U-I-154/12
Natisni
Opravilna št.:
U-I-154/12
Datum odločitve:
6. 3. 2014
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2014:U.I.154.12
Akt:
Zakon za uravnoteženje javnih financ (Uradni list RS, št. 40/12 in 105/12) (ZUJF), 176.čl., 188.čl., 235. čl. in  246. čl.
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti 176. in 235. člena Zakona za uravnoteženje javnih financ (Uradni list RS, št. 40/12 in 105/12) se zavrže.

Zahteva za oceno ustavnosti 188. in 246. člena Zakona za uravnoteženje javnih financ se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zahtevo zavrže, če predlagatelj ne izkaže ogroženosti pravic delavcev.
Geslo:
1.2.51.3.6 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Predlagatelj - Reprezentativni sindikat za območje države.
1.5.51.1.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve - Neupravičeni predlagatelj.
1.4.51.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Položaj predlagatelja.
1.5.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Odklonilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 25.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Policijski sindikat Slovenije, Ljubljana
Datum vloge:
21. 6. 2012
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US30367
Dokument v PDF obliki:
U-I-154-12.pdf
140 KB
Prenesite datoteko
U-I-154-12 - LM dr. Korpič - Horvat.pdf
190 KB
Prenesite datoteko
U-I-154/12-14
6. 3. 2014
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Policijskega sindikata Slovenije, Ljubljana, ki ga zastopa Odvetniška pisarna Csipö in Kozamernik, d. o. o., Kranj, na seji 6. marca 2014
sklenilo:
1. Zahteva za oceno ustavnosti 176. in 235. člena Zakona za uravnoteženje javnih financ (Uradni list RS, št. 40/12 in 105/12) se zavrže.
2. Zahteva za oceno ustavnosti 188. in 246. člena Zakona za uravnoteženje javnih financ se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
1. Predlagatelj izpodbija 176., 188., 235. in 246. člen Zakona za uravnoteženje javnih financ (ZUJF). Zatrjuje njihovo neskladje z 8., 14., 49. in 66. členom Ustave ter s Konvencijo Mednarodne organizacije dela št. 158 o prenehanju delovnega razmerja na pobudo delodajalca (Uradni list SFRJ, MP, št. 4/84, Akt o notifikaciji nasledstva glede konvencij Unesca, mednarodnih večstranskih pogodb o zračnem prometu, konvencij MOD, konvencij mednarodne pomorske organizacije, carinskih konvencij in nekaterih drugih mednarodnih večstranskih pogodb, Uradni list RS, št. 54/92, MP, št. 15/92), Konvencijo Mednarodne organizacije dela št. 111 o diskriminaciji pri zaposlovanju in poklicih (Uradni list FLRJ, MP, št. 3/61, in Akt o notifikaciji nasledstva, Uradni list RS, št. 54/92, MP, št. 15/92), Evropsko socialno listino – spremenjena (Uradni list RS, št. 24/99, MP, št. 7/99 – MESL), Mednarodnim paktom o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, št. 7/71, in Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92 – MPDPP) ter Direktivo Sveta z dne 9. januarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev (76/207/EGS) (UL L 39, 14. 2. 1976, str. 40). Predlagatelj navaja, da izpodbijana ureditev ogroža pravice delavcev, ker posega v njihove temeljne pravice, in sicer v pravico do svobodnega odločanja o upokojitvi in v pravico do regresa za letni dopust.
2. Reprezentativni sindikat za območje države za posamezno dejavnost ali poklic lahko na podlagi enajste alineje prvega odstavka 23.a člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) začne postopek za oceno ustavnosti oziroma zakonitosti predpisa le, če so ogrožene pravice delavcev. Kot pogoj je torej določena ogroženost pravic delavcev in ne le njihovo zmanjšanje ali poslabšanje, do katerega bi lahko prišlo zaradi uveljavitve izpodbijane ureditve. Reprezentativni sindikat kot upravičeni predlagatelj mora zato izkazati konkretno in neposredno ogroženost, medtem ko abstraktna ogroženost ne zadostuje za izpolnitev tega zakonskega pogoja.[1] Za izpolnjenost tega pogoja v obravnavnem primeru zato ne zadostuje zgolj navedba, da izpodbijana ureditev posega v pravico javnih uslužbencev do svobodnega odločanja o upokojitvi in v pravico do regresa za letni dopust. Sicer pa prenehanje pogodbe o zaposlitvi zaradi izpolnitve pogojev za pridobitev pravice do starostne pokojnine ne more pomeniti ogroženosti pravic delavcev, saj jim je socialna varnost na koncu poklicne kariere zagotovljena s pridobitvijo starostne pokojnine brez zmanjšanja.
3. Glede na navedeno predlagatelj ni izkazal pogoja ogroženosti pravic delavcev po enajsti alineji prvega odstavka 23.a člena ZUstS. Zato je Ustavno sodišče njegovo zahtevo zavrglo (1. in 2. točka izreka).
4. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10 in 56/11) v sestavi: predsednik mag. Miroslav Mozetič ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Dunja Jadek Pensa, mag. Marta Klampfer, dr. Etelka Korpič – Horvat, dr. Ernest Petrič, Jasna Pogačar in Jan Zobec. Prvo točko izreka je sprejelo soglasno. Drugo točko izreka je sprejelo s šestimi glasovi proti dvema. Proti sta glasovali sodnici Jadek Pensa in Korpič – Horvat. Odklonilno ločeno mnenje je dala sodnica Korpič – Horvat.
mag. Miroslav Mozetič
Predsednik
Opomba:
[1] Glej sklep Ustavnega sodišča št. U-I-132/13 z dne 11. 7. 2013.
U-I-154/12-16
4. 4. 2014
Odklonilno ločeno mnenje sodnice dr. Etelke Korpič – Horvat
1. Reprezentativni sindikat za območje države za posamezno dejavnost ali poklic ima neposreden dostop do Ustavnega sodišča. Z zahtevo lahko začne postopek za oceno ustavnosti oziroma zakonitosti predpisa, če sta izpolnjena dva pogoja: da ima lastnost reprezentativnosti po Zakonu o reprezentativnosti sindikatov (Uradni list RS, št. 13/93) in če gre za ogroženost pravic delavcev (enajsta alineja prvega odstavka 23.a člena Zakona o Ustavnem sodišču, (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS). Ob izpolnitvi navedenih procesnih predpostavk je Ustavno sodišče v sestavi vseh devetih sodnikov dolžno začeti postopek in zahtevo reprezentativnega sindikata obravnavati.
2. Policijski sindikat je vložil zahtevo za oceno ustavnosti 188, 246, 176 in 235 člena Zakona o uravnoteženju javnih financ (Uradni list RS, št. 40/12 in 105/12 – v nadaljevanju ZUJF). Navedene določbe se nanašajo na izplačilo regresa za letni dopust za leto 2012 in 2013, t. i. varovane plače ter prenehanje pogodbe o zaposlitvi javnemu uslužbencu, ki izpolni pogoje za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Ustavno sodišče je zahtevo sindikata zavrglo z obrazložitvijo, da ne gre za ogrožanje pravic delavcev, temveč le za njihovo zmanjšanje ali poslabšanje. Sklenilo je, da predlagatelj tudi ni izkazal neposredne in konkretne ogroženosti, "sicer pa prenehanje pogodbe o zaposlitvi zaradi izpolnitve pogojev za pridobitev pravice do starostne pokojnine ne more pomeniti ogroženosti pravic delavcev, saj jim je socialna varnost na koncu poklicne kariere zagotovljena s pridobitvijo starostne pokojnine brez zmanjšanja."[1] S tako odločitvijo nisem soglašala v delu, ki se nanaša na prenehanje pogodbe o zaposlitvi.
3. V obravnavani zadevi gre za prenehanje pogodbe o zaposlitvi, kar je bistveno za presojo o procesni predpostavki izpolnjevanja pogoja "ogroženosti pravic delavcev". S prenehanjem pogodbe o zaposlitvi preneha delovno razmerje in s tem prenehajo vse pravice delavca. Torej gre za ogroženost vseh pravic, med katerimi sta najpomembnejši pravici do zaposlitve in dohodka. Res je, da je v obravnavani zadevi lahko delodajalec z enostranskim (oblastnim) aktom posegel v veljavnost pogodbe o zaposlitvi le takrat, ko je javna uslužbenka oziroma javni uslužbenec izpolnjevala pogoje za upokojitev, vendar izguba zaposlitve ne pomeni le izgube socialne varnosti, pomeni predvsem izgubo poklicnega udejstvovanja, lastnega potrjevanja z osebnim delom, pomeni izgubo dela, ki delavcu daje občutek zadoščenja ter pomembnost za družbo in s tem osebno dostojanstvo. Izguba zaposlitve je izguba temeljne pravice, ki je varovana v okviru pravice svoboda dela po 49. členu Ustave ter s številnimi drugimi ustavnovarovanimi človekovimi pravicami, kakor tudi načeli.[2] Zato menim, da je v obravnavani zadevi procesna predpostavka "ogroženost pravic delavcev" izpolnjena. Prenehanje pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca in brez soglasja delavca je eden najhujših ukrepov, ki prizadene delavca in ogroža njegove pravice ne samo do materialnega statusa, ampak prizadene njegovo bistvo, njegovo dostojanstvo. Zato bi se po mojem mnenju zadeva morala vsebinsko obravnavati, saj se sprašujem, kaj bi pa predlagatelj moral še navajati, da bi izkazal ogrožanje pravic delavcev? Kaj pa je hujšega kot izgubiti delo, ko tega ne želiš? Ker odgovora nisem našla, nisem glasovala za zavrženje zahteve.
4. Pojma "ogroženost pravic delavcev" ZUstS ne definira. Ustavno sodišče s svojimi odločitvami v konkretnih zadevah zapolnjuje ta pojem
.
[3]
Ustavno sodišče je svoja stališča glede vprašanja izpolnjevanja tega procesnega pogoja vse bolj zaostrovalo, pa čeprav so se zahteve nanašale na vsebinsko podobne ali enake določbe zakona ali drugega predpisa (največ zahtev se je nanašalo na prejemke zaposlenih). Zaostrovanje stališča glede izpolnjevanja te procesne predpostavke za prizadete delavce pomeni, da bodo morali kot posamezniki uveljavljati svojo pravico pred pristojnim sodiščem in šele po izčrpanosti vseh pravnih sredstev vložiti ustavno pritožbo na Ustavno sodišče. Na podlagi tega pravnega sredstva Ustavno sodišče lahko preveri, ali so sodniki pri odločanju zagrešili kršitev kakšne človekove pravice. Druga možnost, da bo zadeva vsebinsko obravnavana pred Ustavnim sodiščem, pa je, če sodnik, ki odloča v konkretni zadevi meni, da je zakonska določba, ki jo mora uporabiti, protiustavna. V tem primeru prekine postopek in začne postopek pred Ustavnim sodiščem. Navedenemu ne gre oporekati, vendar je po drugi strani treba tudi upoštevati smisel zakonske določbe enajste alineje prvega odstavka 23.a člena ZUstS, ki z možnostjo vlaganja zahtev določa reprezentativnim sindikatom pravico do neposrednega dostopa do Ustavnega sodišča.
Res je, da za razliko od drugih držav, v Sloveniji imajo reprezentativni sindikati na podlagi navedene določbe ZUstS glede dostopa do Ustavnega sodišča priviligiran položaj. Če upoštevam, da Evropska unija v nastajajočem evropskem socialnem modelu vse bolj upošteva vlogo sindikatov pri oblikovanju svojega pravnega reda,
[4]
potem lahko ugotovim, da gre za napredno zakonsko določbo, ki bi ji bilo treba z izvajanjem primerne sodne politike dati večji pomen. Pozitivno stran aktivne vloge sindikata pri vlaganju zahtev vidim tudi v hitrem razreševanju številnih enakih zadev in v razbremenjevanju rednih sodišč, saj se z odločitvijo na podlagi vložene zahteve sindikata izognemo množičnim sporom pred sodišči. Upoštevati je tudi treba, da
zavrženje zahtev sindikatov praviloma pomeni le prelaganje reševanja zadev na poznejši čas in daljše ohranjanje pravne negotovosti ali že nastalih spornih razmerij.
Nenazadnje gre pri vlaganju zahtev sindikatov tudi za pomoč praviloma pravno neukim delavcem oziroma javnim uslužbencem, ki jo sindikat uresničuje na podlagi svoje vloge, to je zavzemanja za ekonomske in socialne pravice delavcev oziroma javnih uslužbencev.
Njihova legitimacija je posebej pomembna zato, ker so zastopniki delavcev in s svojo aktivnostjo, predvsem kot predlagatelji postopkov za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisov, pomembno prispevajo k varovanju ustavnosti in zakonitosti predpisov iz delovnopravnega in socialnega področja.[5] Kot izhaja iz posameznih odločitev Ustavnega sodišča, ki so bila sprejeta po zahtevah reprezentativnih sindikatov, so bila ta pomembna, saj je Ustavno sodišče na abstraktni ravni v vlogi varuha ustavnosti in zakonitosti razrešilo sporna razmerja in odpravilo pravne negotovosti.
5. Glede na navedeno menim, da bi Ustavno sodišče v okviru svoje pristojnosti moralo širše razlagati standard
ogroženost pravic delavcev
in v večjem številu zahteve reprezentativnih sindikatov meritorno obravnavati, saj se s strogo presojo izpolnjevanja te procesne predpostavke omejuje pravica reprezentativnega sindikata do te mere, da ostaja pravica sindikatov do vložitve zahteve le prazna, navidezna pravica zapisana v zakonu.
6.
Zato kljub preobremenjenosti tega sodišča ne bi bilo prav, da Ustavno sodišče zaostruje kriterije za presojo izpolnjevanja pogojev dostopa sindikatov do Ustavnega sodišča.
Dr. Etelka Korpič – Horvat
Sodnica
Opombe:
[1] Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-154/12 z dne 6. 3. 2014.
[2] Več o pravici do dela glej ločeno mnenje ustavne sodnice dr. Etelka Korpič – Horvat, k odločbi Ustavnega sodišča, št. U-I-120/12.
[3] Na podlagi zbranih podatkov na Ustavnem sodišču ugotavljam, da je bilo v letu 2011 od 6 vloženih zahtev zavrženih 4; v letu 2012 je bilo od 7 vloženih zahtev zavrženih 6; v letu 2013 in do 1. 4. 2014 je bilo vseh 13 vloženih zahtev zavrženih.
[4] Glej 155. člen PDEU in R. Blanpain, European Labour Law, 12. izdaja, Kluwer Law International, Austin [etc.] 2010, str. 162–167.
[5] Tako je na primer Ustavno sodišče v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Zveze svobodnih sindikatov Slovenije in Sindikata kmetijstva in živilske industrije Slovenije, Ljubljana, razveljavilo prvi odstavek 228. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 109/06 – uradno prečiščeno besedilo) v delu, ki se nanaša na odpis, delni odpis, odlog ali obročno odplačevanje prispevkov za obvezno zavarovanje, kolikor se nanaša na zavarovance v delovnem razmerju. Odločilo je, da zakonska ureditev posega v pravico zavarovancev (delavcev) do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave (odločba št. U-I-281/09 z dne 22. 11. 2011).