U-I-122/11, Up-572/11
Natisni
Opravilna št.:
U-I-122/11, Up-572/11
Datum odločitve:
21. 6. 2011
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2011:U.I.122.11
Akt:
Zakon o mednarodni zaščiti (Uradni list RS, št. 111/07 in 58/09) (ZMZ), 3. odst. 21. čl. in 4. odst. 22. čl.

Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 178/2011 z dne 7. 4. 2011 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. I U 1826/2010 z dne 18. 2. 2011 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 2142-100/2010/8 (1232-12) z dne 15. 9. 2010 

Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 299/2010 z dne 25. 11. 2010 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča št. I U 1373/2010 z dne 13. 10. 2010
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 178/2011 z dne 7. 4. 2011 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. I U 1826/2010 z dne 18. 2. 2011 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 2142-100/2010/8 (1232-12) z dne 15. 9. 2010 se ne sprejme.

Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 299/2010 z dne 25. 11. 2010 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča št. I U 1373/2010 z dne 13. 10. 2010 se zavrže. 

Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 21. člena in četrtega odstavka 22. člena Zakona o mednarodni zaščiti (Uradni list RS, št. 111/07 in 58/09) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Če očitno ne gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, ki bi imela hujše posledice za pritožnika, niti ne gre za pomembno ustavnopravno vprašanje, ki bi presegalo pomen konkretne zadeve, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ne sprejme v obravnavo. Pobudnik nima pravnega interesa, če ne izkaže, da izpodbijana določba neposredno posega v njegov pravni položaj.
Geslo:
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.4.52.2 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Pravni interes za vložitev ustavne pritožbe.
1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev .
Pravna podlaga:
Člen 25.3, 55.b.1.2, 55.b.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
A. B., C.
Datum vloge:
16. 5. 2011
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe, zavrženje
Dokument:
US29509
Dokument v PDF obliki:
U-I-122-11, Up-572-11_.pdf
143 KB
Prenesite datoteko
U-I-122/11-4
Up-572/11-13
21. 6. 2011
S K L E P
Ustavno sodišče je v postopkih za preizkus ustavne pritožbe in pobude A. B., C., ki ga zastopa mag. Matevž Krivic, Spodnje Pirniče, na seji 21. junija 2011
sklenilo:
1. Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. I Up 178/2011 z dne 7. 4. 2011 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. I U 1826/2010 z dne 18. 2. 2011 in z odločbo Ministrstva za notranje zadeve št. 2142-100/2010/8 (1232-12) z dne 15. 9. 2010 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. I Up 299/2010 z dne 25. 11. 2010 v zvezi s sodbo in sklepom Upravnega sodišča št. I U 1373/2010 z dne 13. 10. 2010 se zavrže.
3. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 21. člena in četrtega odstavka 22. člena Zakona o mednarodni zaščiti (Uradni list RS, št. 111/07 in 58/09) se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Ministrstvo za notranje zadeve (v nadaljevanju MNZ) je na podlagi druge alineje prvega odstavka 52. člena v zvezi s prvo alinejo 53. člena Zakona o mednarodni zaščiti (v nadaljevanju ZMZ) zavrnilo prošnjo pritožnika za priznanje mednarodne zaščite. Na podlagi drugega odstavka 52. člena ZMZ je odločilo, da mora pritožnik nemudoma po pravnomočnosti odločbe zapustiti Republiko Slovenijo. Odločitev o tem, da pritožnik ne izpolnjuje pogojev za mednarodno zaščito, je oprlo na ugotovitev, da ni izkazal splošne verodostojnosti, da njegove izjave o razlogih za zapustitev izvorne države niso verjetne in med seboj skladne, da je na podrobna vprašanja uradne osebe odgovarjal skopo in splošno ter da za mednarodno zaščito ni zaprosil, kakor hitro je bilo to mogoče. Zoper odločbo MNZ je pritožnik vložil tožbo, ki ji je Upravno sodišče ugodilo, izpodbijano odločbo odpravilo ter zadevo vrnilo MNZ v nov postopek. Ker po oceni Upravnega sodišča MNZ ni ugotavljalo pogojev za priznanje statusa subsidiarne oblike zaščite, mu je sodišče naložilo, naj to stori v ponovljenem postopku. Ob odločanju o pritožbi MNZ je Vrhovno sodišče razveljavilo sodbo Upravnega sodišča ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Štelo je, da bi moralo Upravno sodišče glede na svoje stališče o potrebnosti ugotavljanja pogojev za priznanje subsidiarne zaščite sámo opraviti glavno obravnavo, izvesti dokaze in odločiti v sporu polne jurisdikcije.
2. V ponovljenem postopku je Upravno sodišče tožbo pritožnika zavrnilo. Pri tem je obravnavalo izključno vprašanje, ali pritožnik izpolnjuje pogoje za priznanje statusa subsidiarne oblike zaščite. Po stališču Upravnega sodišča bi bila subsidiarna zaščita pritožniku lahko priznana le ob izpolnjevanju pogojev iz tretje alineje 28. člena ZMZ, tj. v primeru resne in individualne grožnje za življenje ali osebnost civilista zaradi samovoljnega nasilja v situacijah mednarodnega ali notranjega oboroženega spopada. Upoštevajoč poročilo organizacije Amnesty International o C. za leto 2010 ter izpoved pritožnika na glavni obravnavi je Upravno sodišče ocenilo, da navedeni pogoji v konkretnem primeru niso izpolnjeni. Ugotovilo je, da v nekaterih državah, ki sestavljajo C., sicer potekajo notranji, lokalno omejeni spopadi, vendar pritožnik v teh državah ni živel, zato tudi v primeru vrnitve ni nevarnosti, da bi utrpel resno in individualno grožnjo za svoje življenje in osebnost. Upravno sodišče pri tej presoji ni upoštevalo gradiva v angleškem jeziku, ki ga je pritožnik predložil na glavni obravnavi. Pojasnilo je, da bi moral pritožnik priložiti overjen prevod v slovenskem jeziku. Zoper sodbo Upravnega sodišča je pritožnik vložil pritožbo, ki jo je Vrhovno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijano prvostopenjsko sodbo. V celoti se je strinjalo z oceno Upravnega sodišča, da pritožnik ne izpolnjuje pogojev za priznanje subsidiarne oblike zaščite.
3. Pritožnik oziroma pobudnik izpodbija tako odločbe iz prvega sojenja kot tudi sodbi, izdani v ponovljenem postopku. Zatrjuje kršitve pravic iz 22. in 35. člena Ustave. V zvezi z odločbami iz prvega sojenja zlasti nasprotuje uporabi tretjega odstavka 21. člena ZMZ, ki določa pogoje za presojo izjav prosilca v primeru, ko ta ne predloži nobenih dokazov (med drugim tudi oceno splošne verodostojnosti prosilca), ter uporabi četrtega (sedaj tretjega) odstavka 22. člena ZMZ, ki določa, da pristojni organ v primeru ugotovitve splošne neverodostojnosti prosilca ne upošteva informacij o izvorni državi. Pri tem se pritožnik sklicuje na razloge za protiustavnost teh zakonskih določb, navedene v zadevi št. U-I-292/09, ki je v postopku odločanja pred Ustavnim sodiščem. Tudi s sodbama, izdanima v ponovljenem sojenju, naj bi bila pritožniku kršena procesna jamstva iz 22. člena Ustave ter pravica do azila, ki naj bi izhajala iz 35. člena Ustave. Pritožnik poudarja, da mu odločba MNZ nalaga obveznost, da zapusti Republiko Slovenijo nemudoma po njeni pravnomočnosti, ne da bi bil določen ustrezen paricijski rok, v katerem bi pritožnik lahko prostovoljno izpolnil obveznost zapustitve države. Takšna odločitev je po mnenju pritožnika v nasprotju s stališči Ustavnega sodišča, sprejetimi v odločbi št. U-I-89/10, Up-456/10 z dne 24. 2. 2011 (Uradni list RS, št. 26/11). Poleg tega pritožnik zatrjuje kršitev temeljnih postopkovnih jamstev iz 8. in 10. člena ZMZ, saj mu ni bil zagotovljen prevod pisnega gradiva, ki ga je sodišču predložil na glavni obravnavi. Glede na to pritožnik predlaga razveljavitev vseh izpodbijanih odločb. Predlaga tudi začasno zadržanje izvršitve odločbe MNZ.
4. V okviru trditve, da se izpodbijane odločbe opirajo na protiustavne zakonske določbe, pobudnik predlaga tudi začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 21. člena in četrtega odstavka 22. člena ZMZ. Pobudo utemeljuje z razlogi za protiustavnost teh zakonskih določb, ki so bili navedeni že v zadevi št. U-I-292/09.
B. – I.
5. Po prvem odstavku 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo – v nadaljevanju ZUstS) lahko vsakdo ob pogojih, ki jih določa ta zakon, vloži pri Ustavnem sodišču ustavno pritožbo, če meni, da mu je s posamičnim aktom državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina. Vsakdo, ki zahteva sodno varstvo svojih pravic in pravnih interesov, mora izkazati pravni interes: kot verjetno mora izkazati, da bo ugoditev njegovi zahtevi pomenila zanj določeno korist (izboljšanje pravnega položaja), ki je brez tega ne more doseči. Pravni interes mora biti izkazan tudi za vložitev ustavne pritožbe.
6. Potem ko je bilo v ponovljenem postopku (znova) odločeno o pritožnikovi tožbi ter o njegovi pritožbi zoper prvostopenjsko sodbo, odločbe sodišč iz prvega sojenja ne morejo biti več samostojen predmet izpodbijanja z ustavno pritožbo: sodba Upravnega sodišča je bila s sklepom Vrhovnega sodišča razveljavljena, za izpodbijanje razveljavitvenega sklepa Vrhovnega sodišča pa pritožnik tudi nima pravnega interesa.[1] Šele s sodbo Vrhovnega sodišča, izdano v ponovljenem postopku, je odločba MNZ o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito (tako glede statusa begunca kot tudi glede statusa subsidiarne oblike zaščite) postala pravnomočna. Zato je treba šteti, da so procesne predpostavke za obravnavo ustavne pritožbe izpolnjene le glede sodb, izdanih v ponovljenem postopku. Ustavno sodišče je zato ustavno pritožbo zoper odločbe, izdane v prvem sojenju, zavrglo (2. točka izreka).
7. Sodba Upravnega sodišča št. I U 1826/2010 z dne 18. 2. 2011, s katero je sodišče v ponovljenem postopku zavrnilo pritožnikovo tožbo, vloženo zoper odločbo MNZ, temelji na oceni, da pritožnik ne izpolnjuje niti pogojev za priznanje statusa begunca niti pogojev za priznanje subsidiarne zaščite. Kot izhaja iz obrazložitve sodbe, je Upravno sodišče razloge glede pogojev za priznanje statusa begunca prevzelo iz odločbe, izdane v prvem sojenju, v ponovljenem postopku pa se je osredotočilo zgolj na presojo pogojev za priznanje subsidiarne zaščite. Podoben pristop je uporabilo Vrhovno sodišče, ko je odločalo o pritožnikovi pritožbi zoper prvostopenjsko sodbo: kot sporno je štelo le odločitev glede priznanja subsidiarne zaščite. Že v prvem sojenju sta se tako Upravno kot Vrhovno sodišče strinjali z oceno MNZ, da pritožnik ne izpolnjuje pogojev za priznanje statusa begunca iz drugega odstavka 2. člena ZMZ. V tem pogledu je treba odločbe sodišč, izdane v prvem sojenju, ter sodbi, izdani v ponovljenem postopku, šteti kot celoto. Pritožnik bi zato moral v pritožbi zoper sodbo Upravnega sodišča št. I U 1826/2010 z dne 18. 2. 2011 izpodbijati tako oceno sodišča glede izpolnjevanja pogojev za priznanje statusa begunca
(ter v tem okviru zatrjevati protiustavnost zakonskih določb, na katerih je temeljila ta ocena) kot tudi oceno glede izpolnjevanja pogojev za priznanje subsidiarne zaščite. Iz pritožbe, ki jo je predložil Ustavnemu sodišču, je razvidno, da je nasprotoval le oceni Upravnega sodišča glede priznanja subsidiarne zaščite. To pomeni, da po vsebini (materialno) ni izčrpal očitkov o domnevni protiustavnosti zakonskih določb, ki so bile podlaga za odločitev MNZ in sodišč glede priznanja statusa begunca. Ker v tem delu ni izpolnjena procesna predpostavka izčrpanosti pravnih sredstev, Ustavno sodišče teh očitkov ni moglo preizkusiti.
8. Očitek pritožnika, da naj bi bil prikrajšan za postopkovna jamstva iz 8. in 10. člena ZMZ, ker mu sodišče ni zagotovilo prevoda pisnega gradiva, ki ga je predložil na glavni obravnavi, je neutemeljen. Ob sklicevanju na drugi odstavek 226. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo in 45/08 –  ZPP), po katerem mora biti listini, sestavljeni v tujem jeziku, priložen tudi overjen prevod, je Upravno sodišče sklenilo, da predloženega gradiva v angleškem jeziku ne bo upoštevalo. Pri tem je bila bistvena ocena sodišča, da je poročilo organizacije Amnesty International dovolj kredibilen dokaz, da je sodišče lahko nanj oprlo svojo sodbo, njegovi kredibilnosti pa tudi ni oporekala nobena od strank v postopku. Tudi po presoji Vrhovnega sodišča je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo gradivo v angleškem jeziku (ki naj bi dokazovalo, da so o razmerah v C. razpravljali funkcionarji Združenih narodov), ker temu gradivu ni bil priložen prevod v slovenskem jeziku. Kot izhaja iz sodbe Vrhovnega sodišča, dejstvo, da naj bi v organih Združenih narodov razpravljali o razmerah v C., ne bi moglo odločilno vplivati na drugačno presojo glede izpolnjevanja pogojev za priznanje mednarodne zaščite.
9. Pritožnik ustavne pritožbe tudi ne more utemeljiti s trditvami, da v izpodbijanih odločbah ni bil določen ustrezen paricijski rok, v katerem bi lahko prostovoljno izpolnil obveznost zapustitve države, kar naj bi bilo v neskladju z odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-89/10, Up-456/10. V navedeni odločbi je Ustavno sodišče ugotovilo protiustavnost prekrškovne določbe Zakona o tujcih (Uradni list RS, št. 64/09 – uradno prečiščeno besedilo – ZTuj-1), ki sankcionira nezakonito prebivanje v Republiki Sloveniji, v zvezi z določbami istega zakona, ki opredeljujejo položaj nezakonitega prebivanja. Ker te zakonske določbe niso bile podlaga za odločanje pristojnega organa in sodišč v obravnavani zadevi, sklicevanje pritožnika na navedeno odločbo Ustavnega sodišča ne more biti uspešno.
10. Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker zatrjevane kršitve človekovih pravic ali temeljnih svoboščin niso podane (1. točka izreka). Glede na to Ustavnemu sodišču ni bilo treba posebej odločati o predlogu za začasno zadržanje izvršitve odločbe MNZ.
B. – II.
11. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti lahko da, kdor izkaže svoj pravni interes (prvi odstavek 24. člena ZUstS). Po drugem odstavku navedenega člena ZUstS je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj.
12. V primerih, ko izpodbijani predpis ne učinkuje neposredno, se lahko pobuda vloži šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper posamični akt, izdan na podlagi izpodbijanega predpisa, hkrati z ustavno pritožbo pod pogoji iz 50. do 60. člena ZUstS (glej sklep Ustavnega sodišča št. U-I-275/07 z dne 22. 11. 2007, Uradni list RS, št. 110/07, in OdlUS XVI, 82). Predpostavka za vložitev ustavne pritožbe in pobude v takšnih primerih je tudi pogoj izčrpanosti takšnih pravnih sredstev po vsebini, kar pomeni, da mora pobudnik trditve o domnevni protiustavnosti ureditve, na kateri temelji odločitev v njegovem primeru, uveljavljati že v postopku pred pristojnimi sodišči (tako že v sklepu Ustavnega sodišča št. U-I-330/05, U-I-331/05, U-I-337/05 z dne 18. 10. 2007, Uradni list RS, št. 101/07, in OdlUS, XVI, 79). V obravnavani zadevi je bilo ugotovljeno, da pobudnik očitkov o protiustavnosti tretjega odstavka 21. člena in četrtega odstavka 22. člena ZMZ, ki sta bila podlaga za odločitev MNZ in sodišč glede priznanja statusa begunca, po vsebini ni izčrpal in da ustavna pritožba, s katero utemeljuje svoj pravni interes za začetek postopka za oceno ustavnosti, v tem delu ni dopustna. Glede na navedeno morebitna ugoditev pobudi ne bi mogla vplivati na njegov pravni položaj. Zato je Ustavno sodišče njegovo pobudo zavrglo (3. točka izreka).
C.
13. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka 55.b člena, drugega odstavka 55.b člena in tretjega odstavka 25. člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07 in 54/10) v sestavi: v sestavi: predsednik dr. Ernest Petrič ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Etelka Korpič – Horvat, mag. Miroslav Mozetič, Jasna Pogačar, mag. Jadranka Sovdat, Jože Tratnik in Jan Zobec. Sklep je sprejelo soglasno.
dr. Ernest Petrič
Predsednik
Opomba:
[1] Primerjaj sklep Ustavnega sodišča št. U-I-75/10, Up-401/10 z dne 8. 4. 2010.