Up-6/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-6/02
Datum odločitve:
5. 4. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.6.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 332/99-2 z dne 26. 9. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 696/97-10 z dne 10. 3. 1999, z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0011/3a-XVII-331.276 z dne 3. 3. 1997 in z odločbo Oddelka za splošne zadeve Občine Idrija št. 20800/047-93 z dne 16. 6. 1994
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 332/99-2 z dne 26. 9. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 696/97-10 z dne 10. 3. 1999, z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0011/3a-XVII-331.276 z dne 3. 3. 1997 in z odločbo Oddelka za splošne zadeve Občine Idrija št. 20800/047-93 z dne 16. 6. 1994 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

5.3.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja.
Pravna podlaga:
Člen 22, 23, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
7. 1. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23277
Up-6/02 - 10
5. 4. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž. Ž., ki ga zastopa Odvetniška družba B., C., Č. in D., o.p.d.n.o., Z., na seji senata dne 23. marca 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 332/99-2 z dne 26. 9. 2001 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 696/97-10 z dne 10. 3. 1999, z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0011/3a-XVII-331.276 z dne 3. 3. 1997 in z odločbo Oddelka za splošne zadeve Občine Idrija št. 20800/047-93 z dne 16. 6. 1994 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Z izpodbijano sodbo je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožnikovo pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča o zavrnitvi tožbe zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve, s katero je Ministrstvo kot pritožbeni upravni organ zavrnilo pritožbo zoper odločbo upravnega organa prve stopnje, s katero je bilo ugotovljeno, da E. E. E. ni bila državljanka Socialistične Republike Slovenije in da se po predpisih o državljanstvu, ki so na območju Republike Slovenije veljali do uveljavitve Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I - v nadaljevanju ZDRS), ni štela za jugoslovansko državljanko.
2. Pritožnik zatrjuje kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in kršitev pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave. Navaja, da je bila odločba upravnega organa prve stopnje izdana le na podlagi arhivskih podatkov in sicer predvsem na podlagi neprevedene fotokopije, ki naj bi predstavljala izpis iz registra stalnega prebivalstva. Navedeno listino naj bi sestavljala dva lista, za katera naj ne bi bilo mogoče ugotoviti niti ali sodita skupaj niti ali dejansko predstavljata izpis iz omenjenega registra. V nasprotju z dejansko vsebino te listine naj bi se v odločbi Ministrstva in izpodbijanih sodbah navajalo, da je bila E. E. E. dne 15. 9. 1931 izbrisana iz registra stalnega prebivalstva. Na navedeno naj bi pritožnik opozoril v pritožbi zoper sodbo Upravnega sodišča, vendar Vrhovno sodišče do teh pritožbenih navedb ni zavzelo stališča. Dalje navaja, da mu vse do izdaje izpodbijane sodbe ni bila dana možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za odločitev, ter da mu listine upravnih spisov, na katere se sklicuje sodba Vrhovnega sodišča in na podlagi katerih temeljijo izpodbijane odločitve, niso bile predočene. Poudarja, da pomanjkljiva dokumentacija, ki je v nasprotju z dokazi, ki jih je v spis vložil pritožnik, ne more biti podlaga za ugotovitev državljanstva. Meni, da bi bila natančnejša ugotovitev dejanskega stanja nujna, saj je v postopku ponudil dokaze, zaradi katerih je bil podan dvom o pravilnosti podatkov, ki naj bi izhajali iz listin, ki jih je pridobil upravni organ. Upravno sodišče prve stopnje bi zato moralo opraviti glavno obravnavo. Ne strinja se z oceno sodišč, da je pooblastilo pokojne E. E. E., overjeno na Generalnem konzulatu SFRJ v Sao Paulu v Braziliji, le posreden dokaz, temveč meni, da je v primerjavi s fotokopijami, ki naj bi predstavljale izpis iz stalnega registra prebivalstva, pomemben dokaz državljanstva navedene osebe. Ustavnemu sodišču predlaga, naj ustavno pritožbo sprejme, izpodbijani sodbi razveljavi, izpodbijani odločbi odpravi ter zadevo vrne prvostopnemu upravnemu organu v ponovno odločanje.
B.
3. Ustavno sodišče ni instanca organom in sodiščem, ki odločajo v upravnem postopku oziroma upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotovitvi dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) preizkusi Ustavno sodišče izpodbijano sodbo le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Tako lahko v zvezi s postopkom ugotavljanja dejanskega stanja in dokazno oceno sodišč Ustavno sodišče presoja le, ali so bila v postopku spoštovana ustavna jamstva procesne narave, v zvezi z uporabo materialnega prava pa, ali temelji izpodbijana sodba na kakšnem z vidika človekovih pravic in temeljnih svoboščin nesprejemljivem stališču, oziroma ali je bilo pravo uporabljeno tako očitno napačno, da to predstavlja kršitev pravice iz 22. člena Ustave.
4. Pritožnik očita Vrhovnemu sodišču, da ni zavzelo stališča do njegovih navedb, da je bila odločba upravnega organa prve stopnje izdana le na podlagi arhivskih podatkov, to je na podlagi dveh listin v italijanskem jeziku, ki naj bi predstavljali izpis iz registra prebivalstva, iz katerih po njegovem mnenju ni mogoče z gotovostjo sklepati niti da se nanašajo na E. E. E. niti da je bila oseba pod tem imenom dne 15. 9. 1931 izbrisana iz registra stalnega prebivalstva. S tem naj bi mu bili kršeni pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave. Očitek pritožnika ni utemeljen.
5. Iz pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave) izhaja pravica stranke, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za odločitev ter obveznost sodišča, da se z navedbami strank seznani, prouči njihovo dopustnost in pravno relevantnost in se do njih, če so dopustne in za odločitev pomembne, v obrazložitvi svoje odločbe opredeli. Za pritožbeno sodišče pa izhaja ta obveznost iz 25. člena Ustave (pravica do pritožbe). Iz pravice do pritožbe izhaja obveznost pritožbenega sodišča, da pritožbo, če je dopustna, vsebinsko obravnava ter da se opredeli do bistvenih pritožbenih navedb (tistih, zaradi katerih bi bilo, če bi bile utemeljene, potrebno izpodbijano odločbo spremeniti oziroma razveljaviti), ni pa sodišču treba odgovarjati na tiste pritožbene navedbe, ki za odločitev niso pomembne. S tem v zvezi je tudi zahteva, da mora biti odločba pritožbenega sodišča obrazložena (saj je šele s tem razvidno, ali je pritožbeno sodišče obravnavalo bistvene navedbe pritožbe in ali se je do njih opredelilo). Pri tem sodišče ni dolžno posebej odgovarjati na vsak pravni argument stranke, dolžno pa se je opredeliti vsaj do nosilnih pravnih naziranj stranke, ki so dovolj argumentirana, ki niso očitno neutemeljena in ki za odločitev v zadevi po razumni presoji sodišča niso nerelevantna. Ni sicer nujno, da je obrazložitev odločb instančnih sodišč (še posebej sodišča, zoper odločbe katerega ni pravnih sredstev) tako obširna, kot mora biti obrazložitev sodišča prve stopnje. Prav tako tudi ni nujno, da je odgovor na navedbo stranke vedno izrecen, saj je v določenih primerih tudi iz drugih navedb v obrazložitvi razvidno, da se je sodišče seznanilo z argumenti stranke in da jih je obravnavalo.
Vendar pa je za zagotovitev ustavne pravice do poštenega sojenja kot tudi za zagotovitev zaupanja v sodstvo velikega pomena, da stranka, tudi če njenemu zahtevku ali pravnemu sredstvu ni ugodeno, lahko spozna, da se je sodišče z njenimi argumenti seznanilo in jih obravnavalo, in da ne ostane v dvomu, ali jih sodišče morda ni enostavno prezrlo.
6. Ustavno sodišče ocenjuje, da izpodbijana sodba Vrhovnega sodišča vsebuje navedbe o odločilnih dejstvih, na katero je oprlo svojo odločitev, navedbe razlogov za odločitev ter odgovore na pritožnikove relevantne pritožbene navedbe. Vrhovno sodišče se je v izpodbijani sodbi sklicevalo na sodbo sodišča prve stopnje, ki je podrobno obrazložilo razloge za izpodbijano odločitev. Vrhovno sodišče je tudi ustrezno pojasnilo, zakaj ne dvomi, da se podatki iz arhivsko ohranjenega anagrafa Občine Idrija za osebo z imenom F. F. nanašajo na osebo z imenom E. E. E. Stališču, da tožnik zgolj s sklicevanjem na neresničnost podatkov iz anagrafa, ne da bi za takšno zatrjevanje navedel konkretne okoliščine in dokaze, ne more dokazovati, da vsebina tega, kar izhaja iz arhivskega gradiva, ni takšna, kot jo je ugotovil upravni organ, pa ni mogoče očitati nesprejemljivosti z vidika človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
7. Relevanten bi bil lahko očitek pritožnika, da mu vse do izpodbijane sodbe Upravnega sodišča ni bila dana možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, med katere sodi tudi nepopolno arhivsko gradivo. Iz pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave namreč med drugim izhaja, da mora biti zagotovljeno enakopravno obravnavanje strank, udeleženih v postopku. Stranki mora biti v postopku omogočeno, da se v sporu izjavi tako glede pravnih kot glede dejanskih vprašanj. Ta pravica zagotavlja, da bo posameznik v razmerju do države v položaju subjekta, in s tem preprečuje, da bi se posameznik pretvoril le v objekt državnega odločanja. V upravnem postopku je ustavna pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave uveljavljena zlasti z določbo 9. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 80/99 in nasl. - ZUP), ki med temeljna načela upravnega postopka uvršča zlasti načelo zaslišanja strank, katerega bistvo je v določbi, da je treba pred izdajo odločbe dati stranki možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembne za odločbo.[1] Če stranki ni bila dana možnost udeležbe, bodisi da v postopek sploh ni bila vključena (ni bila vabljena) bodisi da ni imela možnosti izjaviti se o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za odločitev, gre za kršitev načela zaslišanja strank, ki lahko predstavlja tudi kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Vendar pa vsebinska obravnava tega pritožnikovega očitka ni bila mogoča. Po določbi 51. člena ZUstS je eden od pogojev za dopustnost ustavne pritožbe tudi ta, da so zoper izpodbijani akt izčrpana vsa pravna sredstva, kar ne pomeni le, da mora pritožnik že pred vložitvijo ustavne pritožbe vložiti vsa dopustna pravna sredstva, temveč tudi, da mora pravna sredstva izčrpati po vsebini. To pomeni, da mora že v teh pravnih sredstvih uveljavljati tiste kršitve, na katere se nato sklicuje v ustavni pritožbi (tako npr. v odločbi št. Up-41/96 z dne 25. 4. 1996, OdlUS V, 69). Pritožnik očitka, da ni imel možnosti izjaviti se o arhivskem gradivu, na katerega je upravni organ oprl svojo ugotovitev, ni uveljavljal niti v pritožbi zoper odločbo prvostopnega upravnega organa niti v tožbi v upravnem sporu. To pomeni, da procesna predpostavka vsebinskega izčrpanja pravnih sredstev za obravnavanje tega očitka v postopku z ustavno pritožbo ni podana. Zato pritožnik teh očitkov ne more uveljavljati v ustavni pritožbi.
8. Ustavna pritožba tudi ni priložnost za še eno presojo, ali je Upravno sodišče morda kršilo procesno pravo. Zato se Ustavno sodišče ne spušča v oceno, ali je Upravno sodišče glede odločanja brez glavne obravnave ravnalo v skladu z določbami Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - ZUS). Na ta pritožbeni ugovor je namreč odgovorilo že Vrhovno sodišče.
Pritožnik pa stališča Vrhovnega sodišča v zvezi s tem ne izpodbija, temveč potrebo po izvedbi glavne obravnave utemeljuje zgolj z nestrinjanjem z dokazno oceno upravnih organov in sodišč, pri tem pa ne pojasni, katerih dokazov (poleg tistih, ki jih je uveljavljal že v pisnih vlogah in jih je sodišče zaradi pavšalnosti zavrnilo) zaradi neizvedbe glavne obravnave ni mogel uveljavljati. Dejstvo, da se pritožnik ne strinja z oceno obeh sodišč, da je pooblastilo E. E. E. I. I. za zastopanje, na katerem je podpis E. E. E. overjen na Generalnem konzulatu SFRJ v Sao Paolu v Braziliji, lahko le posredni dokaz - indic, na podlagi katerega se lahko sklepa na obstoj državljanstva, pa ustavne pritožbe ne more utemeljiti.
9. Ker z izpodbijanimi odločbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
10. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan
Opomba:
[1]Enako določbo je vseboval 8. člen Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 47/86 in nasl.).