Up-2963/08
Natisni
Opravilna št.:
Up-2963/08
Datum odločitve:
5. 3. 2009
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 22/2009
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2009:Up.2963.08
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Up 506/2008 z dne 29. 10. 2008
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Up 506/2008 z dne 29. 10. 2008 se razveljavi in se zadeva vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Člen 22 Ustave zagotavlja minimalna jamstva poštenega postopka, katerega bistveni del je obrazložena sodna odločba. Iz jamstva enakega varstva pravic (22. člen Ustave) tako izhaja dolžnost sodišča, da navedbe stranke vzame na znanje, da pretehta njihov pomen in da se opredeli do tistih navedb, ki so za odločitev bistvenega pomena.
Ker je Vrhovno sodišče v pritožbenem postopku samo odločilo o tožbi pritožnika, bi bilo dolžno v obrazložitvi sodbe odgovoriti ne samo na pritožbene navedbe Ministrstva za notranje zadeve, temveč tudi na upoštevne tožbene očitke pritožnika. Ker je napačno štelo, da pritožnik ni uveljavljal statusa subsidiarne zaščite in ker se do njegovih tožbenih navedb sploh ni opredelilo, je po oceni Ustavnega sodišča Vrhovno sodišče pritožnika prikrajšalo za obrazloženo sodno odločbo in s tem za pošten postopek.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
5.3.13.17 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Obrazložitev.
1.5.51.2.4 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Začasno zadržanje izvršitve.
Pravna podlaga:
Člen 22, Ustava [URS]
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Boby Talla, Kamnik
Datum vloge:
2. 12. 2008
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US28636
Dokument v PDF obliki:
Up-2963-08.pdf
88 KB
Prenesite datoteko
Up-2963/08
16. 12. 2008
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe, ki jo je vložil  Boby Talla, Kamerun, ki ga zastopa Primož Šporar, Ljubljana, 16. decembra 2008
sklenil:
1. Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 506/2008 z dne 29. 10.  2008 se sprejme v obravnavo.
2. Do končne odločitve Ustavnega sodišča se zadrži izvršitev odločbe Ministrstva za notranje zadeve št. 2142-236/2007/17 (1352-07) z dne 1. 7. 2008.
3. Začasno zadržanje iz prejšnje točke začne učinkovati z dnem vročitve tega sklepa Ministrstvu za notranje zadeve.
Obrazložitev
A.
1. Ministrstvo za notranje zadeve
(v nadaljevanju MNZ)
je zavrnilo prošnjo pritožnika za priznanje mednarodne zaščite in odločilo, da mora zapustiti Republiko Slovenijo nemudoma po pravnomočnosti odločbe. Upravno sodišče je tožbi pritožnika ugodilo, odločbo MNZ odpravilo in zadevo vrnilo MNZ v ponovni postopek. Vrhovno sodišče je ugodilo pritožbi MNZ in sodbo Upravnega sodišča spremenilo tako, da je tožbo zavrnilo.
2. Pritožnik navaja, da je sodba Vrhovnega sodišča očitno napačna in zato v neskladju s pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in s pravico do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave oziroma iz 13. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – EKČP). Z izpodbijano sodbo naj bi bile kršene tudi materialnopravne ustavne pravice do življenja, varnosti, svobode, človeškega dostojanstva, saj je pravnomočno končan postopek podlaga za vrnitev v matično državo, kjer naj bi pritožniku grozila resna škoda. Vrhovno sodišče naj bi sicer navajalo 2. člen Zakona o mednarodni zaščiti (Uradni list RS, št. 111/07 – v nadaljevanju ZMZ), ki govori o dveh oblikah zaščite (status begunca in status subsidiarne zaščite), vendar pa naj bi se v obrazložitvi razen v enem stavku, ki ni resničen, osredotočalo samo na status begunca. Trditev Vrhovnega sodišča, da pritožnik ni zatrjeval, da bi bil v izvorni državi soočen z utemeljenim tveganjem, da utrpi resno škodo, zaradi česar naj bi MNZ utemeljeno zavrnilo priznanje subsidiarne zaščite, naj bi bilo napačna, saj naj bi te okoliščine zatrjeval. Med drugim naj bi navedel naslednje: da so mu strici grozili s smrtjo (rekli naj bi, da če ne razume njihovih groženj, bodo organizirali še eno žalovanje); da misli, da bi bil že mrtev, če bi ostal v svoji državi; da se bodo v primeru vrnitve razmere nadaljevale, saj so tisti, ki so ga ogrožali, še vedno tam in da je posledica mističnih zadev lahko tudi smrt (vse na straneh str. 9 in 10 zapisnika z dne 24. 6. 2008). Glede na to, da je dokazno breme deljeno med prosilcem in upravnim organom, bi po mnenju pritožnika MNZ moralo presoditi, ali bi bil pritožnik v primeru vrnitve v matično državo soočen z utemeljenim tveganjem, da utrpi resno škodo. Vrhovno sodišče naj bi napačno ocenilo, da je bilo dejansko stanje popolno ugotovljeno in materialno pravo pravilno uporabljeno, saj MNZ ni pridobilo podatkov o izvorni državi prosilca, pri ugotavljanju resne škode pa naj bi napačno uporabilo materialno pravo (in s tem kršilo navedene materialnopravne ustavne pravice), saj naj bi ugotavljalo le dosedanje težave, ki naj bi jih tudi nepravilno zreduciralo na verbalne grožnje. Kršitev materialnega prava (in s tem navedenih ustavnih pravic) naj bi Vrhovno sodišče zagrešilo tudi s tem, ko je navedlo, da ni pogojev za priznanje mednarodne zaščite, ker je pritožniku policija že rekla, da gre za družinske zadeve. Pritožnik pa naj bi v resnici navedel, da je policija odklonila pomoč, ker naj ne bi bila pristojna za mistične stvari (in ne, da ni pristojna za zasebne spore). Meni, da bi to dejstvo morali presojati z vidika standardov o učinkoviti zaščiti s strani države, kot so se oblikovali v azilnem pravu. Pritožnik še dodaja, da je MNZ že priznalo humanitarni azil v podobni zadevi, kjer je prav tako mladoletni prosilec iz Kameruna utemeljil svojo prošnjo s strahom pred mističnim preganjanjem (odločba MNZ v zadevi Serge Abanda, št. 1822-12/236-576/2004/1). Pritožnik navaja še, da ugoditev pritožbi MNZ zoper sodbo Upravnega sodišča ni omogočila izvedbe predlaganega dokaza, tj. vpogled v navedeno odločitev MNZ, Vrhovno sodišče pa se do tega argumenta ni opredelilo ("bistvena kršitev pravil postopka in s tem kršitve 22. člena Ustave"). Vrhovno sodišče naj bi z izpodbijano sodbo kršilo tudi načelo nevračanja, saj naj bi iz mednarodnih konvencij, ki zavezujejo Republiko Slovenijo, izhajalo, da nihče ne sme biti izgnan v državo, kjer bi utrpel hudo kršitev človekovih pravic. Pritožnik predlaga tudi zadržanje izvršitve izpodbijane odločbe po 58. in 40. členu Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – ur. p. b. – v nadaljevanju ZUstS).
B.
3. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo sprejel v obravnavo. O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijano sodno odločbo pritožniku kršene človekove pravice oziroma temeljne svoboščine.
4. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko po določbi 58. člena ZUstS senat ali Ustavno sodišče na nejavni seji zadrži izvršitev posamičnega akta, ki se z ustavno pritožbo izpodbija, če bi z izvršitvijo lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. Z odločitvijo Vrhovnega sodišča je postala odločba MNZ pravnomočna. Ta v 2. točki izreka določa, da mora pritožnik zapustiti Republiko Slovenijo nemudoma po pravnomočnosti odločbe. To pomeni, da bi pritožnik moral zapustiti Republiko Slovenijo, še preden bi Ustavno sodišče odločilo o njegovi ustavni pritožbi in s tem o morebitni kršitvi ustavnih pravic. Z izvršitvijo pravnomočne odločbe MNZ bi zato lahko pritožniku nastale nepopravljive posledice. Zato je senat Ustavnega sodišča na podlagi drugega odstavka 40. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena ZUstS določil način izvršitve svoje odločitve. Določil je, da se izvršitev odločbe MNZ do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži (2. točka izreka).
C.
5. Senat je ta sklep sprejel na podlagi drugega odstavka 55.b člena in drugega odstavka 40. člena v zvezi prvim odstavkom 49. člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07) v sestavi: predsednik senata mag. Miroslav Mozetič ter članici mag. Marta Klampfer in Jasna Pogačar. Sklep je sprejel soglasno.
mag. Miroslav Mozetič
Predsednik senata
Up-2963/08
5. 3. 2009
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Bobyja Talleja, Kamerun, ki ga zastopa Primož Šporar, Ljubljana, na seji 5. marca 2009
odločilo:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Up 506/2008 z dne 29. 10. 2008 se razveljavi in se zadeva vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
Obrazložitev
A.
1. Ministrstvo za notranje zadeve
(v nadaljevanju MNZ)
je zavrnilo prošnjo pritožnika za priznanje mednarodne zaščite in odločilo, da mora zapustiti Republiko Slovenijo nemudoma po pravnomočnosti odločbe. Upravno sodišče je tožbi pritožnika ugodilo, odločbo MNZ odpravilo in zadevo vrnilo MNZ v nov postopek. Vrhovno sodišče je ugodilo pritožbi MNZ in sodbo Upravnega sodišča spremenilo tako, da je tožbo zavrnilo.
2. Pritožnik izrecno izpodbija odločbo Vrhovnega sodišča le v delu, ki se nanaša na zavrnitev statusa subsidiarne zaščite. Navaja, da je sodba Vrhovnega sodišča očitno napačna in zato v neskladju s pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in s pravico do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave oziroma iz 13. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – EKČP). Z izpodbijano sodbo naj bi bile kršene tudi materialnopravne ustavne pravice do življenja, varnosti, svobode, človeškega dostojanstva (navedeno naj bi bila vsebina pravice do mednarodne zaščite po Konvenciji o statusu beguncev in Protokolu o statusu beguncev, Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92, Uradni list FLRJ, MP, št. 7/60 in 17/67, ta pravica pa ena od neimenovanih osebnostnih pravic iz 35. člena Ustave), saj naj bi bil pravnomočno končan postopek podlaga za vrnitev v matično državo, kjer naj bi pritožniku grozila resna škoda. Vrhovno sodišče naj bi sicer navajalo 2. člen Zakona o mednarodni zaščiti (Uradni list RS, št. 111/07 – v nadaljevanju ZMZ), ki govori o dveh oblikah zaščite (status begunca in status subsidiarne oblike zaščite), vendar pa naj bi se v obrazložitvi osredotočalo samo na status begunca, razen v enem stavku, ki naj bi temeljil na neresnici. Navaja, da je trditev Vrhovnega sodišča, po kateri ni zatrjeval, da bi bil v izvorni državi soočen z utemeljenim tveganjem, da utrpi resno škodo, napačna, saj je izrecno navajal, da so mu strici grozili s smrtjo (rekli naj bi, da bodo organizirali še eno žalovanje, če ne razume njihovih groženj), da misli, da bi bil že mrtev, če bi ostal v svoji državi, in da se bodo v primeru vrnitve razmere nadaljevale, saj so tisti, ki so ga ogrožali, še vedno tam, ter da je posledica mističnih zadev lahko tudi smrt (9. in 10. stran zapisnika o osebnem razgovoru z dne 24. 6. 2008). Pritožnik še dodaja, da je MNZ že priznalo humanitarni azil v podobni zadevi, v kateri je prav tako mladoletni prosilec iz Kameruna utemeljil svojo prošnjo s strahom pred mističnim preganjanjem (odločba MNZ v zadevi Serge Abanda, št. 1822-12/236-576/2004/1). Pritožnik navaja še, da ugoditev pritožbi MNZ zoper sodbo Upravnega sodišča ni omogočila izvedbe predlaganega dokaza, tj. vpogleda v navedeno odločitev MNZ, Vrhovno sodišče pa se do tega argumenta ni opredelilo. Pritožnik zatrjuje še, da je Vrhovno sodišče z izpodbijano sodbo kršilo tudi načelo nevračanja.
3. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom št. Up-2963/08 z dne 16. 12. 2008 ustavno pritožbo sprejel v obravnavo in odločil, da se do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži izvršitev odločbe MNZ. O sprejemu ustavne pritožbe v obravnavo je bilo obveščeno Vrhovno sodišče. MNZ je poslalo svoja stališča o navedbah v ustavni pritožbi. Predlaga zavrnitev ustavne pritožbe. Z odgovorom je Ustavno sodišče seznanilo pritožnika.
4. Ustavno sodišče je vpogledalo v spis MNZ, voden v zadevi, v kateri je bila izdana izpodbijana odločba, vendar ne gre za povsem enaki zadevi.
B.
5. Člen 22 Ustave zagotavlja minimalna jamstva poštenega postopka, katerega bistveni del je obrazložena sodna odločba. Iz jamstva enakega varstva pravic (22. člen Ustave) tako izhaja dolžnost sodišča, da navedbe stranke vzame na znanje, da pretehta njihov pomen in da se opredeli do tistih navedb, ki so za odločitev bistvenega pomena.
6. V skladu s 34. členom ZMZ je postopek za priznanje mednarodne zaščite enoten postopek. Pristojni organ najprej presoja pogoje za priznanje statusa begunca, če ti niso izpolnjeni, presoja še pogoje za priznanje subsidiarne zaščite. MNZ
je ugotovilo, da je pritožnik svojo prošnjo za mednarodno zaščito utemeljeval s preganjanjem v matični državi, saj naj bi ga nadlegovali njegovi štirje strici zaradi morebitnega dedovanja po njegovem očetu. Odločilo je, da teh razlogov ni mogoče opredeliti kot preganjanje v skladu s 26. členom ZMZ. Prav tako naj ne bi bilo mogoče zaključiti, da bi bil pritožnik ob vrnitvi v matično državo soočen z utemeljenim tveganjem, da utrpi resno škodo v skladu s tretjim odstavkom 2. člena v zvezi z 28. členom ZMZ. Zoper takšno odločitev MNZ je pritožnik sprožil upravni spor. Razlogi, ki jih je navajal v tožbi, se nanašajo predvsem na zavrnitev priznanja statusa subsidiarne zaščite. Upravno sodišče je presodilo, da je MNZ dejansko stanje v bistvenih točkah, ki se nanašajo na ugotavljanje pogojev za pridobitev azila, ugotovilo nepopolno. Do predlaganih dokazov se ni opredelilo, saj je presodilo, da bo MNZ v ponovljenem postopku hitreje in bolj ekonomično zbralo dokaze in podatke ter o zadevi ponovno odločilo. Prav tako se ni opredelilo do navedb, ki so se nanašale na ugotavljanje pogojev za priznanje subsidiarne zaščite. Na pritožbo MNZ je Vrhovno sodišče sodbo Upravnega sodišča spremenilo tako, da je tožbo zavrnilo.
7. Ustavno sodišče je v svojih odločitvah že večkrat poudarilo, da mora Vrhovno sodišče v primeru, ko v pritožbenem postopku samo odloči o tožbi, v obrazložitvi sodbe odgovoriti ne samo na pritožbene navedbe, temveč tudi na vse upoštevne tožbene očitke (glej npr. odločbo št. Up-2195/06 z dne 11. 9. 2007, Uradni list RS, št. 85/07 in OdlUS XVI, 104). Pritožnik je s tožbo izpodbijal odločitev MNZ pretežno v delu, ki se nanaša na zavrnitev subsidiarne zaščite. Vrhovno sodišče se do tožbenih navedb pritožnika sploh ni opredelilo, saj je napačno štelo, da pritožnik ni zatrjeval razlogov za priznanje subsidiarne zaščite. Po oceni Ustavnega sodišča namreč iz pritožnikovih navedb v tožbi (in smiselno v prošnji za mednarodno zaščito in v osebnem razgovoru) jasno izhaja, da je takšne razloge zatrjeval. V tožbi, v kateri pretežno ugovarja odločitvi MNZ, da ni pogojev za subsidiarno zaščito, je zatrjeval, da je zavrnitev njegove prošnje za subsidiarno zaščito neutemeljena, ker obstajajo utemeljeni razlogi, da bi bil ob vrnitvi soočen z utemeljenim tveganjem, da utrpi resno škodo, ki zajema nečloveško in poniževalno ravnanje, ki lahko vodi tudi v smrt. Zatrjeval je, da so ga v matični državi telesno in duševno ogrožali strici, ker je bil edini dedič svojega očeta. Opisoval je dogodke, zaradi katerih se je čutil ogroženega, in pojasnil, zakaj meni, da so se strici posluževali čarovništva. Navedel je, da je poiskal pomoč policije, ki pa naj bi mu pojasnila, da mu ne more pomagati. Čarovništvo naj bi bilo v Kamerunu sicer kaznivo dejanje, vendar naj bi ga policija preganjala le v primeru, če je povezano s kakšnim drugim kaznivim dejanjem, npr. z umorom. Navedel je še, da ga je strah vrnitve v matično državo, saj je bil tam podvržen mukam, ki si jih ne zna pojasniti.
8. Vrhovno sodišče je očitno napačno štelo, da pritožnik ni uveljavljal statusa subsidiarne zaščite, zato se do njegovih tožbenih navedb sploh ni opredelilo. Po presoji Ustavnega sodišča je zato pritožnika prikrajšalo za obrazloženo sodno odločbo in s tem za pošten postopek, kar pomeni kršitev ustavnega jamstva o enakem varstvu pravic iz 22. člena Ustave. Zato je Ustavno sodišče sodbo Vrhovnega sodišča razveljavilo in zadevo vrnilo Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
9. Ker je Ustavno sodišče ustavni pritožbi ugodilo že iz navedenih razlogov, se ni spuščalo v presojo drugih zatrjevanih kršitev.
C.
10. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – ur. p. b. – ZUstS) in prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07) v sestavi: predsednik Jože Tratnik ter sodnica in sodniki dr. Mitja Deisinger, mag. Miroslav Mozetič, dr. Ernest Petrič, Jasna Pogačar, dr. Ciril Ribičič in Jan Zobec. Odločbo je sprejelo s šestimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Petrič.
Jože Tratnik
Predsednik