Up-623/02
Natisni
Opravilna št.:
Up-623/02
Datum odločitve:
2. 12. 2003
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2003:Up.623.02
Akt:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 383/2001 z dne 20. 6. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 381/99 z dne 20. 6. 2001 in s sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 33/97 z dne 21. 9. 1998
Izrek:
Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 383/2001 z dne 20. 6. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 381/99 z dne 20. 6. 2001 in s sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 33/97 z dne 21. 9. 1998 se ne sprejme.

Pritožnik sam nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).

5.3.13.15 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Prepoved reformatio in peius (28).

5.3.13.53 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist (29).

1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
Pravna podlaga:
Člen, 22, 25, 28, 29, Ustava [URS]

Člen 34, 49, 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
22. 10. 2002
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US22966
Up-623/02 - 6
18. 12. 2003
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B. B., odvetnik na Z., na seji senata dne 2. decembra 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94) sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 383/2001 z dne 20. 6. 2002 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Kp 381/99 z dne 20. 6. 2001 in s sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju št. K 33/97 z dne 21. 9. 1998 se ne sprejme.
2. Pritožnik sam nosi stroške postopka z ustavno pritožbo.
Obrazložitev
A.
1. Okrožno sodišče je s prvostopenjsko sodbo spoznalo pritožnika za krivega kaznivih dejanja spolnega nasilja po prvem odstavku 181. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - v nadaljevanju KZ) in kršitve nedotakljivosti stanovanja po prvem odstavku 152. člena KZ. Izrečena mu je bila pogojna obsodba, v okviru katere je bila pritožniku določena enotna kazen enega leta in šestih mesecev zapora, v preizkusni dobi štirih let. V plačilo so mu bili naloženi tudi stroški kazenskega postopka. Višje sodišče je izpodbijano prvostopenjsko sodbo po uradni dolžnosti spremenilo tako, da je na podlagi 4. točke 357. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. - ZKP) obtožbo zoper pritožnika zaradi kaznivega dejanja po prvem odstavku 152. člena KZ zavrnilo, v preostalem delu pa potrdilo izpodbijano sodbo. Vrhovno sodišče je zahtevo za varstvo zakonitosti pritožnikovega zagovornika zavrnilo kot neutemeljeno. 2. V ustavni pritožbi pritožnik izraža nezadovoljstvo z obsodbo. Opisuje razliko med dejanskim stanjem, ki je po njegovem mnenju točno, in tistim, ki so ga zmotno ugotovila sodišča. Pritožnik zatrjuje napačno uporabo prava in kršitve 22., 25. in 28. člena Ustave ter tretje alineje 29. člena Ustave. Po mnenju pritožnika je kršitev 22. člena Ustave podana zato, ker sodišče v kazenskem postopku vedno zavzame stališče do zagovora; v njegovem primeru pa naj ne bi bilo tako. Nezakonito naj bi mu bili v plačilo naloženi tudi stroški kazenskega postopka. V zvezi s tem pritožnik navede, da so bili v drugih primerih, ko so bili pritožniki brez sredstev, ti oproščeni njihovega plačila.
Pritožnik kršitev 25. člena Ustave utemeljuje z navedbami, da je Višje sodišče pritožbo njegovega zagovornika "vehementno zavrnilo" in da je obrazložitev drugostopenjske sodbe le pavšalna. Vrhovno sodišče naj bi "ignoriralo" zahtevo za varstvo zakonitosti, ki je zato že vnaprej postala neučinkovita. Ker naj bi bil kaznovan za nemogoče dejanje, naj bi bila podana kršitev 28. člena Ustave. V zvezi z zatrjevano kršitvijo tretje alineje 29. člena Ustave pritožnik navaja, da sodišča niso upoštevala njegovega zagovora, da je dokazna ocena sodišč napačna in da sodišče ni obravnavalo dokazov v njegovo korist. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče izpodbijane sodbe razveljavi in nasprotnemu udeležencu naloži v plačilo stroške postopka z ustavno pritožbo.
B.
3. Kolikor se očitki pritožnika v zvezi z obsodbo in z zatrjevano nezakonito odločitvijo o stroških kazenskega postopka nanašajo na zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja ter na uporabo prava, mu je treba pojasniti, da to ne more biti predmet presoje Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v kazenskem postopku, in ne presoja samih po sebi nepravilnosti pri ugotavljanju dejanskega stanja ter uporabi materialnega in procesnega prava. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) preizkusi Ustavno sodišče izpodbijane odločbe le glede vprašanja, ali so bile z njimi kršene človekove pravice in temeljne svoboščine.
4. Tako lahko v zvezi z uporabo prava presoja, ali izpodbijane sodne odločbe temeljijo na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem pravnem stališču. Prvi odstavek 28. člena Ustave določa, da ne sme biti nihče kaznovan za dejanje, za katero ni zakon določil, da je kaznivo, in ni zanj predpisal kazni, še preden je bilo dejanje storjeno. Določba med drugim pomeni, da morajo biti v opisu dejanja, očitanega pritožniku, vsebovani vsi znaki kaznivega dejanja, ki jih določa zakon.
Vsebina pritožnikovega očitka pa ni v tem. Pritožnik ne zatrjuje, da bi v opisu manjkal kateri izmed znakov kaznivega dejanja, za katerega je bil pravnomočno obsojen. Izpodbija le pravilnost ugotovitve sodišča in njegovo presojo o obstoju posameznih znakov očitanega mu kaznivega dejanja. To je stvar dokazne presoje pristojnih sodišč, ki ne more biti predmet presoje pred Ustavnim sodiščem. Dokazna ocena in presoja je v izpodbijanih sodbah obrazložena in ji kot taki ni mogoče odreči razumne presoje (glej 6 točko obrazložitve tega sklepa). Za kršitev prvega odstavka 28. člena Ustave torej očitno ne gre.
5. Z navedbami, da sodišča v podobnih primerih, ko so pritožniki brez sredstev, odločajo drugače in sicer tako, da jih oprostijo plačila stroškov kazenskega postopka, pritožnik uveljavlja kršitev 22. člena Ustave. Ta zagotavlja, da sodišče v zadevi vsakogar odloči tako, kot sicer redno odloča v podobnih zadevah. Pritožnik se le pavšalno sklicuje na obstoj uveljavljene sodne prakse glede odločanja o stroških kazenskega postopka. S tako posplošenimi navedbami kršitve ustavne pravice ne more utemeljiti.
6. Za kršitev pravice iz 22. člena Ustave bi šlo tudi, če bi bile odločitve tako očitno napačne ter brez razumne pravne obrazložitve, da bi jih bilo mogoče oceniti za arbitrarne oziroma samovoljne. Tega pa izpodbijanim sodnim odločbam, ki razumno utemeljijo, zakaj določenih dejstev in dokazov ni mogoče šteti za odločilna in relevantna ter zakaj niso upoštevali zagovora pritožnika (sodišče namreč prepričljivo pojasni, zakaj zagovoru pritožnika ne verjame), ni mogoče očitati. Zato za kršitev pravice iz 22. člena Ustave očitno ne gre. Zgolj nezadovoljstvo z odločitvijo pa za ugotovitev, da so bile kršene človekove pravice, ne zadošča.
7. Po določbi 25. člena Ustave je vsakomur zagotovljena pravica do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Ustavno sodišče je že v svoji odločbi št. U-I-98/91 z dne 10. 12. 1992 (Uradni list RS, št. 61/92 in OdlUS I, 101) poudarilo, da smisel tega ustavnega zagotovila ni le v tem, da zagotavlja posamezniku pravico do vložitve pravnega sredstva, temveč predvsem v tem, da lahko z vložitvijo pravnega sredstva učinkovito brani in varuje svoje pravne interese. Pravici do pritožbe po 25. členu Ustave odgovarja obveznost sodišča, ki odloča o pritožbi, da pritožbo, če je dopustna, vsebinsko obravnava ter da se opredeli do tistih pritožbenih navedb, zaradi katerih bi bilo, če bi bile utemeljene, treba izpodbijano odločbo spremeniti oziroma razveljaviti. Da bi bilo razvidno, ali je pritožbeno sodišče upoštevalo navedene zahteve, mora biti njegova odločba obrazložena. Iz povedanega torej izhaja, da mora organ, ki odloča v posamični zadevi, obravnavati, ovrednotiti in obrazloženo sprejeti ali zavrniti trditve in stališča prizadete osebe, ki so postavljena v skladu s procesnimi določbami in ki niso očitno pravno nepomembna (tako že v odločbi št. Up-7/98 z dne 23. 9. 1998, OdlUS VII, 233).
8. Glede na navedeno v prejšnji točki obrazložitve tega sklepa, je pritožnikov očitek kršitve 25. člena Ustave neutemeljen. Iz drugostopenjske sodbe je razvidno, da je Višje sodišče presojalo utemeljenost pritožnikovih navedb in se do njih ustrezno opredelilo ter svojo odločitev razumno obrazložilo. Tega pritožnikovo zatrjevanje "vehementnosti" in "pavšalnosti odločitve", pri čemer niti ne pojasni, do katere izmed pritožbenih navedb se Višje sodišče ni opredelilo, ne more ovreči. Zato očitno ne gre za kršitev 25. člena Ustave.
9. Pritožnik tudi sodbi Vrhovnega sodišča očita kršitev 25. člena Ustave (pravilno 22. člena Ustave). Njegov očitek ni utemeljen. Že iz jamstva enakega varstva pravic (22. člen Ustave) izhaja med drugim zahteva, da so odločbe, s katerimi je pristojni organ odločil o posameznikovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih, obrazložene. Pritožnik ne pojasni, do katere izmed zatrjevanih kršitev v zahtevi za varstvo zakonitosti se Vrhovno sodišče ni opredelilo. Navede le, da je zahtevo za varstvo zakonitosti "ignoriralo". S tem pa zatrjevane kršitve ne izkaže. Da izpodbijana sodba ni razumno obrazložena, pa ni mogoče trditi. 10. Po določbi tretje alineje 29. člena Ustave je vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja, ob popolni enakopravnosti zagotovljena pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist.
Kateri so tisti dokazi, katerih izvedbo je pritožnik predlagal, pa jih sodišče ni hotelo obravnavati in se do njih opredeliti, pritožnik ne pojasni ter zatrjevane kršitve v zvezi s tem ne izkaže. To, s čimer pritožnik utemeljuje kršitev ustavne pravice, predstavlja vprašanje ocene verodostojnosti izvedenih dokazov. Ta sodi v polje proste sodnikove presoje, ki, kot je že navedeno v 6. točki obrazložitve tega sklepa, ni nerazumna in brez podlage v izvedenih dokazih. Zato očitno ne gre za kršitev tretje alineje 29. člena Ustave.
11. Ker z izpodbijanimi sodbami očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
12. V postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače (prvi odstavek 34. člena ZUstS, ki se po 49. členu ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo). Za drugačno odločitev bi morali obstajati posebni razlogi, ki jih pritožnik ne navaja. Ustavno sodišče je zato odločilo, kot izhaja iz 2. točke izreka.
C.
13. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in 34. člena v zvezi z 49. členom ZUstS v sestavi: namestnica predsednika senata dr. Mirjam Škrk ter člana dr. Ciril Ribičič in Jože Tratnik. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Namestnica predsednika senata
dr. Mirjam Škrk