Up-1097/05
Natisni
Opravilna št.:
Up-1097/05
Datum odločitve:
15. 12. 2006
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2006:Up.1097.05
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1058/2002 z dne 13. 7. 2005 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 264/99 z dne 24. 4. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1058/2002 z dne 13. 7. 2005 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 264/99 z dne 24. 4. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Če očitno ne gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, zatrjevanih v ustavni pritožbi, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ne sprejme v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
Pravna podlaga:
Člen 22, 33, Ustava [URS] 
Člen 13, Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin [EKČP]
Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
16. 11. 2005
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US26893
Dokument v PDF obliki:
Up-1097-05.pdf
124 KB
Prenesite datoteko
Up-1097/05-12
15. 12. 2006
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., B. B., C. C., Č. Č. in D. D., vseh iz Z., ter E. E. iz V., ki jih vse zastopa F. F., odvetnik v U., na seji senata 5. decembra 2006 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 1058/2002 z dne 13. 7. 2005 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. U 264/99 z dne 24. 4. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Z izpodbijano sodbo je Vrhovno sodišče zavrnilo pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča, s katero je to sodišče odpravilo dve odločbi Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano o vzpostavitvi solastninske pravice na nepremičninah v korist prejšnjih članov Meščanske korporacije v Kamniku ter zadevi vrnilo Ministrstvu v ponoven postopek. Vrhovno sodišče je pritrdilo presoji Upravnega sodišča o nezakonitosti upravnih odločb, ki članom sedanje Agrarne skupnosti Meščanska korporacija Kamnik (v nadaljevanju Agrarna skupnost MEKOK) vrača solastninske deleže, tj. drugačno obliko premoženjskih pravic, kot so jim bile podržavljene. Poleg tega je pritrdilo stališču Upravnega sodišča, da Agrarna skupnost MEKOK ni aktivno legitimirana za vložitev zahtev za vrnitev premoženja po določbah Zakona o ponovni vzpostavitvi agrarnih skupnosti ter vrnitvi njihovega premoženja in pravic (Uradni list RS, št. 5/94 in nasl. – v nadaljevanju ZPVAS). Ker sta sodišči v upravnem sporu presojali zakonitost odločb, izdanih v upravnem postopku, ki se je začel na zahtevo Agrarne skupnosti MEKOK, je Vrhovno sodišče kot neutemeljen zavrnilo pritožbeni ugovor, da so individualne zahtevke vložili tudi vsi člani nekdanje MEKOK.
2. Pritožniki izpodbijani odločitvi očitajo kršitev 22. in 33. člena Ustave v zvezi s 6. in 13. členom Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP). Navajajo, da so na podlagi določb Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS, št. 27/91-I in nasl. – ZDen) kot nekdanji člani oziroma kot pravni nasledniki nekdanjih članov MEKOK individualno vložili zahtevo za denacionalizacijo podržavljenega premoženja. Po uveljavitvi ZPVAS pa so sklenili sporazum o ponovni vzpostavitvi Agrarne skupnosti MEKOK. Zaradi prilagoditve veljavnim predpisom naj bi skupnostno-lastninski temelj spremenili v solastninskega. Ker naj bi sodišči ne upoštevali določb ZPVAS o dopustnosti preoblikovanja skupne lastnine v solastnino, ker naj ne bi ugotavljali, kaj je predmet vračanja, in ker naj bi prezrli, da je tožeča stranka 26. 1. 1998 v pripombah zavezanca na poročilo o ugotovljenem dejanskem in pravnem stanju že pripoznala utemeljenost zahtevka članov, naj bi bila izpodbijana odločitev sodišč samovoljna in arbitrarna. Trditev o arbitrarnem "postopanju" sodišč pritožniki utemeljujejo tudi z očitkom o "protipredpisni" presoji in odločanju glede aktivne legitimacije oziroma o upravičenjih članov do članstva v ponovno vzpostavljeni agrarni skupnosti in glede (ne)identičnosti pravic, ki so jih imeli člani MEKOK ob podržavljenju. Menijo, da med skupno lastnino in solastnino ni "nobene praktične razlike". Ker naj bi sodišči brez kakršnihkoli zakonskih kriterijev odločali v škodo pritožnikov, naj bi nedopustno posegli v zatrjevane človekove pravice pritožnikov.
B.
3. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče preizkusi le, ali so bile z izpodbijano sodno odločbo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine. Zato ustavne pritožbe ni mogoče utemeljiti z navedbami, ki po vsebini pomenijo zgolj ugovor nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja oziroma zmotne uporabe prava.
4. Pritožniki izpodbijani sodni odločbi očitajo, da krši pravico do zasebne lastnine in dedovanja iz 33. člena Ustave. Kršitev te človekove pravice bi bila podana, če bi izpodbijana sodna odločba temeljila na kakšnem pravnem stališču, ki bi bilo nesprejemljivo z vidika 33. člena Ustave. Tega pa pritožniki v ustavni pritožbi ne zatrjujejo. Stališče, da vračanje solastninskih deležev ni mogoče, če so bili člani nekdanje MEKOK skupni lastniki nepremičnin, namreč ni vprašanje, ki bi posegalo na raven ustavnega jamstva zasebne lastnine po 33. členu Ustave, temveč gre zgolj za vprašanje pravilnosti uporabe materialnega prava.
5. Pritožniki sicer trdijo, da gre za samovoljno in arbitrarno odločitev sodišč, kar bi lahko pomenilo kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, vendar tega očitka z navedbami v ustavni pritožbi ne izkažejo. Oceno arbitrarne oziroma samovoljne odločitve lahko Ustavno sodišče izreče le v primeru, ko sodišče odločitve sploh ne utemelji s pravnimi argumenti, zaradi česar bi bil lahko utemeljen sklep stranke, da sodišče ni odločalo na podlagi zakona, temveč na podlagi kriterijev, ki pri sojenju ne bi smeli priti v poštev. Tega pa izpodbijanima sodbama ni mogoče očitati, saj sta sodišči navedli bistvene pravne argumente za svojo odločitev.
6. Glede na to, da se stališče, na katerem temelji izpodbijana odločitev, ne nanaša na vprašanje utemeljenosti zahteve za vrnitev premoženja glede na pravno podlago njegovega podržavljenja, pritožniki očitka o arbitrarnosti ne morejo izkazati s trditvijo, da sta sodišči prezrli pripoznavo utemeljenosti zahteve za vrnitev premoženja, ki je bilo podržavljeno na podlagi predpisov, izdanih po 15. 5. 1945. Prav tako očitka o arbitrarnosti ne morejo utemeljiti s trditvijo, da sta sodišči odločali o upravičenjih članov do članstva v ponovno vzpostavljeni agrarni skupnosti. Sodišči namreč nista odločali o upravičenosti do članstva, temveč o aktivni legitimaciji za vložitev zahteve za vrnitev premoženja po ZPVAS. Stališče, na katerem temelji presoja, da za uveljavljanje pravic po ZPVAS ni upravičena Agrarna skupnost MEKOK, pa ne pomeni, da njeni člani te pravice nimajo. Nestrinjanje z odločitvijo, po kateri bo moral upravni organ ponovno odločiti o upravičenosti, obsegu in vrsti pravic, ki jih lahko člani ponovno vzpostavljene Agrarne skupnosti MEKOK uveljavljajo na podlagi ZPVAS, pa za utemeljitev ustavne pritožbe ne zadošča. Zato pritožniki z navedbami v ustavni pritožbi niso izkazali niti zatrjevanih kršitev pravice do poštenega sojenja iz 6. člena in pravice do učinkovitega pravnega sredstva iz 13. člena EKČP. Pravica do pravilne odločitve namreč v teh določbah ali v katerokoli drugi določbi Ustave ali EKČP ni zajeta.
7. Ker očitno ne gre za kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan