Up-570/03
Natisni
Opravilna št.:
Up-570/03
Datum odločitve:
8. 3. 2005
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2005:Up.570.03
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 125/2002 z dne 11. 12. 2003 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 876/2001 z dne 18. 12. 2001 in sodbo Okrajnega sodišča v Črnomlju št. K 82/2000 z dne 21. 2. 2001 
Ustavna pritožba B. B., C. C. in družbe Č. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 876/2001 z dne 18. 12. 2001 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Črnomlju št. K 82/2000 z dne 21. 2. 2001
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 125/2002 z dne 11. 12. 2003 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 876/2001 z dne 18. 12. 2001 in sodbo Okrajnega sodišča v Črnomlju št. K 82/2000 z dne 21. 2. 2001 se ne sprejme.
Ustavna pritožba B. B., C. C. in družbe Č. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 876/2001 z dne 18. 12. 2001 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Črnomlju št. K 82/2000 z dne 21. 2. 2001 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, ustavno sodišče ustavne pritožbe pritožnika A. ni sprejelo v obravnavo.
Družba Č. ni bila stranka v kazenskem postopku, v katerem je bila izdana izpodbijana sodna odločba, niti se njeni učinki neposredno ne raztezajo nanjo, zato ji z izpodbijano sodno odločbo niso mogle biti kršene ustavne pravice ali svoboščine. Glede na navedeno je Ustavno sodišče ustavno pritožbo družbe Č. zavrglo.
Ker pritožnika B. in C. nista izkazala, da bi zoper izpodbijano pravnomočno sodbo vložila zahtevo za varstvo zakonitosti, je bilo treba njuno ustavno pritožbo zaradi neizčrpanosti pravnih sredstev zavreči.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31).
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev .
Pravna podlaga:
Člen 22, 23.1, Ustava [URS]
Člen 55.2.1, 55.1.2, 55.1.3, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
27. 8. 2003
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US24419
Up-570/03-15
8. 3. 2005
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., B. B. iz Z., C. C. iz V. in družbe Č., d.o.o., U., ki jo zastopa direktor A. A., na seji senata dne 24. februarja 2005 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 125/2002 z dne 11. 12. 2003 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 876/2001 z dne 18. 12. 2001 in sodbo Okrajnega sodišča v Črnomlju št. K 82/2000 z dne 21. 2. 2001 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba B. B., C. C. in družbe Č. zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 876/2001 z dne 18. 12. 2001 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Črnomlju št. K 82/2000 z dne 21. 2. 2001 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Pritožniki so na Ustavno sodišče naslovili vlogo, ki so jo poimenovali "Ustavna pritožba in zadnji opomin pred tožbo". V svoji (sicer prvi) vlogi na Ustavno sodišče so zapisali, da "ponovno urgirajo in zahtevajo odgovor na prošnjo za nujno obravnavo varstva zakonitosti in obnovo postopka". V dopolnitvi ustavne pritožbe so kot posamični akt, ki se izpodbija z ustavno pritožbo, navedli sodbo pritožbenega sodišča in smiselno zatrjevali napačno uporabo materialnega in procesnega prava ter napačno ugotovitev dejanskega stanja. V vlogi so še navedli, da jih je sodišče prve stopnje, ki naj bi delovalo pristransko, brez pravne podlage, dokazov in prič, obsodilo po krivem, saj naj bi ravnali v silobranu. Pritožbeno sodišče naj bi le prepisalo sodbo prvostopenjskega sodišča in po njihovem mnenju ni upoštevalo v pritožbi navedenih dejstev in okoliščin ter predloženih dokazov, sodba pa naj bi ne imela "prave" obrazložitve. Navedli so tudi, da so zaradi krive obsodbe utrpeli veliko materialno škodo, prenehali so opravljati poklic varnostnikov in se prezaposlili. Vsi naj bi trpeli tudi hude psihične bolečine. Tudi družba Č. naj bi utrpela veliko škodo, saj naj bi se zaradi zmanjšanja dejavnosti znašla v velikih poslovnih težavah. Naknadno je pritožnik A. (pravi, da v imenu vseh pritožnikov) na Ustavno sodišče naslovil "prošnjo" za natančno preučitev vsega "priloženega materiala" in za pomoč pri dokazovanju nedolžnosti. Priložil je sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 125/2002 z dne 11. 12. 2003, s katero je bila zavrnjena zahteva njegovih zagovornikov za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodbo.
2. S sodbo Okrajnega sodišča v Črnomlju št. K 82/2000 z dne 21. 2. 2001 so bili pritožniki spoznani za krive: B. storitve treh kaznivih dejanj lahke telesne poškodbe po prvem odstavku 133. člena  Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št 63/94 in nasl. ­– v nadaljevanju KZ), A. in C. pa vsak storitve dveh kaznivih dejanj lahke telesne poškodbe po prvem odstavku 133. člena KZ. Izrečene so jim bile pogojne obsodbe, s katerimi je bila B. določena enotna kazen dveh mesecev zapora, C. in A. pa enotna kazen enega meseca in 15 dni zapora, vsem s preizkusno dobo enega leta. Višje sodišče v Ljubljani je s sodbo št. I Kp 876/2001 z dne 18. 12. 2001 pritožbe obdolženih zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Vrhovno sodišče je s sodbo št. I Ips 125/2002 z dne 11. 12. 2003 zavrnilo zahtevo zagovornikov A. za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno sodbo.
B. – I.
3. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče presoja, ali so bile z izpodbijanimi posamičnimi akti kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Zato zgolj z zatrjevanjem zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter napačne uporabe materialnega in procesnega prava pritožnik ne more utemeljiti ustavne pritožbe.
4. Z navedbo, da je bil obsojen brez dokazov, da pritožbeno sodišče ni upoštevalo v pritožbi navedenih dejstev in okoliščin ter predloženih dokazov in da sodba nima "prave" obrazložitve, pritožnik A. smiselno zatrjuje kršitev 22. člena Ustave. Iz sodbe sodišča prve stopnje je razvidno, da je sprejelo odločitev na podlagi ocene zagovora obdolžencev, izpovedb zaslišanih prič, izvedeniških mnenj dveh izvedencev medicinske stroke ter drugih listin v spisu. Z razumno argumentacijo je tudi izključilo zatrjevani obstoj silobrana s strani obdolžencev. Iz sodbe pritožbenega sodišča je razvidno, da je sodišče utemeljenost navedb pritožnikov presojalo in jih obrazloženo zavrnilo. Navedeni obrazložitvi ni mogoče odreči razumnosti. Tudi presoja in razlogovanje Vrhovnega sodišča po mnenju Ustavnega sodišča zadosti kriterijem v zvezi z ugotavljanjem morebitne kršitve 22. člena Ustave. Glede na navedeno očitno ne gre za kršitev pravice iz 22. člena Ustave. Zgolj nezadovoljstvo z odločitvijo sodišč pa za izkaz kršitve človekove pravice ne zadošča. Pristranskost sodišča prve stopnje (prvi odstavek 23. člena Ustave) zatrjuje pritožnik zgolj pavšalno, zato njegovih navedb ni mogoče preizkusiti.
5. Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe pritožnika A. ni sprejelo v obravnavo.
B. – II.
6. Po prvem odstavku 50. člena ZUstS lahko vsakdo ob pogojih, ki jih določa ta zakon, vloži pri Ustavnem sodišču ustavno pritožbo, če meni, da mu je s posamičnim aktom državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina.
7. Družba Č. ni bila stranka v kazenskem postopku, v katerem je bila izdana izpodbijana sodna odločba, niti se njeni učinki neposredno ne raztezajo nanjo. Navedeni družbi z izpodbijano sodno odločbo zato niso mogle biti kršene ustavne pravice ali svoboščine. Ker družba Č. ni upravičena oseba za vložitev ustavne pritožbe zoper izpodbijane sodne odločbe, je Ustavno sodišče njeno ustavno pritožbo zavrglo.
8. Po prvem odstavku 51. člena ZUstS se lahko ustavna pritožba vloži šele, ko so izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva. Iz listin, priloženih ustavni pritožbi, je razvidno, da je zahtevo za varstvo zakonitosti, o kateri je z izpodbijano sodbo odločilo Vrhovno sodišče, vložil pritožnik A.. Ker pritožnika B. in C. nista izkazala, da bi zoper izpodbijano pravnomočno sodbo vložila izredno pravno sredstvo na podlagi prvega odstavka 420. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. – ZKP), je bilo treba njuno ustavno pritožbo zavreči.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS
,
ter druge in tretje alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer