Up-738/05
Natisni
Opravilna št.:
Up-738/05
Datum odločitve:
23. 1. 2007
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2007:Up.738.05
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 412/2004 z dne 20. 4. 2005 v zvezi s sodbo in s sklepom Upravnega sodišča št. U 1071/2002 z dne 9. 2. 2004, odločbo Carinske uprave Republike Slovenije, Generalnega carinskega urada, št. 611-01/8-02/0310-070 z dne 24. 5. 2002 in z odločbo Carinske uprave Republike Slovenije, Carinskega urada Koper, Izpostave Luka Koper, št. 611-01/8-02/6044-001 z dne 24. 5. 2002
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 412/2004 z dne 20. 4. 2005 v zvezi s sodbo in s sklepom Upravnega sodišča št. U 1071/2002 z dne 9. 2. 2004, odločbo Carinske uprave Republike Slovenije, Generalnega carinskega urada, št. 611-01/8-02/0310-070 z dne 24. 5. 2002 in z odločbo Carinske uprave Republike Slovenije, Carinskega urada Koper, Izpostave Luka Koper, št. 611-01/8-02/6044-001 z dne 24. 5. 2002 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Če očitno ne gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, zatrjevanih v ustavni pritožbi, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ne sprejme v obravnavo.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen 22, 25, Ustava [URS] 
Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
26. 7. 2005
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US27043
Dokument v PDF obliki:
Up-738-05.pdf
132 KB
Prenesite datoteko
Up-738/05-6
23. 1. 2007
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe družbe A. A. A., Co Ltd, Ž., ki jo zastopajo B. B., C. C., Č. Č., D. D., E. E. in F. F., odvetniki v Z., na seji senata 9. januarja 2007 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)
sklenilo:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 412/2004 z dne 20. 4. 2005 v zvezi s sodbo in s sklepom Upravnega sodišča št. U 1071/2002 z dne 9. 2. 2004, odločbo Carinske uprave Republike Slovenije, Generalnega carinskega urada, št. 611-01/8-02/0310-070 z dne 24. 5. 2002 in z odločbo Carinske uprave Republike Slovenije, Carinskega urada Koper, Izpostave Luka Koper, št. 611-01/8-02/6044-001 z dne 24. 5. 2002 se ne sprejme.
Obrazložitev
A.
1. Generalni carinski urad (v nadaljevanju GCU) je z odločbo ugodil zahtevku družbe G. G., na podlagi 5. člena Zakona o carinskih ukrepih pri kršitvah pravic intelektualne lastnine (Uradni list RS, št. 30/01 – v nadaljevanju ZCUKPIL) za varstvo pravic intelektualne lastnine. Carinski urad Koper, Izpostava Luka Koper, je pri izvajanju carinskega nadzora odkril blago, ki je ustrezalo opisu blaga iz odločbe GCU in z odločbo začasno zadržal blago pritožnice. Pritožnica je vložila tožbo zoper navedeni odločitvi. Upravno sodišče je tožbo zoper odločbo GCU zavrglo, tožbo zoper odločbo Carinskega urada Koper, Izpostave Luka Koper, pa je zavrnilo. Vrhovno sodišče je zavrnilo pritožbo pritožnice in potrdilo odločitev Upravnega sodišča.
2. Pritožnica zatrjuje kršitev 22. in 25. člena Ustave. Navaja, da je Vrhovno sodišče arbitrarno in nepravilno razlagalo določbe ZCUKPIL. Meni, da bi moralo sodišče drugače razlagati pojem ponarejeno blago, ki je opredeljen v točki a) prvega odstavka 3. člena ZCUKPIL. Za ugotovitev, da gre za ponarejeno blago po ZCUKPIL, naj ne bi zadostovalo, da je blago brez dovoljenja imetnika te znamke označeno z znakom, ki je enak znamki, zavarovani v Republiki Sloveniji. Blago bi moralo biti namenjeno gospodarskemu prometu v Republiki Sloveniji. Zato zgolj z uvozom zaradi tranzita naj ne bi moglo priti do kršitve pravic intelektualne lastnine. Upravno in Vrhovno sodišče naj bi zavzeli drugačno stališče, ki naj bi bilo povsem neobrazloženo in arbitrarno. Sodišči naj ne bi obrazložili, zakaj se nista spuščali v ugotavljanje, ali sporno blago s svojo označitvijo dejansko krši pravico imetnika znamke v Republiki Sloveniji glede na kriterije določene v prvem odstavku 47. členu Zakona o industrijski lastnini (Uradni list RS, št. 45/01 in nasl. – v nadaljevanju ZIL-1). Pritožnica tudi navaja, da naj bi Vrhovno sodišče v podobni zadevi (sklep št. III Ips 90/2004 z dne 26. 1. 2005) sprejelo popolnoma nasproten sklep. V tej zadevi naj bi Vrhovno sodišče za pravno pomembno dejstvo štelo, da je pritožnica imetnik blagovne znamke v Zvezni republiki Jugoslaviji in da je blago v tranzitu. Arbitrarna naj bi bila tudi odločitev Upravnega in Vrhovnega sodišča, da odločba GCU z ničemer ne posega v pravice pritožnice. Navedena odločba naj bi bila izdana za sporno blago pritožnice, ki je bilo natančno opredeljeno v zahtevi za varstvo pravic industrijske lastnine družbe G. G. Zato naj bi bilo popolnoma jasno, da se "splošna" odločba GCU nanaša prav na sporno blago pritožnice. Stališče sodišč, da pritožnica nima pravnega interesa za vložitev tožbe zoper odločbo GCU, naj bi bilo arbitrarno, saj naj bi bilo jasno, da bo navedena odločba GCU povzročila izdajo odločbe Carinskega urada Koper zaradi katere pritožnica ne more več razpolagati s svojim blagom. Pritožnica tudi navaja, da se sodišči nista opredelili do njenih navedb v zvezi z napačno označitvijo datuma na odločbah. Pritožnica meni, da je Vrhovno sodišče pavšalno zavrnilo pritožbo in v ključnem delu ni podalo lastne obrazložitve, temveč se je sklicevalo na sodbo Upravnega sodišča, ki je povsem brez utemeljitve. S tem naj bi kršilo pravico do pravnega sredstva (25. člen Ustave). Vrhovno sodišče naj ne bi ustrezno obrazložilo odločitve o pritožbi in naj ne bi ustrezno odgovorilo na pritožbene navedbe pritožnice.
B.
3. Bistveno, kar pritožnica očita sodiščema v tej zadevi, je, da naj bi napačno razlagali pojem ponarejeno blago, ki je opredeljen v točki a) prvega odstavka 3. člena ZCUKPIL. Ker naj obravnavano blago v konkretnem primeru ne bi bilo ponarejeno, naj ne bi bili izpolnjeni pogoji za sprejem ukrepov, določenih v ZCUKPIL. Te njene navedbe po vsebini pomenijo ugovor zmotne uporabe prava, ki sam po sebi ne more utemeljiti ustavne pritožbe. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče v postopku z ustavno pritožbo preizkuša le, ali so bile z izpodbijanimi odločitvami kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave bi lahko pomenil sprejem očitno napačne odločitve, ki bi jo lahko označili za arbitrarno. Tega pa izpodbijanemu stališču v obravnavanem primeru ni mogoče očitati. Upravno in Vrhovno sodišče sta v izpodbijanih sodbah pojasnili, da ZCUKPIL ureja ukrepe carinskih organov v zvezi s kršitvami intelektualne lastnine ob vnosu blaga v Republiko Slovenijo in ne kršitev pravic industrijske lastnine v skladu z določbami ZIL-1. Zato se v navedenem postopku ugotavlja le, ali je blago ponarejeno glede na opredelitev pojma v 3. členu ZCUKPIL. Na podlagi ZCUKPIL carinski organi sprejmejo začasne ukrepe, kadar pri svojem delu naletijo na blago, ki bi lahko kršilo pravice intelektualne lastnine. Dejanska kršitev teh pravic se ugotavlja v pravdnem postopku. Pri odločanju o sprejetju ukrepov na podlagi ZCUKPIL je treba upoštevati že možnost, da bo blago s prevaro vneseno na trg Republike Slovenije.[1] Zato stališču Upravnega in Vrhovnega stališča, da za ugotovitev, ali gre v konkretnem primeru za ponarejeno blago v skladu z ZCUKPIL, ni treba presojati, ali gre dejansko za kršitev pravic industrijske lastnine, temveč le, ali je blago, vključno z embalažo, označeno z blagovno znamko brez dovoljenja nosilke te znamke in ali je znamka zavarovana v Republiki Sloveniji, ni mogoče očitati arbitrarnosti. Stališče temelji na zaključkih, ki so glede na pravila razlage pravnih norm možni. Zgolj dejstvo, da se pritožnica s takšnim stališčem sodišč ne strinja, pa za utemeljitev kršitve navedene ustavne pravice ne zadošča.
4. Neutemeljeni so tudi očitki pritožnice, da je stališče sodišč, da pritožnica nima pravnega interesa za vložitev tožbe zoper odločbo GCU, arbitrarno. Sodišči sta pojasnili, da se odločba GCU izda na podlagi 6. člena ZCUKPIL na zahtevo imetnice pravice industrijske lastnine. Namenjena je samo vlagatelju zahteve in učinkuje le proti organizacijskim enotam znotraj Carinske uprave Republike Slovenije. Če posamezna carinska enota pri svojem delu odkrije blago, ki ustreza opisu blaga iz odločbe GCU, lahko začasno zadrži navedeno blago. Zato odločba GCU ne more posegati v pravice lastnika blaga. Tudi sama pritožnica ugotavlja, da s svojim blagom ni mogla razpolagati šele na podlagi odločbe Carinskega urada Koper in ne že na podlagi odločbe GCU. Zato stališču sodišč, da pritožnica nima pravnega interesa za vložitev tožbe zoper odločbo GCU, ni mogoče očitati arbitrarnosti.
5. Ustavnopravno relevanten bi lahko bil očitek pritožnice o odstopu od ustaljene sodne prakse. Člen 22 Ustave med drugim zagotavlja, da odločitev sodišča brez utemeljenega razloga ne odstopa od ustaljene sodne prakse. Vendar pritožnica s sklicevanjem na sklep št. III Ips 90/2004 z dne 26. 1. 2005 te kršitve ne more izkazati, ker ne gre za istovrstno zadevo. Že Vrhovno sodišče je v sklepu št. III Ips 90/2004 z dne 26. 1. 2005 pojasnilo, da postopek v zvezi s carinskimi ukrepi teče vzporedno s postopkom na podlagi ZIL-1. V postopku pred carinskimi organi se ugotavlja utemeljenost zadržanja oziroma zasega blaga, v pravdnem postopku pa se odloča o zatrjevani kršitvi pravic intelektualne lastnine. Zato pravna in dejanska podlaga v obeh postopkih ni ista.
6. V zvezi z očitkom pritožnice, da Vrhovno sodišče ni odgovorilo na njene pritožbene navedbe, je treba pojasniti, da bi bil ta očitek lahko relevanten z vidika 22. člena in ne z vidika 25. člena Ustave, kot to zatrjuje pritožnica. Pravico stranke, da se Vrhovno sodišče opredeli do njenih navedb, namreč zagotavlja ta določba Ustave. Iz 22. člena Ustave izhaja obveznost sodišča, da vse navedbe stranke vzame na znanje, da pretehta njihovo pomembnost in da se do tistih navedb, ki so za obrazložitev o zadevi bistvene, v obrazložitvi opredeli. Ob upoštevanju navedenih stališč se izkaže, da so očitki pritožnice v tem delu neutemeljeni. Vrhovno sodišče je v celoti pritrdilo razlogom, ki jih je v zvezi z opredelitvijo pojma ponarejeno blago v skladu z ZCUKPIL sprejelo Upravno sodišče. Ni pa ustavna zahteva, da bi moralo Vrhovno sodišče v primeru, ko se strinja s presojo Upravnega sodišča in je obrazložitev Upravnega sodišča dovolj izčrpna, pritožnica pa ne uveljavlja novih argumentov, izčrpno ponavljati razloge za odločitev. Zato so neutemeljeni očitki pritožnice o kršitvi 22. in 25. člena Ustave.
7. Pritožnica navaja, da je v tožbi zatrjevala, da sta bila v odločbah Carinske uprave Koper in GCU napačno navedena datuma. Navedeni očitki pritožnice ne držijo. Iz sodbe Upravnega sodišča izhaja, da je pritožnica v tožbi zatrjevala, da naj bi bila napačno navedena datum potrdila Carinske uprave Koper in datum pregleda blaga, ne pa odločbi. Upravno sodišče se do tega očitka pritožnice res ni opredelilo. Vendar datum pregleda blaga in datum potrdila Carinske uprave Koper nista pravno pomembni dejstvi za odločitev o tej zadevi. Zato zgolj s tem, da se sodišči nista opredelili do tega očitka pritožnice, ni bilo poseženo v njeno pravico iz 22. člena Ustave.
8. Ker očitno ne gre za kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata Milojka Modrijan ter člana dr. Janez Čebulj in Lojze Janko. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu s četrtim odstavkom 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.
Predsednica senata
Milojka Modrijan
Opomba:
[1]Podobno stališče izhaja iz sodbe Sodišča evropskih skupnosti z dne 6. 4. 2000 v zadevi The Polo/Lauren Company, L. P. in PT. Dwidua Langgeng Pratama International Freight Forwarders, št. C-383/98, Recuiel 2000, I – 2519.