U-I-119/09, Up-503/09
Natisni
Opravilna št.:
U-I-119/09, Up-503/09
Datum odločitve:
20. 5. 2010
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2010:U.I.119.09
Akt:
Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 109/06 – uradno prečiščeno besedilo) (ZPIZ), 2. al. 1. odst. 396. čl.
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 443/2007 z dne 10. 2. 2009 v zvezi s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 503/2006 z dne 31. 5. 2007
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti druge alineje prvega odstavka 396. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 109/06 – uradno prečiščeno besedilo) se zavrne. 

Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 443/2007 z dne 10. 2. 2009 v zvezi s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 503/2006 z dne 31. 5. 2007 se ne sprejme.

Pobudnica oziroma pritožnica sama nosi svoje stroške postopka s pobudo in z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Če očitno ne gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, ki bi imela hujše posledice za pritožnico, niti ne gre za pomembno ustavnopravno vprašanje, ki bi presegalo pomen konkretne zadeve, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ne sprejme v obravnavo.
Če je pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti predpisa očitno neutemeljena, jo Ustavno sodišče zavrne.
Geslo:
1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
1.5.51.1.11 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Odločitev o stroških .
1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
3.10 - Splošna načela - Pravna varnost.
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).
Pravna podlaga:
Člen 2, 14.2, 50, 155, Ustava [URS] 
Člen 26.2, 34.1, 55.b.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Ida Ojsteršek, Teharje
Datum vloge:
5. 5. 2009
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev, nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US29174
Dokument v PDF obliki:
U-I-119-09, Up-503-09.pdf
146 KB
Prenesite datoteko
U-I-119/09-5
Up-503/09-6
20. 5. 2010
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopkih za preizkus pobude in ustavne pritožbe Ide Ojsteršek, Teharje, ki jo zastopa Odvetniška družba Gregorovič-Pungartnik, d. n. o., o. p., Šentjur, na seji 20. maja 2010
sklenilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti druge alineje prvega odstavka 396. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 109/06 – uradno prečiščeno besedilo) se zavrne.
2. Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 443/2007 z dne 10. 2. 2009 v zvezi s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Psp 503/2006 z dne 31. 5. 2007 se ne sprejme.
3. Pobudnica oziroma pritožnica sama nosi svoje stroške postopka s pobudo in z ustavno pritožbo.
Obrazložitev
A.
1. Sodišče prve stopnje je ugodilo pritožničinemu tožbenemu zahtevku in odpravilo odločbi Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije (v nadaljevanju Zavod) ter pritožnici priznalo pravico do predčasne pokojnine. Zavodu je naložilo, naj pritožnici v tridesetih dneh izda odločbo o odmeri višine pokojnine in ji izplača že zapadle pokojninske prejemke. Višje sodišče je ugodilo pritožbi Zavoda in sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da je pritožničin zahtevek kot neutemeljen zavrnilo. Vrhovno sodišče je zavrnilo njeno revizijo. Soglašalo je s presojo, da pritožnica ne izpolnjuje pogojev za pridobitev pravice do predčasne pokojnine po prvem odstavku 396. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ-1), saj pritožnica v času od prenehanja delovnega razmerja do 31. 12. 1999 ni ostala dejansko nezaposlena.
2. Pritožnica se ne strinja s stališčem Vrhovnega sodišča, po katerem naj bi zakonodajalec z določitvijo pogojev za pridobitev predčasne pokojnine omogočal predčasno upokojitev le tistim zavarovancem, ki jim je prenehalo delovno razmerje iz poslovnih razlogov na strani delodajalca in so bili do uveljavitve ZPIZ-1 dejansko nezaposleni, ne pa tudi tistim, ki so si po takem prenehanju delovnega razmerja sami ali s pomočjo zavoda za zaposlovanje uspeli zagotoviti drugo zaposlitev, pa čeprav za krajša časovna obdobja. Tako oblikovani kriterij naj bi pomenil neenako obravnavanje navedenih zavarovancev. Takšna razlaga naj bi bila ozka in formalistična. Meni, da ni bila deležna enakega obravnavanja (14. člen Ustave). Tako pred Vrhovnim sodiščem kot pred Višjim sodiščem naj bi ji bila kršena pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave. Pritožnica meni, da druga alineja prvega odstavka 396. člena ZPIZ-1 izrecno ne izključuje pravice do predčasne pokojnine zavarovancu, ki je bil v vmesnem času zaposlen za krajši oziroma določen čas. Meni, da metode razlage ne omogočajo razlage, ki jo je sprejelo Vrhovno sodišče. Navedena določba naj bi zahtevala le, da je bil zavarovanec nezaposlen na dan 31. 12. 2009. Bistveno naj bi bilo, da se pridobitev predčasne pokojnine omogoči zavarovancem, ki so izgubili zaposlitev za nedoločen čas brez svoje krivde, tj. zaradi stečaja, likvidacije, operativnih razlogov. S tega vidika naj položaj zavarovanca ne bi bil spremenjen, če (za krajši čas) v vmesnem času sklene pogodbo o zaposlitvi za določen čas. Pritožnica navaja še, da je v reviziji oporekala stališču pritožbenega sodišča glede vprašanja, ali je bila pritožnici zaposlitev omogočena v okviru ukrepov aktivne politike zaposlovanja ali ne, vendar se do tega očitka sodišče ni opredelilo. Dejstvo, da si je zaposlitev za določen čas poiskala sama, naj ji ne bi smelo iti v škodo, saj je to njena dolžnost. Z izpodbijanima odločitvama naj bila kršena tudi 50. in 155. člen Ustave. Takšna ureditev naj bi bila sporna tudi z vidika zagotavljanja pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo, saj naj bi zato, ker so ji uslužbenci Zavoda zagotavljali, da bo lahko uresničila pravico do predčasne upokojitve, daljše obdobje sama plačevala prispevke. Prepoved retroaktivnosti, ki jo določa 155. člen Ustave, naj bi bila kršena z novelo ZPIZ-1, tj. Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Uradni list RS, št. 109/01 – v nadaljevanju ZPIZ-1C), ki je spremenil 396. člen ZPIZ-1, in z "novimi tolmačenji", ki so zmanjšala možnost predčasne upokojitve, ki naj bi jo zavarovanci utemeljeno pričakovali. Načelo pravne države naj bi bilo kršeno tudi zato, ker druga alineja prvega odstavka 396. člena ZPIZ-1 ni dovolj jasna in omogoča različne razlage.
3. Pritožnica hkrati predlaga tudi oceno ustavnosti druge alineje prvega odstavka 396. člena ZPIZ-1. Svoj pravni interes utemeljuje s sklicevanjem na izpodbijani odločitvi o zavrnitvi priznanja pravice do predčasne pokojnine. Zatrjevane kršitve 14., 50. in 155. člena Ustave utemeljuje z enakimi razlogi, kot jih uveljavlja z ustavno pritožbo. Pobudnica zahteva tudi povrnitev stroškov postopkov z ustavno pritožbo in s pobudo.
B. – I.
4. Z novo pokojninsko zakonodajo, ki je bila sprejeta leta 1999, je bila izvedena obsežna reforma pokojninskega sistema. Po stališčih, izraženih k predlogu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Poročevalec Državnega zbora, št. 54/98), je bila prenova pokojninskega sistema nujna, ker je postalo očitno, da zavarovanci s svojimi prispevki za socialno zavarovanje ne zmorejo zagotoviti sredstev za vse bolj številne upokojence. Cilj reforme je bil zato prilagoditev sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja spremenjenim demografskim, gospodarskim in socialnim okoliščinam tako, da bo dolgoročno zagotavljal socialno varnost upokojencem, ki so že uveljavili pravice, in tudi sedanjim zavarovancem, vključno s tistimi, ki so šele vstopili v zavarovanje in bodo pravice uveljavljali čez nekaj desetletij.
5. Sprememba pogojev za uveljavitev pravice do pokojnine je eden od ukrepov te reforme. Načelo varstva zaupanja v pravo iz 2. člena Ustave od zakonodajalca terja, da v primeru spremembe zakonodaje, ki spreminja (postroži) pogoje za uveljavitev določene pravice za naprej, to naredi na način, ki bo najbolj prizadete naslovljence ureditve najmanj prizadel. Torej, da za te posameznike določi prehodno ureditev, kar je zakonodajalec v okviru prehodnih določb Zakona tudi storil. Z izpodbijano prehodno ureditvijo pa je zakonodajalec določeni skupini teh posameznikov, tj. tistim, ki so najbližje izpolnitvi pogojev za upokojitev in ki so zaradi prenehanja delovnega razmerja iz razlogov, navedenih v določbi (npr. stečaj, likvidacija), najbolj prizadeti, omogočil celo, da v prehodnem obdobju uveljavijo pravico do pokojnine po prejšnjih predpisih. S tem je zanje določil ugodnejšo prehodno ureditev, kot velja splošno za pokojninske zavarovance.
6. S 396. členom ZPIZ-1 je bila torej za določeno skupino zavarovancev ohranjena možnost pridobitve pravice do predčasne in starostne pokojnine po prejšnji ureditvi. Z ZPIZ-1C je bila navedena določba spremenjena. Vendar pobudnica zmotno meni, da se je njen položaj s to spremembo poslabšal. Res je sicer ta sprememba določila (tudi) pogoj, da so morali biti zavarovanci, opredeljeni v navedeni določbi, v relevantnem času dejansko nezaposleni. Vendar pa je šele ta sprememba kot upravičence določila tudi zavarovance, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi operativnih razlogov (med katere sodi pobudnica).[1] Navedeno pomeni, da je pobudnica šele z uveljavitvijo pridobila možnost, da ob izpolnjevanju drugih pogojev uveljavi pravico do predčasne pokojnine po prejšnjih predpisih.[2] Glede na navedeno je pobudničin očitek, da se je z uveljavitvijo ZPIZ-1C njen položaj poslabšal (kar bi lahko pomenilo kršitev načela zaupanja v pravo kot enega izmed načel pravne države iz 2. člena Ustave), neutemeljen.
7. Neutemeljen pa je tudi pritožničin očitek o kršitvi 155. člena Ustave. Člen 396 ZPIZ-1 ureja uveljavljanje pravice do starostne ali predčasne pokojnine po prejšnjih predpisih od uveljavitve ZPIZ-1 oziroma ZPIZ-1C, s katerim je bila navedena določba spremenjena. Zatrjevanje neskladja s 155. členom Ustave o prepovedi povratne veljave pravnih aktov zato v obravnavanem primeru ne pride v poštev. Skladno z ustaljeno ustavnosodno presojo namreč predpis učinkuje povratno tedaj, ko je za začetek njegove uporabe določen trenutek pred njegovo uveljavitvijo, za kar pa v obravnavanem primeru ne gre. Kot ugotavlja že sama pobudnica, pa v obravnavani zadevi tudi ne gre za primer posega v pridobljene pravice.
8. Pobudnica zatrjuje tudi neskladnost izpodbijane določbe z drugim odstavkom 14. člena Ustave, ker lahko pravico do pokojnine po navedeni določbi uveljavi le zavarovanec, ki je do 31. 12. 1999 ostal dejansko nezaposlen, ne pa tudi tisti zavarovanec, ki je bil v času od prenehanja delovnega razmerja iz navedenih razlogov do 31. 12. 1999 za krajša obdobja zaposlen na določen čas (nezaposlen pa je bil na dan 31. 12. 1999). Načelo enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave zahteva, da zakonodajalec bistveno enake položaje ureja enako. Če zakonodajalec takšne položaje ureja različno, mora za razlikovanje obstajati razumen razlog, ki izhaja iz narave stvari. Tudi če bi sledili mnenju pobudnice, da je zavarovanec, kljub dejstvu, da je v navedenem vmesnem času za "krajši čas" sklenil delovno razmerje za določen čas, v enakem položaju kot zavarovanec, ki je bil v tem času (dejansko) brezposeln, in bi zanemarili dejstvo, da sta osebi, od katerih je ena brezposelna, druga pa zaposlena, pa čeprav le za določen čas, v različnih položajih, je razlikovanje med zavarovanci z vidika ureditve, ki v prehodnem obdobju za določene kategorije zavarovancev ohranja ugodnejšo ureditev priznavanja pravice do pokojnine, glede na dejstvo, ali so bili v času od prenehanja delovnega razmerja iz razlogov, navedenih v izpodbijani določbi, do 31. 12. 1999 dejansko brezposelni ali ne, vsekakor razumen razlog, ki izhaja iz narave stvari. Gre namreč za pravico, katere temeljni namen je zagotovitev socialne varnosti (v primeru starosti). Zatrjevanje pobudnice o neskladnosti izpodbijane ureditve z drugim odstavkom 14. člena Ustave zato ni utemeljeno. Glede na to, da pobudnica zatrjevanega neskladja s pravico do socialne varnosti iz 50. člena Ustave posebej ne utemelji, je iz enakih razlogov neutemeljen tudi ta očitek.
9. Glede na navedeno je Ustavno sodišče pobudo zavrnilo kot očitno neutemeljeno (1. točka izreka).
B. – II.
10. Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker zatrjevane kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin niso podane (2. točka izreka).
B. – III.
11. V skladu s prvim odstavkom 34. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo – v nadaljevanju ZUstS) v postopku pred Ustavnim sodiščem nosi vsak udeleženec svoje stroške postopka, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Navedena določba se po prvem odstavku 49. člena ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo. Ker v obravnavani zadevi ni utemeljenih razlogov za drugačno odločitev, je Ustavno sodišče odločilo, kot izhaja iz 3. točke izreka te odločbe.
C.
12. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena in drugega odstavka 55.b člena ter prvega odstavka 34. člena ZUstS in prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07) v sestavi: predsednik Jože Tratnik ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, mag. Marta Klampfer, mag. Marija Krisper Kramberger, mag. Miroslav Mozetič, Jasna Pogačar, mag. Jadranka Sovdat in Jan Zobec. Sklep je sprejelo soglasno.
Jože Tratnik
Predsednik
Opombi:
[1] Po drugi alineji prvega odstavka 396. člena ZPIZ-1 lahko zavarovanec, ki mu je na dan 31. 12. 1999 do izpolnitve pogojev za pridobitev pravice do starostne ali predčasne pokojnine po predpisih, veljavnih do tega dne, manjkalo pet let starosti in pokojninske dobe ali manj, uveljavi pravico do starostne ali predčasne pokojnine po teh predpisih, če mu je prenehalo delovno razmerje zaradi stečaja, likvidacije, prisilne poravnave ali drugih operativnih razlogov do vključno 31. 12. 1999 in je do navedenega dne ostal dejansko nezaposlen.
[2] Tako že v sklepu Ustavnega sodišča št. U-I-268/01 z dne 1. 4. 2004.