Up-778/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-778/04
Datum odločitve:
16. 12. 2004
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 139/2004
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2004:Up.778.04
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Up 1237/2004 z dne 10. 11. 2004 Sodba Upravnega sodišča št. U 1625/2004 z dne 23. 9. 2004
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Up 1237/2004 z dne 10. 11. 2004 in sodba Upravnega sodišča št. U 1625/2004 z dne 23. 9. 2004 se razveljavita in se zadeva vrne Upravnemu sodišču v novo sojenje.
Evidenčni stavek:
V okviru pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave mora biti stranki zagotovljena pravica, da se lahko izjavi o celotnem procesnem gradivu, ki je v sodnem spisu in ki lahko vpliva na odločitev sodišča. Ker sodišče v obravnavanem primeru ni opravilo glavne obravnave, čeprav je samo izvajalo dokaze in s tem samo ugotavljalo dejansko stanje, je kršilo 22. člen Ustave.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
5.3.13.16 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dokazna pravila.
Pravna podlaga:
Člen 22, Ustava [URS]
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
26. 11. 2004
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US24215
Dokument v PDF obliki:
Up-778-04_Odl..pdf
127 KB
Prenesite datoteko
Up-778-04_Sklep.pdf
120 KB
Prenesite datoteko
Up-778/04
29. 11. 2004
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. in B. B., obeh iz Ž., ki ju zastopa C. C., odvetnica v Z., na seji senata dne 29. novembra 2004
s k l e n i l o :
1. Ustavna pritožba A. A. in B. B. zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1237/2004 z dne 10. 11. 2004 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 1625/2004 z dne 23. 9. 2004 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 1822-05/236- 349/2003/1-II z dne 21. 6. 2004 se sprejme v obravnavo.
2. Do končne odločitve Ustavnega sodišča se zadrži izvršitev odločbe Ministrstva za notranje zadeve št. 1822-05/236- 349/2003/1-II z dne 21. 6. 2004.
O b r a z l o ž i t e v
1. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo pritožbo ustavnih pritožnikov zoper sodbo Upravnega sodišča, s katero je prvostopno sodišče zavrnilo tožbo zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve (v nadaljevanju Ministrstvo), s katero je Ministrstvo zavrnilo vlogi pritožnikov za priznanje azila v Republiki Sloveniji in odločilo, da morata v roku treh dni od pravnomočno končanega azilnega postopka zapustiti državo.
2. V ustavni pritožbi pritožnika zatrjujeta kršitev načela enakosti iz drugega odstavka 14. člena, pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena in pravice do pribežališča iz 48. člena Ustave. Navajata, da sta že v postopku pred upravnim organom predložila v spis dva časopisna članka, objavljena novembra 2003 v časopisu Č., ki naj bi potrdila njune navedbe o stanju v V. V., kjer sta živela pred odhodom iz matične države, vendar Ministrstvo teh člankov sploh ni presojalo.
Upravnemu organu očitata, da pri izdaji odločbe ni upošteval navodil Upravnega sodišča o tem, da je treba v ponovljenem postopku pridobiti aktualna poročila iz doline V. in preveriti stanje v U. po padcu D. Menita, da je odločba upravnega organa arbitrarna, saj razlogi o odločilnih dejstvih niso obrazloženi. Dalje navajata, da sta v tožbi Upravnemu sodišču predlagala izvedbo glavne obravnave, na kateri naj bi sodišče zaslišalo pritožnika, opravilo dokaz s poizvedbami o stanju v dolini V. v U. na Ministrstvu za zunanje zadeve in vpogledalo članek Č. z dne 13. 8. 2004. Upravno sodišče glavne obravnave ni opravilo, čeprav je, da bi se prepričalo o pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja, samo pridobilo še druge vire o stanju v U. - za informacijo o stanju razseljenih oseb v U. je zaprosilo Visoki komisariat Združenih narodov za begunce.
Pritožnika zatrjujeta, da sodišče mora opraviti glavno obravnavo kadar samo izvaja dokaze, saj imajo stranke pravico seznaniti se s tako zbranimi dokazi in morajo imeti možnost, da se o njih izjavijo. Upravnemu sodišču pritožnika očitata tudi, da ni opravilo presoje pogojev za azil iz drugega odstavka 1. člena Zakona o azilu (Uradni list RS, št. 134/03 - ur.p.b. - v nadaljevanju ZAzil), temveč le presojo pogojev za azil iz humanitarnih razlogov, čeprav sta v tožbi to zahtevala. Dalje pritožnika oporekata ugotovitvi Vrhovnega sodišča, da v tožbi in pritožbi nista grajala ugotovljenega dejanskega stanja. Vrhovnemu sodišču očitata kršitev načela enakosti in pravice do poštenega sojenja, saj naj bi v drugih primerih, kadar so stranke izrecno zahtevale izvedbo glavne obravnave, pa je prvostopno sodišče ni izvedlo, vedno razveljavilo sodbo Upravnega sodišča. Razlaga 50. in 51. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl. - v nadaljevanju ZUS), ki jo je v izpodbijani sodbi navedlo Vrhovno sodišče, je po mnenju pritožnikov nezdružljiva s pravico iz 22. člena Ustave. Poleg tega pritožnika izpodbijanim sodbam očitata še, da sta arbitrarni, saj naj bi bili razlogi, navedeni v obrazložitvi, v nasprotju z izvedenimi dokazi. Upravno sodišče je namreč ugotovilo, da sta prosilca notranje razseljeni osebi ter da so te osebe v U. diskriminirane. Kljub temu sta obe sodišči zaključili, da jima pravica do pribežališča ne pripada, ker se lahko vrneta v U. brez strahu za njuni življenji, če ne v T. ali dolino V. pa kam drugam. Ker bi z zapustitvijo Republike Slovenije prosilcema nastale težko popravljive posledice, pritožnika Ustavnemu sodišču predlagata začasno zadržanje izvršitve odločbe Ministrstva.
3. Senat Ustavnega sodišča je odločil, da se ustavna pritožba sprejme v obravnavo. O njeni utemeljenosti bo odločilo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali je bila z izpodbijanimi odločbami pritožnikoma kršena kakšna človekova pravica.
4. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko po določbi 58. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) senat ali Ustavno sodišče na nejavni seji zadrži izvršitev posamičnega akta, ki se z ustavno pritožbo izpodbija, če bi z izvršitvijo lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. S tem, ko je Vrhovno sodišče z izpodbijano sodbo zavrnilo pritožnikovo pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča, je postala odločba Ministrstva pravnomočna. Ta v 2. točki izreka določa, da morata pritožnika zapustiti Republiko Slovenijo v roku treh dni od pravnomočno končanega azilnega postopka. To pomeni, da bi pritožnika morala zapustiti Republiko Slovenijo, še preden bi Ustavno sodišče odločilo o njuni ustavni pritožbi in s tem o morebitni kršitvi ustavnih pravic. Z izvršitvijo pravnomočne odločbe bi zato lahko pritožnikoma nastale nepopravljive posledice. Zato je senat Ustavnega sodišča izvršitev odločbe Ministrstva do končne odločitve zadržal.
5. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prvega odstavka 54. člena in 58. člena ZUstS in prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 -popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata
Milojka Modrijan
Up-778/04 - 11
16. 12. 2004
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi A. A. in B. B., obeh iz Ž., ki ju zastopa C. C., odvetnica v Z., na seji dne 16. decembra 2004
odločilo:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Up 1237/2004 z dne 10. 11. 2004 in sodba Upravnega sodišča št. U 1625/2004 z dne 23. 9. 2004 se razveljavita in se zadeva vrne Upravnemu sodišču v novo sojenje.
Obrazložitev
A.
1. Vrhovno sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo pritožbo ustavnih pritožnikov zoper sodbo Upravnega sodišča. Z njo je prvostopenjsko sodišče zavrnilo tožbo zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve (v nadaljevanju Ministrstvo), s katero je Ministrstvo zavrnilo vlogi pritožnikov za priznanje azila v Republiki Sloveniji in odločilo, da morata v roku treh dni od pravnomočno končanega azilnega postopka zapustiti državo.
2. V ustavni pritožbi pritožnika zatrjujeta kršitev načela enakosti iz drugega odstavka 14. člena, pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena in pravice do pribežališča iz 48. člena Ustave. Navajata, da sta že v postopku pred upravnim organom predložila v spis dva časopisna članka, objavljena novembra 2003 v časopisu Č., ki naj bi potrdila njune navedbe o stanju v V. V., kjer sta živela pred odhodom iz matične države, vendar Ministrstvo teh člankov sploh ni presojalo.
Upravnemu organu očitata, da pri izdaji odločbe ni upošteval navodil Upravnega sodišča o tem, da je treba v ponovljenem postopku pridobiti aktualna poročila iz doline V. in preveriti stanje v U. po padcu D. Menita, da je odločba upravnega organa arbitrarna, saj razlogi o odločilnih dejstvih niso obrazloženi. Navajata, da sta v tožbi Upravnemu sodišču predlagala izvedbo glavne obravnave, vendar je sodišče ni opravilo, čeprav je, da bi se prepričalo o pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja, samo pridobilo še druge vire o stanju v U. (za informacijo o stanju razseljenih oseb v U. je zaprosilo Visoki komisariat Združenih narodov za begunce).
Pritožnika zatrjujeta, da mora sodišče opraviti glavno obravnavo kadar samo izvaja dokaze, saj imajo stranke pravico seznaniti se s tako zbranimi dokazi in morajo imeti možnost, da se o njih izjavijo. Upravnemu sodišču pritožnika očitata tudi, da ni opravilo presoje pogojev za azil iz drugega odstavka 1. člena Zakona o azilu (Uradni list RS, št. 134/03 - ur.p.b. - v nadaljevanju ZAzil), temveč le presojo pogojev za azil iz humanitarnih razlogov, čeprav sta v tožbi to zahtevala. Dalje pritožnika oporekata ugotovitvi Vrhovnega sodišča, da v tožbi in pritožbi nista grajala ugotovljenega dejanskega stanja. Vrhovnemu sodišču očitata kršitev načela enakosti in pravice do poštenega sojenja, saj naj bi v drugih primerih, ko so stranke izrecno zahtevale izvedbo glavne obravnave, pa je prvostopenjsko sodišče ni izvedlo, sodbo Upravnega sodišča vedno razveljavilo. Razlaga 50. in 51. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 50/97 in nasl.), ki jo je v izpodbijani sodbi navedlo Vrhovno sodišče, je po mnenju pritožnikov nezdružljiva s pravico iz 22. člena Ustave.
Poleg tega pritožnika izpodbijanima sodbama očitata še, da sta arbitrarni, saj naj bi bili razlogi, navedeni v obrazložitvi, v nasprotju z izvedenimi dokazi. Upravno sodišče je namreč ugotovilo, da sta prosilca notranje razseljeni osebi ter da so te osebe v U. diskriminirane. Kljub temu sta obe sodišči zaključili, da jima ne pripada pravica do pribežališča, ker se lahko vrneta v U. brez strahu za njuni življenji, če ne v T. ali dolino V., pa kam drugam. Ker bi z zapustitvijo Republike Slovenije prosilcema nastale težko popravljive posledice, pritožnika Ustavnemu sodišču predlagata začasno zadržanje izvršitve odločbe Ministrstva.
3. Ustavno sodišče je na podlagi prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 - popr. - v nadaljevanju Poslovnik) zadevo obravnavalo prednostno. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom št. Up-778/04 z dne 29. 11. 2004 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo in do končne odločitve Ustavnega sodišča zadržal izvršitev izpodbijane odločbe Ministrstva. V skladu z določbo 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 - v nadaljevanju ZUstS) je bila ustavna pritožba vročena Vrhovnemu sodišču, ki nanjo ni odgovorilo.
B.
4. Po ustaljeni ustavnosodni presoji Ustavno sodišče v postopku z ustavno pritožbo ne presoja, ali je odločitev sodišča sama po sebi pravilna, temveč izpodbijano odločbo preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Pritožnika med drugim zatrjujeta kršitev 22. člena Ustave, ki jo utemeljujeta z dejstvom, da Upravno sodišče ni izvedlo predlagane glavne obravnave, čeprav je samo izvajalo dokaze.
5. V obravnavanem primeru sta pritožnika vložila tožbo zoper odločitev Ministrstva, ki je zavrnilo njuni vlogi za priznanje azila v Republiki Sloveniji, ker je ugotovilo, da ne izpolnjujeta niti pogojev za priznanje statusa begunca, ki jih določata Konvencija o statusu beguncev in Protokol o statusu beguncev (Uradni list FLRJ, MP, št. 7/60 in 17/67, Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92),[1] niti pogojev za priznanje azila iz humanitarnih razlogov, določenih v tretjem odstavku 1. člena ZAzil. Pritožnika sta v tožbi med drugim zatrjevala zmotno in nepopolno ugotovljeno dejansko stanje. Ministrstvu sta očitala, da ni pridobilo aktualnih poročil o stanju v U. oziroma v dolini V., kot mu je bilo naloženo s sodbo Upravnega sodišča. Navedla sta, da je Ministrstvo zavrnilo presojo njunega dokaza glede stanja v U. (članek v Č. z dne 25. 11. 2003), ker naj bi bil zastarel, samo pa je odločilo na podlagi poročil, ki so starejša od predloženega članka. Zahtevala sta, naj sodišče opravi glavno obravnavo in na njej zasliši pritožnika, opravi dokaz s poizvedbami o stanju v dolini V. na Ministrstvu za zunanje zadeve ter vpogleda v članek, objavljen v Č. dne 13. 8. 2004. Upravno sodišče ni opravilo glavne obravnave, temveč je odločitev sprejelo na seji. Tako je ravnalo, čeprav sta pritožnika izvedbo glavne obravnave izrecno zahtevala in čeprav iz obrazložitve sodbe Upravnega sodišča izhaja, da je sodišče zaradi napak Ministrstva pri izvedbi dokazov, z namenom, da bi "preverilo" v upravnem postopku ugotovljeno dejansko stanje, samo izvajalo dokaze.
6. Očitek o neizvedbi glavne obravnave bi lahko pomenil kršitev 22. člena Ustave. V okviru pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave se namreč od upravnih sodišč zahteva, da v upravnem sporu zagotovijo obravnavo, torej kontradiktoren postopek, kjer stranke lahko ponujajo dokaze in spodbijajo navedbe, kar je element javnega sojenja. Upravno sodišče je v izpodbijani sodbi utemeljilo, zakaj ni izvedlo glavne obravnave in se pri tem oprlo na stališče Ustavnega sodišča, vsebovano v odločbi št. Up-422/03 z dne 10. 7. 2003 (Uradni list RS, št. 73/03). Zato v obravnavanem primeru zgolj s tem, da kljub izrecni zahtevi pritožnikov glavne obravnave ni izvedlo, ni kršilo 22. člena Ustave. Vendar pa iz obrazložitve sodbe izhaja, da je sodišče v upravnem sporu zaprosilo za informacijo o stanju razseljenih oseb v U. Visoki komisariat Združenih narodov za begunce v Ljubljani, vpogledalo v poslana poročila in dve poročili tudi vložilo v spis. To pomeni, da je sodišče samo izvajalo dokaze in s tem samo ugotavljalo dejansko stanje. Zato bi moralo razpisati glavno obravnavo in pritožnikoma dati možnost, da se izjavita.
V okviru pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave mora biti namreč stranki zagotovljena pravica, da se lahko izjavi o celotnem procesnem gradivu, ki je v sodnem spisu in ki lahko vpliva na odločitev sodišča. Ker Upravno sodišče v obravnavanem primeru ni opravilo glavne obravnave, je s tem kršilo 22. člen Ustave.
7. Očitek neizvedbe glavne obravnave sta pritožnika uveljavljala tudi v pritožbi zoper sodbo Upravnega sodišča, vendar Vrhovno sodišče kršitve ni odpravilo. Glede na navedeno je Ustavno sodišče sodbi Vrhovnega in Upravnega sodišča razveljavilo in zadevo vrnilo v novo sojenje Upravnemu sodišču. Ker je ustavni pritožbi ugodilo že iz tega razloga, se Ustavno sodišče ni spuščalo v presojo drugih zatrjevanih kršitev.
C.
8. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS in prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika v sestavi: predsednik dr. Janez Čebulj ter sodnice in sodniki Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk, Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
Predsednik
dr. Janez Čebulj
Opomba:
[1]Drugi odstavek 1. člena ZAzil.