Up-478/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-478/02
Datum odločitve:
26. 2. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.478.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 8531/01 z dne 22. 4. 2002 v zvezi z odločbo o prekršku Carinskega urada Maribor št. 426-40/233-2001/7400 z dne 1. 8. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 8531/01 z dne 22. 4. 2002 v zvezi z odločbo o prekršku Carinskega urada Maribor št. 426-40/233-2001/7400 z dne 1. 8. 2001 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanima odločbama očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

5.3.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 23, 25, 29, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
30. 7. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23132
Up-478/02 - 6
9. 3. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. Ž. pri Z., Republika V., ki ga zastopa B. B., odvetnik v U., na seji senata dne 26. februarja 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 8531/01 z dne 22. 4. 2002 v zvezi z odločbo o prekršku Carinskega urada Maribor št. 426-40/233-2001/7400 z dne 1. 8. 2001 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Z odločbo Carinskega urada Maribor je bil pritožnik spoznan za odgovornega storitve prekrška iz 8. točke prvega odstavka. 170. člena Carinskega zakona (Uradni list RS, št. 1/95 in nasl. - CZ). Izrečena mu je bila denarna kazen in varstveni ukrep odvzema blaga, ki je bilo predmet prekrška, ter naloženo plačilo stroškov postopka. Senat za prekrške je pritožbo zavrnil kot neutemeljeno in potrdil prvostopenjsko odločbo o prekršku.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi izraža nestrinjanje z izpodbijanimi odločitvami. Zatrjuje napačno uporabo prava ter kršitve drugega odstavka 14. člena, 22., 23. in 25. člena ter smiselno kršitvi tretje in četrte alineje 29. člena Ustave.
Pritožnik kršitev 22. člena in tretje ter četrte alineje 29. člena Ustave utemelji z navedbami, da ni bil zaslišan ob navzočnosti prevajalca, da ni bil poučen o privilegiju zoper samoobtožbo, da ni imel možnosti navajati dejstev v svojo korist in se opredeliti do navedb nasprotne stranke. Člen 23 Ustave (oziroma, kot navaja pritožnik, pravica do izbranega sodnika) naj bi bila pritožniku kršena s tem, da je o zadevi odločal carinik. Pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave pa naj bi bila pritožniku kršena z nepopolnim izrekom in nejasnimi ter nasprotujočimi si razlogi v obrazložitvi.
B.
3. Ustavno sodišče se v postopku z ustavno pritožbo ne more spuščati v presojo materialnopravne ali procesnopravne pravilnosti izpodbijanih odločb in tudi ne v dokazno oceno sodišča. Ustavna pritožba ni nadaljnje pravno sredstvo v okviru rednega sodstva, s katerim bi bilo mogoče uveljavljati same po sebi kršitve pri ugotovitvi dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
4. Načelo enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave), ki se na področju sodnih postopkov izraža kot pravica do enakega varstva pravic (22. člen Ustave), je procesno pravno jamstvo, ki bi lahko bilo kršeno, če sodišče svoje odločitve ne bi obrazložilo, če bi samovoljno odločilo drugače, kot odloča sicer, ali če bi ob uporabi zakona zavzelo stališče, ki ne bi bilo v skladu z Ustavo. Tega izpodbijanima odločbama ni mogoče očitati, pritožnik pa tovrstnih kršitev tudi ni z ničimer izkazal. Zgolj nezadovoljstvo z izpodbijanima odločbama kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin še ne utemeljuje.
5. Očitek glede kršitve 22. člena in tretje ter četrte alineje 29. člena Ustave ni utemeljen. Ustavno sodišče je že v odločbi št. Up-120/97 z dne 18. 3. 1999 (Uradni list RS, št. 31/99 in OdlUS VIII, 126) sprejelo stališče, da morajo biti obdolžencu tudi v postopku o prekršku zagotovljena temeljna jamstva poštenega postopka, da pa je raven zagotovljenih pravic lahko v primeru lažjih kršitev z manj hudimi posledicami za kaznovano osebo nižja od tiste, ki je zagotovljena v kazenskem postopku.
Bistveno je, da so obdolžencu dane ustrezne in zadostne možnosti, da zavzame stališče tako glede dejanskih kot tudi glede pravnih vidikov nanj naslovljenega očitka. Kriterij za presojo, ali je bil obdolžencu v postopku o prekršku zagotovljen pošten postopek, je jamstvo enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave v povezavi z določbo 29. člena Ustave o pravnih jamstvih v kazenskem postopku. Določba 63. člena Zakona o prekrških (Uradni list SRS, št. 25/83 in nasl. in Uradni list RS, št. 10/91 in nasl. - v nadaljevanju ZP) ureja obdolženčevo pravico do uporabe lastnega jezika in tolmača. Tretji odstavek 79. člena ZP določa način izvrševanja obdolženčeve pravice do obrambe, ko se ta ne brani sam, ampak s pomočjo zagovornika. Prvi in drugi odstavek 113. člena ZP pa vsebujeta določbe o zaslišanju obdolženca. Iz zapisnika o zaslišanju obdolženca št. 426-40/1-233-2001/7400-001 z dne 1. 8. 2001 je jasno razvidno, da je bil pritožnik o navedenih procesnih pravicah poučen, a se jim je odrekel.
Pritožnik ni z ničimer izkazal, da mu ni bila dana možnost sodelovanja in izjavljanja v postopku. Prav tako pritožnik ni izkazal in pojasnil, kateri so tisti dokazi v njegovo korist, katerih izvedbo je predlagal, in jih organi, ki so odločali v postopku o prekršku, niso hoteli obravnavati ter se do njih opredeliti.
6. Prav tako ni utemeljen pritožnikov očitek kršitve pravice do sodnega varstva (23. člen Ustave). Ustava v 23. členu določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Sodi mu lahko samo sodnik, ki je izbran po pravilih, vnaprej določenih z zakonom in s sodnim redom. V konkretnem primeru je bilo sodno varstvo pritožniku zagotovljeno v postopku pred Senatom za prekrške, ki ga je po izrecni odločbi Ustavnega sodišča obravnavati kot del sodne oblasti (odločba Ustavnega sodišča št. U-I-117/93 z dne 2. 2. 1995, Uradni list RS, št. 13/95 in OdlUS IV, 10). Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 24/2001 - ZP-M) v 5. členu določa, da se za sodnike za prekrške glede zakonitega sodnika smiselno uporabljajo določbe Zakona o sodiščih o zakonitem sodniku. Ustavno sodišče je že v odločbi št. Up-58/95 z dne 20. 11. 1997 (OdlUS VI, 196)[1] izreklo, da je pravici do sodnega varstva zadoščeno, če so odločitve drugih organov (v tem primeru carinskega) podvržene nadzoru sodišča, ki ima polno jurisdikcijo in zagotavlja jamstva po prvem odstavku 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 - EKČP). V navedeni odločbi je Ustavno sodišče zavzelo stališče, da daje ZP Senatu za prekrške, ki odloča na pritožbeni stopnji, t. i. polno jurisdikcijo, saj lahko preizkusi izpodbijano odločbo tako glede pravnih kot tudi glede dejanskih vprašanj. Senat za prekrške je v obravnavani zadevi odločil v skladu z navedenimi pristojnostmi. Glede na navedeno pritožniku očitno ni bila kršena pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave.
7. Pravica do pritožbe v postopku o prekršku ima svoj ustavni temelj v 25. členu Ustave. Po tej določbi je vsakomur zagotovljena pravica do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih.
Ustavno sodišče je že v svoji odločbi št. U-I-98/91 z dne 10. 12. 1992 (OdlUS I, 101) poudarilo, da smisel tega ustavnega zagotovila ni le v tem, da zagotavlja posamezniku pravico do vložitve pravnega sredstva, temveč predvsem v tem, da lahko z vložitvijo pravnega sredstva učinkovito brani in varuje svoje pravne interese. Pravici do pritožbe pa odgovarja tudi obveznost organa, ki odloča o pritožbi, da pritožbo, če je dopustna, vsebinsko obravnava ter da se opredeli do tistih pritožbenih navedb, zaradi katerih bi bilo, če bi bile utemeljene, treba izpodbijano odločbo spremeniti oziroma razveljaviti. Da bi bilo razvidno, ali je pritožbeni organ upošteval navedene zahteve, pa mora biti njegova odločba obrazložena. Tako je po določbi drugega odstavka 198. člena ZP organ druge stopnje dolžan v obrazložitvi odločbe oceniti pritožbene navedbe in navesti kršitve materialnopravnih določb ZP ali predpisa, ki določa prekršek, ki jih je upošteval po uradni dolžnosti. Pritožnik je pritožbo vložil, o njej je pritožbeni organ odločil. Kot izhaja iz obrazložitve drugostopenjske odločbe, je drugostopenjski organ presojal utemeljenost pritožnikovih navedb in se do njih opredelil ter svojo odločitev razumno obrazložil. Zato očitno ne gre za kršitev 25. člena Ustave.
8. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel z dvema glasovoma proti enemu. Proti je glasoval sodnik Ribičič. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča.
Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer
Opomba:
[1]Tako tudi Evropsko sodišče za človekove pravice v zadevi Le Compte v. Belgium, Series A No. 58 - 10, februar 1983.