Up-1182/07
Natisni
Opravilna št.:
Up-1182/07
Datum odločitve:
3. 7. 2007
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2007:Up.1182.07
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 230/2007 z dne 17. 1. 2007 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Domžalah št. P 307/2004 z dne 3. 11. 2006
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 230/2007 z dne 17. 1. 2007 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Domžalah št. P 307/2004 z dne 3. 11. 2006 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Če očitno ne gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, zatrjevanih v ustavni pritožbi, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ne sprejme v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Neodvisnost (23).
5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Nepristranskost (23).
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 22, 23, Ustava [URS] 
Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
26. 3. 2007
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US27735
Dokument v PDF obliki:
Up-1182-07.pdf
120 KB
Prenesite datoteko
Up-1182/07-7
3. 7. 2007
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe družbe A., d. o. o., Ž., ki jo zastopa B. B., odvetnica v Z., na seji senata 27. junija 2007 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 230/2007 z dne 17. 1. 2007 v zvezi s sodbo Okrajnega sodišča v Domžalah št. P 307/2004 z dne 3. 11. 2006 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Okrajno sodišče je zavrnilo tožbeni zahtevek pritožnice (v pravdi tožnice) za plačilo stroškov ogrevanja in vzdrževanja skupne kotlovnice večstanovanjske hiše. Višje sodišče je pritožbo pritožnice z izpodbijano sodbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.
2. Pritožnica zatrjuje kršitev 14., 22. in 23. člena Ustave. Navaja, da sta sodišči v tej zadevi nepravilno šteli, da tožena stranka kot uporabnik storitve ogrevanja ni pasivno legitimirana in da sta se nepravilno opredelili do vprašanja zakonitega zastopanja etažnih lastnikov po upravniku. Zatrjuje, da bi tožena stranka morala dokazati, da je upravnik po pogodbi, sklenjeni z etažnimi lastniki, upravičen in dolžan stopati v razmerja s tretjimi v svojem imenu. Očitek kršitve pravice do sodnega varstva iz prvega odstavka 23. člena Ustave pritožnica utemeljuje z zatrjevanjem, da sta sodišči zavrnili zahtevek proti uporabniku njenih storitev, iz enotne sodne prakse pa naj bi izhajalo, da bi bil zavrnjen tudi zahtevek proti upravniku. Po njenem mnenju je zato prikrajšana za sodno varstvo. Pritožnica trdi, da je odločitev sodišč v nasprotju z enotno in ustaljeno sodno prakso in s tem tudi s pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Pri tem navaja številne odločbe sodišč druge stopnje in Vrhovnega sodišča, ki po njenem mnenju vsebujejo drugačno razlago v zvezi z nastopanjem upravnika v pravnem prometu kot izpodbijani sodbi. Izpodbijanima sodbama pritožnica očita neprepričljivost in nerazumnost, zaradi česar naj bi bili tako očitno napačni, da ju je mogoče označiti za arbitrarni, s tem pa naj bi ji bila kršena pravica iz 22. člena Ustave tudi iz tega razloga. Pritožnica navaja tudi, da se sodišči nista opredelili do njenih stališč in navedb.
B.
3. Bistvo očitkov pritožnice v obravnavani zadevi je, da je arbitrarno stališče sodišč, ki sta šteli, da od tožene stranke ni upravičena zahtevati plačila stroškov ogrevanja in vzdrževanja. Ta očitek je neutemeljen. Oceno arbitrarnosti bi lahko Ustavno sodišče izreklo le v primeru, če sodišči svoje odločitve ne bi utemeljili s pravnimi argumenti, tako da bi bilo mogoče sklepati, da nista odločali na podlagi zakona, temveč na podlagi kriterijev, ki pri sojenju ne bi smeli priti v poštev. Tega pa sodiščema ni mogoče očitati. Sodišče prve stopnje je z razumno razlago pogodbenih določb obrazložilo, zakaj tožena stranka v sporu ni pasivno legitimirana. Višje sodišče se je z odločitvijo sodišča prve stopnje strinjalo, čeprav iz obrazložitve njegove sodbe izhaja, da je do istega rezultata prišlo po nekoliko drugačni poti – ocenilo je, da so etažni lastniki sicer neposredno zavezani v razmerju do pritožnice, da pa je bilo dogovorjeno, da lahko svojo obveznost izpolnijo s plačilom neposredno upravniku[1]. Tudi temu stališču ni mogoče očitati arbitrarnosti in s tem tudi ne kršitve pravice iz 22. člena Ustave, ki je v sodnih postopkih poseben izraz načela enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave).
4. Pritožnica s sklicevanjem na številne sodbe in sklepe sodišč zatrjuje, da sta sodišči z izpodbijanima odločitvama odstopili od ustaljene sodne prakse. Ustavna pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave zagotavlja tudi, da morajo sodišča v primerih,ki so v bistvenem enaki, odločati enako. Iz odločb, ki jih je priložila pritožnica, res izhaja, da je v sodni praksi sprejeto stališče, da zgolj določbe prej veljavnega Stanovanjskega zakona (Uradni list RS št. 18/91 in nasl. – SZ) ne zadoščajo za razlago, da je upravnik stanovanjske hiše kot stranka aktivno ali pasivno legitimiran v sporih iz poslovnih razmerij, nastalih v zvezi z upravljanjem in vzdrževanjem stanovanjskih hiš. Vendar izpodbijana sodba Višjega sodišča sprejema stališče, da je pritožnica imela terjatve neposredno do tožene stranke; ugotavlja pa, da so te glede na vsebino pogodbe prenehale že s plačilom upravniku. Torej so primeri, ki jih navaja pritožnica, v bistvenem različni od obravnavanega primera. Zato je očitek o odstopu od ustaljene in enotne sodne prakse očitno neutemeljen.
5. Navedbe pritožnice, da se sodišči nista opredelili do njenih trditev in dokazov, navedenih v tožbi in pritožbi, bi bile lahko ustavnopravno pomembne z vidika 22. člena Ustave. Vendar je ta očitek pavšalen, saj ga pritožnica ne konkretizira in ne pojasni, do katerih trditev in dokaznih predlogov se sodišči nista opredelili. Zato Ustavno sodišče tega očitka ni moglo preizkusiti.
6. Pravica do sodnega varstva (prvi odstavek 23. člena Ustave) je ustavno procesno jamstvo, ki zagotavlja meritorno odločitev, do katere je v obravnavani zadevi prišlo. Kršitve te pravice pritožnica ne more utemeljiti z zatrjevanjem, da svojih zahtevkov ne bo mogla uspešno uveljaviti niti v razmerju do upravnika.
7. Ker očitno ne gre za kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnica, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 – popr.) v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana dr. Franc Grad in Jože Tratnik. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu s četrtim odstavkom 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
mag. Marija Krisper Kramberger
Opomba:
[1]Že Zakon o obligacijskih razmerjih (Uradni list SFRJ, št. 29/78 in nasl. – ZOR)  je v prvem odstavku 305. člena določal, da se obveznost do upnika lahko izpolni tretji osebi, ki jo določa pogodba med upnikom in dolžnikom. Enako zdaj določa prvi odstavek 280. člena Obligacijskega zakonika (Uradni list RS, št. 83/01 in nasl. – OZ).