Up-752/07
Natisni
Opravilna št.:
Up-752/07
Datum odločitve:
6. 12. 2007
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 118/2007 in OdlUS XVI, 117
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2007:Up.752.07
Akt:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 3995/2006 z dne 23. 8. 2006 in sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 7. 4. 2005
Ustavna pritožba zoper sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002
Izrek:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 3995/2006 z dne 23. 8. 2006 in sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 7. 4. 2005 se razveljavita in se zadeva vrne Okrajnemu sodišču v Ljubljani v novo odločanje.
Ustavna pritožba zoper sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Po presoji Ustavnega sodišča sta sodišči v zapuščinskem postopku s tem, ko kljub okoliščinam, ki so izkazovale dvom v pritožnikovo poslovno in s tem procesno sposobnost, nista ugotavljali pritožnikove dejanske procesne sposobnosti, kršili pravico pritožnika do enakega varstva pravic v postopku (22. člen Ustave), pa tudi pravico do pravnega sredstva (25. člen Ustave).
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.
5.3.13.8 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Javna obravnava (24).
5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
3.5 - Splošna načela - Socialna država.
Pravna podlaga:
Člen 22, 24, 25, Ustava [URS] 
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Marko Stopar, Ljubljana
Datum vloge:
21. 2. 2007
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava, zavrženje
Dokument:
US27863
Dokument v PDF obliki:
Up-752-07.pdf
131 KB
Prenesite datoteko
Up-752/07
24. 4. 2007
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe Marka Stoparja iz Ljubljane, ki ga zastopa Aleš Kovač, odvetnik v Ljubljani, na seji senata 24. aprila 2007
sklenilo:
1. Dovoli se vrnitev v prejšnje stanje v postopku ustavne pritožbe zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 3995/2006 z dne 23. 8. 2006 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 7. 4. 2005.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 3995/2006 z dne 23. 8. 2006 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 7. 4. 2005 se sprejme v obravnavo.
3. Predlog, naj se do končne odločitve zadrži izvršitev sklepa Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002, se zavrne.
Obrazložitev
A.
1. V zapuščinskem postopku je sodišče prve stopnje ugotovilo obseg zapuščine in kot dediča na podlagi zakonitega dedovanja razglasilo pritožnika ter njegovo sestro, vsakega do 1/2. Zoper sklep sodišča prve stopnje je pritožnik (prek pooblaščenca) vložil pritožbo. Sodišče prve stopnje je pritožbo zavrglo, saj pooblaščenec kljub pozivu sodišča ni predložil pooblastila za zastopanje pritožnika, prav tako pa ni predložil potrdila o opravljenem pravniškem državnem izpitu. Ta sklep sodišča prve stopnje je potrdilo tudi Višje sodišče. V zvezi s pritožnikovim podpisom, ki se je nahajal na hrbtni strani pritožbe, je sodišče zavzelo stališče, da podpisa na hrbtni strani pritožbe, kjer ni nobenega besedila, na katerega se sklicuje pritožnik v pritožbi, ni mogoče šteti kot samostojno pritožbo.
2. Pritožnik v ustavni pritožbi pojasni, da je sklep Višjega sodišča prejel 29. 9. 2006 in da je rok za vložitev ustavne pritožbe zamudil. Vendar meni, da je bil rok za vložitev ustavne pritožbe zamujen iz opravičljivih razlogov, zato Ustavnemu sodišču predlaga vrnitev v prejšnje stanje in obravnavanje predmetne ustavne pritožbe. Pritožnik pojasnjuje, da je duševni bolnik, da ni sposoben skrbeti za svoje koristi in da ni sposoben za obravnavo na sodišču. Sklicuje se na mnenje svoje lečeče psihiatrinje, po katerem bi bilo treba sprožiti postopek za vsaj delni odvzem poslovne sposobnosti in postavitev skrbnika. Pritožnik zatrjuje, da se je pri pooblaščencu, ki ga zastopa v postopku z ustavno pritožbo, zglasil 7. 2. 2007. Nato mu je bila 12. 2. 2007 dodeljena brezplačna pravna pomoč za pravno svetovanje in zastopanje v zvezi z ustavno pritožbo. Pooblaščenec pritožnika je 19. 2. 2007 pridobil podatke od lečeče zdravnice.  Ti podatki po njegovem mnenju kažejo na opravičljive razloge za zamudo roka za vložitev ustavne pritožbe. V zvezi s pravočasnostjo predloga za vrnitev v prejšnje stanje pooblaščenec pritožnika meni, da je subjektivni rok za vložitev tega predloga pričel teči 8. 2. 2007, objektivni trimesečni rok za vložitev tega predloga pa se je iztekel 28. 2. 2007. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče ugodi njegovemu predlogu za vrnitev v prejšnje stanje in dopusti ustavno pritožbo kot pravočasno. Pritožnik je hkrati z vložitvijo predloga za vrnitev v prejšnje stanje opravil tudi zamujeno dejanje, tj. vložil ustavno pritožbo. Podrejeno, kolikor bi Ustavno sodišče ocenilo, da niso izpolnjeni pogoji za vrnitev v prejšnje stanje, pritožnik predlaga izjemno obravnavo prepozne ustavne pritožbe po tretjem odstavku 52. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 – v nadaljevanju ZUstS).
3. Pritožnik v ustavni pritožbi zatrjuje, da so mu bile v postopku kršene pravice iz 14., 22. in 25. člena Ustave, pa tudi načelo socialne države iz 2. člena Ustave.  Zatrjuje, da kljub ugotovljenemu bolezenskemu stanju in predloženim listinam lečeče zdravnice sodišče prve stopnje ni ukrenilo ničesar v smeri ugotavljanja dejanske procesne sposobnosti pritožnika, čeprav je obstajal globok dvom v njegovo procesno sposobnost. Kot zatrjuje pritožnik, mu sodišče v postopku ni omogočilo enakega varstva pravic (npr. z napotilom, naj si poišče pooblaščenca ali obrne na službo za brezplačno pravno pomoč, s postavitvijo skrbnika, s postavitvijo izvedenca ustrezne stroke). Učinkovito varstvo pravic naj bi mu bilo oteženo tudi zato, ker se glede na svoje zdravstveno stanje praviloma ni mogel udeleževati narokov za glavno obravnavo. Ob koncu postopka na prvi stopnji naj bi mu sodišče celo odvzelo možnost obravnavanja pred sodiščem, saj mu je vabilo na zadnjo zapuščinsko obravnavo vročilo kar s pomočjo instituta fikcije vročitve. Pritožnik pojasni, da mu poslovna sposobnost ni bila nikdar (niti delno) odvzeta, vendar je bilo sodišče z različnimi vlogami in zdravniškimi potrdili večkrat seznanjeno o njegovem slabem zdravstvenem stanju. Po njegovem mnenju bi moralo sodišče (ki mora na obstoj procesne sposobnosti kot procesne predpostavke paziti po uradni dolžnosti) opraviti ustrezne poizvedbe (s katerimi je sicer začelo, vendar jih ni dokončalo) in po uradni dolžnosti izvesti ustrezne dokaze (s postavitvijo izvedenca ustrezne stroke). Kršitve teh pravic so se po zatrjevanju pritožnika nadaljevale tudi v postopku pred Višjim sodiščem, ki bi prav tako moralo paziti na obstoj procesnih predpostavk po uradni dolžnosti. Z zavrženjem pritožbe zoper prvostopenjski sklep o dedovanju naj bi bila pritožniku kršena tudi pravica do pravnega sredstva. Pritožnik opozarja, da sta sodišči spregledali, da je bil pritožnik podpisan tudi na prvi strani sporne pritožbe (in ne samo na hrbtni strani), čeprav se podpis pritožnika nahaja pod natipkanim imenom njegovega pooblaščenca. Izpodbijani sklepi so po zatrjevanju pritožnika plod postopka, v katerem niso bile podane temeljne procesne predpostavke za vodenje postopka in v katerem so bile na opisan način kršene pritožnikove temeljne pravice. Pritožnik zato predlaga razveljavitev izpodbijanih sklepov ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje.
4. V vlogi z dne 22. 2. 2007 je pritožnik predlagal začasno zadržanje izvršitve izpodbijanih sklepov oziroma sklepa o dedovanju št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002. Ta predlog utemeljuje s trditvijo, da je predmet dedovanja v spornem zapuščinskem postopku stanovanje, v katerem živi pritožnik. Pojasni, da je sodedinja že predlagala delitev solastnine, in sicer je zaradi narave stvari podala predlog za civilno delitev s prodajo nepremičnine na dražbi ter razdelitvijo kupnine. V zvezi s tem tudi predloži predlog za delitev solastnine, ki ga je vložila sodedinja. Pritožnik zatrjuje, da bi v primeru prodaje nepremičnine ostal brez primernega prostora za bivanje. Glede na zdravstveno stanje, v kakršnem je pritožnik, in glede na to, da nima skrbnika, pa naj bi obstajala tudi nevarnost, da bi prejeto kupnino nesmotrno porabil.
B.
5. Na podlagi 6. člena ZUstS Ustavno sodišče o vprašanjih postopka, ki niso urejena s tem zakonom, glede na pravno naravo zadeve smiselno uporablja določbe zakonov, ki urejajo postopke pred sodišči. Glede na to, da pritožnik predlaga vrnitev v prejšnje stanje v postopku ustavne pritožbe, pride v poštev smiselna uporaba določb Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. – v nadaljevanju ZPP). V skladu z drugim odstavkom 117. člena ZPP je subjektivni rok za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje petnajst dni od dneva, ko je prenehal vzrok, zaradi katerega je stranka zamudila rok; če je stranka šele pozneje zvedela za zamudo, pa od dneva, ko je za to zvedela. Po treh mesecih od dneva zamude pa se vrnitev v prejšnje stanje ne more več zahtevati (t. i. objektivni rok). Po oceni Ustavnega sodišča je glede na okoliščine, ki jih navaja pritožnik, njegov predlog za vrnitev v prejšnje stanje pravočasen.
6. Ob smiselni uporabi prvega odstavka 116. člena ZPP Ustavno sodišče dovoli vrnitev v prejšnje stanje, če ugotovi, da je pritožnik rok za vložitev ustavne pritožbe zamudil iz upravičenega vzroka. Pritožnik upravičenost zamude utemeljuje z zatrjevanjem, da je duševni bolnik, da ni sposoben skrbeti za svoje koristi in da ni (bil) sposoben za obravnavo na sodišču. V zvezi s tem predloži mnenje lečeče zdravnice z dne 15. 2. 2007, iz katerega izhaja, da se je pritožnik pri psihiatru zdravil že kot otrok zaradi čustvene in vedenjske motnje; da se je v odraščanju pri njem razvila psihotična motnja (paranoidna shizofrenija); da je do svoje bolezni ves čas nekritičen; da ni sposoben skrbeti za svoje koristi in da ni sposoben za obravnavo na sodišču ter da bi bilo treba sprožiti postopek za vsaj delni odvzem poslovne sposobnosti in postavitev skrbnika. Po oceni Ustavnega sodišča navedene okoliščine zadoščajo za sklep o upravičenosti razloga za zamudo. Zato je pritožnikovemu predlogu ugodilo in dovolilo vrnitev v prejšnje stanje v postopku ustavne pritožbe zoper izpodbijani sodni odločbi (1. točka izreka).
7. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo sprejel v obravnavo (2. točka izreka). O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijano sodno odločbo kršene pritožnikove človekove pravice oziroma temeljne svoboščine.
8. Pritožnik je predlagal tudi začasno zadržanje izvršitve izpodbijanih sklepov oziroma sklepa o dedovanju št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002. Svoj predlog utemeljuje s trditvijo, da je sodedinja na podlagi sklepa o dedovanju že vložila predlog za delitev solastnine glede stanovanja, v katerem pritožnik živi. Ker ima pritožnik v nepravdnem postopku možnost predlagati odlog delitve (tretji odstavek 70. člena Stvarnopravnega zakonika, Uradni list RS, št. 87/02 – SPZ), je Ustavno sodišče njegov predlog za začasno zadržanje zavrnilo (3. točka izreka).
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi 6. člena, prvega odstavka 54. člena in 58. člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 93/03 in 98/03 – popr.) v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko.
Predsednica senata
Milojka Modrijan
Up-752/07-17
6. 12. 2007
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Marka Stoparja, Ljubljana, ki ga zastopa Aleš Kovač, odvetnik v Ljubljani, na seji 6. decembra 2007
odločilo:
1. Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 3995/2006 z dne 23. 8. 2006 in sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 7. 4. 2005 se razveljavita in se zadeva vrne Okrajnemu sodišču v Ljubljani v novo odločanje.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. V zapuščinskem postopku je sodišče prve stopnje ugotovilo obseg zapuščine in kot dediča na podlagi zakonitega dedovanja razglasilo pritožnika ter njegovo sestro, vsakega do polovice. Zoper sklep sodišča prve stopnje je pritožnik (prek pooblaščenca) vložil pritožbo. Sodišče prve stopnje je pritožbo zavrglo, saj pooblaščenec kljub pozivu sodišča ni predložil pooblastila za zastopanje pritožnika, prav tako pa ni predložil potrdila o opravljenem pravniškem državnem izpitu. Ta sklep sodišča prve stopnje je potrdilo tudi Višje sodišče. V zvezi s pritožnikovim podpisom na hrbtni strani pritožbe je Višje sodišče zavzelo stališče, da podpisa na hrbtni strani pritožbe, kjer ni nobenega besedila, na katerega se sklicuje pritožnik v pritožbi, ni mogoče šteti kot samostojne pritožbe.
2. Pritožnik zatrjuje, da so mu bile v postopku kršene pravice iz 14., 22. in 25. člena Ustave, pa tudi načelo socialne države iz 2. člena Ustave. Zatrjuje, da kljub ugotovljenemu bolezenskemu stanju in predloženim listinam lečeče zdravnice sodišče prve stopnje ni ukrenilo ničesar v smeri ugotavljanja dejanske procesne sposobnosti pritožnika, čeprav je obstajal globok dvom v njegovo procesno sposobnost. Kot zatrjuje pritožnik, mu sodišče v postopku ni omogočilo enakega varstva pravic (npr. z napotilom, naj si poišče pooblaščenca ali se obrne na službo za brezplačno pravno pomoč; s postavitvijo skrbnika, s postavitvijo izvedenca ustrezne stroke). Učinkovito varstvo pravic naj bi mu bilo oteženo tudi zato, ker se glede na svoje zdravstveno stanje praviloma ni mogel udeleževati narokov za glavno obravnavo. Ob koncu postopka na prvi stopnji naj bi mu sodišče celo odvzelo možnost obravnavanja pred sodiščem, saj mu je vabilo na zadnjo zapuščinsko obravnavo vročilo kar s pomočjo instituta fikcije vročitve. Pritožnik pojasni, da mu poslovna sposobnost ni bila nikdar (niti delno) odvzeta, vendar je bilo sodišče z različnimi vlogami in zdravniškimi potrdili večkrat seznanjeno o njegovem slabem zdravstvenem stanju. Po njegovem mnenju bi moralo sodišče (ki mora na obstoj procesne sposobnosti kot procesne predpostavke paziti po uradni dolžnosti) opraviti ustrezne poizvedbe (s katerimi je sicer začelo, vendar jih ni dokončalo) in po uradni dolžnosti izvesti ustrezne dokaze (s postavitvijo izvedenca ustrezne stroke). Kršitve teh pravic so se po zatrjevanju pritožnika nadaljevale tudi v postopku pred Višjim sodiščem, ki bi prav tako moralo paziti na obstoj procesnih predpostavk po uradni dolžnosti. Z zavrženjem pritožbe zoper prvostopenjski sklep o dedovanju naj bi bila pritožniku kršena tudi pravica do pravnega sredstva. Pritožnik opozarja, da sta sodišči spregledali, da je bil pritožnik podpisan tudi na prvi strani pritožbe (in ne samo na hrbtni strani), čeprav se podpis pritožnika nahaja pod natipkanim imenom njegovega pooblaščenca. Izpodbijani sklepi so po zatrjevanju pritožnika plod postopka, v katerem niso bile podane temeljne procesne predpostavke za vodenje postopka in v katerem so bile na opisan način kršene pritožnikove temeljne pravice. Pritožnik zato predlaga razveljavitev izpodbijanih sklepov ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje.
3. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom št. Up-752/07 z dne 24. 4. 2007 dovolil vrnitev v prejšnje stanje v postopku ustavne pritožbe zoper sklepa, navedena v 1. točki izreka, ter ustavno pritožbo v tem delu sprejel v obravnavo. Ustavna pritožba je bila v skladu s 56. členom tedaj veljavnega Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 – ZUstS/94) poslana Višjemu sodišču v Ljubljani, ki nanjo ni odgovorilo. V skladu z 22. členom Ustave je bila ustavna pritožba poslana tudi drugi udeleženki iz zapuščinskega postopka Branki Sevčnikar, ki nanjo ni odgovorila.
B. – I.
4. Glavni očitek pritožnika v obravnavani zadevi je, da je med celotnim postopkom (tako na prvi kot drugi stopnji) obstajal dvom v njegovo procesno sposobnost, kar se je odrazilo v tem, da pritožnik ni bil sposoben učinkovito varovati svojih pravic in koristi v postopku. Pritožnik sodišču očita, da kljub ugotovljenemu bolezenskemu stanju in predloženim listinam lečeče zdravnice ni ukrenilo ničesar v smeri ugotavljanja njegove dejanske procesne sposobnosti, zlasti ni opravilo ustreznih poizvedb oziroma ni postavilo izvedenca medicinske stroke. Pritožnik zato meni, da mu ni bilo omogočeno enako varstvo pravic v postopku (22. člen Ustave), kršena pa naj bi mu bila tudi pravica do pravnega sredstva (25. člen Ustave).
5. Pravdna oziroma procesna sposobnost je sposobnost stranke, da samostojno in veljavno opravlja procesna dejanja. Ta sposobnost procesnega prava ustreza poslovni sposobnosti v materialnem pravu in tudi Zakon o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 in nasl. – v nadaljevanju ZPP) obstoj pravdne oziroma procesne sposobnosti v celoti veže na obstoj poslovne sposobnosti v materialnem pravu.[1] Zakon o dedovanju (Uradni list SRS, št. 15/76 in nasl. –
v nadaljevanju ZD) ne vsebuje pravil o procesni sposobnosti strank in udeležencev v zapuščinskem postopku, zato se v tem postopku uporabljajo določbe ZPP o pravdni sposobnosti.[2] V zapuščinskem postopku to pomeni, da imajo udeleženci procesno sposobnost v mejah svoje poslovne sposobnosti.[3] Na podlagi 80. člena ZPP mora sodišče med postopkom ves čas po uradni dolžnosti med drugim paziti tudi na to, ali je tisti, ki nastopa kot stranka, pravdno sposoben. Obstoj procesne sposobnosti strank oziroma udeležencev v postopku je pomemben tudi z vidika pravice do enakega varstva pravic (22. člen Ustave), ki je v sodnih postopkih poseben izraz splošnega načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave.
6. V našem pravnem redu se obstoj poslovne in s tem procesne sposobnosti domneva.[4] Iz te domneve sicer nedvomno izhaja, da stranke niso dolžne prilagati dokazil o svoji poslovni sposobnosti, prav tako pa izhaja, da sodišče v primeru, ko nima razlogov za sum o obstoju procesne sposobnosti, ni dolžno ugotavljati okoliščin v tej smeri. Če pa sodišče iz okoliščin primera posumi na pomanjkanje procesne sposobnosti, je treba o obstoju oziroma neobstoju procesne sposobnosti odločiti s stopnjo zanesljivosti.[5] V poštev pride tudi oprava poizvedb ter izvedba dokazov (postavitev izvedenca medicinske stroke) po uradni dolžnosti.[6] Tudi v sodni praksi se je izoblikovalo stališče, da mora sodišče, če iz okoliščin primera posumi na pomanjkanje procesne sposobnosti, o tem izvesti potrebne dokaze v tekočem postopku in s stopnjo zanesljivosti ugotoviti, ali je predpisana procesna predpostavka podana.[7] Če iz podatkov v spisu izhaja, da ima stranka v postopku psihične težave, zaradi katerih se psihiatrično zdravi, ter se stranka sklicuje na nesposobnost sodelovati v postopku, mora sodišče v skladu z 80. členom ZPP po uradni dolžnosti pri pristojnem organu opraviti poizvedbe o sposobnosti stranke samostojno in veljavno opravljati procesna dejanja.[8]
7. Namen določb o zastopanju procesno nesposobnih oseb je v zagotovitvi kakovostnejšega varstva njihovih pravic v postopku.[9] Pravilno zastopanje procesno nesposobnih strank kot oseb, ki niso sposobne same skrbeti za svoje pravice in interese, pa ni le v interesu prizadete stranke same, temveč tudi v javnem interesu in je izraz načel socialne države.[10] V zapuščinskem postopku je skrb sodišča za osebe, ki zaradi različnih okoliščin niso (popolnoma) sposobne same skrbeti za svoje pravice in koristi, še posebej poudarjena. Na podlagi 166. člena ZD mora namreč sodišče posebej skrbeti, da pridejo do svojih pravic osebe, ki zaradi mladoletnosti, duševne bolezni ali drugih okoliščin sploh niso sposobne ali niso popolnoma sposobne, da bi same skrbele za svoje zadeve. Sodišče mora torej ravnati posebej skrbno, če ugotovi, da so v postopku udeležene tudi takšne osebe. Najprej mora poskrbeti za pravilno zastopanje; pri tem je tudi dolžno obvestiti pristojni organ zaradi postavitve pod skrbništvo. Omenjena dolžnost posebne skrbnosti ne preneha, četudi so te osebe pravilno zastopane in so tisti, ki jih zastopajo, prava vešči. Sodišče mora vseeno paziti, da bodo zakoniti zastopniki, skrbniki ali pooblaščenci oseb, ki so pod posebnim varstvom zakona, res storili vse potrebno za uresničevanje pravic zastopanih.[11]
8. V obravnavanem primeru pritožnik sodišču očita, da kljub ugotovljenemu bolezenskemu stanju in predloženim listinam lečeče zdravnice ni ukrenilo ničesar v smeri ugotavljanja njegove dejanske procesne sposobnosti, zlasti ni opravilo ustreznih poizvedb oziroma ni postavilo izvedenca medicinske stroke. Iz sklepa prvostopenjskega sodišča št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002 je razvidno, da je sodišče že 22. 4. 1999 izdalo sklep o dedovanju, zoper katerega je pritožnik vložil pritožbo, v kateri je zatrjeval, da se zaradi svojega zdravstvenega stanja ni mogel udeležiti obravnave. Sodišče prve stopnje je zato s sklepom z dne 18. 11. 2002 razveljavilo sklep o dedovanju z dne 22. 4. 1999. V obrazložitvi novega sklepa o dedovanju sodišče prve stopnje pojasnjuje, da se pritožnik ni odzival na vabila na obravnavo, čeprav je bil pravilno vabljen, oziroma je svoj izostanek opravičil; k enemu od opravičil je priložil mnenje Psihiatrične klinike v Ljubljani, iz katerega je razvidno, da je bil pri njih obravnavan že kot otrok, leta 1999 pa se mu je stanje ponovno poslabšalo in je bil nekaj časa nesposoben za obravnavo na sodišču; glede na to je sodišče pri Psihiatrični kliniki Ljubljana opravilo poizvedbe o pritožnikovem zdravstvenem stanju, vendar odgovora klinike ni prejelo. Iz navedenega sklepa o dedovanju tudi izhaja, da je sodišče na obravnavo povabilo pristojni Center za socialno delo Ljubljana Bežigrad, ki pa se obravnave ni udeležil. Sodišče prve stopnje je zato zapuščinsko obravnavo zaključilo in dedičema dodelilo deleža, ki jima pripadata po zakonu. Zoper sklep sodišča prve stopnje je pritožnik (prek pooblaščenca) vložil pritožbo. Sodišče prve stopnje je pritožbo zavrglo, ker pooblaščenec kljub pozivu sodišča ni predložil pooblastila za zastopanje pritožnika, prav tako pa ni predložil potrdila o opravljenem pravniškem državnem izpitu. Višje sodišče je potrdilo sklep sodišča prve stopnje o zavrženju pritožbe. Pritrdilo je stališču prvostopenjskega sodišča, da je iz vsebine pritožbe jasno razvidno, da jo je vložil in podpisal pritožnikov pooblaščenec, ki pa kljub pozivu sodišča ni predložil ustreznega pooblastila za zastopanje. V zvezi s pritožnikovim podpisom na hrbtni strani pritožbe pa je Višje sodišče zavzelo stališče, da podpisa na hrbtni strani pritožbe, kjer ni nobenega besedila, na katerega se sklicuje pritožnik v pritožbi, ni mogoče šteti kot samostojne pritožbe.
9. Po presoji Ustavnega sodišča sta imeli sodišči v zapuščinskem postopku dovolj podatkov, ki so kazali na dvom v pritožnikovo procesno sposobnost in na to, da pritožnik morda ni sposoben učinkovito varovati svojih pravic in koristi v postopku. Upoštevajoč stališče pravne teorije in tudi sodne prakse (glej 6. točko obrazložitve te odločbe) bi bilo sodišče dolžno razjasniti dvom o pritožnikovi procesni sposobnosti. Resda pritožniku poslovna sposobnost ni bila kakorkoli omejena, vendar to dejstvo sodišča ni odvezovalo dolžnosti, da bi s stopnjo zanesljivosti ugotovilo (ne)obstoj pritožnikove procesne sposobnosti.[12] Procesna (pravdna) sposobnost stranke je namreč splošna procesna predpostavka, na katero pazi sodišče po uradni dolžnosti ves čas postopka, torej tudi v pritožbenem postopku. Od njenega obstoja je odvisna tudi veljavnost pooblastila. Sposobnost podeliti pravdno pooblastilo je namreč del procesne sposobnosti, zato lahko veljavno pooblastilo podeli le polno procesno sposobna oseba (ali njen zakoniti zastopnik).[13] Okoliščine konkretnega primera so kazale na dvom v procesno sposobnost pritožnika, kar pomeni, da pritožnik niti ni mogel podeliti pravno veljavnega pooblastila domnevnemu pooblaščencu, ki naj bi po stališču sodišč v njegovem imenu vložil pritožbo zoper prvostopenjski sklep o dedovanju.
10. Glede na vse navedeno Ustavno sodišče ocenjuje, da sta sodišči v zapuščinskem postopku s tem, ko kljub okoliščinam, ki so izkazovale dvom v pritožnikovo poslovno in s tem procesno sposobnost, nista ugotavljali pritožnikove dejanske procesne sposobnosti, kršili pravico pritožnika do enakega varstva pravic v postopku (22. člen Ustave), pa tudi pravico do pravnega sredstva (25. člen Ustave). Zato je Ustavno sodišče razveljavilo sklepa, navedena v 1. točki izreka, in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje. V ponovljenem postopku bo moralo sodišče, preden bo ponovno odločilo o pritožbi, s stopnjo zanesljivosti ugotoviti (ne)obstoj pritožnikove procesne sposobnosti (in sicer tako, da bo napravilo ustrezne poizvedbe ter, če bo treba, postavilo izvedenca ustrezne stroke). V skladu s 166. členom ZD bo moralo sodišče poskrbeti, da bodo pravice in koristi pritožnika ustrezno zavarovane (tudi s postavitvijo skrbnika za poseben primer – 211. člen Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, Uradni list SRS, št. 15/76 in nasl. – v nadaljevanju ZZZDR).[14]
B. – II.
11. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija tudi prvostopenjski sklep o dedovanju št. IV D 382/98 z dne 18. 11. 2002. Po prvem odstavku 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – ur. p. b. – v nadaljevanju ZUstS) se lahko ustavna pritožba vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Zoper izpodbijani sklep je na podlagi 172. člena ZD dovoljena pritožba. Pred izčrpanjem tega pravnega sredstva ustavna pritožba ni dovoljena. Zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu zavrglo (2. točka izreka).
C.
12. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena in pete alineje prvega odstavka 55.b člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07) v sestavi: predsednik Jože Tratnik ter sodnica in sodniki dr. Janez Čebulj, dr. Zvonko Fišer, dr. Franc Grad, mag. Marta Klampfer in mag. Miroslav Mozetič. Odločbo je sprejelo soglasno.
Jože Tratnik
Predsednik
Opombe:
[1]A. Galič v: Pravdni postopek, zakon s komentarjem (red. L. Ude in A. Galič), Založba Uradni list Republike Slovenije in GV Založba, Ljubljana 2005, str. 330.
[2]Člen 163 ZD določa, da se v zapuščinskem postopku uporabljajo določbe pravdnega postopka, če ni s tem zakonom določeno drugače.
[3]Tako V. Rijavec: Dedovanje: Procesna ureditev, Gospodarski vestnik, Ljubljana 1999, str. 96.
[4]A. Galič: cit. delo, str. 334.
[5]Prav tam, str. 334.
[6]Prav tam, str. 334.
[7]Prim. sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. III Cp 3884/2006 z dne 12. 7. 2006; sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1010/2001 z dne 13. 6. 2001; sklep Višjega sodišča v Celju št. Cp 1019/2004 z dne 28. 9. 2005.
[8]Prim. sklep Višjega sodišča v Celju št. Cp 1019/2004 z dne 28. 9. 2005.
[9]Tako A. Galič, cit. delo, str. 337.
[10]Prav tam, str. 335.
[11]Tako V. Rijavec: cit. delo, str. 115.
[12]Kot navaja A. Galič (cit. delo, str. 333), je v teoriji in sodni praksi nesporno, da je sklep, da oseba v določenem trenutku ni imela poslovne sposobnosti, mogoč tudi, če tej osebi poslovna sposobnost formalno ni bila odvzeta; glede na to, da se pravdna sposobnost navezuje na poslovno sposobnost, je tudi v pravdnem postopku mogoč sklep, da določena polnoletna oseba nima pravdne sposobnosti, čeprav ji poslovna sposobnost formalno ni bila odvzeta.
[13]Prim. sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 5852/2005 z dne 21. 12. 2005.
[14] Skrbnika za poseben primer postavi pristojni center za socialno delo (211. člen ZZZDR); ob pogojih, ki jih določa zakon, pa sme skrbnika postaviti tudi organ, pred katerim teče postopek, pri čemer mora o  tem takoj obvestiti center za socialno delo (212. člen ZZZDR).