Up-234/13
Natisni
Opravilna št.:
Up-234/13
Datum odločitve:
27. 11. 2014
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 89/2014 in OdlUS XX, 40 | 10. 12. 2014
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2014:Up.234.13
Akt:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Ips 8916/2012 z dne 22. 11. 2012, sodba Višjega sodišča v Kopru št. II Kp 5/2011 z dne 26. 5. 2011 in sodba Okrožnega sodišča v Kopru št. K 282/2008 z dne 23. 9. 2010
Izrek:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Ips 8916/2012 z dne 22. 11. 2012, sodba Višjega sodišča v Kopru št. II Kp 5/2011 z dne 26. 5. 2011 in sodba Okrožnega sodišča v Kopru št. K 282/2008 z dne 23. 9. 2010 se razveljavijo in zadeva se vrne Okrožnemu sodišču v Kopru v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja, mora biti ob popolni enakopravnosti zagotovljena pravica, da ima primeren čas in možnosti za pripravo svoje obrambe ter za njeno učinkovito izvajanje. Jedro pravice do obrambe iz 29. člena Ustave predstavlja zahteva, da mora biti obdolžencu zagotovljena možnost izjavljanja o celotnem procesnem gradivu in možnost primernega sodelovanja v dokaznem postopku. Kadar gre za strokovno zapletena vprašanja in sodišče v kazenskem postopku odredi izvedenstvo, mora imeti obdolženec možnost izvajanja aktivne obrambe tudi na ta način, da s pomočjo strokovnjaka po lastni izbiri vpliva na dokazno gradivo. S tem, ko so sodišča pri izvedbi dokaza z izvedencem, ki je bil ključen za odločitev, popolnoma zavrnila sodelovanje strokovnjaka, ki ga je angažirala obramba, in ji niso dopustili, da bi z njegovo pomočjo vnesla dvom v dokaz z izvedencem tekom samega izvajanja tega dokaza, so kršila pritožnikovo pravico do obrambe iz 29. člena Ustave.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
5.3.13.19 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Načelo kontradiktornosti.
5.3.13.53 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist (29).
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
Pravna podlaga:
Člen 29, Ustava [URS] 
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Boris Popovič, Koper
Datum vloge:
5. 3. 2013
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US30539
Dokument v PDF obliki:
Up-234-13.pdf
219 KB
Prenesite datoteko
Up-234/13-13
27. 11. 2014
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Borisa Popoviča, Koper, ki ga zastopa Odvetniška družba Čeferin, o. p., d. o. o., Grosuplje, na seji 27. novembra 2014
odločilo:
Sodba Vrhovnega sodišča št. I Ips 8916/2012 z dne 22. 11. 2012, sodba Višjega sodišča v Kopru št. II Kp 5/2011 z dne 26. 5. 2011 in sodba Okrožnega sodišča v Kopru št. K 282/2008 z dne 23. 9. 2010 se razveljavijo in zadeva se vrne Okrožnemu sodišču v Kopru v novo odločanje.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pritožnik je bil spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja davčne zatajitve po prvem odstavku 254. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 63/94, 70/94, 23/99 in 110/02 – v nadaljevanju KZ) in nadaljevanega kaznivega dejanja ponarejanja poslovnih listin po prvem in drugem odstavku 240. člena KZ. Vrhovno sodišče je zahtevi pritožnikovih zagovornikov za varstvo zakonitosti zavrnilo kot neutemeljeni.
2. Pritožnik v obširni ustavni pritožbi zatrjuje kršitev pravic iz 22. člena, prvega odstavka 23. člena ter 29. člena Ustave. Njegova pravica do sojenja v navzočnosti iz druge alineje 29. člena Ustave naj bi bila kršena s tem, ko je bil zaradi motenja reda 15. 6. 2010 odstranjen z glavne obravnave, na kateri je bil zaslišan izvedenec, sodišče pa ni preizkusilo, ali za dosego istega cilja obstajajo milejša sredstva. Isto kršitev naj bi sodišče zagrešilo s tem, ko njegove udeležbe na seji Državnega zbora ni štelo kot razlog za preložitev naroka in je glavno obravnavo 13. 7. 2010 opravilo kljub njegovi odsotnosti. Kršitev pravice do obrambe iz četrte alineje 29. člena Ustave pritožnik vidi v tem, da naj bi se sodišče pri izdaji sodbe oprlo tudi na pisne in ustne izjave, ki jih je podal v davčnih postopkih. Z zavrnitvijo predloga za izločitev izvedenca Darka Končana zaradi dvoma o njegovi nepristranskosti naj bi bili pritožniku nadalje kršeni pravica do sodnega varstva iz 23. člena Ustave in pravica do enakega varstva pravic oziroma konkretno pravica do enakosti orožij iz 22. člena Ustave. Pritožnik poudarja, da je izvedenec procesni pomočnik sodišča, ki mu pomaga pri ugotavljanju dejanskega stanja, zato je njegova nepristranskost ključna, pri tem pa mora biti zagotovljen tudi videz nepristranskosti. V nepristranskost omenjenega izvedenca naj obramba ne bi mogla zaupati iz dveh razlogov: zaradi politične opredeljenosti izvedenca, ki je nasprotna politični opredelitvi pritožnika, in zaradi spora, ki je med njima nastal med glavno obravnavo 15. 6. 2010. Takrat je izvedenec zaradi osebne prizadetosti zahteval protokolacijo besed, ki mu jih je pritožnik izrekel pred narokom, zaradi motenja reda pa je bil v nadaljevanju pritožnik odstranjen z naroka. Pri utemeljevanju očitanih kršitev se pritožnik sklicuje in opira na kriterije, ki jih je v svoji praksi postavilo Evropsko sodišče za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP), in na ustaljeno ustavnosodno presojo. Kršitev pravice do izvajanja dokazov v njegovo korist iz tretje alineje 29. člena Ustave, hkrati pa kršitev dolžnosti opredelitve do pravno pomembnih navedb stranke in pravice do izjave (22. člen Ustave) naj bi sodišče zagrešilo z zavrnitvijo dokaznega predloga obrambe, naj se vpogleda v strokovno mnenje mag. Rada Pezdirja, ki ga je pritožnik pridobil izven sodnega postopka. Pritožniku naj bi bilo s tem onemogočeno, da bi tudi vsebinsko polno sodeloval v postopku ter da bi se z ustrezno strokovno podporo opredeljeval do ključnega dokaza, tj. izvedenskega mnenja, in ga učinkovito izpodbijal. Stališču Višjega sodišča, ki priznava, da je strokovnjak, ki ga najame stranka, njen pomočnik in da vsebina strokovnega mnenja pomeni del njenih navedb, hkrati pa zavrne omenjeni dokazni predlog in se pri presoji izvedbe dokaza z izvedencem ozko sklicuje na 258. člen Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 32/12 – uradno prečiščeno besedilo in 47/13 – v nadaljevanju ZKP), pritožnik očita notranje nasprotje. Pomoč strokovnjaka pri obrambi naj bi obdolžencu zagotavljala možnost uporabe ustreznih strokovnih znanj, na katerih bi gradil svojo obrambo in izpodbijal pravilnost trditev sodno postavljenega izvedenca. Pritožnik meni, da navedeno pravico krši tudi stališče Vrhovnega sodišča, da je bil dokazni predlog obrambe preuranjen glede na 257. in 258. člen ZKP, saj izvedba dokaza z izvedencem davčne stroke še ni bila končana.
3. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo sprejel v obravnavo s sklepom št. Up-234/13 z dne 18. 4. 2014. V skladu s prvim odstavkom 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) je Ustavno sodišče o sprejemu ustavne pritožbe obvestilo Vrhovno sodišče.
4. V postopku odločanja o ustavni pritožbi je Ustavno sodišče vpogledalo v spis Okrožnega sodišča v Kopru št. K 282/2008.
B.
5. Pritožnik med drugim zatrjuje, da so bile s tem, ko je sodišče zavrnilo vpogled v strokovno mnenje strokovnjaka, ki ga je kot obdolženec angažiral sam, kršene njegova pravica do izjave in dolžnost sodišča, da se opredeli do pravno pomembnih navedb stranke, kar oboje izhaja iz 22. člena Ustave, ter pravica do izvajanja dokazov v njegovo korist iz tretje alineje 29. člena Ustave. Sodišče naj se tako ne bi opredelilo do navedb strokovnjaka na strani obdolženca, s tem pa naj bi mu bila onemogočena vsebinsko polno sodelovanje v postopku in opredelitev do izvedenskega mnenja, ki je pomenil ključen dokaz. Te pritožnikove navedbe je Ustavno sodišče preizkusilo z vidika pravice do obrambe, ki jo zagotavlja 29. člen Ustave.
6. V kazenskem postopku je pravica do izjavljanja iz 22. člena Ustave še posebej zagotovljena kot specialna človekova pravica v 29. členu Ustave, ki ureja pravna jamstva v kazenskem postopku.
[1]
Obe pomenita pomemben element širšega pojma poštenega postopka
[2]
in po ustaljeni ustavnosodni presoji zagotavljata minimalna procesna jamstva, minimalen obseg pravic, ki morajo biti zagotovljene posameznikom v sodnih postopkih, torej tudi obdolžencu v kazenskem postopku.
[3]
Enako varstvo pravic iz 22. člena Ustave zajema tudi pravico stranke do izjavljanja v postopku. Iz nje med drugim izhaja, da mora biti stranki zagotovljena možnost izjavljanja o celotnem procesnem gradivu, ki je v sodnem spisu in ki lahko vpliva na odločitev sodišča.
[4]
Pravica do obrambe, posebej njen vidik iz prve in druge alineje 29. člena Ustave, je elementarna za učinkovito obrambo obdolženca.
[5]
Vsakomur, kdor je obdolžen kaznivega dejanja, mora biti ob popolni enakopravnosti zagotovljena pravica, da ima primeren čas in možnosti za pripravo svoje obrambe in za obrambo samo, bodisi da se brani sam ali z zagovornikom. Če obdolžencu v kazenskem postopku, v katerem se ugotavlja njegova odgovornost za očitano mu kaznivo dejanje, nista zagotovljeni možnost izjavljanja o celotnem procesnem gradivu in možnost primernega sodelovanja v dokaznem postopku, je nedopustno poseženo v njegovo pravico do obrambe. Gre za jedro pravice do obrambe, ki ima samostojno vrednost. To mora imeti sodišče ob izvajanju dokaznega postopka ves čas pred očmi. Ali je bila obdolžencu zagotovljena primerna možnost za pripravo in tudi za izvajanje obrambe, se presoja glede na konkretne okoliščine posameznega primera.
7. Iz spisa Okrožnega sodišča izhaja, da je izvedensko mnenje glede davčnih obveznosti dveh gospodarskih družb, sodišču predloženo 16. 4. 2010, izdelal stalni sodni izvedenec za ekonomijo – področje borze, davkov in financ, ki je bil imenovan z odredbo sodišča dne 1. 9. 2009 (v nadaljevanju izvedenec). Zaradi obsežnosti dela in dokumentacije, ki jo je bilo treba pregledati, mu je pomagalo računovodsko administrativno podjetje. Pritožnikov zagovornik je na prvem naroku po prejemu izvedenskega mnenja, 20. 4. 2010, in v dopisu z dne 10. 5. 2010, po vročitvi obsežne dopolnitve izvedenskega mnenja, poudaril, da bo obramba za preučitev izvedenskega mnenja in za pripravo na zaslišanje potrebovala daljši čas in pomoč strokovnjaka, saj nima ustreznega znanja za kvalitetno obrambo. Obramba je nato še pred začetkom zaslišanja izvedenca predlagala zaslišanje svoje izvedene priče, strokovnjaka za ekonomijo (v nadaljevanju strokovnjak), ter soočenje izvedenca in strokovnjaka, v spis pa je vložila tudi strokovno oceno, ki jo je izdelal predlagani strokovnjak. Slednja se nanaša na oceno metodologije, ki jo je pri izdelavi svojega mnenja uporabil izvedenec, iz obrazložitve dokaznega predloga po zaslišanju "priče" in iz navedb obrambe pa gre razbrati, da sta bila z namenom izpodbijanja uporabljene metodologije podana tudi predloga obrambe. Sodišče je zaslišanje "priče" in "soočenje z izvedencem" zavrnilo. Po ustni podaji oziroma povzetku izvedenskega mnenja je bil izvedenec nato zaslišan še na več narokih. Sodišče je zavrnilo vse na dokazovanje z izvedencem nanašajoče se predloge, ki jih je obramba podala še po zaključku izvedbe dokaza z izvedencem: predloga obdolženca in njegovega zagovornika po postavitvi novega izvedenca davčne stroke, branje strokovne ocene strokovnjaka in dopolnitev izvedenskega mnenja izvedenca davčne stroke. Višje in Vrhovno sodišče v procesnih odločitvah prvostopenjskega sodišča nista našli nezakonitosti in protiustavnosti, ki jima jih je v pravnih sredstvih očitala obramba.
8. Pri opredelitvi do procesnega postopanja obrambe so sodišča izhajala iz stališča, da je obramba podala le dokazne predloge (vpogled v mnenje, zaslišanje strokovnjaka in njegovo soočenje z izvedencem), in so take dokazne predloge zavrnila, sklicujoč se na merila in izhodišča odločanja o dokaznih predlogih, kot jih je Ustavno sodišče vzpostavilo v odločbi št. Up-34/93 z dne 8. 6. 1995 (OdlUS IV, 129), ko je presojalo kršitev pravice do izvajanja dokazov v korist obdolženca (tretja alineja 29. člena Ustave). Na takšni presoji navedb obrambe temeljita tudi argumenta, da je bil dokazni predlog glede na 257. in 258. člen ZKP podan prezgodaj, saj prvostopenjsko sodišče še ni končalo izvedbe dokaza z izvedencem, in da strokovno mnenje, ki ga je izdelal strokovnjak na zahtevo stranke, ni izvedensko mnenje, ki bi ga bilo mogoče uporabiti kot dokaz v kazenskem postopku. Ob taki presoji navedb in procesnega postopanja obrambe so sodišča popolnoma spregledala, da je obramba že na naroku 20. 4. 2010, v dopisu z dne 10. 5. 2010 ter med postopkom in v pravnih sredstvih opozarjala, da zaradi specifičnosti strokovnega področja, obsežnosti in zapletenosti izvedenskega mnenja ter v njem opravljenih izračunov potrebuje pomoč strokovnjaka tako za pripravo obrambe kot za njeno izvajanje. Pritožnikov zagovornik je v danem primeru še pred začetkom zaslišanja izvedenca na naroku izrecno poudaril potrebo obrambe po pomoči strokovnjaka tudi pri drugem delu izvedbe tega dokaznega sredstva, torej na ustni obravnavi.
9. Na podlagi 248. člena ZKP sodišče, ki vodi postopek, izvedenstvo odredi, kadar je treba za ugotovitev ali presojo kakšnega pomembnega dejstva dobiti izvid in mnenje nekoga, ki ima potrebno strokovno znanje. Ustavno sodišče je v svoji praksi že poudarilo, da zakonska ureditev potrjuje stališče kazenskopravne teorije, da izvedenstvo ni le dokaz, to je izvor spoznavanja relevantnih dejstev, ampak gre za pomoč sodišču pri izvrševanju njegove funkcije.
[6]
Izvedenstvo ima torej v kazenskem postopku dvojno vlogo. Posredovanje strokovnega znanja in izkušenj za razjasnitev spornih dejanskih vprašanj pomeni pomoč sodišču, ki tega znanja nima, na drugi strani pa gre za dokazno sredstvo. S tem posebnim preiskovalnim dejanjem se v kazenskem postopku pridobi dokaz – izvid in mnenje izvedenca.
[7]
I
zvedenec mora svoje mnenje obrazložiti.
[8]
Šele s tem je namreč omogočeno tako sodišču kot strankam, da mnenje kritično analizirajo, ocenijo, uveljavljajo ugovore, pripombe, očitke, z mnenjem polemizirajo ter se tako izjavijo o tem dokaznem gradivu in se do njega opredelijo. Dokazno moč izvedenčevega mnenja in njegove izpovedbe sodišče ocenjuje po prosti presoji, enako kot vse ostale dokaze, torej na njegovo mnenje ni vezano. Strokovna utemeljitev, logičnost in prepričljivost izvedenčevih argumentov so tiste, na katere sodišče opre presojo o sprejemljivosti njegovega mnenja.
[9]
Ključni del dokazovanja z izvedencem je kontradiktorna obravnava izvida in mnenja.
[10]
Morebitna nasprotja, protislovnosti, nepopolnosti, nejasnosti, pomanjkljivosti ali dvome mora sodišče odpraviti na način, predpisan v 257. in 258. členu ZKP. Če pomanjkljivosti ni mogoče odpraviti z novim zaslišanjem izvedenca oziroma izvedencev, se dokazovanje ponovi z istimi ali drugimi izvedenci ali se zahteva njihovo mnenje.
10. Pravica obdolženca je, da se izjavi tudi o tem dokaznem gradivu in da, če je izvedensko mnenje zanj obremenilno, opozori na njegovo dokazno neuporabljivost. To lahko stori tako, da sam angažira strokovnjaka in sodišču predloži tako (po njegovem naročilu izdelano) mnenje. Teorija in sodna praksa sta si edini, da tako mnenje, četudi ga izdela strokovnjak, ki ima sicer status sodnega izvedenca, ni izvedensko mnenje, ki bi ga bilo mogoče uporabiti kot dokaz. Poudarjata, da je strokovnjak pomočnik stranke in deluje v njenem interesu. Po njunem stališču ima sklicevanje na tako strokovno mnenje le pomen navedb,
[11]
s katerimi stranka zavzema stališče do določenega vprašanja ali navedb, s katerimi se strokovno postavi pod vprašaj pravilnost že izdelanega izvedenskega mnenja, ki ga je odredilo sodišče.
[12]
Na drugi strani tako strokovno mnenje lahko bodisi predstavlja nadaljnji dokazni predlog, naj sodišče odredi novo izvedenstvo, bodisi vodi vanj.
[13]
11. ESČP je presojo izvedenskih mnenj v kazenskih postopkih opravljalo in kriterije vzpostavljalo v okviru pravice do poštenega sojenja, adversarnega postopka in enakosti orožij. V svoji sodni praksi poudarja, da prvi odstavek 6. člena skupaj s točko d tretjega odstavka 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) obrambi ne zagotavljajo absolutne pravice do izvedbe določenega dokaza s strokovnjakom, vendar pa mora imeti obramba možnost izvajati aktivno obrambo (
active defence
). Pri presoji, ali ravnanje sodišča pri dokazovanju z izvedenci in strokovnjaki krši načelo poštenosti postopka, ESČP upošteva dokazni postopek kot celoto. Poudarja, da 6. člen EKČP nacionalnim sodiščem ne nalaga obveznosti, naj naročijo izvedenska mnenja. Če pa se sodišče odloči, da je treba izdelati izvedensko mnenje, mora imeti obramba možnost, da na strokovnjake naslovi vprašanja ter jih izzove in zasliši neposredno na sojenju. Vendar mora biti po stališču ESČP izvrševanje pravic obrambe uravnoteženo z načelom pravičnosti.
[14]
V sodbi v zadevi
Matytsina proti Rusiji
z dne 27. 3. 2014 je ESČP tako poudarilo, da nacionalna pravila o dopustnosti posameznih dokazov obrambi ne smejo onemogočati učinkovitega izpodbijanja dokaza z izvedencem, ki ga je naročil preiskovalec, tožilec ali sodišče, zato mora imeti obramba možnost pridobitve in predložitve na lastno pobudo pridobljenega alternativnega poročila ali mnenja strokovnjaka. Kršitev navedenih določb je ESČP ugotovilo tudi v primeru, ko je bilo obrambi, na kateri je bilo breme, da prepriča sodišče o nepopolnosti in pomanjkljivosti izvedenskega mnenja, ki ga je predložilo tožilstvo, sicer omogočeno, da se je izven postopka posvetovala z ustreznimi strokovnjaki, ni pa ji bilo omogočeno, da bi predložila lastno strokovno mnenje.
[15]
V primeru, ko je pomoč strokovnjaka obrambi vplivala na izvedbo dokaza s sodno imenovanim izvedencem tako, da so očitki strokovnjaka in argumenti, s katerimi je bilo nanje odgovorjeno, prešli med dokazno gradivo postopka in s tem v proces odločanja nacionalnega sodišča, pa ESČP ni ugotovilo kršitve pravice do poštenega postopka, čeprav je nacionalno sodišče zavrnilo tako strokovno mnenje kot dokaz v kazenskem postopku kot tudi zaslišanje strokovnjaka kot priče.
[16]
12. Izvedenstvo je bilo v obravnavanem primeru ključno dokazno sredstvo. Preostalo dokazno podlago sodbe v pretežni meri sestavljajo listinski dokazi, ki jih je s specifičnega strokovnega vidika analiziral in v tem pogledu dejanske okoliščine prav tako pojasnil izvedenec davčne stroke. Ustavno sodišče ne more mimo ugotovitve, da je pritožnik sodelovanje strokovnjaka na strani obrambe na eni strani res želel zagotoviti v obliki predlogov, nanašajočih se na dokazovanje z izvedencem: predlagal je vpogled v strokovno mnenje, zaslišanje strokovnjaka kot priče in njegovo soočenje z izvedencem. Zgolj presoja zavrnitve teh predlogov s stališča pritožnikove pravice do izvajanja dokazov v njegovo korist (tretja alineja 29. člena Ustave) sama po sebi ne vzbuja ustavnopravnih pomislekov. Po presoji Ustavnega sodišča pa so, gledano na postopek dokazovanja kot celoto in navedbe v ustavni pritožbi, v obravnavanem primeru pomembne okoliščine, da je na drugi strani postopek dokazovanja intenzivno potekal okrog zaslišanja sodnega izvedenca na več narokih, pritožnik pa je v svojih predlogih že od prejema izvedenskega mnenja dalje izhajal iz svoje nezadostne strokovne usposobljenosti pri obravnavanem vprašanju in posledične nezmožnosti polnega vsebinskega sodelovanja pri sicer na videz kontradiktorni obravnavi, ki naj bi mu zgolj formalno zagotovila vse možnosti, da v mnenje izvedenca vnese dvom. Pri tem je izrecno poudarjal, da z mnenjem strokovnjaka želi izpodbijati verodostojnost in zanesljivost izdelanega izvedenskega mnenja, zlasti glede uporabljenih metod.
13. Pomemben del obrambe, dejansko njeno jedro, je tudi možnost opredeljevanja do dokazov in polno sodelovanje v dokaznem postopku. Če je okrnjen ta element, obdolžencu ni omogočena učinkovita obramba. Učinkovito uveljavljanje pravice do izjavljanja o celotnem procesnem gradivu, ki lahko vpliva na odločitev sodišča, se kaže tudi kot možnost kritike izbire in uporabe metod, ki jih je sodno imenovani izvedenec uporabil pri svojem delu,
[17]
torej pri izdelavi mnenja.
[18]
Bolj zahtevno in zapleteno je strokovno področje, bolj se izkazuje, da stranke postopka same nimajo možnosti spustiti se v vsebinsko tehtno obravnavo izvedenskega mnenja. Že zastavljanje vprašanj v odredbi o izvedenstvu zahteva določeno strokovno znanje,
[19]
toliko bolj to velja za opredeljevanje do dokaza, ki se z izvedenstvom pridobi. Zato je bistveno, da ima obramba možnost uporabiti pomoč strokovnjaka pri uresničevanju pravice, da se lahko izjavi o vsem procesnem gradivu, ki ga bremeni. Le tako ga lahko učinkovito, primerno in tehtno presoja ter o njem zavzema stališča.
14. Pomoč strokovnjaka, če naj bo obdolženčeva pravica do obrambe učinkovita, pa mora imeti odraz tudi v kazenskem postopku. V tej luči si je tudi mogoče razlagati stališče sodne prakse, da se zasebno pridobljeno strokovno mnenje šteje kot navedbe obrambe. Kadar gre za strokovno zapletena vprašanja, mora imeti obdolženec možnost, da s pomočjo strokovnega pomočnika za to področje podaja navedbe in izpodbija nasprotne dokaze. Obdolžencu mora biti torej omogočeno, da v takih primerih s pomočjo strokovnjaka po svoji izbiri izpodbija dokazno vrednost izvedenskega mnenja, naj si bo to v metodološkem ali vsebinskem pogledu ali celo glede napačnosti izvida. Tej pravici obdolženca pa ustreza dolžnost sodišča, da navedbe preuči in se do njih, če so za obravnavano zadevo upoštevne, tudi opredeli. Opustitev te dolžnosti pomeni kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Ko gre za navedbe, s katerimi se obramba izjavlja o sicer izvajanem dokazu, se mora sodišče do njih opredeliti v svoji presoji tega dokaza. Ko gre za izvajanje dokaza z izvedencem, mora sodišče navedbe obrambe upoštevati in se do njih opredeliti, preden je izvedba dokaza končana, saj le tako lahko presodi, ali je nastopila situacija iz 257. oziroma 258. člena ZKP. Obramba s pomočjo strokovnjaka namreč poskuša vnesti dvom v pravilnost izvedenskega mnenja ali prikazati njegovo nejasnost, nepopolnost ali notranja nasprotja. Presoja, ali je taka situacija nastopila, je v primeru, da je obdolžencu zagotovljena pravica do aktivne in učinkovite obrambe, lahko posledica sodelovanja strokovnjaka na strani obrambe. Hkrati to pomeni, da četudi sodišče ne postavi novega izvedenca in napori obrambe po izpodbijanju pravilnosti in tehtnosti izdelanega mnenja izvedenca niso obrodili sadov, mora sodišče navedbe obrambe, ki jih je ta podala s pomočjo strokovnjaka, upoštevati v oceni dokaza z izvedencem in se do njih opredeliti. Če tega ne stori, krši ne le omenjeno pravico obdolženca iz 22. člena Ustave, pač pa primarno obdolženca prikrajša za pravico do primerne in učinkovite obrambe, ki jo zagotavlja 29. člen Ustave.
15. Po presoji Ustavnega sodišča je torej bistveno, da ima obdolženec možnost z izvajanjem aktivne obrambe s pomočjo strokovnjaka dejansko vplivati na dokazno gradivo in da sodišče tudi to upošteva pri svoji presoji. V obravnavanem primeru je sodišče le ugotovilo, da je zagovornik mnenje strokovnjaka vložil v spis. Vsebinsko ga v nobenem pogledu ni upoštevalo in se do njega ni opredelilo kot do navedb obdolženca. Hkrati je zavrnilo dokazni predlog obrambe po zaslišanju strokovnjaka, ki je mnenje izdelal. Omenjenih dveh predlogov sodišče ni upoštevalo kot obdolženčeve aktivne obrambe, ne iz postopka ne iz sodb pa ne izhaja, da bi se z vsebino mnenja strokovnjaka sodišče seznanilo. Kljub temu, da je šlo za kompleksno ugotavljanje dejanskih okoliščin z davčnega področja in da je v postopku intenzivno sodeloval izvedenec z ustreznega področja, je sodišče obdolžencu v celoti odreklo pomoč strokovnjaka, ki bi mu pomagal sodelovati v izvedbi dokaza z izvedencem. S tem ko je prvostopenjsko sodišče postopkovna prizadevanja obrambe presojalo le kot dokazne predloge
[20]
in je sodelovanje strokovnjaka, ki ga je angažirala obramba, pri izvedbi dokaza z izvedencem popolnoma zavrnilo, je po presoji Ustavnega sodišča kršilo pritožnikovo pravico do obrambe iz 29. člena Ustave. Enaki kršitvi sta zagrešili Višje in Vrhovno sodišče s stališčem, ki obrambi ni dopustilo, da bi s pomočjo strokovnjaka vnesla dvom v dokaz z izvedenstvom med samim izvajanjem tega dokaza.
16. V obravnavanem primeru je bila obrambi v celoti odrečena pomoč strokovnjaka pri izvedbi dokaza z izvedencem in s tem je bila kršena pravica obdolženca do obrambe. Sodišče bo moralo sodelovanje strokovnjaka na strani obrambe zagotoviti tako, da bodo izpolnjena minimalna procesna jamstva aktivne obrambe.
[21]
17. Zaradi ugotovljene kršitve pravice do obrambe iz 29. člena Ustave je Ustavno sodišče izpodbijane posamične akte razveljavilo in zadevo vrnilo prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje. Ker je Ustavno sodišče izpodbijane sodbe razveljavilo iz navedenih razlogov, se v presojo utemeljenosti drugih očitkov ni spuščalo.
C.
18. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS v sestavi: predsedujoča sodnica
mag. Marta Klampfer
ter sodnici in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Dunja Jadek Pensa,
dr. Etelka Korpič – Horvat, dr. Ernest Petrič in Jan Zobec.
Odločbo je sprejelo soglasno.
mag. Marta Klampfer
Predsedujoča sodnica
[1]
Prim. odločbi Ustavnega sodišča št. Up-309/05 z dne 15. 5. 2008 (Uradni list RS, št. 59/08, in OdlUS XVII, 33) ter št. Up-729/03, U-I-187/04 z dne 8. 7. 2004 (Uradni list RS, št. 83/04, in OdlUS XIII, 81).
[2]
Prim. odločbi kot v opombi št. 1 ter odločbi Ustavnega sodišča št. Up-3663/07 z dne 10. 9. 2009 (Uradni list RS, št. 77/09, in OdlUS XVIII, 83) ter št. Up-1544/10 z dne 21. 6. 2012 (Uradni list RS, št. 53/12).
[3]
Prim. odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-132/95 z dne 8. 1. 1998 (Uradni list RS, št. 11/98, in OdlUS VII, 1).
[4]
Prim. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-271/07 z dne 3. 7. 2008 (Uradni list RS, št. 79/08, in OdlUS XVII, 76).
[5]
Prim. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-309/05.
[6]
Prim. odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-132/95.
[7]
J. Zobec v: L. Ude (ur.), Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 2. knjiga, Uradni list Republike Slovenije, Ljubljana 2009, str. 472 in 474.
[8]
Čeprav za razliko od tretjega odstavka 253. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo in 45/08 – ZPP) v ZKP to ni posebej določeno.
[9]
Prim. Š. Horvat, Zakon o kazenskem postopku s komentarjem, GV Založba, Ljubljana 2004, str. 581.
[10]
Z. Fišer, Kontradiktornost v postopku dokazovanja z izvedencem, Konferenca kazenskega prava in kriminologije, Zbornik, GV Založba, Ljubljana 2009, str. 18.
[11]
Višje sodišče je v izpodbijani sodbi predstavilo tudi ta stališča sodne prakse, ki jih je v pritožbi izpostavil pritožnik, vendar je zavrnitev očitkov nato argumentiralo z vidika pravil o izvedbi dokaza z izvedencem in pritožnikove predloge razumelo izključno kot le dokazne predloge.
[12]
A. Jelenc Puklavec, Nekaj procesnih vprašanj o izvedenstvu, Pravosodni bilten, št. 2 (2000), str. 64; Š. Horvat, Zakon o kazenskem postopku s komentarjem, GV Založba, Ljubljana 2004, str. 567. Vprašanje strokovnega pomočnika obdolženca izpostavlja tudi Fišer v članku, omenjenem v opombi št. 10. Stališča o statusu strokovnjaka in njegovega strokovnega mnenja je Vrhovno sodišče sprejelo npr. v zadevah: št. I Ips 328/2007 z dne 24. 4. 2008, št. I Ips 159/2009 z dne 2. 7. 2009, št. I Ips 325/2009 z dne 21. 1. 2010 in št. I Ips 64/2010-337 z dne 20. 2. 2014. Na civilnopravnem področju je vsaj v literaturi položaj strokovnjaka, ki ga angažira stranka, dorečen, prav tako je jasna narava izvida in mnenja, ki ga ta poda, vse to pa je inkorporirano v ustavnopravne okvirje, in sicer v pravico do izjave iz 22. člena Ustave (J. Zobec, nav. delo, str. 472–476 in 492; starejša teorija v J. Juhart, Civilno procesno pravo FLRJ Jugoslavije, Univerzitetna založba Ljubljana, Ljubljana 1961, str. 385). Prim. tudi sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 278/2004 z dne 1. 12. 2005.
[13]
A. Jelenc Puklavec, nav. delo, str. 64.
[14]
Prim. sodbo ESČP v zadevi
Mirilashvili proti Rusiji
z dne 11. 12. 2008.
[15]
Prim. sodbo ESČP v zadevi
Khodorkovskiy in Lebedev proti Rusiji
z dne 25. 7. 2013. V postopku, v katerem je bilo pritožnikoma očitano izogibanje davkom in goljufije, je ESČP zahtevnost in različne možnosti obrambe za aktivno izpodbijanje izvedenskih mnenj prikazalo z naslednjim: "Izpodbijanje izvedenskega mnenja brez pomoči drugega izvedenca z istega področja je lahko zelo zahtevno. Zato le pravica obrambe, da sodišču predlaga izvedbo dokaza z novim izvedencem, ne zadostuje. Za učinkovito uresničenje te pravice mora imeti obramba enako možnost, da predloži lastno strokovno mnenje. Vendar ta pravica ni absolutna in oblika, v kateri obramba išče pomoč strokovnjakov, je lahko različna." (731. in 732. točka).
[16]
Prim. sodbo ESČP v zadevi
C. B. proti Avstriji
z dne 4. 4. 2013.
[17]
Prim. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-271/07.
[18]
Zahteva po obrazložitvi izvida in mnenja izvedenca tako opredeljevanje strank in sodišča do njega tudi omogoča.
[19]
Prim. Z. Dežman in A. Erbežnik, Kazensko procesno pravo Republike Slovenije, GV Založba, Ljubljana 2003, str. 418. Sodišče si pri tem in tudi v nadaljnjem postopku lahko zagotovi pomoč strokovnjaka po osmem in devetem odstavku 178. člena ZKP.
[20]
Pomoč strokovnjaka pri uresničevanju pravice obdolženca, da se izjavi o vsem procesnem gradivu, ki ga bremeni, bi ob takem stališču pomenila le (potencialno) množenje dokaznega gradiva in bi se lahko zrcalila v (široki) dopustnosti dokazov, ki jih predloži obramba. Na drugi strani je obrambi onemogočeno aktivno in učinkovito sodelovanje pri izvedbi ostalih dokazov.
[21]
Po ustaljeni sodni praksi se mnenje strokovnjaka (vsebinsko) upošteva kot del strankinih navedb. Če so te navedbe upoštevne, jih mora sodišče vzeti na znanje in se do njih opredeliti. Opredeliti se mora tudi do tega, ali vnašajo dvom o že izdelanem mnenju sodnega izvedenca. Intenzivnejša pomoč strokovnjaka je zagotovljena, ko se ta sprejme kot strokovni pomočnik obrambe in lahko "kot usta obrambe" sodeluje v določenih fazah postopka (npr. zaslišuje izvedenca ali ob njegovem zaslišanju obrambi nudi neposredno pomoč v tej smeri).