Up-1904/08
Natisni
Opravilna št.:
Up-1904/08
Datum odločitve:
10. 9. 2009
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2009:Up.1904.08
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Ip 778/2008 z dne 22. 4. 2008 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Novem mestu št. In 261/2007 z dne 22. 2. 2008
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Ip 778/2008 z dne 22. 4. 2008 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Novem mestu št. In 261/2007 z dne 22. 2. 2008 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Če pritožnik predlog za odlog izvršbe utemeljuje z okoliščino, da je zoper izvršilni naslov vložil revizijo, v času postopka pred Ustavnim sodiščem pa Vrhovno sodišče o reviziji odloči, pritožnik nima več pravnega interesa za ustavno pritožbo.
Geslo:
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.4.52.2 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Pravni interes za vložitev ustavne pritožbe.
1.5.51.2.4 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Začasno zadržanje izvršitve.
Pravna podlaga:
Člen 55.b.1.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Želimir Šetina, Novo mesto
Datum vloge:
26. 6. 2008
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US28826
Dokument v PDF obliki:
Up-1904-08.pdf
88 KB
Prenesite datoteko
Up-1904/08
11. 7. 2008
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe Želimirja Šetine, Novo mesto, na seji 10. julija 2008 in v postopku po tretjem odstavku 55.c člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – ur. p. b.)
sklenilo:
1. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Ip 778/2008 z dne 22. 4. 2008 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Novem mestu št. In 261/2007 z dne 22. 2. 2008 se sprejme v obravnavo.
2. Do končne odločitve Ustavnega sodišča se zadrži izvršitev sklepa Okrajnega sodišča v Novem mestu št. In 261/2007 z dne 22. 2. 2008.
3. Do končne odločitve Ustavnega sodišča ni dovoljeno opravljati nadaljnjih izvršilnih dejanj v izvršilnem postopku št. In 261/2007, ki teče zoper pritožnika pred Okrajnim sodiščem v Novem mestu.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog pritožnika (v izvršbi dolžnika) za odlog izvršbe po 1. točki prvega odstavka 71. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 51/98 in nasl. – ZIZ) v postopku za izpraznitev in izročitev nepremičnine. Svojo odločitev je utemeljilo predvsem s tem, da strošek najemnine, ki jo bo moral pritožnik po izselitvi plačevati za nadomestno stanovanje, ne more pomeniti nenadomestljive škode, saj bi moral pritožnik s tem stroškom računati že v času bivanja v hiši, ki ni bila nikoli njegova, pa tudi zato, ker bo te stroške lahko izterjal od upnika, če bo uspel z revizijo proti izvršilnemu naslovu. Pojasnilo je še, da upniku nastaja škoda, ker mu pritožnik za bivanje v hiši ne plačuje najemnine, upnik pa je lahko upravičeno zaskrbljen, ali bo te zneske lahko kadarkoli izterjal. Ocenilo je, da je pritožnikov predlog za odlog izvršbe namenjen le zavlačevanju postopka. Višje sodišče je pritožnikovo pritožbo zavrnilo. Strinjalo se je s pravno oceno sodišča prve stopnje, da okoliščine, ki jih zatrjuje pritožnik, ne pomenijo nenadomestljive ali težko nadomestljive škode in poudarilo, da je treba ta pravni standard razlagati restriktivno. Posledično je kot pravno nepomembne zavrnilo vse pritožnikove trditve, da bi upniku z odlogom izvršbe nastala manjša škoda. Višje sodišče se ni strinjalo s pritožnikovimi očitki glede kršitve temeljnih načel pravdnega postopka v zvezi z ugotovitvijo dejstva o podpisu na najemni pogodbi, ocenilo pa je tudi, da opustitev vročitve upnikovega odgovora na predlog za odlog izvršbe pritožniku ni vplivala na pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa.
2. Pritožnik očita Višjemu sodišču, da je eno od njegovih pritožbenih trditev napačno štelo za nedopustno pritožbeno novoto in je ni upoštevalo. S tem naj bi mu kršilo pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravico do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave. Pravica iz 22. člena Ustave naj bi mu bila kršena tudi zato, ker naj bi sodišči "napačno obravnavali" njegove navedbe, s katerimi je ob upoštevanju "izkušenj in zdravega razuma" izkazal verjeten nastanek nenadomestljive ali težko nadomestljive škode. Pritožnik meni, da je pravna ocena sodišča druge stopnje, da finančna stiska v njegovem primeru ne more biti razlog za odlog izvršbe, arbitrarna in v neskladju z 22. členom Ustave. Enako naj bi veljalo za stališče Okrajnega sodišča, da bi moral pritožnik vnaprej računati s plačevanjem najemnine. Okrajno sodišče naj bi v nasprotju z 22. členom Ustave oprlo svojo odločitev na dejstvo, ki ga nobena od strank ni zatrjevala. Pritožnik opozarja, da je pričakoval, da bo na prvi stopnji razpisan narok, kjer bi ga sodišče spodbudilo, da dopolni morebitne pomanjkljive navedbe. Kršitev 14., 22., 23. in 25. člena Ustave vidi v tem, da mu v postopku na prvi stopnji ni bilo omogočeno izjaviti se o navedbah upnika v odgovoru na predlog za odlog izvršbe, na katere naj bi Okrajno sodišče v večjem delu oprlo svojo odločitev, in v tem, da Višje sodišče te napake ni odpravilo. Pritožnik svoje navedbe o težko nadomestljivi škodi dopolnjuje še v ustavni pritožbi z novimi dejstvi in dokazi, ki naj jih prej brez svoje krivde ne bi mogel navesti oziroma predlagati. Meni, da je bil v sodnem postopku obravnavan neenakopravno, ker ta dejstva in dokazi niso bili upoštevani. Pritožnik predlaga zadržanje izvršitve izpodbijanih sklepov.
B.
3. Ustavno sodišče je ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo. Presodilo bo, ali so bile z izpodbijanima sodnima odločbama kršene človekove pravice oziroma temeljne svoboščine (1. točka izreka).
4. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko po določbi 58. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) senat ali Ustavno sodišče na nejavni seji zadrži izvršitev posamičnega akta, ki se z ustavno pritožbo izpodbija, če bi z izvršitvijo lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. V obravnavani zadevi je sklep o izvršbi zoper pritožnika pravnomočen in je zoper njega mogoče opraviti izvršilno dejanje izpraznitve in izročitve nepremičnine upniku v posest. Iz okoliščin primera izhaja, da v primeru kasnejše ugoditve ustavni pritožbi posledic, ki bi nastale z izselitvijo pritožnika, ne bi bilo več mogoče odpraviti. V tem primeru morebitna ugoditev ustavni pritožbi ne bi izboljšala pritožnikovega pravnega položaja. Ustavno sodišče je zato sklenilo, da zadrži izvršitev sklepa Okrajnega sodišča v Novem mestu št. In 261/2007 z dne 22. 2. 2008 do končne odločitve o ustavni pritožbi (2. točka izreka).
5. Glede na naravo izpodbijanih sklepov je bilo treba na podlagi tretjega odstavka 39. člena ZUstS v zvezi z 49. členom ZUstS določiti način izvršitve sklepa Ustavnega sodišča. Zadržanje izvršitve sklepa o zavrnitvi predloga za odlog izvršbe zato pomeni, da v izvršilnem postopku št. In 261/2007, ki teče zoper pritožnika pred Okrajnim sodiščem v Novem mestu, do končne odločitve Ustavnega sodišča ni dovoljeno opravljati nadaljnjih izvršilnih dejanj, zlasti ne izselitve pritožnika (3. točka izreka).
C.
6. Ustavno sodišče je ta sklep sprejelo na podlagi prve alineje drugega odstavka 55.b člena, 58. člena in tretjega odstavka 39. člena v zvezi z prvim odstavkom 49. člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07). Za sprejem ustavne pritožbe so se izrekli sodnica in sodnika mag. Marta Klampfer, Jože Tratnik in Jan Zobec.
Predsednik
Jože Tratnik
Up-1904/08-26
10. 9. 2009
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Želimirja Šetine, Novo mesto, na seji 10. septembra 2009
sklenilo:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Ip 778/2008 z dne 22. 4. 2008 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Novem mestu št. In 261/2007 z dne 22. 2. 2008 se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog pritožnika (v izvršbi dolžnika) za odlog izvršbe po 1. točki prvega odstavka 71. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 51/98 in nasl. – v nadaljevanju ZIZ) v postopku za izpraznitev in izročitev nepremičnine. Svojo odločitev je utemeljilo predvsem s tem, da strošek najemnine, ki jo bo moral pritožnik po izselitvi plačevati za nadomestno stanovanje, ne more pomeniti nenadomestljive škode, saj bi moral pritožnik s tem stroškom računati že v času bivanja v hiši, ki ni bila nikoli njegova, pa tudi zato, ker bo te stroške lahko izterjal od upnika, če bo uspel z revizijo proti izvršilnemu naslovu. Pojasnilo je še, da upniku nastaja škoda, ker mu pritožnik za bivanje v hiši ne plačuje najemnine, upnik pa je lahko upravičeno zaskrbljen, ali bo te zneske lahko kadarkoli izterjal. Ocenilo je, da je pritožnikov predlog za odlog izvršbe namenjen le zavlačevanju postopka. Višje sodišče je pritožnikovo pritožbo zavrnilo. Strinjalo se je s pravno oceno sodišča prve stopnje, da okoliščine, ki jih zatrjuje pritožnik, ne pomenijo nenadomestljive ali težko nadomestljive škode, in poudarilo, da je treba ta pravni standard razlagati restriktivno. Posledično je kot pravno nepomembne zavrnilo vse pritožnikove trditve, da bi upniku z odlogom izvršbe nastala manjša škoda. Višje sodišče se ni strinjalo s pritožnikovimi očitki glede kršitve temeljnih načel pravdnega postopka v zvezi z ugotovitvijo dejstva o podpisu na najemni pogodbi, ocenilo pa je tudi, da opustitev vročitve upnikovega odgovora na predlog za odlog izvršbe pritožniku ni vplivala na pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa.
2. Pritožnik očita Višjemu sodišču, da je eno od njegovih pritožbenih trditev napačno štelo za nedopustno pritožbeno novoto in je ni upoštevalo. S tem naj bi mu kršilo pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravico do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave. Pravica iz 22. člena Ustave naj bi mu bila kršena tudi zato, ker naj bi sodišči "napačno obravnavali" njegove navedbe, s katerimi je ob upoštevanju "izkušenj in zdravega razuma" izkazal verjeten nastanek nenadomestljive ali težko nadomestljive škode. Pritožnik meni, da je pravna ocena sodišča druge stopnje, da finančna stiska v njegovem primeru ne more biti razlog za odlog izvršbe, arbitrarna in v neskladju z 22. členom Ustave. Enako naj bi veljalo za stališče Okrajnega sodišča, da bi moral pritožnik vnaprej računati s plačevanjem najemnine. Okrajno sodišče naj bi v nasprotju z 22. členom Ustave oprlo svojo odločitev na dejstvo, ki ga nobena od strank ni zatrjevala. Pritožnik opozarja, da je pričakoval, da bo na prvi stopnji razpisan narok, kjer bi ga sodišče spodbudilo, da dopolni morebitne pomanjkljive navedbe. Kršitev 14., 22., 23. in 25. člena Ustave vidi v tem, da mu v postopku na prvi stopnji ni bilo omogočeno izjaviti se o navedbah upnika v odgovoru na predlog za odlog izvršbe, na katere naj bi Okrajno sodišče v večjem delu oprlo svojo odločitev, in v tem, da Višje sodišče te napake ni odpravilo. Pritožnik svoje navedbe o težko nadomestljivi škodi dopolnjuje še v ustavni pritožbi z novimi dejstvi in dokazi, ki naj jih prej brez svoje krivde ne bi mogel navesti oziroma predlagati. Meni, da je bil v sodnem postopku obravnavan neenakopravno, ker ta dejstva in dokazi niso bili upoštevani. Pritožnik predlaga zadržanje izvršitve izpodbijanih sklepov.
3. Ustavno sodišče je s sklepom z dne 10. 7. 2008 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo. Hkrati je odločilo, da do končne odločitve Ustavnega sodišča ni dovoljeno opravljati nadaljnjih izvršilnih dejanj, zlasti ne izselitve pritožnika.
4. V odgovoru na ustavno pritožbo nasprotni udeleženec (Ivan Škedelj iz Novega mesta, ki ga zastopata Gordana Petrič in Tatjana Kotar, odvetnici v Novem mestu; zaradi smrti nasprotnega udeleženca v času med postopkom pred Ustavnim sodiščem je postopek prevzela njegova dedinja Aleša Sušnik Škedelj) navaja, da ustavna pritožba ni utemeljena. Meni, da pritožnik ni slabega premoženjskega stanja. Glede obveznosti preživljanja hčere pritožnika navaja, da je hči polnoletna in je s tem tudi sama dolžna prispevati k preživljanju, dolžnost preživljanja pa nosi tudi pritožnikova žena. Nasprotuje pritožnikovi trditvi, da je prava neuk. Ustavno pritožbo naj bi namreč sestavila pritožnikova žena, ki je pravnica. Nasprotuje tudi pritožnikovemu stališču, da naj bi imel pravico do bivanja v omenjenem stanovanju na podlagi najemne pogodbe. Trdi, da pritožniku s plačilom najemnine v nadomestni nepremičnini ne bi nastala škoda, saj naj bi bil tudi za uporabo stanovanja, iz katerega se mora izseliti, dolžan plačati nadomestilo za uporabo. Opozarja na zahtevo po tehtanju položajev in interesov strank. Odlaganje izvršbe upniku onemogoča uživanje njegove lastninske pravice.
5. V nadaljnji vlogi ("odgovor na odgovor nasprotne stranke") pritožnik ponovno navaja, da je slabega premoženjskega stanja in da mora preživljati hčer, ki se namerava vpisati na fakulteto. Nasprotuje naziranju, da bi morali upoštevati premoženjsko stanje in preživninske obveznosti njegove žene, prav tako trditvi, da naj bi ustavno pritožbo sestavila njegova žena. Navaja, da je kot laična stranka pričakoval, da ga bo sodišče spodbudilo k navedbi bistvenih dejstev. Ponavlja svoja stališča o tem, da bi mu z izvršitvijo nastala težko nadomestljiva škoda, nasprotno pa upniku z odlogom izvršbe sploh ne bi nastala nobena škoda. Opozarja še na to, da je glede veljavnosti najemne pogodbe v teku postopek pred Vrhovnim sodiščem in da rezultata tega postopka ni mogoče prejudicirati. Navaja, da bi izselitev iz stanovanja, v katerem je živel petnajst let, povzročila hudo psihično in materialno stisko.
6. Pritožnik je 15. 10. 2008 Ustavnemu sodišču poslal še eno vlogo ("zgodbo"). Ta vloga ni dopustna. Bila je namreč vložena izven roka za vložitev ustavne pritožbe iz prvega odstavka 52. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – ur. p. b. – v nadaljevanju ZUstS) in tudi izven roka, ki ga je Ustavno sodišče pritožniku določilo za to, da mu je omogočilo izjavljanje o navedbah nasprotne stranke. Navedb v tej vlogi Ustavnemu sodišču zato ni treba povzemati in nanje tudi ne odgovarjati.
B.
7. Pravni interes je procesna predpostavka za vsako procesno dejanje in Ustavno sodišče nanjo pazi ves čas postopka. Pravni interes za vložitev ustavne pritožbe je podan, če bi ugoditev ustavni pritožbi lahko izboljšala pravni položaj pritožnika. V obravnavani zadevi je bil zavrnjen pritožnikov predlog za odlog izvršbe. Ta predlog je pritožnik utemeljil z okoliščino, da je zoper izvršilni naslov vložil izredno pravno sredstvo revizije in da bi z izvršbo pretrpel težko nadomestljivo škodo, ki je večja od tiste, ki zaradi odloga izvršbe lahko nastane upniku. Predlagal je odlog izvršbe do odločitve Vrhovnega sodišča o reviziji. Izkazan obstoj teh okoliščin utemeljuje odlog izvršbe po prvem odstavku 71. člena ZIZ. Poleg okoliščin glede grozeče škode in tehtanja interesov med upnikom in dolžnikom je nujni predpogoj za odlog izvršbe po omenjeni določbi ZIZ tudi vložitev določenega pravnega sredstva zoper izvršilni naslov (v obravnavanem primeru revizija). Izvršbo je po tej določbi mogoče odložiti najdlje za čas, dokler o omenjenem pravnem sredstvu ni odločeno. V času postopka pred Ustavnim sodiščem pa je Vrhovno sodišče o reviziji odločilo in jo zavrnilo (sodba št. II Ips 619/2007 z dne 21. 5. 2009). Pogoji za odlog izvršbe po omenjeni določbi ZIZ torej očitno več ne morejo biti izpolnjeni, zato tudi morebitna odločitev Ustavnega sodišča o razveljavitvi sklepa o zavrnitvi predloga za odlog izvršbe in posledično ponovno odločanje o pritožnikovem predlogu pritožniku več ne bi mogla koristiti. Ob tem velja dodati, da je zaradi zadržanja izvršbe, do katerega je prišlo z zgoraj omenjenim sklepom Ustavnega sodišča, pritožnik dosegel praktično enak učinek, kot ga je želel doseči s predlogom za odlog izvršbe – torej da do odločitve o pravnem sredstvu revizije izvršbe ne bi bilo mogoče opraviti. Ker je v času odločanja o ustavni pritožbi prenehal obstajati pritožnikov pravni interes za vložitev ustavne pritožbe, je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo.
C.
8. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka 55.b člena ZUstS v sestavi: predsednik Jože Tratnik ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, mag. Marta Klampfer, mag. Marija Krisper Kramberger, mag. Miroslav Mozetič, dr. Ernest Petrič, Jasna Pogačar, dr. Ciril Ribičič in Jan Zobec. Sklep je sprejelo soglasno.
Jože Tratnik
Predsednik