnostim, vendar najmanj s polovico polnega delovnega časa, pri čemer za nepokretnega šteje zavarovanec, pri katerem je zmožnost premikanja zmanjšana najmanj za 70 %. V petem odstavku navedenega člena je Zavodu dano pooblastilo, naj določi kriterije in merila za to, kdaj se šteje, da je zmožnost premikanja zavarovanca znižana najmanj za 70 %, ali kdaj je zavarovancu potrebno stalno nadzorstvo. Zaradi narave pravice, ki je podrobneje urejena z izpodbijanim podzakonskim aktom, je ustavnosodna presoja zadržana in omejena predvsem na vprašanje, ali je normodajalec zanjo imel vsebinsko podlago v Zakonu. Ta je bila v obravnavanem primeru podana. Določitev primerov v točki II, kdaj se šteje, da je podana zmanjšana zmožnost premikanja za 70 %, ob splošni določbi v točki I, ki poleg prizadetosti okončin navaja tudi ostali gibalni sistem, s 147. členom ZPIZ92 določenega okvira ne prekoračuje niti ne zožuje.
Določbe 4. člena ZUP, po kateri se upravni postopek smiselno uporablja tudi v drugih javnopravnih stvareh, ki nimajo značaja upravne stvari, pa Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ni mogel kršiti, ker se določba ne nanaša na normodajno funkcijo nosilca javnega pooblastila. Očitek o neskladnosti izpodbijane ureditve z drugim odstavkom 120. člena in tretjim odstavkom 153. člena Ustave je zato neutemeljen. Ker je pobuda za oceno Sklepa očitno
neutemeljena, jo je Ustavno sodišče zavrnilo.
C.
14. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka 55. člena in drugega odstavka 26. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam Lukić ter sodnici in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk in Jože Tratnik. Sklep je sprejelo soglasno.
Predsednica
dr. Dragica Wedam Lukić