Up-824/05
Natisni
Opravilna št.:
Up-824/05
Datum odločitve:
9. 6. 2006
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2006:Up.824.05
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št.  II Ips 194/2005 z dne 26. 5. 2005 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1171/2004 z dne 15. 9. 2004 in z vmesnim sklepom Okrajnega sodišča v Radovljici št. N 49/94 z dne 15. 4. 2004
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št.  II Ips 194/2005 z dne 26. 5. 2005 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1171/2004 z dne 15. 9. 2004 in z vmesnim sklepom Okrajnega sodišča v Radovljici št. N 49/94 z dne 15. 4. 2004 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ne presoja pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja in uporabe materialnega prava. Sodišču, ki pri oceni posameznih izpovedi o okoliščinah, pod katerimi so bile sklenjene prodajne pogodbe za nepremičnine, katerih vrnitev se lahko zahteva po Zakonu o denacionalizaciji, upošteva splošne družbene razmere, ni mogoče očitati, da je ravnalo samovoljno in odstopilo od sodne prakse. Kršitev pravice do zasebne lastnine ni mogoče utemeljiti zgolj z navedbo, da je sodišče neupravičeno štelo, da je bila dana podlaga za denacionalizacijo; taka trditev pomeni zgolj nestrinjanje s sodno odločitvijo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).
5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 23, Ustava [URS] 
Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
22. 8. 2005
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US26211
Dokument v PDF obliki:
Up-824-05.pdf
122 KB
Prenesite datoteko
Up-824/05-8
9. 6. 2006
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe Turističnega društva A., ki ga zastopa B. B., odvetnica v Z., na seji senata dne 23. maja 2006 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št.  II Ips 194/2005 z dne 26. 5. 2005 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 1171/2004 z dne 15. 9. 2004 in z vmesnim sklepom Okrajnega sodišča v Radovljici št. N 49/94 z dne 15. 4. 2004 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnik je eden od nasprotnih udeležencev v nepravdnem postopku, v katerem se odloča o zahtevi za vrnitev nepremičnin na podlagi 5. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. – v nadaljevanju ZDen). Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim vmesnim sklepom ugotovilo, da je glede zemljišč, katerih denacionalizacija se zahteva, podan pravni temelj iz navedene določbe ZDen, to je, da je do sklenitve pravnega posla, s katerimi so bila zemljišča odtujena, prišlo zaradi grožnje predstavnikov oblasti. Pritožba pritožnika, ki ima na delu predmetnih zemljišč turistični kamp (Camp Šobec), je bila zavrnjena, zavrnjena pa je bila tudi njegova revizija.
2. V ustavni pritožbi pritožnik izpodbija odločitve vseh treh sodišč in zatrjuje, da je v postopku prišlo do kršitve drugega odstavka 14. člena ter 22., 23. in 33. člena Ustave. Navaja, da se v denacionalizacijskem postopku zahteva vrnitev nepremičnin, prodanih z dvema pogodbama, pri čemer se le ena od pogodb nanaša na zemljišče, na katerem ima turistični kamp. Sodišču prve stopnje očita, da ni ugotavljalo in presojalo obstoja pogoja iz 5. člena ZDen za vsak pravni posel posebej, pač pa je enotno sklenilo, da sta bili obe pogodbi sklenjeni pod tem pogojem. Pri tem vsem trem sodiščem očita odstop od sodne prakse (kršitev 22. člena Ustave), ker naj bi izpodbijani sklepi utemeljitev, da je šlo pri prodajah za sklenitev pravnega posla pod pogoji iz 5. člena ZDen,  povezovali zgolj s (pavšalnim) navajanjem revolucionarnih razmer, ki so pogojevale nasilno razlaščanje kmečke zemlje v povojnih letih. Pri tem se sklicuje na sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 268/98 z dne 10. 2. 1999. Tak odstop od sodne prakse naj bi bil samovoljen in arbitraren, kar tudi pomeni kršitev 22. člena Ustave in z njim povezanega drugega odstavka 14. člena Ustave. Sodišču prve in druge stopnje pritožnik tudi očita, da nista utemeljili, zakaj ne sprejemata navedb ene od prič (C. C.), pač pa naj bi, sklicujoč se na prosto presojo dokazov, zgolj navedli, da verjameta predlagateljici in ne tej priči. Tako ravnanje sodišč naj bi pomenilo kršitev 22. in 23. člena Ustave. Ker naj bi sodišča neupravičeno štela, da je bila pogodba, s katero so bila odtujena zemljišča, na katerih je danes turistični kamp, sklenjena ob grožnji, naj bi bila pritožniku kršena tudi pravica do zasebne lastnine (33. člen Ustave).
B.
3. Glavni očitek pritožnika, s katerim utemeljuje kršitev drugega odstavka 14. člena ter 22. in 23. člena Ustave, je, da odločitev o tem, da je bila pogodba o prodaji zemljišč sklenjena ob grožnji, temelji zgolj na pavšalni ugotovitvi, da je bila sklenjena v času revolucionarnih in nedemokratičnih razmer. Tak očitek pomeni predvsem izražanje nestrinjanja z dejansko ugotovljenim stanjem in pravilno uporabo materialnega prava, s čimer se glede na prvi odstavek 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) ne more utemeljevati ustavne pritožbe. K temu je treba dodati, da iz izpodbijanih sklepov ne izhaja, da bi sodna odločitev temeljila (zgolj) na pavšalni ugotovitvi družbenih razmer v času sklepanja predmetne pogodbe, čeprav je sodišče prve stopnje temu vprašanju posvetilo precej pozornosti. Sodišče prve stopnje je, poleg upoštevanja širših družbenih razmer, upoštevalo tudi konkretno okolje in čas, v katerem je do prodaje prišlo, odločitev, da je podana podlaga za denacionalizacijo, pa utemeljilo (kar ugotavlja tudi Vrhovno sodišče) z ugotovitvijo, da sta predstavnika oblasti zagrozila, da bodo zemljišča v primeru nepodpisa pogodb odvzeta brez odškodnine. Kot je pojasnilo Vrhovno sodišče, pomeni upoštevanje splošnih družbenih razmer pri ugotavljanju izpolnjevanja pogoja iz 5. člena ZDen le dokazni argument za oceno izpovedb, ne pa okoliščine, ki bi sama zase zadoščala za denacionalizacijo. Podlaga za denacionalizacijo, kot jo je ugotovilo sodišče prve stopnje in ki je bila preizkušena tudi v okviru revizijskega postopka, pa ni drugačna od podlag, ki so bile uveljavljene v sodnem postopku, na katerega se pritožnik sklicuje pri utemeljevanju kršitve odstopa od sodne prakse.
4. Neutemeljen je tudi očitek, da sodišče pritožniku ni odgovorilo, zakaj ne sprejema navedb priče, ki je trdila, da je do sklenitve pogodbe prišlo prostovoljno. Sodišče prve stopnje je namreč povedalo, s tem pa se je strinjalo pritožbeno sodišče, da tej priči v tem delu izpovedb ne verjame, ker se njene izpovedbe o sklepanju pogodb o prodaji zemljišč kmetov ne ujemajo z oceno tedanjih družbenih razmer. Ustavno sodišče se v pravilnost take ocene ne spušča, z vidika zatrjevane kršitve pa lahko ugotavlja, da je sodišče pritožniku pojasnilo svojo oceno verodostojnosti navedb priče. Glede na navedeno se izkažejo trditve o kršitvi 22. in 23. člena Ustave v tem delu kot neutemeljene. Kot take pa je treba zavrniti tudi trditve, da sodišče prve stopnje ni ugotavljalo podlage za denacionalizacijo za vsako pogodbo posebej. Iz izpodbijanih sklepov, ne nazadnje tudi iz ocene verodostojnosti navedene priče, izhaja, da je sodišče dejansko stanje ugotavljalo za vsako pogodbo.
5. Pritožnik utemeljuje očitek o kršitvi 33. člena Ustave zgolj z navedbo, da so sodišča neupravičeno štela, da je dana podlaga za denacionalizacijo zemljišč. Tudi taka trditev pomeni zgolj nestrinjanje z odločitvijo sodišč, s čimer ni mogoče utemeljiti kršitve te pravice.
6. Ker očitno ne gre za kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
7. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 – popr.)  v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan