Up-412/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-412/04
Datum odločitve:
29. 9. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.412.04
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper:

- sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 81/2004 z dne 1. 4. 2004 v zvezi s sklepoma Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 62/2004 z dne 4. 3. 2004 in št. Kpd 83/2004 z dne 3. 3. 2004 in - sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 80/2004 z dne 9.

4. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 110/2004 z dne 1. 4. 2004

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Kr 5/2004 z dne 28. 5. 2004
Izrek:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper:

- sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 81/2004 z dne 1. 4. 2004 v zvezi s sklepoma Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 62/2004 z dne 4. 3. 2004 in št. Kpd 83/2004 z dne 3. 3. 2004 in - sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 80/2004 z dne 9.

4. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 110/2004 z dne 1. 4. 2004

se ne sprejme.

2. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Kr 5/2004 z dne 28. 5. 2004 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanima odločbama očitno niso bile kršene človekove pravice, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.Glede sklepa Vrhovnega sodišča je bilo treba zaradi neizčrpanja ustavno pritožbo zavreči.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.5 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Svoboda posameznika (19, 20).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.

1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.
Pravna podlaga:
Člen 19, 20, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, 55.1.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
8. 6. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23856
Up-412/04 - 4
29. 9. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik na Z., na seji senata dne 14. septembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper:
- sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 81/2004 z dne 1. 4. 2004 v zvezi s sklepoma Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 62/2004 z dne 4. 3. 2004 in št. Kpd 83/2004 z dne 3. 3. 2004 in - sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 80/2004 z dne 9.
4. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 110/2004 z dne 1. 4. 2004
se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Kr 5/2004 z dne 28. 5. 2004 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Z izpodbijano sodbo je Vrhovno sodišče zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti zoper pravnomočni sklep o odreditvi pripora. Preiskovalna sodnica Okrožnega sodišča na Ptuju je pripor zoper pritožnika odredila iz razloga po 3. točki prvega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju ZKP). Zunajobravnavni senat je pritožbo zoper sklep zavrnil kot neutemeljeno. Višje sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo pritožbo zoper sklep zunajobravnavnega senata Okrožnega sodišča na Ptuju, s katerim je ta na podlagi 205. člena ZKP iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti po 3. točki prvega odstavka 201. člena ZKP pritožniku podaljšal pripor. Pritožnik izpodbija tudi sklep Vrhovnega sodišča, s katerim je pritožniku na podlagi drugega odstavka 205. člena ZKP podaljšalo pripor iz razloga po 3. točki prvega odstavka 201. člena ZKP.
2. Pritožnik v zvezi z vsemi izpodbijanimi sodnimi odločbami zatrjuje, da sodišča brez konkretizacije zatrjujejo obstoj pripornega razloga ponovitvene nevarnosti in utemeljenosti suma storitve kaznivih dejanj, utemeljevanje izpodbijanih sodnih odločb naj bi bilo nerazumno, arbitrarno in neobrazloženo. S tem naj bi bila pritožniku kršena pravica iz 22. člena Ustave, prav tako pa naj bi mu bila z izpodbijanimi sodnimi odločbami kršena pravica iz 25. člena Ustave (pravica do pravnega sredstva), saj se sodišča po mnenju pritožnika niso opredelila do njegovih ugovorov. Podana naj bi bila tudi kršitev 19. in 20. člena Ustave. Pritožnik zatrjuje tudi nepravilno presojo dejstev oziroma okoliščin v zvezi z ugotavljanjem ponovitvene nevarnosti in utemeljenega suma ter neogibnosti za varnost ljudi. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče pritožbi ugodi in v zvezi s sodbo Vrhovnega sodišča in sklepom Višjega sodišča ugotovi kršitev zatrjevanih pravic, sklep Vrhovnega sodišča pa razveljavi in vrne v novo odločanje.
B. - I.
3. Kolikor pritožnik sodne odločbe (1. točka izreka) izpodbija zaradi nepravilne presoje dejstev oziroma okoliščin pri ugotavljanju utemeljenega suma, ponovitvene nevarnosti in neogibnosti pripora za varnost ljudi, je treba pojasniti, da ustavna pritožba ni pravno sredstvo v sistemu rednih in izrednih pravnih sredstev, ampak predstavlja poseben institut za presojo posamičnih aktov zaradi varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ustavno sodišče zato ne more presojati, ali je sodišče v konkretnih zadevah pravilno ugotovilo dejansko stanje.
4. Po določbi drugega odstavka 19. člena Ustave se nikomur ne sme vzeti prostost, razen v primeru in po postopku, ki ga določa zakon. Po določbi prvega odstavka 20. člena Ustave se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka ali za varnost ljudi. ZKP v 3. točki prvega odstavka 201. člena opredeljuje ponovitveno nevarnost kot enega izmed pogojev, ki morajo biti izpolnjeni za odreditev pripora.
5. Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (Uradni list RS, št. 25/96 in OdlUS V, 40) in v drugih odločitvah o pripornih zadevah opredelilo pogoje, pod katerimi je dopusten poseg v osebno svobodo posameznika. Nanje se Ustavno sodišče sklicuje tudi v tej zadevi.
6. Pritožnik izpodbija sodbo Vrhovnega sodišča (prva alineja 1. točke izreka tega sklepa), s katero je zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti zoper sklep zunajobravnavnega senata. Ta je s sklepom zavrnil pritožbo zoper sklep preiskovalne sodnice o odreditvi pripora. Iz obrazložitve izpodbijanih sodnih odločb je razvidno, da so sodišča o priporu ter o predlogu pritožnika za odpravo pripora odločila v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji. Obstoj utemeljenega suma je na podlagi dejstev in dokazov, zbranih v predkazenskem postopku, preiskovalna sodnica jasno in konkretno utemeljila v sklepu o odreditvi pripora (str. 10). Po stališču Ustavnega sodišča mora sklepanje sodišča o obstoju pripornega razloga ponovitvene nevarnosti temeljiti na konkretnih okoliščinah, iz katerih je možno napraviti na življenjskih izkušnjah utemeljen sklep, da obstaja realna nevarnost, da bo obdolženec ponovil določeno specifično kaznivo dejanje. Iz sklepa preiskovalne sodnice o odreditvi pripora je razvidno, da sklepanje sodišča o obstoju navedenega pripornega razloga temelji na konkretnih okoliščinah (okoliščine, v katerih so bila dejanja storjena, način storitve dejanj, vztrajnost pri izvrševanju kaznivih dejanj, ko je privedeni v zelo kratkem času od 9. 9. 2003 do 22. 9. 2003 storil kar sedem kaznivih dejanj, pomembna vloga privedenega v okviru dobro organiziranih in povezanih posameznikov, ki so delovali v različnih sestavah). Na njihovi podlagi je sodišče dovolj prepričljivo sklepalo, da obstaja pri pritožniku realna nevarnost ponavljanja istovrstnih kaznivih dejanj. Sodišče je ob upoštevanju načela
sorazmernosti tudi presodilo, da je pripor neogibno potreben za varnost ljudi, ki je z dejanji, kot so obravnavana, ko gre za organizirano mednarodno združbo, močno ogrožena, zlasti zaradi njihovega velikega števila, kot tudi velikega števila v Slovenijo ilegalno pripeljanih oseb, ki so nebogljene in na milost in nemilost prepuščene storilcem tovrstnih kaznivih dejanj, ki na ta način služijo velike vsote denarja in ogrožajo ekonomsko eksistenco pribežnikov. Iz izpodbijanega sklepa zunajobravnavnega senata je razvidno, da je tudi senat ob upoštevanju načela sorazmernosti presodil, da je pripor neogibno potreben za varnost ljudi ter tudi, da ga ni mogoče nadomestiti z milejšim ukrepom.
7. Ker so sodišča pri odločanju o priporu v izpodbijanih sodnih odločbah (prva alineja 1. točke izreka) presodila vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo, in svojo presojo tudi razumno obrazložila, ni podana kršitev prvega odstavka 20. člena Ustave, s tem pa tudi ne kršitev pravice do osebne svobode iz prvega odstavka 19. člena Ustave.
8. Tudi očitek kršitve pravice iz 25. člena Ustave ni utemeljen. Pravici do pritožbe po 25. členu Ustave odgovarja obveznost sodišča, ki odloča o pritožbi, da pritožbo, če je dopustna, vsebinsko obravnava ter da se opredeli do tistih pritožbenih navedb, zaradi katerih bi bilo, če bi bile utemeljene, treba izpodbijano odločbo spremeniti oziroma razveljaviti. Pravico do pritožbe zoper sklep o odreditvi pripora je pritožnik imel. Zunajobravnavni senat je presojal utemeljenost pritožnikovih navedb in se do vseh ustrezno opredelil ter svojo odločitev razumno obrazložil. Zato očitno ne gre za kršitev 25. člena Ustave. Tudi sodba Vrhovnega sodišča je razumno obrazložena in odgovarja na vse očitke v zahtevi za varstvo zakonitosti, zato tudi ne gre za kršitev 22. člena Ustave.
B. - II.
9. Pritožnik izpodbija tudi sklep Višjega sodišča, s katerim je zavrnilo pritožbo zoper sklep zunajobravnavanega senata, s katerim je ta pritožniku podaljšal pripor (druga alineja 1. točke izreka tega sklepa). Pri odločanju o podaljšanju pripora so sodišča ugotovila obstoj elementov, potrebnih za odreditev pripora zaradi ponovitvene nevarnosti. Sodišče je obstoj utemeljenega suma storitve očitanih kaznivih dejanj prepovedanega prehoda čez državno mejo kot temeljnega pogoja za pripor oprlo na podatke iz zagovora obdolženca pred dežurno preiskovalno sodnico in iz dokazov in obvestil, zbranih v predkazenskem postopku, predvsem iz posnetkov telefonskih pogovorov, pridobljenih na podlagi odredbe Županijskega sodišča v Zagrebu za nadzor in tehnično snemanje telefonskih pogovorov, in odredbe - ukrepa nadzora telekomunikacij s prisluškovanjem in snemanjem po 1. točki prvega odstavka 150. člena ZKP, iz rezultatov ukrepov tajnega opazovanja in sledenja ter prometa telefonskih klicev, ki so natančno opisani v ovadbi in zahtevi za preiskavo, ter ga ustrezno obrazložilo. Obstoj pripornega razloga ponovitvene nevarnosti so sodišča utemeljila z okoliščinami, v katerih so bila dejanja storjena, načinom storitve dejanj, pomembno vlogo pritožnika v organizirani skupini. Po mnenju sodišča je pripor tudi neogibno potreben, da se zavaruje varnost ljudi, ki je z dejanji, ko gre za organizirano mednarodno združbo, močno ogrožena, zlasti zaradi njihovega velikega števila v Slovenijo ilegalno pripeljanih oseb, ki so nebogljene in na milost in nemilost prepuščene storilcem tovrstnih kaznivih dejanj, ki na ta način služijo velike vsote denarja in ogrožajo ekonomsko eksistenco pribežnikov. Glede na navedeno je sodišče v konkretnem primeru ocenilo tudi, da je odrejen pripor sorazmeren teži očitanih kaznivih dejanj in ni našlo razlogov za nadomestitev pripora s hišnim priporom, kar je v sklepu tudi obrazloženo.
10. Ker so sodišča pri odločanju o podaljšanju pripora presodila vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo, in svojo odločitev obrazložila, niso ravnala v neskladju s prvim odstavkom 20. člena Ustave, s tem pa tudi ni podana kršitev pravice iz prvega odstavka 19. člena Ustave.
11. Očitno neutemeljen je tudi pritožnikov očitek kršitve 25. člena Ustave. Ta pravica je kršena, če v obrazložitvi sodne odločbe niso dovolj določno navedeni razlogi, na katerih odločitev temelji. Ustavno sodišče ocenjuje, da so sodišča v izpodbijanih odločbah navedla vse potrebne argumente za svojo odločitev, drugostopenjsko sodišče je argumentirano odgovorilo na konkretne pritožnikove pritožbene navedbe. V čem naj bi bila kršitev 22. člena Ustave, pritožnik ne utemelji.
12. Ker z izpodbijanima odločbama očitno niso bile kršene pritožnikove ustavne pravice, kakor jih zatrjuje, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo (1. točka izreka).
B. - III.
13. Glede izpodbijanega sklepa Vrhovnega sodišča o podaljšanju pripora je treba ugotoviti, da pritožnik ni izkazal, da bi pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpal izredno pravno sredstvo. Zoper ta sklep je po določbi četrtega odstavka 420. člena ZKP dopustno vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti.
Pritožnik pa ni predlagal izjemne obravnave ustavne pritožbe v tem delu pred izčrpanjem izrednega pravnega sredstva. Zato je bilo treba ustavno pritožbo v tem delu zavreči (2. točka izreka).
C.
14. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka in prve alineje drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) in prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno.
Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer