Up-80/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-80/04
Datum odločitve:
22. 2. 2005
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2005:Up.80.04
Akt:
Ustavna pritožba A. A. st. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 90/2001 z dne 24. 10. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju št. Kp 308/2000 z dne 24. 10. 2000 in s sodbo Okrožnega sodišča v Celju št. K 279/99 z dne 5. 5. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. st. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 90/2001 z dne 24. 10. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju št. Kp 308/2000 z dne 24. 10. 2000 in s sodbo Okrožnega sodišča v Celju št. K 279/99 z dne 5. 5. 2000 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker očitno ne gre za kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot to zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).
5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).
5.3.13.15 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Prepoved reformatio in peius (28).
5.3.13.53 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist (29).
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 28, 29, Ustava [URS]
Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
28. 1. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US24406
Up-80/04-15
22. 2. 2005
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. st. iz Ž. na seji senata dne 11. februarja 2005 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. st. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 90/2001 z dne 24. 10. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju št. Kp 308/2000 z dne 24. 10. 2000 in s sodbo Okrožnega sodišča v Celju št. K 279/99 z dne 5. 5. 2000 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. S prvostopenjsko sodbo je bil pritožnik spoznan za krivega kaznivega dejanja umora po 2. točki drugega odstavka 127. člena v zvezi s prvim odstavkom 127. člena in drugim odstavkom 16. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. – KZ). Izrečena mu je bila kazen trinajstih let zapora. Višje sodišče je pritožbi pritožnika in njegovega zagovornika zavrnilo kot neutemeljeni. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je bila njegova zahteva za varstvo zakonitosti kot neutemeljena zavrnjena.
2. V ustavni pritožbi pritožnik zatrjuje zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja ter kršitve 22., 23. in 28. člena Ustave. Z navedbo, da sodišča niso izvajala nobenih dokazov v njegovo korist, čeprav je teh vseh skupaj kar 258, smiselno uveljavlja tudi kršitev tretje alineje 29. člena Ustave. Pri tem še dodaja, da sodišča niso izvajala nobenih dokazov v zvezi z ugotavljanjem dejstva, da je dejanje storil v silobranu. Po prepričanju pritožnika iz materialnih dokazov izhaja, da je ravnal v silobranu, nikakor pa ni storil kaznivega dejanja umora. Nadalje navaja, da sodišča vprašanje krivde in kazenske odgovornosti pritožnika sploh niso obrazložila. Pritožnik uveljavlja kršitev pravice do nepristranskega sodnika z navedbo, da je Višje sodišče pred odločanjem o pritožbi zoper sodbo odločalo že v fazi preiskave in o podaljšanju pripora po vložitvi obtožbe, ko so bile izjave, ki bi morale biti iz spisa izločene, še v spisu. Ustavnemu sodišču predlaga, naj izpodbijane sodbe razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje prvostopenjskemu sodišču.
B.
3. Ustavni pritožnik v ustavni pritožbi ponavlja navedbe, s katerimi je že v pritožbi in v zahtevi za varstvo zakonitosti uveljavljal nepravilno ugotovitev dejanskega stanja in napačno uporabo prava, kar samo po sebi ne more biti predmet preizkusa pred Ustavnim sodiščem. Ustavno sodišče namreč ni instanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče presoja le, ali so bile z izpodbijanimi posamičnimi akti kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Tako lahko v zvezi s postopkom ugotavljanja dejanskega stanja in dokazno oceno sodišč Ustavno sodišče presoja le, ali so bila v postopku spoštovana ustavna jamstva procesne narave, v zvezi z uporabo materialnega prava pa, ali temeljijo izpodbijane odločbe na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču ali če so tako očitno napačne ter brez razumne pravne obrazložitve, da bi jih bilo mogoče oceniti za arbitrarne oziroma samovoljne. Navedeno bi lahko predstavljalo kršitev pravice iz 22. člena Ustave. Tega pa izpodbijanim sodnim odločbam ni mogoče očitati.
4. Iz sodbe prvostopenjskega sodišča je razvidno, na podlagi katerih odločilnih dejstev in dokazov je sodišče štelo, da je pritožnik storilec kaznivega dejanja, ki ga je izvršil, zavedajoč se protipravnosti svojega ravnanja, torej z direktnim naklepom kot obliko krivde. Prav tako je izčrpno obrazložilo, zakaj dejanje ni bilo storjeno v silobranu (takšno obliko zagovora sta poleg zaslišanih prič ovrgla predvsem izvedenec sodno medicinske stroke o načinu nastanka in poteku prestrelnih poškodb ter izvedensko mnenje Centra za kriminalistično tehnične preiskave o najdenih tulcih, kroglah in njihovih linijah pri posameznih strelih). Po oceni drugostopenjskega sodišča je prvostopenjsko sodišče pravilno ocenilo in ovrednotilo dokaze in tako v popolnosti ugotovilo dejansko stanje. Drugostopenjsko sodišče se je ponovno opredelilo do zagovora pritožnika, da naj bi dejanje storil v silobranu, in pri tem soglašalo z zaključki prvostopenjskega sodišča, da njegovega ravnanja ni moč šteti za silobran. Tudi po oceni Vrhovnega sodišča zbrani dokazi ne dajejo nobene podlage za zaključek, da bi pritožnik ravnal v silobranu. Vrhovno sodišče je še ocenilo, da so bila tako objektivna kot subjektivna odločilna dejstva v rednem postopku ugotovljena z gotovostjo in v izpodbijanih sodbah tudi obrazložena. Takšna presoja in razlogovanje sodišč po stališču Ustavnega sodišča zadosti kriterijem v zvezi z ugotavljanjem morebitne kršitve pravice iz 22. člena Ustave.
5. Po določbi tretje alineje 29. člena Ustave je vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja, ob popolni enakopravnosti zagotovljeno izvajanje dokazov v njegovo korist.
6. Sodišče glede na načelo proste presoje dokazov samo odloča o tem, katere dokaze bo izvedlo in kako bo presojalo njihovo verodostojnost. Ne glede na to, da sodišče ni dolžno izvesti vsakega dokaza, ki ga predlaga obramba, mora po ustaljeni ustavnosodni presoji izvesti dokaz, ki je materialnopravno relevanten in za katerega je obramba utemeljila potrebno stopnjo verjetnosti obstoja in pravne relevantnosti. Sodišče ne sme zavrniti izvedbe predlaganih dokazov, razen če je očitno, da niso pomembni za odločitev, ali če bi bilo nadaljnje izvajanje dokazov zaradi jasnosti zadeve odveč.
7. Iz sodbe prvostopenjskega sodišča je razvidno, da je sodišče pri ugotavljanju pritožnikove krivde izvedlo številne dokaze, kot tudi, da je številne dokazne predloge obrambe zavrnilo. Te dokazne predloge je prvostopenjsko sodišče argumentirano zavrnilo in pri tem pojasnilo, zakaj predlaganih dokazov ni izvedlo. Odločitev o zavrnitvi izvedbe vseh predlaganih dokazov po presoji drugostopenjskega sodišča ni prav v ničemer vplivala na zakonitost in pravilnost sodbe. Tudi iz sodbe Vrhovnega sodišča izhaja, da v izpodbijanih sodbah ni podana zatrjevana kršitev pravice do obrambe v zvezi z ugotavljanjem materialne resnice. Po oceni Ustavnega sodišča odločitev ter konkretno razlogovanje sodišč o zavrnitvi sicer številnih dokaznih predlogov obrambe zadosti kriterijem v zvezi z ugotavljanjem morebitne zatrjevane kršitve. Glede na navedeno očitno ne gre za kršitev pravice iz tretje alineje 29. člena Ustave.
8. Prvi odstavek 28. člena Ustave določa, da ne sme biti nihče kaznovan za dejanje, za katerega ni zakon določil, da je kaznivo, in ni zanj predpisal kazni, še preden je bilo dejanje storjeno. Določba med drugim pomeni, da morajo biti v opisu dejanja, očitanega pritožniku, vsebovani vsi znaki kaznivega dejanja, ki jih določa zakon. Pritožnik ne zatrjuje, da bi v opisu manjkal kateri izmed znakov kaznivega dejanja, za katerega je bil pravnomočno obsojen. Izpodbija le pravilnost ugotovitve sodišča, da ni storil očitanega kaznivega dejanja. To je stvar ugotovitve dejanskega stanja in dokazne presoje sodišč, ki ne more biti predmet presoje pred Ustavnim sodiščem. Presoja dokazov je v izpodbijanih sodbah obrazložena in ji ni mogoče odreči razumnosti (glej 4. točko obrazložitve). Za kršitev prvega odstavka 28. člena Ustave torej očitno ne gre.
9. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje kršitev pravice do nepristranskega sodnika (23. člen Ustave). Vsebinska obravnava tega pritožnikovega očitka ni bila mogoča. Po določbi prvega odstavka 51. člena ZUstS je eden od pogojev za dopustnost ustavne pritožbe tudi ta, da so zoper izpodbijani akt izčrpana vsa pravna sredstva, kar ne pomeni le, da mora pritožnik že pred vložitvijo ustavne pritožbe vložiti vsa dopustna pravna sredstva, temveč tudi, da mora pravna sredstva izčrpati po vsebini. To pomeni, da mora že v teh pravnih sredstvih uveljavljati tiste kršitve, na katere se nato sklicuje v ustavni pritožbi (tako npr. v odločbi št. Up-41/96 z dne 25. 4. 1996, OdlUS V, 69). Kršitev, ki jo v svoji vlogi očita pritožnik, ni bila uveljavljena v zahtevi za varstvo zakonitosti. To pomeni, da ni podana procesna predpostavka izčrpanja pravnih sredstev za obravnavanje tega očitka v postopku z ustavno pritožbo. Zato navedb pritožnika v tej smeri ni bilo mogoče upoštevati.
10. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kakor jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer