U-I-78/11
Natisni
Opravilna št.:
U-I-78/11
Datum odločitve:
19. 5. 2011
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2011:U.I.78.11
Akt:
Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (Uradni list RS, št. 62/10) (ZUPJS), 17. tč. 2. odst. in 4. odst. 51. čl.

Zakon o socialno varstvenih prejemkih (Uradni list RS, št. 61/10) (ZSVarPre), 17. tč. 2. odst. in 5. odst. 61. čl. 

Zakon o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 24/06 – uradno prečiščeno besedilo, 126/07, 65/08 in 8/10) (ZUP), 34.a čl.
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 17. točke drugega odstavka in četrtega odstavka 51. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (Uradni list RS, št. 62/10), 17. točke drugega odstavka in petega odstavka 61. člena Zakona o socialno varstvenih prejemkih (Uradni list RS, št. 61/10) ter 34.a člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 24/06 – uradno prečiščeno besedilo, 126/07, 65/08 in 8/10) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Pobudnik nima pravnega interesa, če ne izkaže, da izpodbijana določba neposredno posega v njegov pravni položaj.
Pobudnik nima pravnega interesa, če ne izkaže, da bi morebitna ugoditev pobudi privedla do izboljšanja njegovega pravnega položaja.
Geslo:
1.4.9.2 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stranke - Interes.
1.4.51.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Pravni interes za vložitev pobude.
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
Pravna podlaga:
Člen 22, 38, 125, 156, Ustava [URS] 
Člen 25.3, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Združenja bank Slovenije – GIZ, Ljubljana in drugi
Datum vloge:
15. 4. 2011
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US29440
Dokument v PDF obliki:
U-I-78-11.pdf
145 KB
Prenesite datoteko
U-I-78/11-4
19. 5. 2011
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Združenja bank Slovenije – GIZ, Ljubljana, in družb Abanka Vipa, d. d., Ljubljana, Banka Celje, d. d., Celje, Probanka, d. d., Maribor, Banka Volksbank, d. d., Ljubljana, Hranilnica Lon, d. d., Kranj, Raiffeisen Banka, d. d., Maribor, Delavska hranilnica, d. d., Ljubljana, Nova Ljubljanska banka, d. d., Ljubljana, Deželna banka Slovenije, d. d., Ljubljana, SKB banka, d. d., Ljubljana, UniCredit Banka Slovenija, d. d., Ljubljana, Hypo Alpe-Adria-Bank, d. d., Ljubljana, Banka Sparkasse, d. d., Ljubljana, KD Banka, d. d., Ljubljana, in PB Slovenije, d. d., Maribor, ki jih zastopa Odvetniška družba Kavčič, Rogl in Bračun, o. p., d. o. o., Ljubljana, na seji 19. maja 2011
sklenilo:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 17. točke drugega odstavka in četrtega odstavka 51. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (Uradni list RS, št. 62/10), 17. točke drugega odstavka in petega odstavka 61. člena Zakona o socialno varstvenih prejemkih (Uradni list RS, št. 61/10) ter 34.a člena Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 24/06 – uradno prečiščeno besedilo, 126/07, 65/08 in 8/10) se zavrže.
Obrazložitev
A.
1. Pobudnice izpodbijajo 17. točko drugega odstavka 51. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev (v nadaljevanju ZUPJS), 17. točko drugega odstavka 61. člena Zakona o socialno varstvenih prejemkih (v nadaljevanju ZSVarPre) in 34.a člen Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP), kolikor določajo obveznost brezplačnega posredovanja osebnih podatkov upravičenim uporabnikom. Zatrjujejo, da so navedene določbe v neskladju z 2., 14., 22., 33., 38., 67. in 74. členom Ustave. Zaradi neskladja z 38. členom Ustave izpodbijajo tudi četrti odstavek 51. člena ZUPJS in peti odstavek 61. člena ZSVarPre. Pobudnice menijo, da imajo pravni interes za pobudo, ker njihove obveznosti temeljijo neposredno na zakonu in bi bili njihovi morebitni zahtevki na povračilo stroškov pridobitve in posredovanja osebnih podatkov že "
a priori
" nesklepčni. Pobudnice poudarjajo, da jih je treba vse (tako banke in hranilnice kot Združenje bank Slovenije – GIZ – v nadaljevanju ZBS) šteti za upravljavce Slovenskega informacijskega sistema bonitet (v nadaljevanju SISBON) in torej za naslovnike izpodbijanih določb. Predlagajo, naj Ustavno sodišče do končne odločitve začasno zadrži izvrševanje 17. točke drugega odstavka 51. člena ZUPJS in 17. točke drugega odstavka 61. člena ZSVarPre, kakor tudi izvrševanje četrtega odstavka 51. člena ZUPJS in petega odstavka 61. člena ZUPJS.
B.
2. Iz pobude izhaja, da je vložena v imenu vseh pobudnic, navedenih v uvodu tega sklepa. Vendar je ZBS pooblaščeni odvetniški družbi v skladu s prvim odstavkom 24.a člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo – v nadaljevanju ZUstS) dalo posebno pooblastilo izrecno samo za vložitev pobude za začetek postopka za oceno ustavnosti 17. točke drugega odstavka 51. člena ZUPJS, Banka Celje, d. d., Celje, pa je tako pooblastilo dala le za vložitev pobude za oceno ustavnosti 17. točke drugega odstavka 51. člena ZUPJS, 17. točke drugega odstavka 61. člena ZSVarPre in 34.a člena ZUP. Ustavno sodišče je zato štelo, da pobuda za oceno ustavnosti v delu, v katerem se nanaša na določbe, za izpodbijanje katerih navedeni pobudnici odvetniške družbe nista pooblastili, ni bila veljavno vložena tudi v njunem imenu.
3. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti lahko da, kdor izkaže svoj pravni interes (prvi odstavek 24. člena ZUstS). Po drugem odstavku navedenega člena je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj.
4. ZBS (tako kot druge pobudnice) izpodbija 17. točko drugega odstavka 51. člena ZUPJS. To določbo je treba razlagati tako, da nalaga upravljavcu sistema SISBON,[1] da ministrstvu in centrom za socialno delo brezplačno dostavi zakonsko opredeljene podatke. Določba torej nalaga jasno opredeljeno obveznost le upravljavcu, ne pa morebitnim drugim subjektom, ki imajo ali so imeli različne vloge pri vzpostavitvi, delovanju in vzdrževanju SISBON. Ni mogoče pritrditi stališču ZBS, da je upravljavec SISBON, kot se ta pojem razume po ZUPJS. ZBS se za utemeljitev tega stališča sklicuje predvsem na izrecno določbo prvega odstavka 390.a člena Zakona o bančništvu (Uradni list RS, št. 99/10 – uradno prečiščeno besedilo in 35/11 – v nadaljevanju ZBan-1), ki določa, da morajo vse banke[2] organizirati in upravljati sistem izmenjave informacij o boniteti strank, ki so fizične osebe, ta sistem pa mora organizirati in upravljati bodisi bančno interesno združenje po pooblastilu svojih članic bodisi posebna pravna oseba, ki jo ustanovijo banke in osebe iz drugega odstavka tega člena za organizacijo in upravljanje tega sistema. V prvi vrsti je treba opozoriti, da že ZBan-1 govori o tem, da naj bi banke "organizirale in upravljale sistem izmenjave informacij o boniteti", bančno interesno združenje pa le po pooblastilu svojih članic, torej v njihovem imenu in za njihov račun. Pobudnice so svoja razmerja v zvezi s SISBON tudi dejansko organizirale tako, da gre za sistem neposredne medsebojne izmenjave informacij o komitentih med bankami brez večje vloge ZBS. Kot izhaja iz pobudi priloženega Dogovora o postavitvi in uporabi informacijskega sistema SISBON (v nadaljevanju Dogovor), so prav banke[3] upravljavke osebnih podatkov bančnih komitentov in uporabnice teh podatkov (tretji odstavek točke 1. 2. Dogovora); ZBS ima predvsem administrativne in usklajevalne naloge in nima pravice do vpogleda v osebne podatke komitentov niti kakršnegakoli dostopa do podatkov v sistemu (drugi odstavek 2. točke Dogovora); vse pravice in obveznosti iz naslova predpisov o varstvu osebnih podatkov v razmerju do komitentov in tretjih oseb nosijo banke kot upravljavke zbirk osebnih podatkov, ki so jih posredovale v sistem, in kot uporabnice osebnih podatkov; ZBS kot "upravljavec sistema"[4] pa ima samo tiste pravice in obveznosti, ki so dogovorjene z Dogovorom (četrti odstavek 2. točke Dogovora); osebne podatke komitentov v SISBON vnašajo in po potrebi popravljajo same banke (četrti odstavek 3. točke in tretji odstavek 4. točke Dogovora); banke so tiste, ki so kot upravljavke zbirk osebnih podatkov dolžne pri sebi zagotoviti vse pogoje in ukrepe varstva osebnih podatkov komitentov, ki jih zbirajo in obdelujejo ter posredujejo oziroma "imajo" v SISBON, kakor tudi vzpostaviti katalog zbirke osebnih podatkov za tisti del osebnih podatkov, ki so jih oziroma jih bodo vnesle v SISBON (prvi odstavek 5. točke Dogovora); tiste banke, ki so financirale razvoj in uvedbo sistema so v Dogovoru označene kot "lastnice" (prvi odstavek 6. točke Dogovora). ZUPJS v izpodbijani določbi in ZVOP-1 v prvem odstavku 22. člena[5] izhajata iz izhodišča, da je upravljavec osebnih podatkov nekdo, ki dejansko razpolaga z osebnimi podatki na način, da jih je sposoben posredovati njihovemu upravičenemu uporabniku. ZBS[6] ni tak subjekt. Ker se določba nanj ne nanaša, nima pravnega interesa za začetek postopka za oceno ustavnosti 17. točke drugega odstavka 51. člena ZUPJS.
5. Pobudnice ne nasprotujejo temu, da so na podlagi 17. točke drugega odstavka 51. člena ZUPJS, 17. točke drugega odstavka 61. člena ZSVarPre in 34.a člena ZUP dolžne posredovati upravičenim subjektom zahtevane podatke.[7] Izpodbijajo jih le glede tega, da je posredovanje brezplačno.[8]  Izpodbijani predpisi ne učinkujejo neposredno. Pri razlagi pojma neposrednega učinka predpisov na pravni položaj (drugi odstavek 24. člena ZUstS) mora Ustavno sodišče upoštevati, da morajo naslovniki pravnih norm domnevne kršitve človekovih pravic (vključno s kršitvami, ki temeljijo na predpisu, ki je v neskladju z Ustavo) vedno, ko je to mogoče, poskusiti odpraviti že pred pristojnimi sodišči, kar zagotavlja, da se bodo sodišča opredeljevala tudi do ustavnopravnih vprašanj. Sodišča so namreč tista, ki so v prvi vrsti dolžna razlagati pravo in pri tem na podlagi 125. člena Ustave na vseh stopnjah sojenja zagotavljati varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin.[9] Sodišča so se tudi dolžna opredeliti do upoštevnih ustavnopravnih ugovorov strank (kot je očitek o protiustavnosti določenega zakona), sicer kršijo ustavno jamstvo iz 22. člena Ustave. Če so pri tem soočena z zakonsko določbo, za katero menijo, da je protiustavna, morajo na podlagi 156. člena Ustave začeti postopek pred Ustavnim sodiščem. Če menijo, da so ustavnopravni ugovori neutemeljeni, pa jih morajo argumentirano zavrniti.[10]  Le na ta način je lahko zagotovljeno resnično učinkovito varstvo človekovih pravic in s tem uresničitev namena 125. in 156. člena Ustave. Zaradi obstoja obveznosti sodišč, da se opredelijo do ustavnopravnih vidikov zadeve in po potrebi sprejmejo ustrezne odločitve, niso prepričljive trditve pobudnic o "apriorni" nesklepčnosti njihovih zahtevkov, s katerimi utemeljujejo svoj pravni interes za pobudo. Pobudnice bi lahko[11] oziroma bodo lahko[12] v sodnih postopkih od upravičenih prejemnikov podatkov zahtevale plačilo stroškov, ki so jih imele zaradi obveznosti iz izpodbijanih določb. Šele, če s temi zahtevki iz razloga izpodbijane ureditve ne bodo uspele, bodo imele neposredni pravni interes za presojo izpodbijanih določb.[13] Kadar izpodbijani predpis ne učinkuje neposredno, se namreč pobuda lahko vloži šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper posamični akt, izdan na podlagi izpodbijanega predpisa, hkrati z ustavno pritožbo, pod pogoji iz 50. do 60. člena ZUstS. To stališče Ustavnega sodišča je podrobneje obrazloženo v sklepu Ustavnega sodišča št. U-I-275/07 z dne 22. 11. 2007 (Uradni list RS, št. 110/07, in OdlUS XVI, 82). Pobudnice ne izkazujejo pravnega interesa za oceno ustavnosti 17. točke drugega odstavka 51. člena ZUPJS, 17. točke drugega odstavka 61. člena ZSVarPre in 34.a člena ZUP. Na podlagi navedenega je Ustavno sodišče pobudo v doslej presojanem delu zavrglo.
6. Pobudnice[14] uveljavljajo tudi neskladje četrtega odstavka 51. člena ZUPJS in petega odstavka 61. člena ZSVarPre z 38. členom Ustave. Člen 38 Ustave zagotavlja varstvo osebnih podatkov. Pobudnice, ki so vse pravne osebe, s temi očitki ne poskušajo varovati svojih človekovih pravic, pač pa človekovo pravico do informacijske zasebnosti oseb, katerih osebni podatki se nahajajo v njihovih zbirkah podatkov, ki so lahko predmet povezave s centralnima zbirkama podatkov pristojnega ministrstva. Zato nimajo pravnega interesa za začetek postopka za oceno ustavnosti navedenih določb in je Ustavno sodišče pobudo tudi v tem delu zavrglo.
C.
7. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi tretjega odstavka 25. člena ZUstS in prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07 in 54/10) v sestavi: predsednik dr. Ernest Petrič ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Etelka Korpič – Horvat, mag. Miroslav Mozetič, Jasna Pogačar, mag. Jadranka Sovdat, Jože Tratnik in Jan Zobec. Sklep je sprejelo s petimi glasovi proti trem. Proti so glasovali sodnica Korpič – Horvat ter sodnika Mozetič in Tratnik.
dr. Ernest Petrič
Predsednik
zanj
mag. Miroslav Mozetič
Podpredsednik
Opombe:
[1] Določba je na prvi pogled nekoliko nejasno formulirana, saj se zdi, kot da šteje sam SISBON za upravljavca zbirk osebnih podatkov. Vendar je upravljavec osebnih podatkov po 6. točki 6. člena Zakona o varstvu osebnih podatkov (Uradni list RS, št. 94/07 – uradno prečiščeno besedilo – v nadaljevanju ZVOP-1) lahko le fizična ali pravna oseba ali druga oseba javnega ali zasebnega sektorja, ki sama ali skupaj z drugimi določa namene in sredstva obdelave osebnih podatkov oziroma oseba, določena z zakonom, ki določa tudi namene in sredstva obdelave. SISBON je le tehnični (informacijski) sistem, ki ga v nobenem primeru ni mogoče šteti za "osebo".
[2] Ta pojem vključuje tudi hranilnice, za katere se na podlagi 380. člena ZBan-1 uporabljajo določbe drugih poglavij ZBan-1, ki se nanašajo na banke, če ni v 11. poglavju ZBan-1 drugače določeno.
[3] Ustavno sodišče bo v nadaljevanju pri uporabi termina "banke" zanemarilo možnost, da se Dogovoru priključijo tudi druge pravne osebe, ki v statusnem smislu niso banke ali hranilnice.
[4] Za presojo pravnih posledic Dogovora je seveda pomembna predvsem njegova vsebina, manj pa posamezne označbe in terminologija, ki so v Dogovoru uporabljene.
[5] Ta določa, da mora upravljavec osebnih podatkov proti plačilu stroškov posredovanja, če zakon ne določa drugače, posredovati osebne podatke uporabnikom osebnih podatkov. Kršitev te zapovedi je v 10. točki prvega odstavka 91. člena ZVOP-1 opredeljena kot prekršek.
[6] Informacijski pooblaščenec v svojem registru zbirk osebnih podatkov (28. člen ZVOP-1) ZBS nima zavedenega kot upravljavca zbirk osebnih podatkov iz SISBON.
[7] ZBS se glede zadnjih dveh navedenih določb ne šteje za pobudnico.
[8] Podoben primer je Ustavno sodišče obravnavalo v sklepu št. U-I-54/06 z dne 27. 5. 2009 (Uradni list RS, št. 47/09).
[9] Tako Ustavno sodišče v sklepu št. Up-43/10 z dne 7. 4. 2011 (Uradni list RS, št. 32/11).
[10] Glej odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-67/09, Up-316/09 z dne 24. 3. 2011 (Uradni list RS, št. 28/11).
[11] Glede ZUP.
[12] Glede ZUPJS in ZSVarPre, ki že veljata, a se še ne uporabljata.
[13] Tako Ustavno sodišče tudi v sklepu št. U-I-193/10 z dne 30. 9. 2010.
[14] ZBS in Banka Celje, d. d., Celje, se v tem delu ne štejeta za pobudnici.