Up-295/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-295/02
Datum odločitve:
29. 1. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.295.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 512/2001 z dne 11. 4. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. I Cp 452/2000 z dne 16. 5. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 512/2001 z dne 11. 4. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. I Cp 452/2000 z dne 16. 5. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v rednem postopku in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri uporabi materialnega prava. Zgolj dejstvo, da pritožnik pravo razume drugače, še ne pomeni kršitve pravice iz 22. člena Ustave.
Pritožnik ne more utemeljiti arbitrarnega odstopa od sodne prakse zgolj s sklicevanjem na eno samo sodno odločbo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
Pravna podlaga:
Člen 22, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
20. 5. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23092
Up-295/02-5
17. 2. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 29. januarja 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 512/2001 z dne 11. 4. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru št. I Cp 452/2000 z dne 16. 5. 2001 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Višje sodišče v Kopru je potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, s katero je bilo odločeno, da je pogodba med strankama razdrta, in po kateri je bil pritožnik dolžan nasprotni stranki vrniti poslovni prostor v posest, pritožnikovo pritožbo pa je zavrnilo. Z izpodbijano sodbo je Vrhovno sodišče zavrnilo revizijo pritožnika.
2. Pritožnik meni, da odločitev Vrhovnega sodišča posega v njegovo pravico do poštenega sojenja (22. člen Ustave). Navaja, da se Vrhovno sodišče ni izjavilo o razlogih, ki jih je poudaril v reviziji, Višje sodišče pa se ni izjavilo o pritožbenem ugovoru, da pogodbe med strankama ni mogoče šteti za fiksni posel. Meni, da je razlogovanje tako Višjega kot Vrhovnega sodišča nerazumljivo, saj naj sodbi ne bi imeli razlogov o tem, ali je šlo za razdrtje pogodbe po 125. ali po 126. členu Zakona o obligacijskih razmerjih (Uradni list SFRJ, št. 29/78 in nasl. - v nadaljevanju ZOR). Navaja, da sta sodišči druge in tretje stopnje odstopili od ustaljene sodne prakse (citira sodbo Vrhovnega sodišča SRS št. II Ips 141/86), ne da bi ocenili vsebino pogodbe. B.
3. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v rednem postopku in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri uporabi materialnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče v postopku z ustavno pritožbo izpodbijane sodne odločbe preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njimi kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
4. Pritožnik zatrjuje, da so razlogi, ki sta jih navedli sodišči, popolnoma nerazumljivi, to pa utemeljuje z navedbo, da sta sodišči napačno uporabili pravila ZOR o razvezi pogodbe zaradi neizpolnitve. V ustavni pritožbi ponavlja razloge, s katerimi v postopku pred Višjim in Vrhovnim sodiščem ni uspel, kar pa samo po sebi še ne pomeni kršitve pravice do poštenega sojenja, kot to zmotno meni pritožnik.
5. Očitek, da se sodišči nista opredelili do ugovorov, ki jih je pritožnik podal v pritožbi in v reviziji, ne drži. Tako sodišče druge stopnje kot tudi revizijsko sodišče sta se do navedb pritožnika opredelili, svojo odločitev pa sta obrazložili v zadostni meri. Vrhovno sodišče je pritožniku izčrpno pojasnilo, zakaj so razlogi sodišča druge stopnje, da gre za fiksni posel, pravilni in tudi obrazloženi. Zgolj dejstvo, da pritožnik pravo razume drugače, pa ne pomeni kršitve pravice iz 22. člena Ustave. 6. Z vidika zatrjevane kršitve 22. člena Ustave bi bile lahko relevantne le pritožnikove navedbe, da izpodbijana odločitev odstopa od odločitev v drugih enakih primerih. Vendar pritožnik te kršitve s sklicevanjem na sodbo Vrhovnega sodišča SR Slovenije št. II Ips 141/86 z dne 10. 7. 1986 ne izkaže. Ustavno sodišče je že pojasnilo, da ena sama sodba še ne pomeni odstopa od ustaljene sodne prakse, poleg tega pa se citirana sodba ne nanaša na pritožnikov primer. V sodbi št. II Ips 142/86 je šlo za primer, ko je bilo v postopku ugotovljeno, da pravočasna izpolnitev ni bila bistvena sestavina pogodbe, v pritožnikovem primeru pa je dejansko stanje drugačno - dokazni postopek je namreč pokazal, da je bila pravočasna izpolnitev bistvena sestavina pogodbe.
Pritožnik tako zanemari dejstvo, da se njegov primer v bistvenem razlikuje od tistega, na katerega se sklicuje.
7. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger