Up-473/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-473/03
Datum odločitve:
31. 1. 2005
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2005:Up.473.03
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 595/2003 z dne 14. 5. 2003 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča, Oddelka v Novi Gorici, št. U 213/2000 z dne 28. 3. 2003
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 595/2003 z dne 14. 5. 2003 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča, Oddelka v Novi Gorici, št. U 213/2000 z dne 28. 3. 2003 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanima sklepoma očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot to zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen 22, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, 55.2.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
10. 7. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US24334
Up-473/03 - 10
31. 1. 2005
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. na seji senata dne 18. januarja 2005 v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 595/2003 z dne 14. 5. 2003 v zvezi s sklepom Upravnega sodišča, Oddelka v Novi Gorici, št. U 213/2000 z dne 28. 3. 2003 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik je pri Upravnem sodišču vložil tožbo zoper Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ker je ta z aktom št. P-2006214 z dne 26. 4. 2000 v socialnem sporu vložil pritožbo. S tem naj bi kot s posamičnim dejanjem posegel v njegove ustavne pravice. Sodišču je predlagal, naj navedeno pritožbo izreče za nično in izda začasno odredbo, s katero bo prepovedalo nadaljevanje izpodbijanega dejanja tožene stranke.
Upravno sodišče je oba zahtevka zavrglo. Zavzelo je stališče, da je tožena stranka pritožbo zoper sodbo vložila kot stranka v postopku, zato je ni mogoče šteti za posamičen akt organa.
Kršitve postopka in pooblastil, ki naj bi pomenile poseg v ustavne pravice, pa bo tožnik (sedaj pritožnik) lahko uveljavljal v pritožbenem postopku pred Višjim delovnim in socialnim sodiščem. Predlog za izdajo začasne odredbe je zavrglo zaradi neizpolnjene procesne predpostavke, saj izpodbijano dejanje oziroma akt ni dejanje oziroma upravni akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu. Pritožniku je dne 17. 3. 2003 poslalo opomin za plačilo sodne takse (v sodnih kolkih) za zahtevo za izdajo začasne odredbe, dne 31. 3. 2003 pa še nalog in opomin za plačilo sodne takse (v gotovini) za tožbo in za sklep o zavrženju tožbe ter sklep o zavrženju zahteve za začasno odredbo. Vrhovno sodišče je s sklepom tožnikovo (sedaj pritožnikovo) pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep Upravnega sodišča.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi z dne 9. 7. 2003 meni, da je z izpodbijanima sklepoma ostal prikrajšan za obrazložitev razlogov za zavrženje tožbe in zavrnitev pritožbe.
Prvostopenjsko sodišče naj bi njegovo tožbo zavrglo ob napačnem stališču, da ima tožena stranka po 25. členu Ustave in 333. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 12/03 in nasl. - ZPP) pravico vlagati pritožbo ne glede na resničnost navedb v pritožbi in ne glede na zakonitost pritožbe. Sodišču očita, da je z odločitvijo, da pritožbe tožene stranke ni šteti za posamični akt organa, preseglo vsebinski obseg zahtevka, saj se je slednji nanašal le na pritožbo kot dejanje, s katerim se posega v njegove človekove pravice in svoboščine. Tudi odločitev o zavrženju predloga za izdajo začasne odredbe naj bi bila napačna. Vrhovnemu sodišču očita, da ni obravnavalo pritožbenih razlogov in ni pojasnilo, zakaj naj ne bi bili pritožnikovi pravni pogledi pravilni.
Pritožnik v ustavni pritožbi ponavlja svoje stališče, da Zavodova pritožba ni bila zakonita, ker naj bi se pristojnost Zavoda izčrpala z izdajo dokončne odločbe. Navaja pa tudi, da Upravno sodišče ni upoštevalo njegove pisne prošnje, naj mu obrazec za plačilo sodnih taks pošlje brez opomina, Vrhovno sodišče pa o tem delu njegove pritožbe ni zavzelo stališča.
Zaradi neobrazloženosti sodnih odločb naj bi mu bila kršena pravica do enakega varstva pravic v postopku pred sodiščem (22. člen Ustave). Ker sodišče ni odločalo o zakonitosti izpodbijane pritožbe, naj bi mu bila kršena tudi pravica do sodnega varstva (prvi odstavek 23. člena Ustave). Zatrjuje pa tudi kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, ker naj bi "roki za izdajo začasnih ukrepov za prekinitev kršenj ustavnih pravic" neuspešno potekli. Ustavnemu sodišču predlaga, naj izpodbijana sklepa razveljavi.
B.
3. Zakon o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) v prvem odstavku 52. člena določa, da se ustavna pritožba lahko vloži v 60 dneh od dneva vročitve posamičnega akta, zoper katerega je mogoča ustavna pritožba. Ker je rok za vložitev ustavne pritožbe prekluziven, Ustavno sodišče ni preizkušalo navedb v vlogah z dne 10. 10. 2003, 13. 10. 2003, 15. 10. 2003 in 15. 3. 2004 (tako tudi v sklepu št. Up-531/01 z dne 14. 11. 2003).
4. Pritožnik v ustavni pritožbi ponavlja argumente, s katerimi ni uspel v upravnem sporu niti v socialnem sporu, v katerem uveljavlja pravico do dodatka za pomoč in postrežbo. Ustavno sodišče zato pojasnjuje, da ni instanca sodiščem, ki odločajo v sodnem postopku, in v postopku z ustavno pritožbo ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri uporabi materialnega in procesnega prava ter pri ugotovitvi dejanskega stanja. V skladu s prvim odstavkom 50. člena ZUstS Ustavno sodišče ustavno pritožbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
5. Pritožnikov očitek, da sta odločitvi Upravnega sodišča, ki je pritožnikovo tožbo iz procesnih razlogov zavrglo in Vrhovnega sodišča, ki je zavrnilo pritožbo zoper takšno odločitev, neobrazloženi, je neutemeljen. Sodišči sta svojo odločitev utemeljili z razumnimi in logičnimi pravnimi argumenti. Stališču, da pritožbe, ki jo vloži Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v socialnem sporu, kjer nastopa kot stranka, ni šteti za dejanje ali posamičen akt tega Zavoda, ki bi ga bilo mogoče izpodbijati s tožbo pred Upravnim sodiščem, ni mogoče očitati neskladnosti z Ustavo.
Pravica do pritožbe iz 25. člena Ustave je za potrebe postopka pred določenimi sodišči podrobneje urejena v Zakonu o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP), ta pa vnaprej ne omejuje njenega uresničevanja z resničnostjo navedb stranke iz pravde, ki se pritožuje. Zakonitost vložene pritožbe in utemeljenost njenih navedb presoja le po tem zakonu pristojno sodišče. Neutemeljeno je tudi pritožnikovo stališče, da je sodišče prekoračilo tožbeni zahtevek. S tem, ko je v svojih navedbah ob izrazu "dejanje" zaradi večje jasnosti uporabljalo tudi izraz "akt", vsebinsko ni preseglo okvira tožbenega zahtevka, s katerim je pritožnik zahteval ugotovitev ničnosti pritožbe kot dejanja. Učinek odločitve se očitno nanaša na "dejanje".
6. Z vidika pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave bi bil lahko relevanten pritožnikov očitek, da Vrhovno sodišče ni obrazložilo stališča, zakaj ni obravnavalo pritožbenih navedb v zvezi z opomini za plačilo sodne takse, ki jih je Upravno sodišče naložilo na podlagi 26. člena v zvezi s 4. členom Zakona o sodnih taksah (Uradni list SRS, št. 1/90 in nasl. - ZST). Po teh določbah je treba takso plačati takrat, ko nastane taksna obveznost, torej za vlogo takrat, ko se vloga izroči. Če sodišče prejme vlogo po pošti in za njo taksa ni plačana, sodišče pošlje taksnemu zavezancu opomin, naj v 15 dneh od vročitve opomina plača sodno takso. Po izrecni določbi v četrtem odstavku 26. člena ZST se v teh primerih plača tudi taksa za opomin. Ko je Upravno sodišče pritožniku naložilo plačilo opomina, je ravnalo po obvezni zakonski določbi. Posledic, ki iz navedene določbe ZST izhajajo, zato tudi Vrhovno sodišče ne bi moglo spremeniti.
Dejstvo, da Vrhovno sodišče tega ni navedlo, sicer pomeni pomanjkljivost v obrazložitvi sodne odločbe, vendar ta ne pomeni takšne kršitve pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, ki bi lahko vplivala na odločitev v glavni stvari. Zato po oceni Ustavnega sodišča ne gre za kršitev, ki je imela pomembnejše posledice za pritožnika, od odločitve o njej pa tudi ni pričakovati rešitve pomembnejšega pravnega vprašanja.
7. Pritožnikovo zatrjevanje kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja je nerazumljivo. Navedeno pravico lahko krši le sodišče. V obravnavanem sporu je bila tudi sodna odločba Vrhovnega sodišča izdana pred vložitvijo ustavne pritožbe in zato zatrjevane kršitve že tedaj ni bilo več.
8. Ker z izpodbijanima sklepoma očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot to zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve in druge alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan