Up-932/05
Natisni
Opravilna št.:
Up-932/05
Datum odločitve:
3. 7. 2006
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2006:Up.932.05
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 745/2005 z dne 31. 8. 2005 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Mariboru, št. U 327/2004 z dne 5. 4. 2005, z odločbo Ministrstva za okolje, prostor in energijo št. 462-01-239/01 z dne 2. 8. 2004 in z dopolnilno odločbo Upravne enote Ravne na Koroškem št. D-351-184/93-401 z dne 24. 5. 2004
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 745/2005 z dne 31. 8. 2005 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Mariboru, št. U 327/2004 z dne 5. 4. 2005, z odločbo Ministrstva za okolje, prostor in energijo št. 462-01-239/01 z dne 2. 8. 2004 in z dopolnilno odločbo Upravne enote Ravne na Koroškem št. D-351-184/93-401 z dne 24. 5. 2004 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Sodišču ni mogoče očitati kršitve 22. člena Ustave zgolj zaradi tega, ker posredno odgovori na ugovore stranke. Pomembno je, da stranka iz obrazložitve sodne odločbe lahko dobi odgovor na svoje ugovorne pomisleke. Za izkazanje odstopa od sodne prakse ne zadostuje, če pritožnik ta odstop utemeljuje zgolj z navedbo ene sodbe, pri kateri naj bi sodišče drugače odločilo. Odstopa od sodne prakse tudi ni mogoče utemeljiti s primerjavo sodb sodišč različnih stopenj. Za utemeljitev kršitve pravice do zasebne lastnine ne zadošča ugovarjanje oziroma nestrinjanje z ugotovljenim dejanskim stanjem in nanj  uporabljenim materialnim pravom.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
Pravna podlaga:
Člen 22, 33, 67, Ustava [URS] 
Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
27. 9. 2005
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US26269
Dokument v PDF obliki:
Up-932-05.pdf
128 KB
Prenesite datoteko
Up-932/05-4
3. 7. 2006
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 20. junija 2006 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 745/2005 z dne 31. 8. 2005 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Mariboru, št. U 327/2004 z dne 5. 4. 2005, z odločbo Ministrstva za okolje, prostor in energijo št. 462-01-239/01 z dne 2. 8. 2004 in z dopolnilno odločbo Upravne enote Ravne na Koroškem št. D-351-184/93-401 z dne 24. 5. 2004 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Upravni organ prve stopnje je z dopolnilno odločbo zavrnil zahtevek za denacionalizacijo nepremičnin – zemljišč, podržavljenih pravni prednici ustavnega pritožnika na podlagi Zakona o nacionalizaciji najemnih zgradb in gradbenih zemljišč (Uradni list RS, št. 52/58 – v nadaljevanju ZNNZGZ), ker so bile te nepremičnine v letu 1969 predmet kupoprodajne pogodbe med pravno prednico in Občino Ravne na Koroškem (v nadaljevanju Občina), s katero je bila na Občino prenesena pravica uporabe. Pri tem je navedel, da pri pogodbi ni šlo za prisilni odvzem zemljišč iz posesti, saj iz vsebine pogodbe in okoliščin, v katerih je bila sklenjena, ne izhaja, da bi pogodba nadomestila odločbo o odvzemu zemljišč iz posesti, za pogodbo pa vlagatelji zahtevka tudi ne trdijo, da je bila sklenjena zaradi grožnje, sile ali zvijače državnega organa. Upravni organ je še navedel, da iz pogodbe izhaja, da je pravna prednica zemljišča, na katerih ji je po nacionalizaciji ostala brezplačna pravica uporabe, prodala, ker so se uporabljala za poti do novozgrajenih hiš. Zaradi navedenega je ta organ štel, da je pravna prednica ta zemljišča prostovoljno prodala in zato ne more biti denacionalizacijska upravičenka v smislu Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91 in nasl. – v nadaljevanju ZDen).
2. Pritožbeni upravni organ je pritožbo pritožnika zavrnil. Strinjal se je z ugotovitvijo upravnega organa prve stopnje, da je glede na kupoprodajno pogodbo pri prenosu pravice uporabe šlo za prostovoljno razpolaganje s premoženjem (zemljišči), pri tem pa je še navedel, da je do prodaje prišlo na zahtevo pravne prednice pritožnika, ki je bila zaradi tega, ker so se predmetna zemljišča uporabljala za pot do stanovanjskih hiš, omejena z uporabo teh zemljišč. Upravno sodišče je tožbo pritožnika zavrnilo. Navedlo je, da je za utemeljenost denacionalizacijskega zahtevka pomembna vsebina pogodbe, s katero je pravna prednica pritožnika na Občino prenesla zemljišča. Sodišče je ocenilo, da je pravna prednica prostovoljno razpolagala z zemljišči, pri čemer je ponovilo razloge, ki sta jih glede sklenitve pogodbe ugotovila že upravna organa. Glede na navedeno je tudi Upravno sodišče menilo, da pravni prednici pritožnika pravica uporabe na predmetnih zemljiščih ni bila odvzeta z aktom državnega organa, zaradi česar denacionalizacijski zahtevek ni utemeljen. Vrhovno sodišče je zavrnilo pritožbo pritožnika in potrdilo sodbo Upravnega sodišča. Strinjalo se je z razlogi, zaradi katerih je Upravno sodišče zavrnilo tožbo. Navedlo je, da je bilo podržavljenje v smislu ZDen  v primeru nacionalizacije izvršeno le, če je bila tudi pravica uporabe odvzeta na način iz 4. in 5. člena ZDen, kar se glede na prostovoljno sklenjeno pogodbo v primeru pravne prednice pritožnika ni zgodilo. Ker se je pritožnik skliceval tudi na odločbo Ustavnega sodišča št. Up-148/01 z dne 29. 11. 2001 (Uradni list RS, št. 101/02), mu je odgovorilo, da se ta odločba ne nanaša na denacionalizacijske primere.
3. V ustavni pritožbi pritožnik zatrjuje kršitev 22. in 33. člena Ustave. Navaja, da je v okviru upravnega in sodnega postopka opozarjal na okoliščino, da je bila pogodba o prodaji zemljišč sklenjena po tem, ko pravna prednica ni mogla več uporabljati predmetnih zemljišč, ker so se uporabljala kot pot do novozgrajenih hiš. Ker na ta opozorila ni dobil odgovora, naj bi mu bila kršena pravica iz 22. člena Ustave. Ob tem dodaja, da je Ustavno sodišče že večkrat pojasnilo (tako tudi v že navedeni odločbi št. Up-148/01), da pravica do polnega dialoga z upravnimi organi in sodišči vsebuje tudi pravico strank, da dobijo odgovore na svoje navedbe. Pravica do enakega varstva pravic pa naj bi bila kršena tudi zato, ker je odločitev sodišč (pa tudi upravnih organov) v neskladju s stališčem Ustavnega sodišča, ki izhaja iz odločbe št. U-I-130/01 (Uradni list RS, št. 54/02), po katerem se kot upravičenci do denacionalizacije štejejo bivši lastniki, ki jim je bilo stavbno zemljišče podržavljeno do leta 1963 (zlasti na podlagi ZNNZGZ), ne glede na to, kdaj jim je bilo stavbno zemljišče odvzeto iz posesti. Prilaga tudi sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Mariboru (št. U 205/2003 z dne 10. 2. 2004), kjer naj bi sodišče vsebino pravnega posla o prenosu pravice uporabe drugače presojalo kot v njegovem primeru; s tem smiselno prav tako zatrjuje kršitev 22. člena Ustave (odstop od sodne prakse). Pritožnik kršitev 33. člena Ustave utemeljuje z navedbo, da je napačna ugotovitev Vrhovnega sodišča, da je njegova pravna prednica kljub formalnemu podržavljenju na predmetnih zemljiščih obdržala pravico uporabe, saj iz kupoprodajne pogodbe z Občino izhaja, da se ta zemljišča uporabljajo za poti do novozgrajenih stanovanjskih hiš; pritožnik zato meni, da je šlo v primeru teh zemljišč za odvzem na podlagi 4. člena ZDen. Ker sta pogodbeni stranki s to pogodbo določili le višino in način njenega izplačila, pritožnik tudi meni, da je taka pogodba sklenjena pod prisilo in da nadomešča prisilni akt državnega organa.
B.
4. Očitek pritožnika, da upravna organa in sodišči niso upoštevali njegovih opozoril, da je bila kupoprodajna pogodba sklenjena po tem, ko njegova pravna prednica zemljišč ni mogla več uporabljati, ker so se uporabljala za pot do novozgrajenih hiš, s čimer naj bi bil kršen 22. člen Ustave, ni utemeljen. Oba upravna organa in obe sodišči so upoštevali okoliščino, da se je predmetno zemljišče uporabljalo pred sklenitvijo kupoprodajne pogodbe kot pot do novozgrajenih hiš. Pri tem so se sklicevali na kupoprodajno pogodbo. Ta vsebuje tudi navedbo, da so zaradi tega ta zemljišča za prodajalko (torej pravno prednico pritožnika) neuporabna za proizvodne namene. To pa pomeni zgolj to, da je bila pravna prednica pritožnika v pravici uporabe omejena (kar je pritožnici sicer izrecno pojasnil upravni organ druge stopnje), ne izkazuje pa odvzema zemljišč, na katerih je imela pravico uporabe. Neutemeljen je tudi očitek, da sta sodišči kršili 22. člen Ustave, ker nista upoštevali odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-130/01, ki priznava bivšim lastnikom pravico do denacionalizacije, do leta 1963 podržavljenih stavbnih zemljišč, ne glede na to, kdaj je bilo tako zemljišče odvzeto iz posesti. Za odločitev sodišč (pa tudi upravnih organov) namreč to vprašanje ni bilo pomembno. Odločilna je bila namreč ocena, da je pravna prednica pritožnika pravico uporabe prenesla s prostovoljno sklenjenim pravnim poslom in ne na način iz 4. ali 5. člena ZDen, zaradi česar bi ji bilo potrebno priznati status denacionalizacijske upravičenke. V pravilnost take ocene se Ustavno sodišče ne spušča, ker je to stvar presoje v upravnem oziroma sodnem postopku. Glede na sklicevanje pritožnika na sodbo Upravnega sodišča, Oddelka v Mariboru, kjer naj bi v identičnem primeru sodišče odločilo drugače (sodišče naj bi pogodbo o prenosu pravice uporabe označilo kot neprostovoljno), je treba dodati, da gre za različna in neprimerljiva položaja (v primeru pritožnika gre za kupoprodajno pogodbo z dogovorjeno kupnino). Poleg tega  zgolj z eno sodbo (pa še to) nižjega sodišča ni mogoče utemeljiti odstopa od sodne prakse in s tem kršitve 22. člena Ustave.
5. Pritožnik kršitev 33. člena Ustave utemeljuje z navedbo, da je bilo njegovi pravni prednici zemljišče odvzeto že pred sklenitvijo kupoprodajne pogodbe brez pravnega naslova (pri tem se sklicuje na 4. člen ZDen), hkrati pa navaja, da se je s pogodbo določila samo višina in način izplačila odškodnine, zaradi česar naj bi bila ta pogodba sklenjena pod prisilo oziroma naj bi nadomestila odločbo državnega organa. Te navedbe pritožnika izražajo predvsem njegovo nestrinjanje z izpodbijanimi odločitvami, po vsebini pa pomenijo le ugovor nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja oziroma zmotne uporabe prava. S tem pa glede na prvi odstavek 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) ustavne pritožbe ne more utemeljiti. Do teh vprašanj sta se opredelili že obe sodišči in oba upravna organa. V njihovo oceno se Ustavno sodišče ne spušča. Glede na trditve pritožnika pa je treba vendarle dodati dvoje. Pritožnik se v ustavni pritožbi sklicuje na to, da naj bi bila predmetna zemljišča odvzeta pred sklenitvijo kupoprodajne pogodbe brez pravnega naslova ter se pri tem sklicuje na 4. člen ZDen. Ta pa določa, da se status denacionalizacijskega upravičenca prizna tudi tistim, ki jim je bilo premoženje neodplačno podržavljeno brez pravnega naslova z ukrepom državnega organa. Pritožnik ne zatrjuje, da bi do odvzema prišlo z ukrepom državnega organa, to pa ne izhaja niti iz kupoprodajne pogodbe. Glede navedbe v ustavni pritožbi, da kupoprodajna pogodba določa le višino in način plačila odškodnine, kar naj bi kazalo na prisilno naravo te pogodbe, pa je treba pojasniti, da kupoprodajna pogodba ne ureja odškodnine za odvzeta zemljišča, pač pa kupnino za prodano zemljišče.
6. Ker očitno ne gre za kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
7. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 – popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan