Up-533/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-533/04
Datum odločitve:
8. 12. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.533.04
Akt:
Ustavna pritožba dr. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 714/2003 z dne 22. 4. 2004
Izrek:
Ustavna pritožba dr. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 714/2003 z dne 22. 4. 2004 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijano sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
21. 7. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US24149
Up-533/04 - 7
8. 12. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe dr. A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 23. novembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba dr. A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 714/2003 z dne 22. 4. 2004 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik izpodbija v izreku navedeno sodbo Vrhovnega sodišča, s katero je to zavrnilo pritožbo C. C. C. (pritožnikove matere) in potrdilo sodbo Upravnega sodišča o zavrnitvi tožbe pritožnikove matere zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve, s katero je Ministrstvo kot pritožbeni upravni organ zavrnilo njeno pritožbo zoper odločbo Oddelka za upravne notranje zadeve Upravne enote Ptuj, s katero je bilo ugotovljeno, da se C. C. C. v skladu s predpisi, ki so na območju Republike Slovenije veljali do uveljavitve Zakona o državljanstvu Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in nasl. - ZDRS), ni štela za jugoslovansko državljanko.
2. V ustavni pritožbi pritožnik oporeka ugotovitvi upravnih organov in sodišč o državljanstvu njegove matere. Navaja, da je C. C. C., takrat domovinsko pristojna v kraju Z., dne 16. 5. 1941 sklenila zakonsko zvezo z Č. Č. Č., ki naj bi bil državljan Kraljevine Jugoslavije in domovinsko pristojen v Občini Ptuj. Po pritožnikovem mnenju je na podlagi takrat veljavnih predpisov s poroko pridobila domovinsko pristojnost v občini Ptuj in državljanstvo Kraljevine Jugoslavije. Ker je C. C. C. po pritožnikovem mnenju s sklenitvijo poroke pridobila državljanstvo Kraljevine Jugoslavije, naj bi z dnem uveljavitve Zakona o državljanstvu (Uradni list DFJ, št. 64/45 - v nadaljevanju ZDrž/45), to je dne 28. 8. 1945, na podlagi prvega odstavka 35. člena ZDrž/45 pridobila državljanstvo DFJ ex lege. Pritožnik navaja, da se je Vrhovno sodišče v izpodbijani sodbi oprlo na drugi odstavek 35. člena Zakona o državljanstvu FLRJ (Uradni list DFJ, št. 64/45 in Uradni list FLRJ, št. 54/46 - v nadaljevanju ZDrž/46) in zavzelo stališče, da navedena določba sicer ureja državljanstvo za nazaj, torej retroaktivno, vendar to, če se ugotavlja državljanstvo za potrebe denacionalizacije, ni v neskladju z veljavno Ustavo.
Pritožnik meni, da je takšno stališče Vrhovnega sodišča v neskladju z Ustavo FLRJ (Uradni list FLRJ, št. 10/46), ki je veljala v času sprejema ZDrž/46, ter da krši načelo pravne varnosti (2. člen) in načelo prepovedi povratne veljave pravnih aktov (155. člen) veljavne Ustave. Poleg tega naj bi stališče Vrhovnega sodišča, "da navedena določba ureja državljanstvo za nazaj, če se ugotavlja za potrebe postopka denacionalizacije", kršilo tudi načelo enakosti pred zakonom (14. člen Ustave) in načelo enakega varstva pravic (22. člen Ustave) ter določbo 26. člena Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, MP, št. 7/71 - v nadaljevanju Pakt), saj naj bi se za stranke, pri katerih se ugotavlja državljanstvo za potrebe postopka denacionalizacije, uporabljala drugačna merila in kriteriji, kakor za druge osebe, ki z denacionalizacijo nimajo zveze.
Ustavnemu sodišču predlaga, naj sodbi Vrhovnega in Upravnega sodišča razveljavi in zadevo vrne Upravnemu sodišču v novo odločanje.
B.
3. Pritožnik vlaga ustavno pritožbo kot pravni naslednik C. C. C., ki je bila v upravnem sporu tožeča stranka. Ker iz Sklepa o dedovanju št. D 293/2003 z dne 23. 10. 2003 izhaja, da je pritožnik dedič zapuščine po pokojni C. C. C., mu je Ustavno sodišče, glede na določbe 15. in 60. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91-I in nasl. - v nadaljevanju ZDen)[1], priznalo pravni interes za vložitev ustavne pritožbe.
4. Pritožnik s tem, ko oporeka ugotovitvi upravnih organov in sodišč o državljanstvu njegove matere oziroma s tem, ko navaja, katere predpise bi morali uporabiti oziroma na kakšen način bi jih po njegovem mnenju morali razlagati, zatrjuje napačno uporabo prava. Ustavno sodišče pa ni instanca sodiščem, ki odločajo v sodnem postopku in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotovitvi dejanskega stanja ter pri uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče izpodbijano sodbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Tako kršitev pa mora pritožnik ne le zatrjevati, temveč tudi dokazovati (prvi odstavek 53. člena ZUstS).
5. Pritožnik stališču Vrhovnega sodišča, da je retroaktivna uporaba zakonske določbe o državljanstvu ustavno dopustna tudi v njegovem primeru, očita kršitev načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. oziroma 22. člena Ustave ter kršitev določbe 26. člena Pakta. Zgolj s pavšalno navedbo, da naj bi se za stranke, pri katerih se ugotavlja državljanstvo za potrebe postopka denacionalizacije, uporabljala drugačna merila in kriteriji, kakor za druge osebe, ki z
denacionalizacijo nimajo zveze, zatrjevanih kršitev ne utemelji.
6. Vrhovno sodišče je v izpodbijani sodbi zavzelo stališče, da določba drugega odstavka 35. člena ZDrž/46, uveljavljena dne 5. 7. 1946, sicer ureja državljanstvo za nazaj, torej retroaktivno, vendar to, kadar gre za ugotavljanje državljanstva za potrebe denacionalizacije, ni v nasprotju z Ustavo. To svoje stališče je utemeljilo s sklicevanjem na odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-23/93 z dne 20. 3. 1997 (Uradni list RS, št. 23/97 in OdlUS VI, 43). V tej odločbi je Ustavno sodišče presojalo ustavno dopustnost uporabe določbe, s katero je bilo retroaktivno določeno, da se za državljane FLRJ niso štele osebe nemške narodnosti, ki so živele v tujini in ki so se med vojno s svojim nelojalnim ravnanjem proti narodnim in državnim koristim narodov FLRJ pregrešile zoper svoje državljanske dolžnosti. Ker je Ustavno sodišče ugotovilo, da je bila takšna retroaktivna uporaba glede na tedanje mednarodne razmere in razmere v povojni Jugoslaviji v skladu s splošnimi načeli, ki so jih priznavali civilizirani narodi, je odločilo, da je uporaba te določbe v današnjih postopkih ugotavljanja državljanstva na podlagi pravne kontinuitete ustavno dopustna. Ali se citirana odločba lahko nanaša tudi na primere, kot je pritožnikov, in je torej obrazložitev Vrhovnega sodišča v obravnavani zadevi s sklicevanjem na navedeno odločbo Ustavnega sodišča pravilna ali ne, ne more biti predmet presoje Ustavnega sodišča. Kot že povedano, Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v sodnem postopku, in v ustavni pritožbi ne ugotavlja pravilnosti sodnih odločb, temveč presoja le, ali so bile z izpodbijanimi odločbami kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. V okviru zatrjevane kršitve pravice iz 22. člena Ustave (ki je izpeljava načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave v postopkih pred sodišči) bi Ustavno sodišče tako lahko presojalo le, ali je morebiti odločitev Vrhovnega sodišča samovoljna oziroma arbitrarna, tega pa pritožnik v ustavni pritožbi ne zatrjuje.
7. Pritožnik stališču Vrhovnega sodišča očita tudi neskladje z Ustavo FLRJ (retroaktivna uporaba zakonske določbe), ter posledično kršitev 2. in 155. člena Ustave. Po ustaljeni ustavnosodni presoji predmet postopka z ustavno pritožbo ne morejo biti določbe, ki niso človekove pravice ali temeljne svoboščine. Določbi 2. in 155. člena Ustave to nista. Da bi bila pritožniku z uporabo zakonske določbe, ki naj bi bila v neskladju s 2. in 155. členom Ustave, kršena kakšna človekova pravica, pa ne zatrjuje.
8. Ker z izpodbijano sodbo očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan
Opomba:
[1]Prvi odstavek 15. člena ZDen:"Če so upravičenci do denacionalizacije iz 3., 4. in 5. člena tega zakona mrtvi ali so razglašeni za mrtve, so upravičeni za uveljavljanje pravic iz tega zakona njihovi pravni nasledniki." Šesti odstavek 60. člena ZDen: "Stranke v postopku ugotavljanja državljanstva kot predhodnega vprašanja v postopku denacionalizacije so upravičenec in njegovi pravni nasledniki."