U-I-31/05
Natisni
Opravilna št.:
U-I-31/05
Datum odločitve:
25. 1. 2007
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2007:U.I.31.05
Akt:
Zakon o zaščiti živali (Uradni list RS, št. 20/04 – ur. p. b.) (ZZZiv), 27. in 33. čl.
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti 27. in 33. člena Zakona o zaščiti živali (Uradni list RS, št. 20/04 – ur. p. b.) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Občina Domžale ni izkazala, da so ogrožene njene pravice kot pravice lokalne skupnosti, zato je Ustavno sodišče njeno zahtevo zavrglo.
Geslo:
1.2.1.6 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Vloga državnega in drugega organa - Organ lokalne samouprave.
1.2.51.3.5 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Predlagatelj - Predstavniški organi lokalne skupnosti.
1.5.51.1.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve - Neupravičeni predlagatelj.
Pravna podlaga:
Člen 140.1, Ustava [URS] 
Člen 25, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Občina Domžale
Datum vloge:
11. 1. 2005
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US27095
Dokument v PDF obliki:
U-I-31-05.pdf
107 KB
Prenesite datoteko
U-I-31/05-11
25. 1. 2007
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Občine Domžale, ki jo zastopa Valter Bogataj, odvetnik v Odvetniški družbi Taljat, Tratnik, Sočan in Bogataj, o. p. d. n. o., Ljubljana, na seji 25. januarja 2007
sklenilo:
Zahteva za oceno ustavnosti 27. in 33. člena Zakona o zaščiti živali (Uradni list RS, št. 20/04 – ur. p. b.) se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Občina Domžale v zahtevi izpodbija v izreku navedeni določbi Zakona o zaščiti živali (v nadaljevanju ZZZiv), ker naj bi v neskladju z 2., s 14. in 140. členom Ustave ogrožali njene pravice. Predlagateljica navaja, da naj bi izpodbijana zakonska ureditev že z opredelitvijo zavetišč za zapuščene živali za lokalno zadevo javnega pomena, ob hkratni obveznosti financirati vzpostavitev in delovanje teh zavetišč, očitno posegala v njen ustavni položaj in pravice. Zatrjuje, da zagotovitev teh zavetišč ne more biti lokalna zadeva, saj  zadeva vso državo, ne le območje posamezne občine ali prebivalcev več občin. Meni, da izpodbijana ureditev ne določa načina izpolnjevanja obveznosti občine, ker ne ureja načina vzpostavitve mreže zavetišč kot alternative lastnim občinskim zavetiščem, zato naj bi bile pravna norme v zvezi s tem nedoločne in nasprotju z 2. členom Ustave. Obveznost vzpostavitve zavetišč enako za vse občine, ne glede na njihovo velikost in ne glede na stanje zapuščenih živali, naj bi zaradi s tem povezanih razlik v ekonomski upravičenosti zagotovitve lastnega občinskega zavetišča povzročila neenako obravnavanje občin v nasprotju z drugim odstavkom 14. člena Ustave. Po zakonskih merilih bi morala Občina Domžale namreč zagotoviti eno samo mesto v zavetišču.
2. Državni zbor v odgovoru navaja, da je bila v zakonodajnem postopku posebna pozornost namenjena vprašanjem vzpostavitve, delovanja in financiranja zavetišč za zapuščene živali. Ta vprašanja so bila z amandmaji natančneje urejena kot lokalna zadeva javnega pomena in javna služba, z zakonsko določenimi kriteriji za vzpostavitev in financiranje. Državni zbor meni, da izpodbijani določbi ne posegata v ustavni položaj občine in tudi ne v njene pravice. Zakon o lokalni samoupravi (Uradni list RS, št. 100/05 – ur. p. b.) v 21. členu določa, da se lokalne zadeve javnega pomena, ki jih občina opravlja samostojno, določijo s splošnim aktom občine ali so določene z zakonom, ter jih primeroma našteva. Po vsebini naj bi v obravnavanem primeru šlo za zadeve, ki se nanašajo na zagotavljanje normalnih življenjskih razmer v občini. Zato naj ne bi bilo vprašljivo, da ZZiv med njih uvršča naloge skrbi za zapuščene živali in zagotavljanje zavetišč zanje. Zakonodajalec je v drugi odstavek 27. člena ZZZiv vgradil kriterije in mehanizme, s katerimi naj bi zagotovil enak pristop k zagotavljanju skrbi za zapuščene živali v vseh občinah, zato po njegovi oceni izpodbijana ureditev ni v nasprotju z 2. in s 14. členom Ustave. Opozarja tudi na institut primerne porabe v zvezi z izvajanjem ustavno in zakonsko določenih nalog občin ter na institut finančne izravnave iz državnega proračuna v skladu zakonom, ki ureja financiranje občin. Enako meni tudi Vlada, ki poudarja, da med javne zadeve lokalnega pomena sodi tudi skrb za red v občini, kamor nedvomno spada skrb za zapuščene živali, ki so lahko vir ogrožanja prebivalcev zaradi širjenja bolezni ali zaradi nevarnosti napada. Ker naj izpodbijana ureditev ne bi ogrožala pravice lokalne skupnosti, saj naj bi le natančneje opredelila že sicer zakonsko predvidene javne službe lokalne skupnosti, Vlada predlaga, naj Ustavno sodišče zahtevo zavrže.
B.
3. Na podlagi sedme alineje prvega odstavka 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94 – v nadaljevanju ZUstS) lahko predstavniški organi lokalnih skupnosti vložijo zahtevo, če so ogrožene pravice lokalnih skupnosti. Iz 128. člena Statuta Občine Domžale izhaja generalno pooblastilo Županu za vlaganje zahtev za presojo ustavnosti in zakonitosti predpisov, s katerimi se posega v ustavni položaj in v pravice občine. Vendar mora predlagateljica v zahtevi tudi izkazati, da izpodbijane določbe predpisov ogrožajo pravice Občine kot lokalne skupnosti.
4. Izpodbijani določbi ZZZiv sodita v poglavje, ki opredeljuje skrb za zapuščene živali. Določba 27. člena ureja funkcije in status zavetišča za zapuščene živali, določba 33. člena pa njegovo financiranje.
5. Ustavno sodišče je že v odločbi št. U-I-98/95 z dne 11. 7. 1996 (Uradni list RS, št. 44/96 in OdlUS V, 118, točka 18 obrazložitve) razčlenilo pomen prvega odstavka 140. člena Ustave glede na tri kumulativne elemente za opredelitev javnih zadev, ki sodijo v pristojnost občine. Sprejelo je stališče, da ta ustavna določba meri na zadeve, ki pretežno zadevajo prebivalce lokalne skupnosti oziroma ki koreninijo v lokalni skupnosti zaradi narave zadeve in njene primernosti za samostojno urejanje v občini. Ugotovilo je, da prvi odstavek 21. člena ZLS določa, da občina samostojno opravlja lokalne zadeve javnega pomena (izvirne naloge), ki jih določi s splošnim aktom občine ali so določene z zakonom, ter da tudi prvi odstavek 4. člena Evropske listine lokalne samouprave (Uradni list RS, št. 57/96, MP, št. 15/96 ­ MELLS) določa, da so temeljna pooblastila in naloge lokalnih skupnosti predpisane z Ustavo in zakonom. Kakor ugotavlja že sama predlagateljica, pa ZLS v drugem odstavku 21. členu le primeroma našteva lokalne javne zadeve. Zato zgolj dejstvo, da zakon na novo izrecno določa posamezno lokalno zadevo javnega pomena, še ne more pomeniti, da gre za poseg v ustavni položaj in pravice občine.
6. Predlagateljica pa tudi z vsebinskimi argumenti ne izkaže, da je izpodbijana ureditev v nasprotju z v prejšnji točki opisanimi osnovnimi merili za razmejitev med pristojnostmi države in občine. Interes države za ureditev določenega področja namreč glede na povedano ni osnovno merilo za uvrstitev določene zadeve v državno pristojnost. Argument, da mora občina poskrbeti le za eno mesto v zavetišču, pa že sam po sebi ne more izkazovati ogroženosti pravic občine, ob upoštevanju ureditve medobčinskega sodelovanja iz 6. člena ZLS in zagotavljanja lokalnih javnih služb iz 61. člena ZLS ter ureditve financiranja občin pa povsem izgubi svojo težo. Občina namreč lahko zaradi zagotovitve zavetišča sklene ustrezen sporazum z drugo občino ali vloži lastna sredstva v dejavnost osebe zasebnega prava, ta javna služba pa se upošteva pri ugotovitvi primernega obsega sredstev za financiranje nalog občine kot podlagi za določitev primerne porabe občine in morebitne finančne izravnave iz sredstev državnega proračuna. Iz 27. člena ZZZiv pa izhaja, da zakon določa le kriterije in način izvrševanja te občinske pristojnosti, kolikor je to potrebno zaradi enotnosti ureditve, izvrševanje pa prepušča občinam, da ureditev te izvirne pristojnosti v skladu s predpisi samostojno prilagodijo svojim potrebam.
7. Po navedenem predlagateljica ni izkazala, da so ogrožene pravice občine kot lokalne skupnosti, zato je Ustavno sodišče njeno zahtevo zavrglo.
C.
8. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 25. člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Janez Čebulj ter sodnice in sodnika dr. Zvonko Fišer, Lojze Janko, mag. Marija Krisper Kramberger, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrk in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejelo soglasno.
Predsednik
dr. Janez Čebulj