Up-426/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-426/04
Datum odločitve:
17. 11. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.426.04
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 609/2003 z dne 31. 3. 2004 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 104/2001 z dne 28. 8. 2002, z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0301-11/3a-XVII-44.481 z dne 18. 10. 2000, z odločbo Upravne enote Nova Gorica št. 201-388/94-3/U z dne 18. 12. 1995 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0301-11/3a-XVII-44.481/1 z dne 12. 10. 2000
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 609/2003 z dne 31. 3. 2004 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 104/2001 z dne 28. 8. 2002, z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0301-11/3a-XVII-44.481 z dne 18. 10. 2000, z odločbo Upravne enote Nova Gorica št. 201-388/94-3/U z dne 18. 12. 1995 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0301-11/3a-XVII-44.481/1 z dne 12. 10. 2000 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Pritožnik kršitev 25. člena Ustave utemeljuje s trditvijo, da Vrhovno sodišče odločitvi o ničnosti odločbe o odvzemu državljanstva ni namenilo niti stavka. Iz izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča pa ni razvidno, da bi se pritožbeni očitki nanašali na presojo Upravnega sodišča glede ničnosti omenjene odločbe.
Zgolj dejstvo, da se pritožnik ne strinja z odločitvijo sodišča pa ne zadošča za sklep o arbitrarnosti sodne odločbe.
Zgolj dejstvo, da odločitev sodišča ni taka, da bi se pritožnik z njo strinjal, pa ne zadošča za sklep o kršitvi pravice do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave.
Izpodbijana odločitev se nanaša na ugotovitev državljanstva že umrle pravne prednice pritožnika in ne na državljanstvo pritožnika. Pritožnik pa ne pojasni, iz česa naj bi izhajalo, da bi bile pravice iz 21., 34. in 35. člena Ustave kršene njemu kot ustavnemu pritožniku iz prvega odstavka 50. člena ZUstS.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 25, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
16. 6. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US24054
Up-426/04 - 5
17. 11. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnica v Z., na seji senata dne 26. oktobra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 609/2003 z dne 31. 3. 2004 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 104/2001 z dne 28. 8. 2002, z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0301-11/3a-XVII-44.481 z dne 18. 10. 2000, z odločbo Upravne enote Nova Gorica št. 201-388/94-3/U z dne 18. 12. 1995 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 0301-11/3a-XVII-44.481/1 z dne 12. 10. 2000 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Ministrstvo za notranje zadeve je z odločbo z dne 12. 10. 2000 izreklo za nično odločbo Ministrstva za notranje zadeve FLRJ v Beogradu št. IV-1310 z dne 26. 1. 1948 v delu, ki se je nanašal na odvzem državljanstva C. C. C. (pritožnikovi pravni prednici). Ugotovilo je, da je iz uradnih evidenc razvidno, da je pravna prednica pritožnika dne 14. 8. 1948 pri takratnem Generalnem konzulatu FLRJ v Milanu v zakonitem roku podala izjavo o opciji za državljanstvo Italije. Glede na predpise, ki so urejali državljanstvo in optiranje zanj, je upravni organ ugotovil, da pritožnikova pravna prednica nikoli ni bila državljanka FLRJ, zato ji tega državljanstva tudi ni bilo mogoče odvzeti. Ker je nemožnost izvršitve eden izmed ničnostnih razlogov, je upravni organ odločbo v delu, ki se je nanašala na odvzem državljanstva pritožnikovi pravni prednici, izrekel za nično.
2. Z odločbo z dne 18. 10. 2000 je isto ministrstvo zavrnilo pritožbo in potrdilo odločbo upravnega organa prve stopnje z dne 18. 12. 1995, s katero je ta ugotovil, da se pritožnikova pravna prednica ni štela za jugoslovansko državljanko, ker je podala opcijsko izjavo za italijansko državljanstvo, in da je bila ta izjava potrjena z odločbo Republiškega sekretariata za notranje zadeve v Ljubljani z dne 18. 12. 1964. Pritožnik je zoper obe odločbi vložil tožbo, ki jo je Upravno sodišče zavrnilo. Vrhovno sodišče pa je zavrnilo pritožbo in sodbo Upravnega sodišča potrdilo.
3. Pritožnik izpodbija vse v izreku navedene upravne in sodne odločbe in zatrjuje kršitev drugega odstavka 14. člena Ustave (enakost pred zakonom), 21. člena (varstvo človekove osebnosti in dostojanstva), 25. člena Ustave (pravica do pravnega sredstva), 34. člena Ustave (pravica do osebnega dostojanstva in varnosti) in 35. člena Ustave (varstvo pravic zasebnosti in osebnostnih pravic). Kršeno naj bi bilo tudi načelo demokratičnosti, načela pravne države, načelo zaupanja v pravo in načelo pravne varnosti. Meni, da je njegova pravna prednica pridobila državljanstvo FLRJ, zato naj bi v tem primeru šlo za pridobljeno pravico, ki je bila leta 1948 odvzeta. V zvezi s tem se sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-266/95 z dne 20. 11. 1995, Uradni list RS, št. 69/95 in OdlUS IV, 116).
Navaja, da je bila odločba o odvzemu državljanstva iz leta 1948 podlaga za vse krivice, med drugim tudi za podržavljenje premoženja. Dejstvo, da naj bi bile posledice odvzema državljanstva še vedno prisotne, naj bi potrjevalo, da se je ta odločba izvršila. Zato meni, da je obrazložitev Ministrstva za notranje zadeve in Upravnega sodišča, da je odločba o odvzemu državljanstva neizvršljiva, cinična. Vrhovnemu sodišču očita kršitev 25. člena Ustave, ker v obrazložitvi izpodbijane sodbe odločbi o ničnosti odločbe o odvzemu državljanstva ni namenilo niti stavka, čeprav naj bi bila ta odločba bistvena v tej zadevi. Zakonska domneva, po kateri se šteje, da oseba, ki je podala opcijsko izjavo, nikoli ni pridobila državljanstva FLRJ, naj bi posegla v človekove osebnostne pravice, vnašala v pravni red pravno nevarnost; v tem pa pritožnik vidi kršitev 14. člena Ustave in posledično poseg v osebnostne pravice pritožnikove pravne prednice. Ker naj bi se pritožnikova pravna prednica vse do izdaje odločbe o odvzemu premoženja leta 1952 štela za jugoslovansko državljanko, naj bi ji tudi ne šla odškodnina na podlagi Rimskega sporazuma iz leta 1983.
Odločitev sodišča naj bi bila arbitrarna in nesorazmerna tako, da naj bi kršila tudi 22. člen Ustave. Pritožnikovi pravni prednici pa naj bi bile kršene tudi pravica do varstva človekove osebnosti in dostojanstva (21. člen Ustave), pravica do varnosti (34. člen Ustave) in pravica do varstva pravic zasebnosti in osebnostnih pravic (35. člen Ustave).
B.
4. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v sodnem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotovitvi dejanskega stanja in pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
Zato ustavne pritožbe ni mogoče utemeljevati ne z navedbami, s katerimi pritožnik po vsebini uveljavlja zmotno uporabo prava, ne s sklicevanjem na določbe, ki ne urejajo človekovih pravic, temveč urejajo temeljna ustavna načela, kot so načelo demokratičnosti (1. in 3. člen Ustave) in načela pravne države, med katerimi je načelo zaupanja v pravo, ki se uporablja tudi kot sinonim za načelo pravne varnosti (2. člen Ustave).
5. Pritožnik zatrjuje tudi kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, vendar jih z navedbami v ustavni pritožbi ne izkaže. Očitek pritožnika, da je Vrhovno sodišče kršilo pravico do učinkovitega pravnega sredstva iz 25. člena Ustave, ni utemeljen. Pritožnik to kršitev utemeljuje s trditvijo, da Vrhovno sodišče odločitvi o ničnosti odločbe o odvzemu državljanstva ni namenilo niti stavka, in se sklicuje na stališče Ustavnega sodišča, po katerem je to kršitev mogoče očitati neobrazloženi odločbi, ker zoper neobrazloženo odločbo ni mogoče učinkovito uveljavljati pravnega sredstva. Pritožnik neobrazloženosti ne očita sodbi Upravnega sodišča, s katero je to sodišče presodilo, da je upravni organ imel pravno podlago za odločitev, da se odločba o odvzemu državljanstva izreče za nično. Iz izpodbijane sodbe Vrhovnega sodišča pa ni razvidno, da bi se pritožbeni očitki nanašali na to presojo.
6. Očitek pritožnika, da je odločitev Vrhovnega sodišča neobrazložena in arbitrarna, bi lahko pomenil kršitev 22. člena Ustave, ki je v postopkih pred sodišči in drugimi državnimi organi izraz načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, vendar je tudi ta očitek neutemeljen. Oceno arbitrarnega ravnanja lahko Ustavno sodišče izreče le v primeru, ko je sodna odločba že na prvi pogled napačna in je sodišče sploh ni utemeljilo s pravnimi argumenti, zaradi česar bi bil lahko utemeljen sklep stranke, da sodišče ni odločalo na podlagi zakona, pač pa na podlagi kriterijev, ki pri sojenju ne bi smeli priti v poštev - torej povsem arbitrarno.
7. Tega pa izpodbijani sodbi Vrhovnega sodišča ni mogoče očitati. Sodišče je namreč svojo odločitev utemeljilo z razumnimi in logičnimi pravnimi argumenti. Pretehtalo je navedbe pritožnika in na tiste, ki so za odločitev pomembne, v obrazložitvi tudi odgovorilo. V pritožbi zoper sodbo Upravnega sodišča je pritožnik uveljavljal pritožbena razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb postopka. Pritožbo pa je utemeljeval s svojim mnenjem, da bi bilo v postopku ugotavljanja državljanstva treba upoštevati ne le predpise o državljanstvu, temveč tudi določbo tretjega odstavka 9. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91-I in nasl. - v nadaljevanju ZDen). V zvezi s tem je Ministrstvu za notranje zadeve in Upravnemu sodišču očital le, da pri odločanju nista upoštevala navedene določbe ZDen. Na ta očitek pa je Vrhovno sodišče odgovorilo. Poleg tega je pojasnilo, zakaj je bilo (glede na ugotovljeno dejansko stanje, ki ga pritožnik ni izpodbijal) v obravnavani zadevi materialno pravo pravilno uporabljeno. Zgolj dejstvo, da se pritožnik ne strinja z odločitvijo sodišča, pa ne zadošča za sklep o arbitrarnosti sodne odločbe.
8. Glede na navedbe v ustavni pritožbi bi Ustavno sodišče lahko presojalo, ali izpodbijana odločitev temelji na pravnem stališču, ki bi bilo lahko sporno z vidika drugega odstavka 14. člena Ustave. Pritožnik namreč z navedbami v ustavni pritožbi izraža svoje nestrinjanje s stališčem, po katerem se šteje, da oseba, ki je podala opcijsko izjavo, nikoli ni pridobila državljanstva FLRJ. To stališče sodišč temelji na določbah 19. člena Mirovne pogodbe z Italijo (Uradni list FLRJ, št. 74/47) in na določbah takratnih predpisov o državljanstvu. Očitane kršitve ni mogoče utemeljevati z razlogi, ki naj bi privedli do tega, da je njegova pravna prednica optirala za italijansko državljanstvo. Poleg tega je že Upravno sodišče ugotovilo, da pritožnik ne izpodbija odločbe (javne listine), s katero je bila potrjena opcijska izjava in iz katere izhaja, da je bila pritožnikova pravna prednica na dan 15. 9. 1947 italijanska državljanka. Prav tako je ni mogoče utemeljevati z navajanjem okoliščin, po katerih naj pravni prednici ne bi pripadala odškodnina od Republike Italije. S temi navedbami namreč pritožnik ne zatrjuje, da bi bili po izpodbijanem stališču neenako obravnavani enaki primeri. Zgolj dejstvo, da odločitev sodišča ni taka, da bi se pritožnik z njo strinjal, pa ne zadošča za sklep o kršitvi pravice do enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave.
9. Odločba o odvzemu državljanstva je bila izrečena za nično, odločba o ugotovitvi, da neka oseba ni imela jugoslovanskega državljanstva, pa ne pomeni, da je ta oseba izgubila državljanstvo, temveč ugotovitev, da ga ni pridobila. Zato pritožnik zatrjevanih kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin ne more utemeljiti niti s sklicevanjem na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-266/95. S to odločbo je namreč Ustavno sodišče presojalo vsebino referendumske zahteve za razpis referenduma, ki naj bi se nanašal na vprašanje odvzema državljanstva Republike Slovenije osebam, ki so to državljanstvo pridobile na podlagi 40. člena Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in nasl. - ZDRS).
10. Z zatrjevanjem, da pomeni izpodbijana odločitev poseg v osebnostno pravico in pravico do osebnega dostojanstva in varnosti pritožnikove pravne prednice, pritožnik v obravnavanem primeru ne more utemeljiti niti kršitev pravic iz 21., 34. in 35. člena Ustave. Izpodbijana odločitev se namreč nanaša na ugotovitev državljanstva že umrle pravne prednice pritožnika in ne na državljanstvo pritožnika. Pritožnik pa ne pojasni, iz česa naj bi izhajalo, da bi bile te pravice kršene njemu kot ustavnemu pritožniku iz prvega odstavka 50. člena ZUstS.
11. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
12. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan