Up-468/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-468/03
Datum odločitve:
7. 5. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.468.03
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Okrajne zaplembne komisije v Celju št. 337 z dne 1. 2. 1946

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 312/2000 z dne 7. 5. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Celju, št. U 3064/97 z dne 1. 2. 2000

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 313/2000 z dne 18. 10. 2000 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 933/98 z dne 12. 1. 2000

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 469/2001 z dne 14. 2. 2002 in zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 664/99 z dne 18. 10. 2000

Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Občine Laško, Oddelka za notranje zadeve, št. 208-1/93-25/2 z dne 24. 5. 1994 Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Upravne enote Laško št. 32105-081/92-32/2 z dne 12. 2. 1996
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Okrajne zaplembne komisije v Celju št. 337 z dne 1. 2. 1946 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 312/2000 z dne 7. 5. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Celju, št. U 3064/97 z dne 1. 2. 2000 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 313/2000 z dne 18. 10. 2000 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 933/98 z dne 12. 1. 2000 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 469/2001 z dne 14. 2. 2002 in zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 664/99 z dne 18. 10. 2000 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Občine Laško, Oddelka za notranje zadeve, št. 208-1/93-25/2 z dne 24. 5. 1994 se zavrže.

Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Upravne enote Laško št. 32105-081/92-32/2 z dne 12. 2. 1996 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavna pritožba zoper posamične akte, izdane pred uveljavitvijo Ustave, ni dovoljena.
Očitek, da so sodne odločbe nepravilne in nezakonite pa, tudi če bi bil utemeljen, še ne izkazuje kršitve katerekoli človekove pravice in temeljne svoboščine. Sodišči sta stališča, na katera sta oprli svoje odločitve, dovolj izčrpno obrazložili in utemeljili z razumnimi in logičnimi pravnimi argumenti. Odločanje istih sodnikov v različnih zadevah iste stranke samo po sebi še ne izkazuje kršitve pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave (ki med drugim vsakomur zagotavlja tudi pravico do nepristranskega sojenja). Za kršitev te pravice ne gre, če se sodišče pri utemeljevanju ene odločitve sklicuje na drugo odločitev, pri obeh odločitvah pa so sodelovali isti sodniki.
Okoliščina, da je bila ena sodnica, ki je odločala v upravnem sporu na prvi stopnji, kasneje imenovana v Vrhovno sodnico, ne pomeni, da je v isti zadevi, v kateri je odločala na prvi stopnji, odločala tudi v pritožbenem postopku pred Vrhovnim sodiščem. Zgolj dejstvo, da odločitve niso take, kot bi jih pritožnica želela, in da pravo razume drugače od sodišč, pa za sklep o kršitvi človekovih pravic in temeljnih svoboščin ne zadošča.
V zadevi je na zadnji stopnji v okviru istega upravnega spora odločalo Vrhovno sodišče s sodbo. Glede na to, samostojna ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča, s katerim je bila razveljavljena sodba Upravnega sodišča in zadeva vrnjena v novo sojenje, ni mogoča, tudi če bi bila pritožnici sedaj vročena.
Dopustna bi bila le ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča. Pritožnica je ustavno pritožbo zoper to sodbo sicer vložila, vendar prepozno.
Pritožnica ni izkazala, da bi zoper odločbi upravnih organov prve stopnje izčrpala pravna sredstva. Zato za obravnavanje ustavne pritožbe zoper te odločbe niso izpolnjene procesne predpostavke.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31).

1.4.52.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Rok za vložitev ustavne pritožbe.

1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.

1.4.52.1 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Akt, ki ne more biti predmet ustavne pritožbe.

1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
Pravna podlaga:
Člen 22, Ustava [URS]

Člen 55.1, 55.1.2, 55.2.1, 55.1.1, 82, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
8. 7. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23413
Up-468/03 - 8
7. 5. 2004
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A., Ž. Ž., ki jo zastopa B. B. iz Z., na seji senata dne 20. aprila 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Okrajne zaplembne komisije v Celju št. 337 z dne 1. 2. 1946 se zavrže.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 312/2000 z dne 7. 5. 2003 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Celju, št. U 3064/97 z dne 1. 2. 2000 se ne sprejme.
3. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 313/2000 z dne 18. 10. 2000 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 933/98 z dne 12. 1. 2000 se ne sprejme.
4. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 469/2001 z dne 14. 2. 2002 in zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 664/99 z dne 18. 10. 2000 se zavrže.
5. Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Občine Laško, Oddelka za notranje zadeve, št. 208-1/93-25/2 z dne 24. 5. 1994 se zavrže.
6. Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Upravne enote Laško št. 32105-081/92-32/2 z dne 12. 2. 1996 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnica je dne 7. 7. 2003 vložila ustavno pritožbo zoper sodne in upravne odločbe, navedene v izreku. Izpodbijanim odločitvam in Vladi očita "sistematično kršenje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, prikrivanje genocida, etničnega čiščenja, ropanja, zlorabe položaja, pooblastil, kršenje prisege na Ustavo, odstranjevanje dokumentacije iz arhiva, ropanje oropanih državljanov Slovenije in Evrope, neobstoj neodvisnega, nepristranskega sodišča, kršenje sodnega sistema, nespoštovanje pristopne pogodbe 2003". Te očitke obširno utemeljuje z navedbami, s katerimi pojasnjuje nekatere zgodovinske dogodke in dokumente, in z navedbami, s katerimi državnim organom in sodiščem očita neprimerno ravnanje ali opustitev ravnanja v zvezi s podržavljenjem premoženja in postopki za vrnitev podržavljenega premoženja.
2. Od Ustavnega sodišča zahteva presojo zakonitosti izpodbijanih aktov, uvedbo kazenskih pregonov, naložitev postopkov in ravnanj Državnemu zboru itd. Temelj kršitve naj bi bila izpodbijana odločba o zaplembi premoženja, ki ji očita procesne kršitve in napačno uporabo takratnega materialnega prava. Temeljila naj bi tudi na napačni ugotovitvi dejanskega stanja. Sodnim odločbam, ki so bile izdane v postopkih, v katerih je pritožnica uveljavljala ničnost zaplembne odločbe, pa očita neupoštevanje navedenih kršitev in kršitve določb Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - ZUS). Te kršitve očita tudi izpodbijanim sodnim odločbam, izdanim v postopku obnove denacionalizacijskega postopka. Sodnicam Vrhovnega sodišča, ki so sodelovale pri izdaji izpodbijanih sodnih odločb, očita pristranskost, ker so sodelovale pri odločanju v več zadevah, v katerih je pritožnica uveljavljala svoje pravice v upravnem sporu, in se pri odločanju v enih zadevah sklicevale na druge odločitve.
B.
3. Iz navedb v ustavni pritožbi je razvidno, da pritožnica zmotno razume pravno naravo ustavne pritožbe, ko skuša v njej doseči postopke in dejanja, za katera Ustavno sodišče niti ni pristojno. Zato se Ustavnemu sodišču do navedb, s katerimi pritožnica utemeljuje potrebo po predlaganih postopkih in dejanjih, ni treba opredeljevati.
4. Odločbo Okrajne zaplembne komisije v Celju št. 337 z dne 1. 2. 1946 pa je pritožnica izpodbijala že z ustavnima pritožbama št.
Up-261/00 in št. Up-360/00. Ustavno sodišče je obe ustavni pritožbi zavrglo s sklepoma z dne 11. 9. 2000 in z dne 27. 3. 2001, ker ustavna pritožba zoper posamične akte, izdane pred uveljavitvijo Ustave, ni dovoljena. Ustavno sodišče je pritožnici v obeh sklepih pojasnilo, da je ustavna pritožba posebno pravno sredstvo za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin, in da so na podlagi 82. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) dovoljene samo ustavne pritožbe zoper tiste posamične akte, ki so bili izdani po uveljavitvi Ustave.
Pritožnica tudi z ustavno pritožbo, vloženo dne 7. 7. 2003, ponovno izpodbija isto odločbo, ki je bila izdana že leta 1946, torej pred uveljavitvijo Ustave. Ker ustavna pritožba zoper njo ni dopustna, jo je bilo treba zavreči (1. točka izreka tega sklepa). Na drugačno odločitev Ustavnega sodišča ne morejo vplivati pritožničino navajanje dogodkov in aktov v obdobju pred uveljavitvijo Ustave.
5. Dopustna pa je ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 312/2000 z dne 7. 5. 2003, s katero je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča o zavrnitvi tožbe zoper odločitev upravnih organov o zavrnitvi pritožničinega predloga za izrek ničnosti odločbe o zaplembi premoženja.
6. Pritožnica v ustavni pritožbi navaja, da izpodbija tudi sodbo Upravnega sodišča št. U 933/98 z dne 12. 1. 2000 (tudi v tem postopku je pritožnica uveljavljala ničnost zaplembne odločbe), zoper katero je pooblaščenec (odvetnik B. B.) vložil pritožbo. Po podatkih, ki jih je Ustavnemu sodišču poslalo Upravno sodišče, je Vrhovno sodišče o pritožbi odločilo s sodbo št. I Up 313/2000 z dne 7. 5. 2003, ki je bila pritožničinemu pooblaščencu (odvetniku B. B.) vročena dne 26. 5. 2003. Pritožnica sicer ne navaja izrecno, da izpodbija tudi to sodbo Vrhovnega sodišča, in je ne prilaga. Ustavnemu sodišču jo je poslalo Upravno sodišče. Glede na to, da je Vrhovno sodišče s sodbo št. I Up 313/2000 zavrnilo pritožničino pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča št. U 933/98, je Ustavno sodišče štelo, da pritožnica z očitki, ki se nanašajo na odločitev Upravnega sodišča, po vsebini izpodbija tudi odločitev Vrhovnega sodišča o zavrnitvi pritožbe.
7. Vendar s tema sodbama pritožnici niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje. Ustavno pritožbo zoper navedeni sodbi pritožnica namreč utemeljuje z navedbami, s katerimi izraža svoje nestrinjanje z izpodbijanimi odločitvami in sodiščema očita napačno uporabo prava in zmotno ugotovitev dejanskega stanja. Ustavno sodišče pa ni instanca sodiščem, ki odločajo v upravnem sporu, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom ZUstS Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Očitek, da so sodne odločbe nepravilne in nezakonite pa, tudi če bi bil utemeljen, še ne izkazuje kršitve katerekoli človekove pravice in temeljne svoboščine.
8. Iz 22. člena Ustave med drugim sicer izhaja tudi, da odločitev sodišča ne sme biti tako očitno napačna in brez razumne pravne obrazložitve, da bi jo bilo mogoče označiti za samovoljno. Tega pa izpodbijanim sodbam ni mogoče očitati. Sodišči sta namreč stališča, na katera sta oprli svoje odločitve, dovolj izčrpno obrazložili in utemeljili z razumnimi in logičnimi pravnimi argumenti. Glede na navedbe v ustavni pritožbi, Ustavno sodišče pojasnjuje še, da odločanje istih sodnikov v različnih zadevah iste stranke, samo po sebi še ne izkazuje kršitve pravice do sodnega varstva iz 23. člena Ustave (ki med drugim vsakomur zagotavlja tudi pravico do nepristranskega sojenja). Za kršitev te pravice ne gre, če se sodišče pri utemeljevanju ene odločitve sklicuje na drugo odločitev, pri obeh odločitvah pa so sodelovali isti sodniki. Okoliščina, da je bila ena sodnica, ki je odločala v upravnem sporu na prvi stopnji, kasneje imenovana za Vrhovno sodnico, ne pomeni, da je v isti zadevi, v kateri je odločala na prvi stopnji, odločala tudi v pritožbenem postopku pred Vrhovnim sodiščem. Zgolj dejstvo, da odločitve niso take, kot bi jih pritožnica želela in da pravo razume drugače od sodišč, pa za sklep o kršitvi človekovih pravic in temeljnih svoboščin ne zadošča. Ker z izpodbijano sodbo pritožnici očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo (2. in 3. točka izreka tega sklepa).
9. Ustavna pritožba zoper druge sodne in upravne odločbe pa je nedopustna. Pritožnica izpodbija sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 664/99, za katerega v ustavni pritožbi navaja, da ji ni bil vročen. Tudi po podatkih Upravnega sodišča ji ta sklep Vrhovnega sodišča ni bil vročen. Vendar gre za sklep, s katerim je Vrhovno sodišče ugodilo pritožbi Državnega tožilstva in razveljavilo sodbo Upravnega sodišča št. U 560/97 z dne 16. 6. 1999 ter zadevo vrnilo Upravnemu sodišču v novo sojenje. V novem sojenju je Upravno sodišče izdalo sodbo št. U 2045/2000 z dne 12. 2. 2000, v pritožbenem postopku zoper to sodbo Upravnega sodišča pa je Vrhovno sodišče s sodbo št. I Up 469/2001 z dne 14. 2. 2002 pritožničino pritožbo zavrnilo. Treba je torej upoštevati, da je v tej zadevi nato na zadnji stopnji v okviru tega upravnega spora odločalo Vrhovno sodišče s sodbo št. I Up 469/2001. Glede na to, samostojna ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 664/99 ni mogoča, tudi če bi bila pritožnici sedaj vročena.
Dopustna bi bila le ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 469/2001. Pritožnica je ustavno pritožbo zoper to sodbo sicer vložila, vendar prepozno.
10. Po prvem odstavku 52. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) se namreč ustavna pritožba vloži v 60 dneh od vročitve posamičnega akta, zoper katerega je mogoča ustavna pritožba. Iz podatkov, ki jih je Ustavnemu sodišču posredovalo Upravno sodišče, izhaja, da je bila pritožničinemu pooblaščencu (C. C.) izpodbijana sodba Vrhovnega sodišča št. I Up 469/2001 z dne 14. 2. 2002 (izdana v zadevi obnove denacionalizacijskega postopka) vročena dne 20. 3. 2002. Ustavna pritožba zoper navedeno sodno odločbo, vložena dne 7. 7. 2003, je torej prepozna, zato jo je Ustavno sodišče zavrglo. Zato je bilo treba zavreči tudi ustavno pritožbo zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 664/99 (4. točka izreka tega sklepa).
11. Po prvem odstavku 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) se lahko ustavna pritožba vloži šele, ko so izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva. Ker pritožnica ni izkazala, da bi zoper odločbo Občine Laško, Oddelka za notranje zadeve, št. 208-1/93-25/2 z dne 24. 5. 1994 (ugotovitvena odločba, da se Marko Šuster ni štel za jugoslovanskega državljana) in zoper odločbo Upravne enote Laško, št. 32105- 081/92-32/2 z dne 12. 2. 1996 (odločba o ničnosti dela delne odločbe o denacionalizaciji št. 32105-081/92-34/ZUM z dne 26. 6. 1995), izčrpala pravna sredstva, za obravnavanje ustavne pritožbe zoper te odločbe niso izpolnjene procesne predpostavke. Zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zoper odločbi, ki sta jih izdala upravna organa prve stopnje, zavrglo iz tega razloga (5. in 6. točka izreka tega sklepa).
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prvega odstavka 55. člena v zvezi z 82. členom, prve alineje drugega odstavka 55. člena, prve in druge alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS ter prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan