Up-43/10
Natisni
Opravilna št.:
Up-43/10
Datum odločitve:
7. 4. 2011
Objavljeno:
Uradni list RS, št. 32/2011 in OdlUS XIX, 32
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2011:Up.43.10
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 301/2009 z dne 3. 11. 2009
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 301/2009 z dne 3. 11. 2009 se zavrže.

Pritožnica sama nosi svoje stroške postopka z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže ustavno pritožbo, če zoper izpodbijani posamični akt niso izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju pravnih sredstev pomeni tudi izčrpanje pravnih sredstev, ki pomenijo odgovor na pravno sredstvo nasprotnika.
Geslo:
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.
1.5.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Odklonilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 125, Ustava [URS] 
Člen 34.1, 49.1, 55.b.1.5, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Marija Nadalič Šotić, Bogojina
Datum vloge:
7. 1. 2010
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US29404
Dokument v PDF obliki:
Up-43-10.pdf
133 KB
Prenesite datoteko
Up-43-10_LM Korpic.pdf
176 KB
Prenesite datoteko
Up-43/10-16
7. 4. 2011
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe, ki jo je vložila Marija Nadalič Šotić, Bogojina, ki jo zastopa Branko Lutarič, odvetnik v Murski Soboti, na seji senata 15. marca 2011 in v postopku po drugem odstavku 55.c člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 301/2009 z dne 3. 11. 2009 se zavrže.
2. Pritožnica sama nosi svoje stroške postopka z ustavno pritožbo.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek pritožnice za plačilo razlike v odpravnini zaradi prenehanja pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Pri tem se ni strinjalo s stališčem pritožnice, da ji kot delavki, ki je bila zaradi invalidnosti zaposlena za polovični delovni čas, pripada odpravnina v višini, kot da bi delala polni delovni čas. Višje sodišče je pritožbi pritožnice zoper takšno odločitev ugodilo. Vrhovno sodišče je ob odločanju o dopuščeni reviziji tožene stranke odločitev Višjega sodišča spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek pritožnice iz tega naslova zavrnilo.
2. Pritožnica je zoper sodbo Vrhovnega sodišča vložila ustavno pritožbo. V njej uveljavlja kršitve 14., 15. in 52. člena Ustave. Zatrjuje, da je bila diskriminirana na podlagi invalidnosti. Vrhovnemu sodišču očita tudi nepravilno uporabo materialnega prava.
B.
3. Zakon o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) v prvem odstavku 51. člena določa, da se lahko ustavna pritožba vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju pravnih sredstev pomeni, da mora udeleženec v postopku pred sodiščem aktivno izkoristiti vse procesne možnosti, ki so mu na voljo in v katerih lahko navaja pomisleke zoper stališča sodišč. Sodišča so namreč tista, ki so v prvi vrsti dolžna razlagati pravo in pri tem na podlagi 125. člena Ustave na vseh stopnjah sojenja, tudi na Vrhovnem sodišču kot najvišjem sodišču v državi (127. člen Ustave), zagotavljati varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Zahteva po izčrpanju pravnih sredstev pomeni tudi izčrpanje pravnih sredstev, ki pomenijo odgovor na pravno sredstvo nasprotnika. Tudi v teh pravnih sredstvih ima namreč stranka možnost uveljavljati ustavnopravne vidike zadeve in si s tem zagotoviti, da se sodišče mora opredeliti do teh njenih očitkov.
4. V obravnavanem primeru je pritožnica imela možnost, da bi v odgovoru na revizijo Vrhovnemu sodišču predstavila stališča, na katera se sklicuje v ustavni pritožbi. Ker na revizijo, ki ji je bila vročena, ni odgovorila, teh svojih očitkov tudi ne more uveljavljati z ustavno pritožbo. Glede na navedeno je bilo treba njeno ustavno pritožbo zavreči.
5. V postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Ustavno sodišče je odločilo, kot izhaja iz 2. točke izreka.
C.
6. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi pete alineje prvega odstavka 55.b člena in prvega odstavka 34. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena ZUstS ter petega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07 in 54/10) v sestavi: predsednik dr. Ernest Petrič ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Etelka Korpič – Horvat, mag. Miroslav Mozetič, Jasna Pogačar, mag. Jadranka Sovdat, Jože Tratnik in Jan Zobec. Za zavrženje ustavne pritožbe so se izrekli sodnici Pogačar in Sovdat ter sodniki Deisinger, Mozetič, Petrič, Tratnik in Zobec. Sodnica Korpič – Horvat je dala odklonilno ločeno mnenje.
dr. Ernest Petrič
Predsednik
Up-43/10-17
11. 4. 2011
Odklonilno  ločeno mnenje sodnice dr. Etelke Korpič – Horvat
1. Glasovala sem proti odločitvi o zavrženju ustavne pritožbe zaradi neizčrpanja pravnega sredstva. Razlog za zavrženje je bil, ker pritožnica ni vložila odgovora na revizijo.
2. Po stališču Ustavnega sodišča zahteva po izčrpanju pravnih sredstev pomeni, da mora udeleženec v postopku pred sodiščem aktivno izkoristiti vse procesne možnosti, ki so mu na voljo in v katerih lahko navaja pomisleke zoper stališča sodišč.
3. Pri presoji izpolnjenosti procesne predpostavke izčrpanja pravnih sredstev se mora upoštevati namen. Ustavno sodišče je v sklepu št. Up-139/99 z dne 30. 5. 2000 sprejelo stališče, da je namen zahteve po izčrpanju pravnih sredstev
v tem, da se v čim večji meri omogoči, da se že v sistemu rednega sodstva odpravijo morebitne kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, da Ustavno sodišče posega le v zadeve, pri katerih v okviru rednega sodstva te kršitve niso mogle biti odpravljene, ter da je Ustavno sodišče ob presoji ustavne pritožbe seznanjeno s stališči instančnih sodišč v sistemu rednega sodstva, kar pripomore tako h kvaliteti kot tudi k pospešitvi ustavnosodnega odločanja.
4. Pritožnica je v delovnem sporu uveljavljala razliko v odpravnini zaradi prenehanja pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti. Zaradi invalidnosti je bila zaposlena za polovični delovni čas. Delodajalec ji ni priznal polne odpravnine, kot da bi delala polni delovni čas, čeprav je delala s krajšim delovnim časom od polnega v skladu s predpisi o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Pritožnica se je sklicevala na Zakon o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 42/02 in 103/07 – v nadaljevanju ZDR), ki v drugem odstavku 66. člena določa, da imajo ti delavci enake pravice in obveznosti iz delovnega razmerja kot delavci, ki delajo polni delovni čas. Prvostopno sodišče je njen zahtevek zavrnilo. Višje sodišče je njeni pritožbi v tem delu ugodilo in ji priznalo odpravnino, odmerjeno od osnove, kot da bi delala polni delovni čas. Vrhovno sodišče je ob odločanju o dopuščeni reviziji odločitev Višjega sodišča spremenilo in tožbeni zahtevek pritožnice zavrnilo. Pritožnica v ustavni pritožbi uveljavlja kršitve 14., 15., in 52. člena Ustave. Zatrjuje, da je bila diskriminirana na podlagi invalidnosti.
5. Iz načel pravne države (2. člen Ustave) izhaja zahteva po doslednem upoštevanju procesnih norm, ki so določene v zakonih. To velja tudi za določbe, ki se nanašajo na vloge. Zakon o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo in 45/08 – v nadaljevanju ZPP) določa vloge v 105. členu. Te so: tožba, odgovor na tožbo, pravna sredstva in druge izjave, predlogi ali sporočila, ki se vlagajo zunaj obravnave. Odgovor na revizijo posebej ni določen in njegova nevložitev nima nobenih procesnih posledic.
6. Ustavno sodišče je v odločbi št. Up-419/10 z dne 2. 12. 2010 (Uradni list RS, št.  107/10) menilo, da "
v primerih, ko ni jasne in nedvoumne zakonske norme, ki bi določala, ali je neko vlogo treba vročiti nasprotniku v opredelitev ali ne, mora sodišče izhajati iz težnje po varovanju bistva človekove pravice do izjave, ki je v tem, da se lahko posameznik izjavi o vsem, kar je pomembno za odločitev o njegovi pravici, in sicer tako o dejanskih kot o pravnih vidikih zadeve. [Vlog, ki ne morejo vplivati na končni izid postopka, nasprotniku torej ni treba vročiti, vendar mora biti sodišče pri takšnem sklepanju previdno, saj je treba praviloma sami stranki prepustiti odločitev o tem, ali se bo izjavila o določenem dokumentu.]"
7. Odgovor na revizijo bi bil smiseln, če bi lahko vplival na vsebinsko drugačno odločitev. To bi bilo mogoče, če pritožnica ne bi že na prvi in drugi stopnji navedla vsega, kar je bilo bistveno za odločitev ali pa če bi tožena stranka v reviziji navajala nove bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zaradi katerih se lahko vloži revizija oziroma nova pravna pravila, ki naj bi bila prekršena. V obravnavanem primeru pa je pritožnica že na prvi in drugi stopnji navajala enako, da je kot invalidka diskriminirana, ker ji delodajalec ni izplačal polne odpravnine. Svoje navedbe je v ustavni pritožbi le ponovila in ni navajala nobenega novega predpisa ali pravnega stališča, na podlagi katerih je temeljil njen zahtevek. Ves čas se je sklicevala na drugi odstavek 66. člena ZDR, po katerem so invalidi upravičeni do odpravnine, kot če bi delali polni delovni čas. V nasprotnem primeru bi invalidi bili v slabšem položaju kot pred nastankom invalidnosti in bi jim bilo potrebno zagotoviti enak pravni položaj, kot so ga imeli pred invalidnostjo. Temu stališču je sledilo tudi Višje sodišče. Tudi tožena stranka je vztrajala pri svojih stališčih, da prejemanje delne invalidske pokojnine ni vezano na delovno razmerje in zato pritožnici pripada odpravnina po 109. členu ZDR le za štiri ure dela. Zato pritožničin odgovor na revizijo v ničemer ne bi vplival na drugačno odločitev Vrhovnega sodišča.
8. Odgovor na revizijo torej ne bi v ničemer izboljšal položaja pritožnice v postopku. Revizija je izredno pravno sredstvo in razlogi za vložitev revizije so omejeni. Ni mogoče vložiti revizije zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja; zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka se revizija lahko vloži v omejenem obsegu; lahko pa se vloži zaradi zmotne uporabe materialnega prava (370. člen ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (371. člen ZPP). V obravnavanem primeru se je preizkus revizijskega sodišča nanašal samo na pravno presojo, to je na pravilno uporabo materialnega prava, in sicer, ali za pritožnico, ki je postala invalidka III. kategorije v času trajanja delovnega razmerja in ji je bil ta status priznan po predpisih iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja, velja drugi odstavek 66. člena ZDR. Prav te razloge pa je pritožnica uveljavljala že v sodnem postopku pred revizijo.
9. Pritožnica z odgovorom na revizijo s pravnega vidika ne bi prispevala nič novega, nič pomembnega za odločitev o njeni pravici do odpravnine. Pritožnici bi se z odgovorom na revizijo, ki bi ga vložila po pooblaščencu – odvetniku, če je ne bi zastopal predstavnik sindikata,[1] povečali tudi stroški postopka.
10. Glede na navedeno menim, da je stališče o zavrženju ustavne pritožbe zoper sodbo Vrhovnega sodišča iz razloga, ker pritožnica ni vložila odgovora na revizijo, zelo formalistično in preprečuje Ustavnemu sodišču, da bi v enakih zadevah v prihodnje meritorno odločalo.
Dr. Etelka Korpič – Horvat
Sodnica
Opomba:
[1] V postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko stranko zastopa pooblaščenec, ki je predstavnik sindikata oziroma združenja delodajalcev, če ga ta zaposli za zastopanje svojih članov in če je opravil pravniški državni izpit (35. člen Zakona o delovnih in socialnih sodiščih, Uradni list RS, št. 2/04 in 10/04 – popr. – v nadaljevanju ZDSS); sicer pa odvetnik, razen v primerih, če ima stranka ali njen zakoniti zastopnik opravljen pravniški državni izpit (tretji in četrti odstavek 86. člena ZPP).