Up-967/05
Natisni
Opravilna št.:
Up-967/05
Datum odločitve:
7. 6. 2007
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2007:Up.967.05
Akt:
Sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 296/2005 z dne 6. 10. 2005 
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 226/2005 z dne 20. 9. 2005 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 199/2004 z dne 15. 9. 2005
Izrek:
Sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 296/2005 z dne 6. 10. 2005 se razveljavi in se zadeva vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 226/2005 z dne 20. 9. 2005 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 199/2004 z dne 15. 9. 2005 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Pri odreditvi pripora po drugem odstavku 307. člena Zakona o kazenskem postopku gre za enakovrsten poseg v pravico do osebne svobode iz prvega odstavka 19. člena Ustave kot pri odreditvi pripora po prvem odstavku 201. člena Zakona o kazenskem postopku in s tem za enak pravni položaj obdolžencev. Ker tega Vrhovno sodišče pri odločitvi o tem, ali je po določbi četrtega odstavka 420. člena Zakona o kazenskem postopku zahtevo za varstvo zakonitosti dopustno vložiti tudi zoper pravnomočno odreditev pripora po drugem odstavku 307. člena Zakona o kazenskem postopku, ni upoštevalo in je zahtevo za varstvo zakonitosti zavrglo, je kršilo določbo drugega odstavka 14. člena Ustave in s tem pravico pritožnika do enakosti pred zakonom. Zato je Ustavno sodišče sklep Vrhovnega sodišča razveljavilo in mu zadevo vrnilo v novo odločanje.
Ker zoper izpodbijana sklepa o odreditvi pripora po drugem odstavku 307. člena Zakona o kazenskem postopku niso izčrpana vsa pravna sredstva, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu zavrglo.
Geslo:
5.3.5.1.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Svoboda posameznika (19, 20) - Odvzem svobode - Pripor do sojenja.
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev .
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
Pravna podlaga:
Člen 14.2, 19, Ustava [URS] 
Člen 55.1.2, 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Datum vloge:
14. 10. 2005
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava, zavrženje
Dokument:
US27648
Dokument v PDF obliki:
Up-967-05.pdf
112 KB
Prenesite datoteko
Up-967/05-10
7. 6. 2007
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi A. A. s Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji 7. junija 2007
odločilo:
1. Sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 296/2005 z dne 6. 10. 2005 se razveljavi in se zadeva vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Kp 226/2005 z dne 20. 9. 2005 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 199/2004 z dne 15. 9. 2005 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. S sklepom Okrožnega sodišča v Murski Soboti št. K 199/2004 z dne 15. 9. 2005 je bil zoper pritožnika na podlagi drugega odstavka 307. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 63/94 in nasl. – v nadaljevanju ZKP) odrejen pripor, da bi se zagotovila njegova navzočnost na glavni obravnavi. Pritožbo pritožnikovega zagovornika je Višje sodišče v Mariboru s sklepom št. II Kp 226/2005 z dne 20. 9. 2005 zavrnilo kot neutemeljeno. Zoper navedena pravnomočna sklepa o odreditvi pripora je pritožnikov zagovornik vložil zahtevo za varstvo zakonitosti, ki jo je Vrhovno sodišče zavrglo kot nedovoljeno.
2. Pritožnik izpodbija sklep Vrhovnega sodišča in pravnomočna sklepa o odreditvi pripora. V zvezi s sklepom Vrhovnega sodišča zatrjuje kršitev drugega odstavka 14. člena in 22. člena Ustave. Navaja, da izpodbijani sklep ni obrazložen, ker se sklicuje na obrazložitev sklepa Vrhovnega sodišča št. I Ips 284/2004 z dne 21. 10. 2004, in da je stališče Vrhovnega sodišča, da zahteva za varstvo zakonitosti ni dovoljena, pravno zmotno, razlaga določbe četrtega odstavka 420. člena ZKP pa samovoljna. Pritožnik meni, da iz navedene določbe z vidika dopustnosti vložitve zahteve za varstvo zakonitosti ne izhaja ločevanje med tistim, kar Vrhovno sodišče poimenuje "redni pripor", in priporom po drugem odstavku 307. člena ZKP.
3. Pravnomočnima sklepoma o odreditvi pripora na podlagi drugega odstavka 307. člena ZKP pritožnik očita kršitve 15. in 20. člena, prvega odstavka 23. člena, 25. člena ter prve in tretje alineje 29. člena Ustave. V zvezi s kršitvijo prve alineje 29. člena Ustave navaja, da njemu in njegovemu zagovorniku sodišče ni dalo primernega časa za pripravo obrambe, tj. osemdnevnega roka, ki ga določa tretji odstavek 288. člena ZKP. Na slednje naj bi s predlogom za preložitev naroka za glavno obravnavo, razpisanega za 24. 8. 2005, opozoril predsednika senata, ki naj bi tak predlog ignoriral ter posledično izdal nezakonit sklep o odreditvi pripora. Predlog za preložitev naroka za glavno obravnavo naj bi sodišče prve stopnje ocenilo kot razlog za izmikanje pritožnika glavni obravnavi. Slednje naj bi potrdilo tudi Višje sodišče, ki naj bi poleg tega zavzelo še nedopustno stališče, da osemdnevni rok velja za vabilo na prvo glavno obravnavo, ne pa tudi na naslednje. V zvezi s kršitvijo tretje alineje 29. člena Ustave pritožnik navaja, da je bil v času začetka in trajanja glavne obravnave v bolnišnici, kar naj bi izkazal z zdravniškim potrdilom. Tega dokaza naj sodišče ne bi upoštevalo, temveč naj bi po dveh tednih od njegovega prejema, 15. 9. 2005, izdalo sklep o odreditvi pripora. S tem naj bi kršilo pritožnikovo pravico do izvajanja dokazov v njegovo korist in 20. člen Ustave. Zaradi neupoštevanja predloženega dokaza naj bi sodišče nepopolno ugotovilo dejansko stanje, zato naj ne bi bili izpolnjeni pogoji za odreditev pripora po drugem odstavku 307. člena ZKP. Navedeno kršitev naj bi pritožnik uveljavljal tudi v pritožbi, vendar naj bi jo Višje sodišče ignoriralo in s tem kršilo 25. člen Ustave. Pritožniku naj bi bila kršena tudi pravica iz prvega odstavka 23. člena Ustave, ker naj bi predsednik senata sodil pristransko in pritožniku onemogočal opravljanje procesnih dejanj. Kršitev te pravice utemeljuje tudi z navedbo, da iz prvostopenjskega sklepa ni razvidna časovna omejitev pripora, saj naj bi bila obravnava po izdaji sklepa o odreditvi pripora preložena za nedoločen čas. Prav tako naj sodišče ne bi navedlo, zakaj je ob obstoju vseh ukrepov za zagotovitev obdolženčeve navzočnosti uporabilo skrajen ukrep.
4. Ustavno sodišče je s sklepom št. Up-967/05 z dne 24. 4. 2007 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo. Ustavna pritožba je bila na podlagi 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 – v nadaljevanju ZUstS) poslana v odgovor Vrhovnemu sodišču in Višjemu sodišču v Mariboru, ki nanjo nista odgovorili.
B. – I.
5. Pritožnik izpodbija sklep Vrhovnega sodišča, ki je procesne narave. Z njim je Vrhovno sodišče kot nedovoljeno zavrglo zahtevo za varstvo zakonitosti, ki jo je pritožnikov zagovornik vložil zoper pravnomočna sklepa, s katerima je bil zoper njega odrejen pripor na podlagi drugega odstavka 307. člena ZKP.
6. V izpodbijanem sklepu se Vrhovno sodišče sklicuje na stališče, ki ga je zavzelo v sklepu št. I Ips 284/2004 z dne 21. 10. 2004, po katerem zoper sklep o odreditvi pripora na podlagi drugega odstavka 307. člena ZKP ni mogoče vložiti zahteve za varstvo zakonitosti. Pojasnjuje, da gre pri priporu po drugem odstavku 307. člena ZKP za samostojen in ne dopolnilen ali alternativen ukrep "rednemu priporu", ki pomeni sankcijo za ravnanje obdolženca, ki se očitno izmika in noče priti na glavno obravnavo, in je namenjen zagotavljanju neoviranega dela sodišča. Zato po mnenju Vrhovnega sodišča sklep o priporu, odrejen na podlagi drugega odstavka 307. člena ZKP, ne sodi med sklepe o odreditvi pripora, zoper katere je izjemoma dovoljena zahteva za varstvo zakonitosti.
7. Gre za primer, o kakršnem je Ustavno sodišče že odločilo z odločbo št. Up-755/04 z dne 20. 9. 2006 (Uradni list RS, št. 112/06 in OdlUS XV, 96), s katero je razveljavilo sklep Vrhovnega sodišča št. I Ips 284/2004 z dne 21. 10. 2004 in zadevo vrnilo temu sodišču v novo odločanje. V odločbi je med drugim navedlo, da je zakonodajalec pri tem, ko je določil, da se sme zahteva za varstvo zakonitosti vložiti zoper pravnomočno odločbo o odreditvi pripora, izhajal iz tega, da je treba enake položaje pred zakonom enako pravno urediti (drugi odstavek 14. člena Ustave). Da namen zakonodajalca ni bil v tem, da izključi možnost vložitve zahteve za varstvo zakonitosti zoper pravnomočno odločbo o odreditvi pripora po drugem odstavku 307. člena ZKP, pa izhaja že iz jezikovne razlage četrtega odstavka 420. člena ZKP.[1] Če bi zakonodajalec za tovrstne primere želel izključiti to izredno pravno sredstvo, bi moral to v ustreznih določbah izrecno določiti in za takšno ureditev navesti tudi razloge, ki bi upravičevali dopustnost drugačne pravne ureditve enakih položajev.
8. Vrhovno sodišče pri razlagi četrtega odstavka 420. člena ZKP ni upoštevalo, da gre pri odreditvi pripora po drugem odstavku 307. člena ZKP z vidika posega v pravico do osebne svobode za enakovrsten poseg in torej za enak pravni položaj pritožnika kot oseb, zoper katere je bil odrejen pripor po prvem odstavku 201. člena ZKP. S tem je kršilo drugi odstavek 14. člena Ustave in s tem pravico pritožnika do enakosti pred zakonom. Zato je Ustavno sodišče sklep Vrhovnega sodišča razveljavilo in mu zadevo vrnilo v novo odločanje (1. točka izreka).
B. – II.
9. Pritožnik vlaga ustavno pritožbo tudi zoper pravnomočna sklepa, s katerima je bil zoper njega odrejen pripor po drugem odstavku 307. člena ZKP. Ustavna pritožba zoper navedena sklepa ni dopustna.
10. Po določbi prvega odstavka 51. člena ZUstS se ustavna pritožba lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev lahko Ustavno sodišče izjemoma odloča o ustavni pritožbi le, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice (drugi odstavek 51. člena ZUstS).
11. Ustavno sodišče je iz razlogov, ki so navedeni v obrazložitvi te odločbe, ugotovilo, da je zoper pravnomočno odločbo, s katero je bil zoper pritožnika odrejen pripor po drugem odstavku 307. člena ZKP, dopustno vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti. Izpodbijani sklep, s katerim je Vrhovno sodišče zavrglo zahtevo za varstvo zakonitosti, ki je bila vložena zoper pravnomočna sklepa o odreditvi pripora, je Ustavno sodišče razveljavilo in vrnilo zadevo Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
12. Ker procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev ni podana, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo (2. točka izreka).
B. – III.
13. Pritožnikovega predloga, naj Ustavno sodišče ob ugotovitvi, da izpodbijani akti temeljijo na protiustavnih določbah ZKP, razveljavi drugi odstavek 307. člena ZKP in peti odstavek 42. člena ZKP, Ustavno sodišče ni preizkušalo. ZUstS namreč ne omogoča, da bi pritožnik ob vložitvi ustavne pritožbe podrejeno predlagal presojo ustavnosti zakona. Če bi Ustavno sodišče v postopku ustavne pritožbe ugotovilo, da izpodbijani akt temelji na protiustavnem zakonu, bi samo začelo postopek za oceno njegove skladnosti z Ustavo (drugi odstavek 59. člena ZUstS).
C.
14. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena in druge alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Janez Čebulj ter sodnice in sodniki dr. Zvonko Fišer, dr. Franc Grad, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Ciril Ribičič, dr. Mirjam Škrk in Jože Tratnik. Odločbo je sprejelo s petimi glasovi proti štirim. Proti so glasovali sodnici Modrijan in Škrk ter sodnika Fišer in Tratnik.
Predsednik
dr. Janez Čebulj
Opomba:
[1]Četrti odstavek 420. člena ZKP se glasi: "Ne glede na določbo prvega odstavka tega člena se sme med kazenskim postopkom, ki ni pravnomočno končan, vložiti zahteva za varstvo zakonitosti samo zoper pravnomočno odločbo o odreditvi pripora, zoper pravnomočno odločbo o podaljšanju pripora pa le v primeru podaljšanja s sklepom senata vrhovnega sodišča (drugi odstavek 205. člena) in v primeru podaljšanja po vložitvi obtožnice (drugi odstavek 272. člena)."