Up-309/04
Natisni
Opravilna št.:
Up-309/04
Datum odločitve:
11. 10. 2006
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 112/2006 in OdlUS XV, 97
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2006:Up.309.04
Akt:
Sodba Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1085/2001 z dne 11. 2. 2004
Izrek:
Sodba Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1085/2001 z dne 11. 2. 2004 se razveljavi in se zadeva vrne Višjemu sodišču v Mariboru v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Bistvo načela neposrednosti je v tem, da izdajo sodno odločbo tisti sodniki, ki so sodelovali na glavni obravnavi, na kateri sta stranki postavljali svoje trditve in na kateri je sodišče zlasti tudi izvajalo vse dokaze. Sodnik si lahko ustvari sliko o individualnostih oziroma posebnostih posameznega dokaza ter subjektivno mnenje o verodostojnosti zaslišanih prič le, če sam neposredno sodeluje pri izvajanju dokazov, tako da sam, s svojimi čutili (ne pa prek posrednika) zazna naravo in vsebino dokaznih sredstev. Prav zato, da načelo neposrednosti ne bi bilo kršeno, lahko pritožbeni sodniki le izjemoma, v okviru pooblastil iz 358. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS št. 26/99), spreminjajo dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje. V obravnavani zadevi je Višje sodišče kljub zahtevam, ki izhajajo iz načela neposrednosti, brez pritožbene obravnave samo sprejelo oceno o neverodostojnosti nekaterih prič in njihovim izpovedbam posredno priznalo manjšo dokazno moč ter nato samo odločilo še o višini deležev na skupnem premoženju. S tem je poseglo v pravico do poštenega sojenja, kot jo zagotavlja 22. člen Ustave. Bistveni del pravice do poštenega sojenja je namreč tudi izvedba postopkov, v katerih se v skladu z načelom neposrednosti raziščejo in ugotovijo vsa relevantna dejstva in okoliščine v zvezi z obravnavanim dogodkom.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
5.3.13.16 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dokazna pravila.
5.3.13.6 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Pravica do sodelovanja pri sojenju.
Pravna podlaga:
Člen 22, Ustava [URS] 
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
4. 5. 2004
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US26553
Dokument v PDF obliki:
Up-309-04.pdf
109 KB
Prenesite datoteko
Up-309/04-8
25. 11. 2005
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnik v Z. na seji senata dne 3. novembra 2005 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba A. A. zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1085/2001 z dne 11. 2. 2004 se sprejme v obravnavo.
2. Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 343/2004 z dne 3. 2. 2005  se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je v pravdnem postopku, v katerem je pritožnica nastopala kot toženka, zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev solastniškega deleža na skupnem premoženju in izstavitev zemljiškoknjižne listine, ker je ugotovilo, da pravdni stranki nista živeli v izvenzakonski skupnosti. Višje sodišče se s takšno presojo ni strinjalo; ugotovilo je obstoj izvenzakonske skupnosti in sodbo spremenilo tako, da je tožniku priznalo solastniški delež na skupnem premoženju, pritožnici pa naložilo izstavitev ustrezne zemljiškoknjižne listine.
2. Pritožnica v ustavni pritožbi nasprotuje takšni odločitvi in zatrjuje kršitve 15., 22., 23. in 33. člena Ustave, 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) in 1. člena Prvega protokola k EKČP. Navaja, da je pritožbeno sodišče odločilo brez izvajanja dokazov in da je kršilo določila o neposrednosti in popolnosti izvedbe potrebnih dokazov, ker v zadevi niso odločali sodniki, ki bi izvedene dokaze neposredno ocenjevali. Meni, da ni bila deležna poštenega in pravičnega sojenja. Z izpodbijano odločitvijo naj bi ji bila odvzeta lastnina, čeprav naj tožnik ne bi dokazal, v kolikšnem obsegu in s čim je prispeval k nastanku premoženja.
3. Z vlogo z dne 18. 4. 2005 je pritožnica ustavno pritožbo razširila še na sklep Vrhovnega sodišča, ki je njeno revizijo na podlagi prvega odstavka 498. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. – v nadaljevanju ZPP) v zvezi z drugim odstavkom 367. člena ZPP zavrglo, ker vrednost izpodbijanega dela sodbe ni presegala 1.000.000 SIT. Meni, da ji je sodišče za nazaj odvzelo pravico do revizije, saj naj bi v tožbi navedena vrednost spora tako ob vložitvi tožbe kot tudi v času izdaje prvostopenjske sodbe zadoščala za vložitev revizije. Zatrjuje kršitve 15., 22., 23. in 33. člena Ustave, 6. člena EKČP in 1. člena Prvega protokola k EKČP.
B - I.
4. Senat Ustavnega sodišča je sklenil, da sprejme ustavno pritožbo zoper sodbo Višjega sodišča v obravnavo. O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijano sodno odločbo kršene pritožnikove človekove pravice oziroma temeljne svoboščine (1. točka izreka).
B – II.
5. Pritožnica izpodbija tudi sklep o zavrženju revizije, vendar s to odločitvijo ni moglo priti do kršitve kakšne človekove pravice ali temeljne svoboščine. Ustavno sodišče je že s sklepom št. U-I-21/02 z dne 12. 9. 2002 (Uradni list RS, št. 83/02 in OdlUS IX, 166), s katerim je kot neutemeljene zavrnilo očitke o neskladnosti 498. člena ZPP z Ustavo, po katerem se novi ZPP glede vprašanja dopustnosti revizije uporablja tudi glede postopkov, ki so se začeli še pred njegovo uveljavitvijo. Pojasnilo je, da je o nastanku pravice do revizije mogoče govoriti šele po pravnomočnosti odločbe sodišča druge stopnje, saj lahko stranka vloži revizijo le zoper takšno odločbo. Ker torej pravica do revizije ne nastane z vložitvijo tožbe, stranki med postopkom tudi ne more biti odvzeta, zato je Ustavno sodišče že tedaj zavrnilo tudi očitek, da gre za nedopusten poseg v pridobljene pravice oziroma da ureditev prehodnih določb v prvem odstavku 498. člena ZPP krši prepoved retroaktivne veljavnosti zakonov. Pritožnici je ob tem treba pojasniti še, da za odločitev o pravici do revizije ne more biti odločilen čas izdaje prvostopenjske sodbe, ki je bila kasneje razveljavljena, pač pa tiste, ki je postala pravnomočna, ta pa je bila v njenem primeru izdana po uveljavitvi ZPP.
6. Ker očitno ne gre za kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe zoper sklep Vrhovnega sodišča ni sprejelo v obravnavo (2. točka izreka).
C.
7. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prvega odstavka 54. člena in prve alineje drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču ( ZUstS) v sestavi: predsednica senata dr. Dragica Wedam Lukić ter člana mag. Marija Krisper Kramberger in Jože Tratnik.
Predsednica senata
dr. Dragica Wedam Lukić
Up-309/04-23
11. 10. 2006
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi A. A. iz Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji 11. oktobra 2006
odločilo:
Sodba Višjega sodišča v Mariboru št. Cp 1085/2001 z dne 11. 2. 2004 se razveljavi in se zadeva vrne Višjemu sodišču v Mariboru v novo odločanje.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je v pravdnem postopku, v katerem je pritožnica nastopala kot toženka, zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika za ugotovitev solastniškega deleža na skupnem premoženju in izstavitev zemljiškoknjižne listine. Ugotovilo je, da pravdni stranki nista živeli v izvenzakonski skupnosti in da tožnik tudi sicer ni prispeval h gradnji stanovanjske hiše. Višje sodišče se s takšno presojo ni strinjalo; na podlagi drugačne presoje listinskih dokazov in izraženega dvoma v verodostojnost "posameznih ključnih prič" je ugotovilo obstoj izvenzakonske skupnosti in sodbo brez obravnave spremenilo tako, da je tožniku priznalo vtoževani 40-odstotni solastniški delež na skupnem premoženju, pritožnici pa naložilo izstavitev ustrezne zemljiškoknjižne listine.
2. Pritožnica v ustavni pritožbi nasprotuje takšni odločitvi in zatrjuje kršitve 15., 22., 23. in 33. člena Ustave, 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) in 1. člena Prvega protokola k EKČP. Meni, da ni bila deležna poštenega in pravičnega sojenja. Pritožbeno sodišče naj bi odločilo brez izvajanja dokazov. Kršilo naj bi tudi določbe o neposrednosti in popolnosti izvedbe potrebnih dokazov, ker v zadevi ni odločal sodnik, ki je izvedene dokaze neposredno ocenjeval. Z izpodbijano odločitvijo naj bi ji bila odvzeta lastnina, čeprav naj tožnik ne bi dokazal, v kolikšnem obsegu in s čim je prispeval k nastanku premoženja.
3. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo dne 3. 11. 2005 sprejel v obravnavo. V skladu z določbo 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 – v nadaljevanju ZUstS) je Ustavno sodišče ustavno pritožbo poslalo Višjemu sodišču, v skladu z določbo 22. člena Ustave pa nasprotni stranki v pravdnem postopku in jima omogočilo, da na ustavno pritožbo odgovorita, česar pa nista storila.
B.
4. Pritožnica z ustavno pritožbo izpodbija sodbo Višjega sodišča, ki je na podlagi 2., 3., in 4. točke 358. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. – v nadaljevanju ZPP) brez pritožbene obravnave ugotovilo drugačno dejansko stanje in spremenilo sodbo sodišča prve stopnje. Pritožnica Višjemu sodišču očita poseg v njeno pravico do poštenega sojenja, saj naj bi odločilo brez izvajanja dokazov in v nasprotju z načelom neposrednosti. Za presojo je tako v obravnavani zadevi bistveno, ali je bil pritožnici zagotovljen pošten dokazni postopek oziroma ali je bilo v postopku prekršeno katero izmed procesnih jamstev, ki izhajajo iz pravice do poštenega postopka.
5. Bistvo načela neposrednosti, ki je sprejeto tudi v ZPP[1], je v tem, da izdajo sodno odločbo tisti sodniki, ki so sodelovali na glavni obravnavi, na kateri sta stranki postavljali svoje trditve in na kateri je sodišče zlasti tudi izvajalo vse dokaze. Sodnik lahko prosto presoja vrednost posameznih dokazil le tedaj, če sam neposredno sodeluje pri izvajanju dokazov, če je torej sam, s svojimi čutili (ne pa prek posrednika) zaznal naravo in vsebino dokaznih sredstev. Le v takem primeru si lahko ustvari sliko o individualnostih oziroma posebnostih posameznega dokaza, zlasti si lahko ustvari tudi subjektivno mnenje o verodostojnosti zaslišanih prič.[2] Izvajanje tega načela sodišču torej omogoča, da si lažje ustvari vtis o dokazni vrednosti posameznega dokaza in da lažje izoblikuje psihološko oceno njegove verodostojnosti, po drugi strani pa daje možnost tudi strankama, da neposredno zaslišujeta priče ter se opredelita do drugih dokazov.
6. Prav zato, da načelo neposrednosti ne bi bilo kršeno, sodišče druge stopnje praviloma ne sme spremeniti dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje. Pritožbeni sodniki lahko le izjemoma, v okviru pooblastil iz 358. člena ZPP, spreminjajo dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje: predvsem tedaj, ko je neposrednost zagotovljena tudi v pritožbenem postopku (pritožbena obravnava, drugačna presoja listin) ali kadar neposrednost v bistvu tudi na prvi stopnji ni povsem zagotovljena, tako da je pritožbeni sodnik pri sklepanju o dejstvih v enakem položaju kot sodnik prve stopnje (kadar mora ocenjevati posredno izvedene dokaze oziroma kadar sklepa na podlagi indicev).[3]
7. Odločilno  vprašanje, na katerega je moralo odgovoriti sodišče v obravnavani zadevi, je vprašanje obstoja izvenzakonske skupnosti med pravdnima strankama. Medtem ko sodišče prve stopnje ni našlo podlage za sklep o obstoju izvenzakonske skupnosti, je Višje sodišče presodilo, da sta pravdni stranki v spornem obdobju živeli v izvenzakonski skupnosti. Drugače kot sodišče prve stopnje je štelo, da iz predloženih listinskih dokazov izhaja, da je imel tožnik določen čas prijavljeno stalno prebivališče na pritožničinem naslovu. Po oceni pritožbenega sodišča naj bi sodišče prve stopnje tem dokazom dalo premajhno težo, po drugi strani pa naj bi svojo odločitev v preveliki meri oprlo na izpovedbe prič, ki jih je predlagala pritožnica. Višje sodišče je izrazilo dvom v njihovo verodostojnost in sodišču prve stopnje očitalo, da ni pojasnilo morebitnega vpliva sorodstvenega razmerja "posameznih ključnih prič" na njihovo verodostojnost. Taka ugotovitev pa bi narekovala bodisi razpis glavne obravnave pred pritožbenim sodiščem bodisi razveljavitev sodbe sodišča prve stopnje in vrnitev zadeve v novo sojenje. To še posebej velja, ker je Višje sodišče v nadaljevanju sprejelo odločitev, da nobena izmed strank ni uspela izpodbiti domneve o enakih deležih izvenzakonskih partnerjev na skupnem premoženju, čeprav dokazni postopek pred sodiščem prve stopnje – glede na ugotovitev, da izvenzakonske skupnosti ni bilo – sploh ni tekel v to smer.
8. Bistveni del pravice do poštenega sojenja je tudi izvedba postopkov, v katerih se v skladu z načelom neposrednosti raziščejo in ugotovijo vsa relevantna dejstva in okoliščine v zvezi z obravnavanim dogodkom. V obravnavani zadevi je Višje sodišče kljub zahtevam, ki izhajajo iz načela neposrednosti, brez pritožbene obravnave samo sprejelo oceno o neverodostojnosti nekaterih prič in njihovim izpovedbam posredno priznalo manjšo dokazno moč ter nato samo odločilo še o višini deležev na skupnem premoženju. S tem je poseglo v pravico do poštenega sojenja, kot jo zagotavlja 22. člen Ustave. Zato je Ustavno sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo v novo odločanje Višjemu sodišču v Mariboru, ki bo moralo v ponovljenem postopku pritožnici zagotoviti vsa procesna jamstva, ki izhajajo iz pravice do poštenega postopka.
9. Ker je Ustavno sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo že zaradi kršitve pravice iz 22. člena Ustave, mu očitkov o kršitvah drugih ustavnih pravic ni bilo treba presojati.
C.
10. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS
v sestavi: predsednik dr. Janez Čebulj ter sodnice in sodniki dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk, Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Odločbo je sprejelo soglasno.
Predsednik
dr. Janez Čebulj
Opombe:
[1]Člen 4 ZPP določa: "Sodišče odloči o tožbenem zahtevku na podlagi ustnega, neposrednega in javnega obravnavanja. Če zakon tako določa, odloči sodišče o tožbenem zahtevku na podlagi pisno izvedenih pravdnih dejanj in na podlagi posredno izvedenih dokazov."
[2]Več v L. Ude: Civilno procesno pravo, Uradni list Republike Slovenije, Ljubljana 2002, str. 124.
[3]Prav tam, str. 125 in str. 334.