Up-672/09, U-I-156/09
Natisni
Opravilna št.:
Up-672/09, U-I-156/09
Datum odločitve:
17. 9. 2009
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2009:Up.672.09
Akt:
Zakon o prekrških (Uradni list RS, št. 3/07 – ur. p. b., 17/08 in 21/08 – popr.) (ZP), 2. odst. 66. čl.

Ustavna pritožba zoper sodbo Okrajnega sodišča v Postojni št. PR-607/2007 z dne 11. 11. 2008 in sodbo Okrajnega sodišča v Postojni št. PR-608/2007 z dne 11. 11.  2008
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti drugega odstavka 66. člena Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 3/07 – ur. p. b., 17/08 in 21/08 – popr.) se zavrne.

Ustavna pritožba zoper sodbo Okrajnega sodišča v Postojni št. PR-607/2007 z dne 11. 11. 2008 in sodbo Okrajnega sodišča v Postojni št. PR-608/2007 z dne 11. 11.  2008 se zavrže.

Pritožnika oziroma pobudnika sama nosita svoje stroške postopkov.
Evidenčni stavek:
Če je pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti predpisa očitno neutemeljena, jo Ustavno sodišče zavrne.
Ustavno sodišče zavrže nedovoljeno ustavno pritožbo.
Geslo:
1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
3.12 - Splošna načela - Jasnost in natančnost pravnih določb.
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).
5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
1.5.51.1.11 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Odločitev o stroških .
Pravna podlaga:
Člen 2, 8, 14.2, 22, 23.1, 25, 33, 67, 69, Ustava [URS] 
Člen 13, Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin [EKČP]
Člen 1, Protokol št. 1 h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin
Člen 26.2, 34.1, 49.1, 55.a.2.4, 55.b.1.3, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Enes Ćeman in družba Sene, d. o. o., Ljubljana
Datum vloge:
9. 6. 2009
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev, zavrženje
Dokument:
US28829
Dokument v PDF obliki:
Up-672-09, U-I-156-09.pdf
97 KB
Prenesite datoteko
Up-672/09-8
U-I-156/09-7
17. 9. 2009
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe in pobude Enesa Ćemana in družbe Sene, d. o. o., oba Ljubljana, ki ju zastopa Alexander von Thurn Taxis, Ljubljana, na seji 17. septembra 2009
sklenilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti drugega odstavka 66. člena Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 3/07 – ur. p. b., 17/08 in 21/08 – popr.) se zavrne.
2. Ustavna pritožba zoper sodbo Okrajnega sodišča v Postojni št. PR-607/2007 z dne 11. 11. 2008 in sodbo Okrajnega sodišča v Postojni št. PR-608/2007 z dne 11. 11.  2008 se zavrže.
3. Pritožnika oziroma pobudnika sama nosita svoje stroške postopkov.
Obrazložitev
A.
1. Pritožnika izpodbijata sodbi Okrajnega sodišča v Postojni, s katerima je sodišče zavrnilo zahtevi za sodno varstvo, ki sta ju vložila zoper plačilna naloga prekrškovnega organa. Zatrjujeta kršitev 2. člena, 8. člena, drugega odstavka 14. člena, 22. člena, prvega odstavka 23. člena, 25. člena in 29. člena Ustave ter 6. in 13. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) in 1. člena Prvega protokola h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju Protokol k EKČP). Navajata, da je bil kršen 57.b člen Zakona o prekrških (v nadaljevanju ZP-1), ki določa možnost ugovora zoper plačilni nalog. Šele v primeru zavrnitve ugovora naj bi bila možna zahteva za sodno varstvo. Navajata, da postopek ni bil pošten in da jima ni bilo zagotovljeno učinkovito pravno sredstvo. Z izpodbijanimi sodbami naj bi bila kršeni pravica do pritožbe iz 25. člena Ustave in pravica iz 13. člena EKČP v zvezi z 8. členom Ustave. Pritožnika tudi navajata, da jima je bila preprečena vložitev pravnega sredstva zoper izpodbijani sodbi. Zaradi zmotnega pravnega pouka naj bi sodišče spravilo prava neuka pritožnika v zmoto, zaradi česar naj bi opustila vložitev pravnega sredstva. Navajata tudi, da jima v postopku o prekršku ni bila zagotovljena možnost zaslišanja. Pritožnika predlagata izjemno obravnavo prepozne ustavne pritožbe po tretjem odstavku 52. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – ur. p. b. – v nadaljevanju ZUstS) in hkrati vlagata predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Predlagata tudi zadržanje izvršitve izpodbijanih sodb.
2. Pritožnika sta ustavno pritožbo naknadno dopolnila z vlogo, v kateri navajata, da je prekrškovni organ navedel napačen pravni pouk, da lahko v roku 8 dni vložita zahtevo za sodno varstvo. Ker naj prekrškovni organ ne bi upošteval, da je pravno sredstvo zoper plačilni nalog ugovor, naj bi bili kršeni načela pravne države (2. člen Ustave), pravica do pritožbe iz 25. člena Ustave, pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in 29. člen Ustave, saj naj bi pritožnika ne imela možnosti zagovora. Pritožnika zatrjujeta, da bi moral prekrškovni organ zahtevo za sodno varstvo šteti kot ugovor zoper plačilni nalog po 57.b členu ZP-1 in o njem odločiti ter šele nato zagotoviti možnost vložitve pravnega sredstva iz 59. člena ZP-1. V postopku naj bi bili kršeni 6. člen EKČP, 2. in 22. člen Ustave, saj naj bi država zavajala prebivalstvo in ga spravljala v pravno zmoto, da bi na tak način skrajšala postopke in preprečila pravna sredstva.
3. Pritožnika oziroma pobudnika vlagata tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti drugega odstavka 66. člena ZP-1, ki ureja pravico do pritožbe zoper odločitev sodišča o zahtevi za sodno varstvo. Zatrjujeta neskladje z 2. členom, z 8. členom, z drugim odstavkom 14. člena, z 22. členom, s prvim odstavkom 23. člena, s 25. členom, s 33. členom, s 67. členom in z 69. členom Ustave ter s 13. členom EKČP in s 1. členom Protokola k EKČP. Izpodbijana določba naj ne bi zagotavljala pritožbe,13. člen EKČP in 25. člen Ustave pa naj ne bi omejevala pritožbe, ko gre za poseg v premoženje. Vsaka globa naj bi pomenila takšen poseg, ne glede na višino. Kršitev pravice iz 25. člena Ustave naj bi pomenila razlaga, da je "policija ena vrsta sodišča" in da je z odločanjem okrajnega sodišča (na katerem naj bi delale večinoma neizkušene sodnice) zagotovljena pritožbena instanca. Menita, da ne gre za učinkovito pravno sredstvo v smislu 13. člena EKČP. Sodstvo naj bi bilo zaradi "odlašanja postopkov" nesposobno, vendar naj to ne bi pomenilo, da je treba uvesti hitre postopke, ki omejujejo pravice posameznikov. Besedilo izpodbijane določbe (beseda "najnižja") naj bi omogočalo zlorabo zakona. Pobudnika navajata, da lahko država spremeni predpis ter zviša najnižjo globo tako, da prekrškovnemu organu ni treba izrekati višje globe, in da lahko znaša globa 400 ali 4000 EUR, ne da bi bila posamezniku dana možnost vložitve pravnega sredstva. Zakon naj bi bil nerazumljiv, sam s seboj v nasprotju in v neskladju z načeli pravne države. Izpodbijana določba naj bi posegla v lastninsko pravico, ki jo varuje 1. člen Protokola k EKČP. Uporaba izpodbijane določbe naj bi omogočala "razlastitev" pobudnikov. Navajata, da je sodišče poseglo v lastninsko pravico v nasprotju z 69. členom Ustave in da slovenska sodišča ne upoštevajo Ustave. Pri utemeljevanju pravnega interesa se sklicujeta na ustavno pritožbo in navajata, da pomeni globa poseg v njuno lastninsko pravico. Ustavnemu sodišču predlagata, naj zadrži izvrševanje izpodbijanega predpisa.
B.
4. Po prvem odstavku 66. člena ZP-1 je zoper sklep sodišča, s katerim je bila zahteva za sodno varstvo zavržena, dovoljena pritožba. Po drugem odstavku 66. člena ZP-1 je zoper druge odločbe sodišča prve stopnje dovoljena pritožba, če je bila izrečena višja globa od najnižje predpisane za prekršek ali če je bil izrečen odvzem premoženjske koristi, ki presega 400 EUR.
5. Drugi odstavek 66. člena ZP-1 naj bi bil v neskladju s 25. členom Ustave in 13. členom EKČP, ker naj bi omejeval možnost vložitve pravnega sredstva, ko gre za posege v premoženje. Ustavno sodišče je že presojalo ustavnost te določbe, preden je bila spremenjena z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 17/08 – ZP-1E). Tudi pred navedeno spremembo je bila pritožba v primeru zavrnitve zahteve za sodno varstvo dovoljena le, če je bila izrečena višja globa od najnižje predpisane ali če je bil izrečen odvzem premoženjske koristi, ki presega 400 EUR. V odločbi št. U-I-56/06 z dne 15. 3. 2007 (Uradni list RS, št. 29/07 in OdlUS XVI, 21) je Ustavno sodišče zavrnilo očitke pobudnikov, da pomeni ureditev, ki izključuje pritožbo zoper sodbo, s katero okrajno sodišče zavrne zahtevo za sodno varstvo in s tem potrdi odločitev prekrškovnega organa, poseg v pravico do pravnega sredstva. Navedlo je, da opravlja zahteva za sodno varstvo funkcijo pravnega sredstva, saj se z njo zagotavlja instančna kontrola. Zato dejstvo, da zoper sodbo, s katero je sodišče zavrnilo zahtevo za sodno varstvo pobudnikov, ni dovoljena pritožba, samo po sebi ne utemeljuje očitka o neskladju izpodbijane ureditve s 25. členom Ustave in s 13. členom EKČP. Pobudnika pa ne pojasnita, zakaj zahteva za sodno varstvo ne more pomeniti učinkovitega pravnega sredstva. Z izražanjem splošnega nezadovoljstva z delom sodnikov oziroma sodišč ne moreta utemeljiti zatrjevane neustavnosti izpodbijane določbe.
6. Navedbe pobudnikov, da omogoča besedilo izpodbijane določbe zlorabo zakona, da lahko država spremeni predpis ter zviša najnižjo globo tako, da prekrškovnemu organu ni treba izrekati višje globe, in da lahko znaša globa 400 ali 4000 EUR, ne da bi bila posamezniku dana možnost vložitve pravnega sredstva, je treba preizkusiti z vidika drugega odstavka 14. člena Ustave, ki prepoveduje samovoljo zakonodajalca pri urejanju bistveno enakih dejanskih stanov. Pobudnika zatrjevanega neskladja ne utemeljita, saj izhajata iz zmotne predpostavke, da je položaj posameznika, ki mu je izrečena najnižja predpisana globa, enak položaju posameznika, ki mu je globa odmerjena v znesku, ki presega posebni minimum. S posebnim zakonom je lahko prekrškovni organ pooblaščen za izrekanje višjih glob od najnižjih predpisanih oziroma v katerikoli višini razpona. Takšno izrekanje sankcije pomeni zahtevnejše obravnavanje, saj mora prekrškovni organ opraviti tudi vrednotenje teže prekrška.[1] Ker gre za različne položaje posameznikov, ki jim je v postopku o prekršku izrečena globa, očitek pobudnikov o neskladju izpodbijane določbe z načelom enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave ni utemeljen.
7. Pobudnika zatrjujeta tudi neskladje izpodbijane določbe z načeli pravne države iz 2. člena Ustave. Izpodbijani določbi očitata, da je nerazumljiva in sama s seboj v nasprotju. Eno od načel pravne države zahteva, da so predpisi jasni in določni, tako da je mogoče nedvomno ugotoviti vsebino in namen norme. Iz izpodbijane določbe nedvoumno izhaja, v katerih primerih je posamezniku zagotovljena možnost vložitve pritožbe, tj. če je bila izrečena višja globa od najnižje predpisane za prekršek ali če je bil izrečen odvzem premoženjske koristi, ki presega 400 EUR. Zakaj naj bi bila izpodbijana določba protislovna, pobudnika ne pojasnita. Pavšalne navedbe o protislovnosti izpodbijane določbe ne zadoščajo za ugotovitev neskladja z 2. členom Ustave.
8. Neutemeljen je tudi očitek o kršitvi pravice do zasebne lastnine (33. člen Ustave) in 1. člena Protokola k EKČP. Izpodbijana določba ne pomeni zakonske podlage za izrek katerekoli sankcije v postopku o prekršku, zato pobudnika z navedbami, da je prišlo do posega v njuno premoženje, ne moreta utemeljiti zatrjevanega neskladja z Ustavo.
9. Preostale trditve o neskladjih so bodisi nesklepčne bodisi neobrazložene. To velja za očitke o neskladju z 8. členom Ustave (ki določa, da morajo biti zakoni in drugi predpisi v skladu s splošno veljavnimi načeli mednarodnega prava in mednarodnimi pogodbami, ki zavezujejo Slovenijo), z 22. členom Ustave (ki določa pravico do enakega varstva pravic), s prvim odstavkom 23. člena Ustave (ki določa pravico do sodnega varstva), s 67. členom Ustave (ki daje pooblastilo zakonodajalcu, da uredi način pridobivanja in uživanja lastnine ter način in pogoje dedovanja) in z 69. členom Ustave (ki določa odvzem ali omejitev lastninske pravice na nepremičnini).
10. Glede na navedeno je Ustavno sodišče pobudo za oceno ustavnosti drugega odstavka 66. člena ZP-1 kot očitno neutemeljeno zavrnilo (1. točka izreka).
11. Ker niso izpolnjeni pogoji iz tretjega odstavka 55.a člena ZUstS, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zoper posamična akta iz 2. točke izreka zavrglo. Ustavnemu sodišču se zato ni bilo treba opredeliti do drugih predlogov pritožnikov.
12. V postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače (prvi odstavek 34. člena ZUstS, ki se po prvem odstavku 49. člena ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo). Ker v obravnavani zadevi ni bilo razloga za drugačno odločitev, je Ustavno sodišče o predlogu za povrnitev stroškov odločilo, kot izhaja iz 3. točke izreka te odločbe.
C.
13. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena, tretje alineje prvega odstavka 55.b člena v zvezi s četrto alinejo drugega odstavka 55.a člena in prvega odstavka 34. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena ZUstS ter prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07) v sestavi: predsednik Jože Tratnik ter sodnici in sodniki dr. Mitja Deisinger, mag. Marta Klampfer, mag. Miroslav Mozetič, dr. Ernest Petrič, Jasna Pogačar, dr. Ciril Ribičič in Jan Zobec. Sklep je sprejelo soglasno.
Jože Tratnik
Predsednik
zanj dr. Ciril Ribičič
Podpredsednik
Opomba:
[1] Prim. odločbo št. U-I-56/06, tč. 19.