Up-328/04, U-I-186/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-328/04, U-I-186/04
Datum odločitve:
8. 7. 2004
Objavljeno:
OdlUS XIII, 82
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.328.04
Akt:
Ustavna pritožba družbe A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. I Cpg 56/2004 z dne 26. 2. 2004 v zvezi s sklepoma Okrožnega sodišča v Mariboru št. St 142/2003 z dne 6.2. 2004

Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93, 39/97 in 52/99) (ZPPSL), 3. odst. 11. čl. in 1. odst. 137. čl.
Izrek:
Ustavna pritožba družbe A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. I Cpg 56/2004 z dne 26. 2. 2004 v zvezi s sklepoma Okrožnega sodišča v Mariboru št. St 142/2003 z dne 6.2. 2004 se ne sprejme.

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 11. člena in prvega odstavka 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93, 39/97 in 52/99) se zavrne.
Evidenčni stavek:
Zahteva iz 22. člena Ustave, da je v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih, zagotovljeno enako varstvo njegovih pravic, se nanaša na postopke pred domačimi sodišči oziroma organi in ne pomeni, da bi domača sodišča morala samo zato, ker odločajo o pravicah tuje pravne osebe, uporabiti procesno pravo države, kateri pripada tuja pravna oseba. Ker pritožnica domnevnih kršitev "meddržavne pogodbo o vzajemnosti" z ničimer ni konkretizirala, jih Ustavno sodišče ni moglo preizkusiti. Kolikor pa se pritožnica sklicuje na določbe Uredbe velja pojasniti, da teh v času odločanja sodišča (še) niso bila dolžna upoštevati, ker je navedena Uredba postala del pravnega reda Republike Slovenije šele s vstopom Slovenije v EU. Pri je treba upoštevati, da gre za določbo procesne in ne materialnopravne narave. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
2.2.1.6.2 - Viri ustavnega prava - Hierarhija - Hierarhija med nacionalnimi in ne-nacionalnimi viri - Pravo Skupnosti in domače pravo - Primarna zakonodaja Skupnosti in domači ne- ustavni pravni akti.
1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
2.1.1.3 - Viri ustavnega prava - Razredi - Pisani viri - Pravo Skupnosti.
Pravna podlaga:
Člen 22, Ustava [URS]
Člen 55.2.1, 26.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
13. 5. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23690
Dokument v PDF obliki:
Up-328-04, U-I-186-04.pdf
132 KB
Prenesite datoteko
Up-328/04-6
U-I-186/04
8. 7. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe in v postopku za preizkus pobude družbe A. A., Ž. Ž., na seji dne 8. julija 2004
sklenilo:
1. Ustavna pritožba družbe A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. I Cpg 56/2004 z dne 26. 2. 2004 v zvezi s sklepoma Okrožnega sodišča v Mariboru št. St 142/2003 z dne 6. 2. 2004 se ne sprejme.
2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 11. člena in prvega odstavka 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93, 39/97 in 52/99) se zavrne.
Obrazložitev
A.
1. V stečajnem postopku zoper dolžnika EUROCUT, d.o.o., Slovenska Bistrica, je pritožnica (v postopku upnica) zamudila dvomesečni rok za prijavo terjatve v višini 77.216.885,67 SIT s pripadki, ki je bila zavarovana z ločitveno pravico na dolžnikovih nepremičninah. Sodišče prve stopnje je njen predlog za vrnitev v prejšnje stanje v skladu z 11. členom Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (v nadaljevanju ZPPSL) zavrnilo in prepozno vloženo prijavo terjatve zavrglo. To odločitev je z izpodbijanim sklepom potrdilo sodišče druge stopnje.
2. V ustavni pritožbi pritožnica ponavlja navedbe, s katerimi je v postopku za vrnitev v prejšnje stanje neuspešno opravičevala zamudo roka za prijavo terjatve. Tako navaja, da je bila ločitvena pravica vpisana v zemljiško knjigo, da kot tuja pravna oseba brez predstavništva v Sloveniji ni imela možnosti, da se seznani z začetkom stečajnega postopka zoper dolžnika, ki je bil objavljen (le) v Uradnem listu Republike Slovenije, da so bila nakazila izvršena še tudi po uvedbi stečaja in da je bil prvi narok za preizkus terjatev opravljen šele 44 dni po vložitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje.
Meni, da pred slovenskim sodiščem zaradi prekluzivnega roka ni imela enakih pravic kot jih ima domača pravna oseba pred nemškim sodiščem, pred katerim je v primeru zamude omogočena naknadna vložitev prijave (še posebej, če je dana pred prvim narokom za preizkus terjatev, 177. člen nemškega insolvenčnega zakona). Opozarja tudi na "direktivo", pravilno Uredbo Sveta (ES) št. 1346/2000 z dne 29. maja 2000 o postopkih v primeru insolventnosti (UL[1] L št. 160 z dne 30. 6. 2000, str. 1 - v nadaljevanju Uredba), ki jo je od 1. 5. 2004 kot država članica Evropske unije (v nadaljevanju EU) dolžna upoštevati tudi Slovenija in v skladu s katero naj bi stečajno sodišče moralo stečajnega upnika obvestiti o uvedenem stečaju ter ga poučiti o rokih za prijavo in posledicah morebitne opustitve pravočasne prijave (39. in 40. člen Uredbe). V neupoštevanju navedenega vidi kršitev 8. člena (načelo neposredne uporabe ratificiranih in objavljenih mednarodnih pogodb) in 22. člena (enako varstvo pravic) Ustave. Predlaga, naj Ustavno sodišče ustavno pritožbo sprejme, razveljavi izpodbijane sklepe in dopusti prijavo terjatve upnika v stečajnem postopku zoper dolžnika EUROCUT.
3. Pritožnica predlaga tudi oceno ustavnosti določbe tretjega odstavka 11. člena ZPPSL, ki določa, da v stečajnem postopku ni mogoče zahtevati vrnitve v prejšnje stanje, predlagati obnove postopka in ne vložiti revizije, in določbe prvega odstavka 137. člena ZPPSL, ki določa, da morajo upniki svoje terjatve prijaviti stečajnemu senatu v roku dveh mesecev od dneva, ko je bil oklic o začetku stečajnega senata objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije. Navaja, da sta opisani določbi v neskladju z Uredbo, ker naj bi upniku kot pravni osebi iz države članice EU odvzemali tiste pravice pred domačim sodiščem, ki jih imajo sicer fizične in pravne osebe iz Slovenije v insolvenčnih postopkih v drugih državah članicah EU. Izpodbijani določbi naj bi bili iz navedenega razloga v neskladju z 8. in 22. členom Ustave, zaradi česar bi že redni sodišči morali v skladu s 156. členom Ustave (in njenim predlogom) prekiniti postopek in začeti postopek pred Ustavnim sodiščem. Glede na navedeno predlaga njuno razveljavitev.
B. - I.
4. Ustavno sodišče ni instančno sodišče, ki bi presojalo, ali so sodišča pri izdaji izpodbijanih odločb pravilno ugotovila dejansko stanje in pravilno uporabila materialno in procesno pravo (tudi materialne in procesne določbe morebitnih veljavnih mednarodnih pogodb). Ta presoja je zaupana sodiščem splošne pristojnosti, ki sodijo v skladu z Ustavo, zakoni in mednarodnimi pogodbami, od vstopa Slovenije v EU pa tudi v skladu s pravnimi akti te nadnacionalne skupnosti. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) je Ustavno sodišče ob preizkusu ustavne pritožbe omejeno na presojo, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
5. Za pritožnico je z vidika 22. člena Ustave ustavnosporno najprej to, da sodišči pritožnici nista zagotovili takega (enakega) varstva pravic, kot ga v insolvenčnih postopkih zagotavljajo upnikom nemška sodišča. S takšnim zatrjevanjem kršitve navedene ustavne določbe ni mogoče utemeljiti. Zahteva iz 22. člena Ustave, da je v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih, zagotovljeno enako varstvo njegovih pravic, se namreč nanaša na postopke pred domačimi sodišči oziroma organi in ne pomeni, da bi domača sodišča morala samo zato, ker odločajo o pravicah tuje pravne osebe, uporabiti procesno pravo države, kateri pripada tuja pravna oseba. Za navedeno kršitev zato očitno ne gre.
6. Tudi domnevnih kršitev "meddržavne pogodbe o vzajemnosti", pri čemer ni jasno, ali ima pritožnica v mislih kakšno "meddržavno pogodbo o vzajemnosti", sklenjeno med Republiko Slovenijo in Zvezno republiko Nemčijo, ali Pogodbo med državami članicami Evropske unije in Češko Republiko, Republiko Estonijo, Republiko Ciper, Republiko Latvijo, Republiko Litvo, Republiko Madžarsko, Republiko Malto, Republiko Poljsko, Republiko Slovenijo, Slovaško Republiko o pristopu Češke Republike, Republike Estonije, Republike Ciper, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške Republike k Evropski Uniji (UL L št. 236 z dne 23. 9. 2003 in Uradni list RS, št. 12/04, MP, št. 3/04 - MPPEU), pritožnica z ničimer ni konkretizirala, zato jih Ustavno sodišče ni moglo preizkusiti. Kolikor pa se pritožnica sklicuje na določbe zgoraj navedene Uredbe, pa velja pojasniti, da teh v času odločanja (dne 6. 2. 2004 oziroma 26. 2. 2004) sodišča (še) niso bila dolžna upoštevati, saj je omenjena Uredba postala del pravnega reda Republike Slovenije šele s vstopom Slovenije v EU. Pri tem je treba upoštevati, da gre za določbo procesne in ne materialnopravne narave.
7. V zvezi z očitki pritožnice, da je bilo z izpodbijanimi sklepi kršeno načelo o neposredni uporabi ratificiranih in objavljenih mednarodnih pogodb (8. člen Ustave), pa Ustavno sodišče le pojasnjuje, da teh očitkov v okviru postopka z ustavno pritožbo ni mogoče ocenjevati, ker se navedena določba ne nanaša na človekove pravice. Z ustavno pritožbo je namreč mogoče uveljavljati le kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
8. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
B. - II.
9. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 11. člena in prvega odstavka 137. člena ZPPSL je očitno neutemeljena. S tem ko zatrjuje, da zakonska ureditev omogoča, da slovenska sodišča v insolvenčnih postopkih drugače (slabše) obravnavajo pravne osebe držav članic EU kot sodišča drugih držav članic EU v insolvenčnih postopkih obravnavajo fizične in pravne osebe iz Republike Slovenije (neskladje z 22. členom Ustave), zatrjevane kršitve ustavnih določb ne izkaže. Izpodbijana zakonska ureditev namreč ne ločuje med domačimi in tujimi pravnimi oziroma fizičnimi osebami. V skladu z njo je tako v insolvenčnem postopku pred slovenskim sodiščem vsakomur zagotovljeno enako pravno varstvo - tako, kot ga predvidevata ZPPSL in Zakon o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. - ZPP). Tudi sicer je vprašanje, ali izpodbijana ureditev resnično omogoča posege v navedeno ustavno pravico, vprašanje razlage oziroma uporabe prava v konkretnem primeru, za katero Ustavno sodišče v postopku ocene ustavnosti zakona ni pristojno. Z njo se je sodišče ukvarjalo v okviru postopka z ustavno pritožbo pritožnice in ugotovilo, da uporaba izpodbijanih določb v konkretnem primeru ni pomenila zatrjevanih kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin (glej obrazložitev B. - I.).
10. Zgolj to, da izpodbijana ureditev ne zavezuje pristojnega sodišča ali upravitelja, ki ga je imenovalo sodišče, da takoj po uvedbi postopkov v primeru insolventnosti v državi članici obvestijo znane upnike z običajnim ali stalnim prebivališčem ali registriranim sedežem v drugih državah članicah, kot to določa prvi odstavek 40. člena Uredbe, z vidika Ustave ne more biti sporno. V skladu s četrtim odstavkom 3.a člena Ustave se namreč pravni akti in odločitve, sprejete v okviru mednarodnih organizacij, na katere Slovenija prenese izvrševanje dela suverenih pravic, v Sloveniji uporabljajo v skladu s pravno ureditvijo teh organizacij. Glede na to, da je Slovenija od 1. 5. 2004 polnopravna članica EU, na katero je prenesla izvrševanje dela suverenih pravic, je dolžna pravne akte EU uporabljati v skladu s pravno ureditvijo EU. Po izrecni določbi drugega odstavka 249. člena Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (prečiščeno besedilo, UL C št. 325 z dne 24. 12. 2002 in Uradni list RS, št. 27, MP, št. 7/04) je Uredba pravni akt, ki je v celoti zavezujoč in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. To pomeni, da države članice sprejetih in objavljenih Uredb ne prenašajo v notranji pravni red.[2] Uporabniki (sodišča držav članic) so v konkretnih primerih potemtakem Uredbo dolžni uporabiti neposredno (in poleg domačih predpisov). V primeru, da bi se izkazalo, da je kakšna domača pravna norma v nasprotju s pravno normo iz Uredbe, sodišče v konkretnem primeru zaradi načela nadrejenosti oziroma primarnosti prava Skupnosti[3] pravne norme domačega prava ne sme uporabiti. Tako se pokaže, da izpodbijana ureditev samo zato, ker ne povzema določb Uredbe, ni v neskladju z 22. členom Ustave. Ker Uredba ni mednarodna pogodba, zgolj z zatrjevanjem, da je izpodbijana ureditev v nasprotju z Uredbo, pritožnica tudi ne more utemeljiti zatrjevanega neskladja z 8. členom Ustave. Glede na navedeno je Ustavno sodišče pobudo kot očitno neutemeljeno zavrnilo.
C.
11. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in drugega odstavka 26. člena ZUstS ter prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica dr. Dragica Wedam Lukić ter sodnice in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk in Jože Tratnik. Sklep je sprejelo soglasno.
Predsednica
dr. Dragica Wedam Lukić
Opombe:
[1]UL je oznaka za Uradni list Evropskih skupnosti oziroma Uradni list Evropske unije.
[2]Sodišče Evropskih skupnosti je že v primeru 34/73, Variola SpA v. Amministrazione Italiana delle Finanze [1973] ECR 981, navedlo, da države članice ne smejo povzemati vsebine Uredb v notranjih pravnih aktih, s katerimi bi se lahko prikrila pravna narava pravil iz Uredbe.
[3]Gre za splošno načelo prava Skupnosti (prvega stebra EU), v skladu s katerim pravna pravila, sprejeta na ravni Evropske unije, prevladajo nad pravili notranjega pravnega reda držav članic. Glej odločitve v primerih 6/64, Costa v. ENEL [1964] ECR 585; 11/70, Internationale Handelsgesellschaft mbH [1970] ECR 1125; 106/77, Amministrazione delle Finanze dello Stato v. Simmenthal [1978] ECR 629; etc.