Up-134/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-134/04
Datum odločitve:
8. 6. 2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.134.04
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 175/2003 z dne 6. 2. 2004

Ustavna pritožba A. A. zoper:

- sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 9/2004 z dne 16. 1. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 4/2004 z dne 9. 1. 2004 in

- sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 1/2004 z dne 6.

1. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 421/2003 z dne 24. 12. 2003
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 175/2003 z dne 6. 2. 2004 se ne sprejme.

Ustavna pritožba A. A. zoper:

- sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 9/2004 z dne 16. 1. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 4/2004 z dne 9. 1. 2004 in

- sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 1/2004 z dne 6.

1. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 421/2003 z dne 24. 12. 2003 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ker s sklepom o zavrnitvi predloga za odpravo pripora sodišče očitno ni kršilo človekovih pravic, kot jih zatrjuje pritožnik Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo. V delu, v katerem pritožnik izpodbija sklep o razveljavitvi sklepa o podaljšanju pripora in pravnomočen sklep o podaljšanju pripora po vložitvi obtožnice pa je bilo treba ustavno pritožbo zaradi predhodne neizčrpanosti pravnih sredstev zavreči.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).

1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.

1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
Pravna podlaga:
Člen 23, Ustava [URS]

Člen 55.1.2, 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
17. 2. 2004
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US23561
Up-134/04 - 6
8. 6. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. s Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnica v Z., na seji senata dne 25. maja 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 175/2003 z dne 6. 2. 2004 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper:
- sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 9/2004 z dne 16. 1. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 4/2004 z dne 9. 1. 2004 in
- sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 1/2004 z dne 6.
1. 2004 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča na Ptuju št. Ks 421/2003 z dne 24. 12. 2003
se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik vlaga ustavno pritožbo zoper sklep pritožbenega sodišča, s katerim je bil razveljavljen sklep
zunajobravnavnega senata o podaljšanju pripora po vložitvi obtožnice, zoper pravnomočen sklep o podaljšanju pripora, ki je bil izdan v ponovljenem postopku, in zoper sklep razpravljajočega senata o zavrnitvi predloga pritožnika za odpravo pripora. Pripor zoper pritožnika je bil odrejen in kasneje podaljševan iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti zaradi suma storitve dveh kaznivih dejanj spolnega napada na osebo, mlajšo od petnajst let, po drugem v zvezi s tretjim odstavkom 183. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju KZ) in po tretjem odstavku 183. člena KZ ter treh kaznivih dejanj zanemarjanja mladoletne osebe in surovega ravnanja po drugem odstavku 201. člena KZ. Pritožnik predlaga zadržanje izvršitve posamičnega akta, ki se izpodbija z ustavno pritožbo, ker naj bi z njegovim nadaljnjim izvrševanjem nastale za pritožnika težko popravljive posledice.
2. Pritožnik izrecno zatrjuje kršitev 22., 23. in 25. člena Ustave. Navaja, da je sklep o podaljšanju pripora, izdan v ponovljenem postopku, neobrazložen, saj v njem ni odgovorjeno na pritožbene navedbe pritožnika zoper razveljavljeni sklep.
Navedeno dejstvo naj bi zanemarilo tudi pritožbeno sodišče.
Poleg tega naj bi bilo v izpodbijanem sklepu protispisno navedeno, da je svoje mnenje o podaljšanju pripora podal tudi državni tožilec. Po navedbah pritožnika državno tožilstvo že od vložitve obtožbe dalje ne zahteva podaljšanja pripora zoper njega. O predlogu za odpravo pripora pa se državna tožilka po navedbah pritožnika sploh ni izjavila. Glede na to sodišče po mnenju pritožnika prevzema vlogo organa pregona in s tem vzbuja dvom v svojo nepristranskost pri odločanju. Pritožnik nadalje navaja, da sodišče pri odločanju o priporu po uradni dolžnosti ni upoštevalo dejstva, da so v spisu zbrani dokazi, ki spodbijajo utemeljenost obtožbe. Pojem ponovitvene nevarnosti pa naj bi sodišče v nasprotju z izvedeniškimi mnenji širilo do neverjetnih razsežnosti.
3. Pritožnik je hkrati z ustavno pritožbo vložil tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti drugega odstavka 207. člena in 272. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju ZKP). Pobuda je bila izločena iz ustavne pritožbe. O njej bo Ustavno sodišče odločilo posebej.
B. - I.
4. Pritožnik izpodbija sklep Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 175/2003 z dne 6. 2. 2004, s katerim je bil kot neutemeljen zavrnjen njegov predlog za odpravo pripora, podan na glavni obravnavi. Iz obrazložitve ustavne pritožbe je mogoče razbrati, da pritožnik tej odločitvi očita kršitev prvega odstavka 23. člena Ustave, ker sodišče ob dejstvu, da državno tožilstvo ni podalo svojega mnenja v zvezi s predlogom za odpravo pripora, ni odločalo nepristransko. Izpodbija tudi ugotovitev obstoja pripornega razloga ponovitvene nevarnosti, s tem pa smiselno uveljavlja kršitev pravice do osebne svobode iz prvega odstavka 19. člena Ustave.
5. Prvi odstavek 20. člena Ustave določa, da se sme oseba, za katero obstaja utemeljen sum, da je storila kaznivo dejanje, pripreti samo na podlagi odločbe sodišča, kadar je to neogibno potrebno za potek kazenskega postopka in za varnost ljudi.
Ustavno sodišče je v odločbi št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (OdlUS V, 40 in Uradni list RS, št. 25/96) in v drugih odločitvah o pripornih zadevah (tako npr. v odločbah št. Up- 74/95, št. Up-75/95 in št. Up-57/95, vse z dne 7. 7. 1995, OdlUS IV, 131, 132 in 133) opredelilo pogoje, pod katerimi je dopusten poseg v osebno svobodo posameznika. ZKP v tretji točki prvega odstavka 201. člena opredeljuje ponovitveno nevarnost kot enega izmed pogojev, ki morajo biti izpolnjeni za odreditev pripora.
6. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa je razvidno, da je sodišče o predlogu pritožnika za odpravo pripora odločilo v skladu z ustavnimi in zakonskimi pogoji. Obstoj utemeljenega suma storitve očitanih kaznivih dejanj je utemeljilo s pravnomočno obtožnico. Po mnenju sodišča je še vedno moč govoriti o obstoju pripornega razloga ponovitvene nevarnosti.
Po stališču Ustavnega sodišča mora sklepanje sodišča o obstoju pripornega razloga ponovitvene nevarnosti temeljiti na konkretnih okoliščinah, iz katerih je možno napraviti na življenjskih izkušnjah utemeljen sklep, da obstaja realna nevarnost, da bo obdolženec ponovil določeno specifično kaznivo dejanje. Iz izpodbijanega sklepa o zavrnitvi predloga za odpravo pripora je razvidno (šesti odstavek na drugi strani obrazložitve sklepa), da sklepanje sodišča o obstoju navedenega pripornega razloga temelji na konkretnih okoliščinah (vrsta in teža kaznivih dejanj; dalj časa trajajoče protipravno ravnanje; način storitve, iz katere izhaja velika vztrajnost; do zadovoljevanja spolnih potreb z zlorabo otrok naj bi prihajalo pri obtožencu že prej; obtoženčeve osebne lastnosti, ki izhajajo iz mnenja izvedenca psihiatra). Na njihovi podlagi je sodišče dovolj prepričljivo sklepalo, da obstaja pri obdolženemu realna nevarnost ponavljanja istovrstnih kaznivih dejanj. Iz izpodbijanega sklepa je tudi razvidno, da je sodišče ob upoštevanju načela sorazmernosti presodilo, da je pripor neogibno potreben za varnost ljudi (otrok). Sodišče je pri svoji odločitvi upoštevalo tudi konkretne navedbe pritožnika v predlogu za odpravo pripora. Iz obrazložitve sklepa je razvidno, da jih je sodišče presojalo in jih obrazloženo zavrnilo (drugi in tretji odstavek na tretji strani obrazložitve sklepa). Navedeni obrazložitvi ni mogoče odreči razumnosti.
7. Ker je sodišče pri odločanju o predlogu za odpravo pripora presodilo vse, kar je pomembno za odločitev o ustavno dopustnem posegu v osebno svobodo, in svojo presojo tudi razumno obrazložilo, ni podana kršitev pravice do osebne svobode iz prvega odstavka 19. člena Ustave.
8. Po določbi prvega odstavka 23. člena Ustave ima vsakdo pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Pritožnik izpodbijanemu sklepu očita pristranskost sodišča, ker naj bi odločilo o predlogu za odpravo pripora, ne da bi se do njega opredelila državna tožilka. Pritožnikov očitek očitno ni utemeljen. Postopek odločanja o predlogu za odpravo pripora, razen četrtega odstavka 207. člena ZKP, ki določa, da zoper sklep, s katerim senat zavrne predlog za odpravo pripora, ni pritožbe, ni konkretno opredeljen. Navedena odločitev pa sodi v celovit sklop odločanja o priporu, zato jo je treba tudi presojati s tega vidika. Odločanje o priporu poteka v več fazah (odreditev, podaljševanje do vložitve obtožnice, podaljšanje po vložitvi obtožnice, periodično preverjanje obstoja pogojev za pripor do izreka sodbe, podaljšanje pripora ob izreku obsodilne sodbe, podaljšanje pripora ob odločanju o pritožbi zoper obsodilno sodbo), ki so zakonsko različno urejene predvsem glede na potek kazenskega postopka. Pri tem pa mora sodišče tudi zunaj konkretno opredeljenih faz odločanja o priporu ves čas paziti, ali pogoji za pripor še obstajajo, saj tretji odstavek 200. člena ZKP določa, da se pripor v kateremkoli času med postopkom odpravi, brž ko prenehajo razlogi, zaradi katerih je bil odrejen. V okviru te določbe lahko sodišču predlagata odpravo pripora obdolženec ali tožilec, lahko pa ga sodišče odpravi tudi po uradni dolžnosti. Pri tem Zakon obdolženca ne omejuje pri vlaganju predlogov za odpravo pripora niti ne zahteva, da se državni tožilec do predloga obdolženca opredeli. V obravnavanem primeru je sodišče odločalo o predlogu pritožnika za odpravo pripora, podanem na naroku za glavno obravnavo. Iz izpodbijanega sklepa je razvidno, da je bila državna tožilka s predlogom seznanjena, vendar se do njega ni opredelila. O predlogu je v skladu s prvim odstavkom 23. člena Ustave odločilo sodišče. Samo dejstvo, da je sodišče zavrnilo predlog za odpravo pripora, ne da bi se do njega prej opredelil državni tožilec, še ne pomeni, da je bilo sodišče pri odločanju pristransko. Do trenutka odločanja o predlogu za odpravo pripora je bilo o priporu pritožnika že večkrat odločeno. Odrejen je bil na predlog državnega tožilca. Če bi sodišče samo menilo, da je treba pripor odpraviti, bi ga moralo odpraviti tudi brez predloga obdolženca. Če bi tožilec menil, da ni več pogojev za pripor, bi lahko sam predlagal njegovo odpravo. Pri odločanju o predlogu obdolženca za odpravo pripora gre tako le za sodno presojo relevantnosti njegovih navedb, na katere tožilec lahko odgovori. Če tega ne stori, pa to še ne pomeni, da je odločitev sodišča pristranska. Kakšnih drugih razlogov za morebitno kršitev prvega odstavka 23. člena Ustave pa pritožnik ne navaja.
9. Ker z izpodbijanim sklepom očitno niso bile kršene človekove pravice, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe v tem delu ni sprejelo v obravnavo (1. točka izreka).
B. - II.
10. Pritožnik vlaga ustavno pritožbo tudi zoper sklep pritožbenega sodišča, s katerim je bil razveljavljen sklep zunajobravnavnega senata o podaljšanju pripora po vložitvi obtožnice in zoper pravnomočen sklep o podaljšanju pripora, ki je bil izdan v ponovljenem postopku.
11. Po prvem odstavku 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) se lahko ustavna pritožba vloži šele, ko so izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva.
12. Pritožnikovo zatrjevanje, da je zoper izpodbijane sodne odločitve izčrpal vsa pravna sredstva, ne drži. Po določbi četrtega odstavka 420. člena ZKP se sme zoper pravnomočno odločbo o podaljšanju pripora po vložitvi obtožnice vložiti zahteva za varstvo zakonitosti. Pritožnik navedenega izrednega pravnega sredstva ni vložil, zato pred vložitvijo ustavne pritožbe ni izčrpal vseh pravnih sredstev. Ker za obravnavanje ustavne pritožbe zoper sklep o podaljšanju pripora po vložitvi obtožnice niso izpolnjene procesne predpostavke, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu zavrglo (2. točka izreka).
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55. člena, druge alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS ter prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 popr.) v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednik senata
dr. Zvonko Fišer