Up-179/12
Natisni
Opravilna št.:
Up-179/12
Datum odločitve:
16. 9. 2014
Objavljeno:
Neobjavljeno | 24. 9. 2014
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2014:Up.179.12
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Cst 281/2011 z dne 17. 11. 2011
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Cst 281/2011 z dne 17. 11. 2011 se zavrne.
Evidenčni stavek:
Sodišče z izpodbijanim sklepom ni kršilo pritožničine pričakovalne pravice, varovane s 33. členom Ustave, ker je njeno prijavo terjatve in ločitvene pravice zavrglo kot prepozno, ker je štelo, da je lastninska pravica stečajne dolžnice na obremenjeni nepremičnini nastala pred začetkom stečajnega postopka, s tem pa tudi pritožničina ločitvena pravica. Sodna praksa je namreč v času izdaje izpodbijanega sklepa štela, da je glede na 5. člen Zakona o zemljiški knjigi lastninska pravica na s hipoteko obremenjeni nepremičnini stečajne dolžnice, s tem pa tudi ločitvena pravica upnika, nastala pred začetkom stečajnega postopka, če je bil predlog za vknjižbo te pravice vložen pred začetkom stečajnega postopka, lastninska pravica pa je bila v zemljiško knjigo vknjižena po začetku stečajnega postopka. Vložitev predloga za vpis stvarne pravice se v zemljiški knjigi zaznamuje s plombo, ki ima publicitetne učinke. Nihče se ne more izgovarjati, da ni poznal vsebine predlaganega vpisa, in ravnanje v pravnem prometu je treba uskladiti tako z aktualnim stanjem glede vpisanih pravic kakor tudi s prihodnjim stanjem, ki bo vzpostavljeno z izvedbo vpisov, ki so v teku in ki v skladu z zemljiškoknjižnimi pravili učinkujejo od dneva začetka postopka. Pritožnica bi se morala zavedati pomena vknjižbe plombe pri z njeno hipoteko obremenjenih nepremičninah ter njenih posledic in bi morala kot dober gospodar in kot strokovnjak za to področje spremljati stanje nepremičnin. Zato bi morala ob vpisu plombe to plombo preveriti in na podlagi listin ugotoviti njeno vsebino, s tem pa tudi morebitne spremembe lastništva na obremenjenih nepremičninah.
Z izpodbijano odločitvijo sodišča ni bila kršena pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, saj je sodišče odločalo v skladu z dotedanjo sodno prakso.
Sodišče ni dolžno odgovoriti na navedbe stranke, če te za odločitev o zadevi niso pomembne, v primeru pa, ko se pritožbeno sodišče strinja z materialnopravno presojo sodišča prve stopnje in je ob tem že obrazložitev sodišča prve stopnje dovolj izčrpna, ni ustavna zahteva, da bi moralo pritožbeno sodišče ponavljati razloge za odločitev.
Odločitev pritožbenega sodišča ne dosega kvalificirane stopnje napačnosti, saj pritrjuje razlogom prvostopenjskega sodišča, ki je svojo odločitev izčrpno in razumno obrazložilo.
V postopku z ustavno pritožbo ni mogoče uveljavljati kršitev načel pravne države iz 2. člena Ustave.
Geslo:
1.5.51.1.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude.
1.5.51.2.4 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Začasno zadržanje izvršitve.
1.5.51.2.5 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Določitev načina izvršitve začasnega zadržanja.
1.5.51.2.6 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrnitev ustavne pritožbe.
3.9 - Splošna načela - Vladavina prava.
5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
1.5.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Pritrdilna mnenja.
1.5.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Odklonilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba, ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Družba za upravljanje terjatev bank, d. d., Ljubljana
Datum vloge:
13. 2. 2012
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US30466
Dokument v PDF obliki:
Up-179-12 - LM dr. Jadek Pensa.pdf
325 KB
Prenesite datoteko
Up-179-12 - LM dr. Korpič - Horvat.pdf
212 KB
Prenesite datoteko
Up-179-12, U-I-33-12.pdf
168 KB
Prenesite datoteko
Up-179-12.pdf
256 KB
Prenesite datoteko
Številka:
Up-179/12-13
U-I-33/12-7
Datum:
19. 4. 2012
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe in pobude, ki ju je vložila družba Nova ljubljanska banka, d. d., Ljubljana, ki jo zastopa Odvetniška družba Rojs, Peljhan, Prelesnik & partnerji, o. p., d. o. o., Ljubljana, na seji 19. aprila 2012
sklenilo:
1. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Cst 281/2011 z dne 17. 11. 2011 se sprejme v obravnavo.
2. Do končne odločitve Ustavnega sodišča se v stečajnem postopku pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani št. St 1373/2010 zadrži bodisi razdelitev denarnih sredstev razdelitvene mase bodisi uporaba denarnih sredstev za stroške stečajnega postopka do višine zneska kupnine, dosežene z morebitno prodajo nepremičnin, na katerih je pritožnica v stečajnem postopku prijavila ločitveno pravico, ki je bila predmet odločanja s sklepom iz prejšnje točke tega izreka.
3. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 59., 131., 225., 296., 298. in 345. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 126/07, 40/09, 59/09, 52/10 in 26/11) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pritožnica in pobudnica (v nadaljevanju pritožnica) izpodbija sklep Višjega sodišča, ki je zavrnilo njeno pritožbo zoper prvostopenjski sklep. Pritrdilo je prvostopenjskemu sodišču, ki je zavrglo pritožničino naknadno prijavo ločitvenih pravic na določenih nepremičninah, ker naj bi to prijavo podala po izteku prekluzivnega roka iz prvega odstavka 298. člena v zvezi z 296. in 59. členom Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP). Pritožbeno sodišče je pri tem še pojasnilo, da okoliščina, ko stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po poteku roka za prijavo ločitvenih pravic, ne opravičuje, da se hipotekarnemu upniku podaljša rok za prijavo ločitvenih pravic, saj gre za prekluzivni rok. Pri tem se naj ne bi ukvarjalo z drugimi pritožbenimi navedbami, ker pritožnica ravno zaradi zamude prekluzivnega roka naj ne bi mogla v nobenem primeru doseči drugačne odločitve.
2. V pobudi za začetek postopka za oceno ustavnosti pritožnica zatrjuje neskladnost 59., 296. in 298. člena ZFPPIPP s 33. členom Ustave v zvezi z 2. in 15. členom Ustave. Glede utemeljitve zatrjevanega neskladja se "v izogib ponavljanju" sklicuje na navedbe v ustavni pritožbi. Ustavnemu sodišču predlaga, da poleg razveljavitve izpodbijanega pritožbenega sklepa ugotovi, da navedene določbe ZFPPIPP niso v neskladju z Ustavo, če se razlagajo na način, da v primeru pridobitve lastninske pravice stečajnega dolžnika na nepremičninah (obremenjenih s hipoteko) po uvedbi stečajnega postopka za prijavo ločitvene pravice ne velja splošni rok iz 59. člena ZFPPIPP, pač pa se ob smiselni uporabi 299. člena ZFPPIPP ločitvena pravica prijavi do objave načrta prve splošne delitve. Pritožnica zatrjuje tudi obstoj neustavne pravne praznine, ker izpodbijane določbe ZFPPIPP ne urejajo možnosti naknadne prijave ločitvene pravice v prej navedenem primeru. Pritožnica predlaga Ustavnemu sodišču, da ugotovi tudi protiustavnost 131., 225. in 345. člena ZFPPIPP, ki urejajo poplačilo ločitvenih pravic, in sprejme interpretativno odločbo ter poda ustavno razlago primera, ko stečajni dolžnik postane lastnik zastavljenih nepremičnin po začetku stečajnega postopka oziroma po poteku prekluzivnega roka.
3. Pritožnica izpodbijanemu sklepu očita kršitev 2. člena, drugega odstavka 14. člena, 22., 33. in 74. člena Ustave. Zatrjuje, da je sodišče napačno uporabilo določbe ZFPPIPP, hkrati pa se ni opredelilo do vprašanja, ali je možno po izteku prekluzivnega roka za prijavo terjatev in ločitvene pravice naknadno pridobiti ločitveno pravico v stečajnem postopku, kakor tudi ne do vprašanja, kdaj se pridobi ločitvena pravica, če stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po preteku omenjenega prekluzivnega roka. Pri tem opozarja na odločitev istega sodišča v zadevi št. III Cpg 142/2010 z dne 3. 3. 2010, v kateri je kljub identičnemu dejanskemu stanju odločilo popolnoma drugače. Navaja, da je Ustavno sodišče v sklepu št. Up-22/94 z dne 7. 3. 1997 (OdlUS VI, 82) takšno ravnanje sodišča že označilo za samovoljno. Poseg v 2., 33. in 74. člen Ustave po mnenju pritožnice pomeni razlaga pritožbenega sodišča, da okoliščina, ko stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po poteku roka za prijavo ločitvenih pravic, ne opravičuje, da se hipotekarnemu upniku podaljša rok za prijavo ločitvenih pravic, ker gre za prekluzivni rok. S tem naj bi sodišče sprejelo stališče, da pomeni kasnejši prenos lastništva na stečajnega dolžnika izgubo pravic hipotekarnega upnika. Zato naj bi bil izpodbijani sklep v neskladju tudi z drugim odstavkom 14. člena Ustave. S tem naj bi pritožnico kot hipotekarno upnico postavljal v slabši položaj od drugih hipotekarnih upnikov, katerih zastavni dolžniki so šli v stečaj po vpisu lastninske pravice na obremenjenih nepremičninah. To pa naj bi pomenilo tudi kršitev 2., 33. in 74. člena Ustave.
4. Pritožnica predlaga tudi začasno zadržanje izvršitve izpodbijanega sklepa pritožbenega sodišča, saj naj bi ji sicer nastale težko popravljive posledice. Pojasnjuje, da v primeru prodaje stanovanj, na katerih je v stečajnem postopku uveljavljala ločitveno pravico, obstaja nevarnost, da bo kupnina razdeljena med upnike. To pa pomeni, da lahko kljub morebitnemu uspehu z ustavno pritožbo ostane v stečajnem postopku brez poplačila iz naslova prijavljenih ločitvenih pravic.
B.
5. Ustavna pritožba zoper izpodbijani sklep pritožbenega sodišča je bila na podlagi tretjega odstavka 55.c člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št.
64/07 – uradno prečiščeno besedilo – v nadaljevanju ZUstS)
sprejeta v obravnavo (1. točka izreka). O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijano sodno odločbo kršene pritožničine človekove pravice oziroma temeljne svoboščine.
6. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko po 58. členu ZUstS senat ali Ustavno sodišče na nejavni seji zadrži izvršitev posamičnega akta, ki se z ustavno pritožbo izpodbija, če bi z izvršitvijo nastale težko popravljive škodljive posledice. V obravnavani zadevi gre za tak primer. Prvostopenjski sklep o zavrženju pritožničine prijave ločitvene pravice je namreč glede na izpodbijani sklep pritožbenega sodišča postal pravnomočen. To pomeni, da ni ovir, da bi kupnina iz morebitne prodaje nepremičnin, na katerih je pritožnica uveljavljala ločitveno pravico, postala del splošne razdelitvene mase, ki bo razdeljena med stečajne upnike. Razdelitev denarnih sredstev bi za pritožnico pomenila nastanek težko popravljivih škodljivih posledic, saj je s hipoteko zavarovan znesek terjatve izjemno visok, ob morebitni kasnejši ugoditvi ustavni pritožbi pa pritožnica ne bi več mogla priti do poplačila na podlagi prijavljenih ločitvenih pravic, ker sredstev iz tega naslova ne bi bilo več. Na drugi strani predlagani ukrep ne more imeti škodljivih posledic za stečajno dolžnico in njene upnike, saj v primeru pritožničinega neuspeha v postopku pred Ustavnim sodiščem pomeni zgolj (kratkotrajno) odložitev možnosti razpolaganja s temi sredstvi do odločitve Ustavnega sodišča. Zato je Ustavno sodišče na podlagi tretjega odstavka 39. člena
ZUstS, ki se po prvem odstavku 49. člena
ZUstS smiselno uporablja tudi za postopek z ustavno pritožbo, določilo način izvršitve svoje odločitve. Tako je določilo, da se do končne odločitve Ustavnega sodišča kupnina, pridobljena s prodajo navedenih nepremičnin v stečajnem postopku, ne sme razdeliti med stečajne upnike niti uporabiti za plačilo stroškov stečajnega postopka (2. točka izreka).
7. V drugem odstavku 24.b člena ZUstS določa, kaj mora vsebovati pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti zakona ali drugega predpisa. Med drugimi zahtevami je izrecno določeno, da mora pobuda vsebovati navedbo razlogov neskladnosti predpisa z Ustavo ali zakonom (drugi odstavek 24.b člena v zvezi s tretjo alinejo prvega odstavka 24.b člena ZUstS). Pobudnik mora torej jasno navesti, v čem je protiustavnost izpodbijane zakonske ureditve oziroma protiustavnost ali nezakonitost podzakonskega predpisa. Pobudnica se pri utemeljevanju protiustavnosti 59., 296. in 298. člena ZFPPIPP z vidika 33. člena Ustave sklicuje na razloge iz ustavne pritožbe, s katero izpodbija posamične akte sodišč in v kateri sodiščem očita neustavno razlago določb ZFFPPIPP. V pobudi očitane protiustavnosti s tem ni mogoče utemeljiti. Razlogi, zaradi katerih se zakonskim določbam očita protiustavnost, morajo biti namreč jasno in določno navedeni. Pobude prav tako ni mogoče utemeljiti s trditvami o protiustavnosti določb, če se razlagajo na način, kot jih je razlagalo sodišče v konkretnem primeru, kot bi bilo mogoče razumeti pobudničine predloge za izdajo interpretativne odločbe Ustavnega sodišča. Razlogov, s katerimi bi utemeljila protiustavnost zakonskih določb, pobudnica ne navaja niti v primeru izpodbijanih 131., 225. in 345. členov ZFPPIPP.
8. Po tretjem odstavku 25. člena ZUstS Ustavno sodišče pobudo zavrže, če niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 24.b člena ZUstS. Ker pobuda ne izpolnjuje pogojev iz navedenega člena ZUstS, jo je Ustavno sodišče zavrglo (3. točka izreka).
C.
9. Ustavna pritožba je bila sprejeta v obravnavo na podlagi drugega odstavka 55.b člena in tretjega odstavka 55.c člena ZUstS (1. točka izreka). Za sprejem so se izrekli sodnici in sodnika dr. Mitja Deisinger, dr. Dunja Jadek Pensa, dr. Ernest Petrič in mag. Jadranka Sovdat. Ustavno sodišče je na podlagi 58. člena in tretjega odstavka 39. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena ter tretjega odstavka 25. člena ZUstS sprejelo 2. in 3. točko izreka sklepa
v sestavi: predsednik dr. Ernest Petrič ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Dunja Jadek Pensa, mag. Marta Klampfer, dr. Etelka Korpič – Horvat, mag. Miroslav Mozetič, Jasna Pogačar, mag. Jadranka Sovdat in Jan Zobec. Druga točka izreka sklepa je bila sprejeta s petimi glasovi proti štirim. Proti so glasovali sodnice in sodnik Korpič – Horvat, Klampfer, Mozetič in Pogačar. Tretja točka izreka sklepa pa je bila sprejeta s sedmimi glasovi proti dvema. Proti sta glasovala sodnik Deisinger in sodnica Jadek Pensa.
dr. Ernest Petrič
Predsednik
Up-179/12-39
16. 9. 2014
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi družbe Družba za upravljanje terjatev bank, d. d., Ljubljana, na seji 16. septembra 2014
odločilo:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Cst 281/2011 z dne 17. 11. 2011 se zavrne.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pritožnica izpodbija sklep Višjega sodišča, ki je zavrnilo pritožbo zoper prvostopenjski sklep, s katerim je bila zavržena prijava ločitvenih pravic na nekaterih nepremičninah stečajne dolžnice. Pritrdilo je razlogom prvostopenjskega sodišča, ki je svojo odločitev oprlo na prvi odstavek 298. člena v zvezi z 296. in 59. členom Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. št. 126/07, 40/09, 59/09, 52/10, 106/10, 26/11 in 47/11 – v nadaljevanju ZFPPIPP), ker je štelo, da je bila prijava ločitvenih pravic vložena prepozno. Dodalo je, da okoliščina, ko stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po poteku roka za prijavo ločitvenih pravic, ne opravičuje podaljšanja roka za prijavo ločitvenih pravic, ker gre za prekluzivni rok. Pojasnilo je še, da se z drugimi pritožbenimi navedbami ni ukvarjalo, ker prav zaradi zamude prekluzivnega roka ne bi mogla biti v nobenem primeru dosežena drugačna odločitev.
2. Pritožnica očita izpodbijanemu sklepu kršitev 2. člena, drugega odstavka 14. člena ter 22., 33. in 74. člena Ustave. Zatrjuje, da je sodišče očitno napačno razlagalo določbe ZFPPIPP, predvsem 19., 59., 296. in 298. člen, obrazložitev izpodbijanega sklepa pa naj bi bila skopa oziroma pomanjkljiva. Pravico iz 22. člena Ustave naj bi ji sodišče kršilo tudi s tem, ker se ni opredelilo do vprašanja, ali je možno naknadno pridobiti ločitveno pravico v stečajnem postopku, kakor tudi ne do vprašanja, kdaj se pridobi ločitvena pravica, če stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po preteku omenjenega prekluzivnega roka. Pri tem pritožnica opozarja na povsem drugačno odločitev Višjega sodišča v Ljubljani v sklepu št. III Cpg 142/2010 z dne 3. 3. 2010, ki naj bi izvirala iz povsem identične dejanske situacije, kot je obravnavana, in sodišču očita odstop od ustaljene sodne prakse. Zatrjuje, da je Ustavno sodišče v sklepu št. Up-22/94 z dne 7. 3. 1997 (OdlUS VI, 82) že zavzelo stališče o samovoljnosti ravnanja sodišča v primeru, ko sta pred istim sodiščem v kratkem časovnem presledku sprejeti dve popolnoma različni odločitvi brez utemeljitve v poznejši sodbi, zakaj je sodišče zavzelo popolnoma drugačno stališče. Z oceno, da je njena prijava prepozna, naj bi sodišče pritožnici poseglo v njeno pravico do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave, saj naj bi ji bila na ta način odvzeta možnost poplačila terjatve iz zavarovanja s hipoteko. Poseg v 33. člen Ustave, hkrati pa tudi v 2. in 74. člen Ustave naj bi po pritožničinem mnenju pomenilo stališče sodišča, da okoliščina, ko stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po poteku roka za prijavo ločitvenih pravic, zaradi prekluzivnosti tega roka ne opravičuje njegovega podaljšanja za prijavo ločitvenih pravic. To stališče sodišča naj bi pomenilo, da s kasnejšim prenosom lastništva na stečajnega dolžnika hipotekarni upnik izgubi ločitvene pravice. Obrazložitvi odločitev sodišč in tudi 38. člen Stvarnopravnega zakonika (Uradni list RS, št. 87/02 in 91/13 – v nadaljevanju SPZ) naj bi kršili načelo enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, saj naj bi bili v bistvenem enaki primeri obravnavani bistveno različno. Pri tem pritožnica pojasnjuje, da se pri cesiji v primeru odtujitve terjatve tretjemu položaj dolžnika ne more poslabšati, da pa se položaj hipotekarnega upnika lahko bistveno poslabša, če zastavni dolžnik odtuji nepremičnino tretjemu. Navedeno naj bi pomenilo, da so v bistvenem enaki položaji hipotekarnih upnikov različno obravnavani, kar je odvisno od določenih okoliščin (če zastavni dolžnik prenese lastninsko pravico, če se nad novim pridobiteljem nepremičnine uvede stečajni postopek, če in kdaj pridobitelj lastninsko pravico kot stečajni dolžnik dejansko vknjiži). S tem pa naj bi bilo poseženo tudi v pravici iz 33. in 74. člena Ustave ter načelo zakonitosti in zaupanja v pravo (2. člen Ustave).
3. Ustavno sodišče je s sklepom št. Up-179/12 z dne 19. 4. 2012 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo in nato z istim sklepom odločilo, da se v stečajnem postopku pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani št. St 1373/2010 do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži bodisi razdelitev denarnih sredstev razdelitvene mase bodisi uporaba denarnih sredstev za stroške stečajnega postopka do višine zneska kupnine, dosežene z morebitno prodajo nepremičnin, na katerih je bila v stečajnem postopku prijavljena ločitvena pravica, ki je bila predmet odločanja pritožbenega sodišča z izpodbijanim sklepom.
4. V skladu s prvim odstavkom 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) je Ustavno sodišče o sprejemu ustavne pritožbe obvestilo Višje sodišče v Ljubljani. V skladu z drugim odstavkom navedenega člena ZUstS pa je obvestilo upnike stečajnega dolžnika družbe Gradišče, d. o. o. – v stečaju, Cerknica, s pozivom, ki je bil objavljen na spletnih straneh za objave v postopkih zaradi insolventnosti, da se izjavijo o ustavni pritožbi. Upniki na ustavno pritožbo niso odgovorili.
B. – I.
5. Na poziv Ustavnega sodišča je vlagateljica ustavne pritožbe NLB, d. d., Ljubljana (v nadaljevanju NLB), sporočila, da so bile terjatve in ločitvene pravice, ki so predmet izpodbijanega sklepa sodišča, s pogodbo o izvajanju ukrepov za krepitev stabilnosti bank prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank, d. d., Ljubljana (v nadaljevanju DUTB). Predlagala je, da se postopek z ustavno pritožbo nadaljuje z DUTB. Z vlogo z dne 13. 3. 2014 je tudi DUTB predlagala, da Ustavno sodišče dovoli njen vstop v postopek z ustavno pritožbo, ter pri tem predložila obvestilo NLB stečajnemu upravitelju o prenosu terjatve na novega upnika iz tretjega odstavka 57. člena ZFPPIPP z dne 6. 2. 2014 skupaj s pogodbo o potrditvi prenosa, sklenjeno med DUTB in NLB. Glede na prvi odstavek 6. člena ZUstS v zvezi s tretjim odstavkom 57. člena ZFPPIPP je Ustavno sodišče postopek z ustavno pritožbo nadaljevalo z novo pritožnico DUTB.
B. – II.
6. V postopku z ustavno pritožbo Ustavno sodišče preizkusi, ali je sodišče z izpodbijano sodno odločbo kršilo kakšno človekovo pravico ali temeljno svoboščino (prvi odstavek 50. člena ZUstS). Ker 2. člen Ustave ne ureja človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, temveč temeljna ustavna načela (načela pravne države), pritožnica s trditvami o kršitvi te določbe ustavne pritožbe ne more utemeljiti.
7. Z ustavnopravnega vidika pa bi bil lahko pomemben pritožničin očitek o kršitvi njene pravice do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave. Pritožnica namreč zatrjuje, da ji je z izpodbijanim sklepom odvzeta možnost
poplačila terjatve iz zavarovanja s hipoteko, ker je sodišče, kljub temu da je stečajna dolžnica postala lastnica obremenjenih nepremičnin po preteku prekluzivnega roka za prijavo terjatev in ločitvenih pravic, presodilo, da je prijava prepozna.
8.
Pravica do zasebne lastnine zagotavlja posamezniku svobodo na premoženjskem področju, bistveni element te svobode pa pomeni tudi razpolaganje s stvarmi in pravicami, ki so predmet lastnine.
[1]
Po ustaljeni presoji Ustavnega sodišča pravica do zasebne lastnine oziroma njeno varstvo ne obsega le obstoječe lastnine, ampak tudi zahtevke v povezavi s t. i. pričakovalnimi pravicami.
[2]
Pritožnik se torej lahko uspešno sklicuje na pravico do zasebne lastnine tudi v primeru, ko izkaže, da obstaja njegov konkretni, na veljavnem pravu temelječi zahtevek za pridobitev določene lastnine. Ta zahtevek mora biti na pravu ali ustaljeni sodni praksi temelječe pričakovanje pridobitve lastninske pravice in ne samo upanje na njeno pridobitev.
[3]
9. NLB, d. d., pravna prednica pritožnice (v nadaljevanju NLB) je na podlagi sporazumov o zavarovanju denarnih terjatev iz kreditnih pogodb, sklenjenih v obliki neposredno izvršljivih notarskih zapisov, pridobila zastavne pravice na nepremičninah (tj. hipoteke).
[4]
Kadar se hipoteka ustanovi na podlagi pravnega posla, je za njen nastanek potreben tudi vpis v zemljiško knjigo (7. člen Zakona o zemljiški knjigi,
Uradni list RS, št. 58/03, 45/08, 28/09 in 25/11 – v nadaljevanju ZZK-1,
in 141. člen SPZ). Hipotekarni upnik s hipoteko zavaruje plačilo svoje terjatve. Hipoteka kot realno breme učinkuje zoper vsakokratnega lastnika s hipoteko obremenjene nepremičnine, saj je kot stvarna pravica na tuji stvari po naravi stvari neločljivo navezana na nepremičnino, na kateri je ustanovljena. Zato sprememba lastništva na nepremičnini na obstoj hipoteke nima nobenega vpliva in se v primeru neplačila terjatve ob zapadlosti uveljavi zoper osebo, ki je takrat lastnica nepremičnine. Če se nad hipotekarnim dolžnikom začne stečajni postopek, ima hipotekarni upnik v tem postopku možnost pridobiti položaj ločitvenega upnika. To mu daje pravico do prednostnega poplačila njegovih terjatev pred drugimi upniki iz zastavljenega premoženja stečajnega dolžnika (prvi odstavek 19. člena ZFPPIPP), ki tvori posebno stečajno maso (primerjaj 225. člen ZFPPIPP).
10. V obravnavani zadevi stečajna dolžnica ni bila ustanoviteljica hipotek, pač pa jih je NLB pridobila na podlagi pogodbenih razmerij s prejšnjo lastnico spornih nepremičnin. Slednja je te nepremičnine s prodajnimi pogodbami odsvojila stečajni dolžnici v času, ko nad nobeno od njiju še ni bil začet stečajni postopek. NLB je terjatve in ločitvene pravice najprej prijavila v stečajnem postopku, ki se je začel nad prejšnjo lastnico nepremičnin in v katerem so ji bile priznane.
[5]
Pozneje je terjatev in ločitvene pravice prijavila tudi v stečajnem postopku stečajne dolžnice, v katerem je bil izdan izpodbijani sklep sodišča.
[6]
11. V času izdaje izpodbijanega sklepa je
prijavo ločitvene pravice urejal zgolj 298. člen ZFPPIPP
.
[7]
Po tej določbi
mora
ločitveni upnik terjatev in ločitveno pravico v stečajnem postopku pravočasno prijaviti, ker sicer ta pravica preneha (peti odstavek 298. člena ZFPPIPP). Po prvem odstavku 298. člena ZFPPIPP jo je treba prijaviti v roku, ki velja za prijavo zavarovane terjatve (razen izjem iz 281. in 282. člena ZFPPIPP, ki za obravnavani primer nista pomembni), kar pomeni, da mora to storiti v roku treh mesecev po objavi oklica o začetku stečajnega postopka (prvi odstavek 298. člena v zvezi s prvim odstavkom 296. člena in drugim odstavkom 59. člena ZFPPIPP).
[8]
Te določbe ZFPPIPP veljajo za ločitvene pravice, ki so nastale do začetka stečajnega postopka (prim. prvi odstavek 298. člena v zvezi s prvim odstavkom 296. člena ZFPPIPP).
[9]
12. Na navedene določbe se je sklicevalo tudi pritožbeno sodišče v izpodbijanem sklepu, ko je ocenilo, da je prijava ločitvenih pravic prepozna. Kot je bilo pojasnjeno v 7. točki te obrazložitve, pritožnica zatrjuje, da navedena odločitev sodišča pomeni kršitev njene pravice do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave. Glede na to, da ima hipoteko, ki ji omogoča prednostno poplačilo terjatve, ima pritožnica pričakovalno pravico, da bo terjatev v stečajnem postopku dobila poplačano prednostno v celoti oziroma do višine vrednosti zastavljenih nepremičnin, ki je varovana v okviru 33. člena Ustave. V pritožničinem primeru torej ne gre za vprašanje morebitnega posega v klasično "obstoječo lastnino", pač pa v t. i. pričakovalno pravico (tj. pravico do poplačila terjatve).
[10]
Zato se zastavlja vprašanje, ali je morda sodišče zavzelo katero od stališč, ki bi bilo v neskladju s pravico iz 33. člena Ustave.
13. Pritožnica očita sodišču, da ji je kršena pravica iz 33. člena Ustave z njegovo oceno o prepozni prijavi, saj naj bi ji bila s tem odvzeta možnost
poplačila terjatve iz zavarovanja s hipoteko. Meni namreč, da je lastninska pravica stečajne dolžnice na obremenjenih nepremičninah nastala šele z njeno vknjižbo v zemljiško knjigo po preteku prekluzivnega roka iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP. Zato naj NLB ob začetku stečajnega postopka in v času teka prekluzivnega roka ne bi imela ločitvene pravice. Ta rok naj torej v njenem primeru ne bi mogel biti upošteven.
14. Že sodišče prve stopnje je (drugače kot pritožnica) menilo, da je lastninska pravica stečajne dolžnice na obremenjenih nepremičninah nastala pred začetkom stečajnega postopka. Pri tem se je sklicevalo na določbe
ZZK-1. Pojasnilo je, da
so bile plombe za prenos lastništva na stečajno dolžnico vpisane v zemljiško knjigo že dva meseca pred začetkom stečajnega postopka, kar naj bi bilo pritožnici glede na prvi odstavek 6. člena ZZK-1 znano že naslednji dan po vložitvi predloga za vknjižbo lastninske pravice. Glede nastanka lastninske pravice pa se je oprlo na 5. člen ZZK-1, ki določa, da vpisi pravic in pravnih dejstev v zemljiški knjigi učinkujejo od trenutka, ko je zemljiškoknjižno sodišče prejelo predlog za vpis pravic ali pravnih dejstev oziroma ko je zemljiškoknjižno sodišče prejelo listino, na podlagi katere o vpisu odloča po uradni dolžnosti, če ZZK-1 ne določa drugače. Glede na navedeno je
sodišče prve stopnje
menilo, da je obstajala dolžnost NLB prijaviti ločitvene pravice v prekluzivnem roku iz prvega odstavka 298. člena v zvezi s prvim odstavkom 296. člena in drugim odstavkom 59. člena ZFPPIPP, čemur je pritrdilo tudi pritožbeno sodišče, sklicujoč se na iste določbe ZFPPIPP.
15. Ob navedenem se zastavlja vprašanje, ali ni morda sodišče s tem, ko je zavrglo prijavo ločitvenih pravic kot prepozno, ker je zavzelo stališče, da je glede na 5. člen ZZK-1 lastninska pravica nastala že pred začetkom stečajnega postopka (posledično s tem pa tudi ločitvena pravica NLB), poseglo v pritožničino pričakovalno pravico, varovano s 33. členom Ustave. Pri tem je pomemben odgovor na vprašanje, ali so obremenjene nepremičnine ob začetku stečajnega postopka spadale v stečajno maso, glede na to, da je bil takrat v zemljiško knjigo že vložen predlog za vknjižbo lastninske pravice stečajne dolžnice, kar je bilo razvidno iz plomb, vpisanih pri obremenjenih nepremičninah. Iz narave ločitvene pravice namreč logično izhaja, da je ta pravica neločljivo navezana na premoženje, na katerem je bila ustanovljena, zavezanec za izpolnitev obveznosti iz ločitvene pravice pa je vsakokratni lastnik tega premoženja. Prijava ločitvene pravice v stečajnem postopku je tako mogoča, če je premoženje, na katero je navezana, sestavni del stečajne mase stečajnega dolžnika.
16. Stečajno maso sestavlja premoženje stečajnega dolžnika, ki ga je imel ob začetku stečajnega postopka, kakor tudi premoženje, pridobljeno po uvedbi stečajnega postopka (primerjaj drugi in tretji odstavek 224. člena ZFPPIPP). Premoženje stečajnega dolžnika pa so stvari v njegovi lasti, njegove terjatve in druge premoženjske pravice (glej prvi odstavek 10. člena ZFPPIPP).
[11]
V stečajno maso gre torej samo premoženje, ki pravno pripada stečajnemu dolžniku.
[12]
V obravnavanem primeru se zato zastavlja vprašanje, kdaj se šteje, da so obremenjene nepremičnine pravno pripadle stečajni dolžnici.
17. SPZ v 40. členu določa, da se za pridobitev lastninske pravice zahtevata veljaven pravni posel, iz katerega izhaja obveznost prenesti lastninsko pravico, ter izpolnitev drugih pogojev, ki jih določa zakon. Obstajati morata torej veljavni zavezovalni posel in razpolagalni posel, prvi odstavek 49. člena SPZ pa določa še zahtevo po vpisu navedene pravice v zemljiško knjigo.
[13]
V primeru izpolnitve tega pogoja p
o 7. členu ZZK-1 velja, da je stvarna pravica na nepremičnini pridobljena s trenutkom začetka učinkovanja vpisa v zemljiško knjigo, torej od trenutka, ko je zemljiškoknjižno sodišče prejelo predlog za vpis stvarne pravice (prim. 5. člen ZZK-1).
[14]
18. Lastninska pravica kot absolutna pravica z
erga omnes
učinki začne torej učinkovati v polnem obsegu z vpisom v zemljiško knjigo.
Vendar pa tako teorija kot sodna praksa vknjižbi lastninske pravice na nepremičnini, pridobljeni s pravnim poslom, ne pripisujeta več absolutnih učinkov, predvsem ne v razmerju med prenositeljem in pridobiteljem,
[15]
v nekaterih primerih pa tudi ne v razmerju do tretjih.
[16]
19. Pri stečajnem postopku gre za poseben postopek, ker se primarno vodi v interesu upnikov, ki je ta, da upniki čim prej in v čim večjem obsegu pridejo do poplačila svojih terjatev.
[17]
Ta interes je treba upoštevati zlasti pri unovčevanju dolžnikovega premoženja: premoženje naj se proda čim prej in za čim višjo ceno.
[18]
Temeljno načelo insolvenčnega prava je tako poleg načela enakega obravnavanja upnikov (prim. 46. člen ZFPPIPP) tudi načelo zagotavljanja največje vrednosti (prim. 47. člen ZFPPIPP),
[19]
pomembno pa je tudi načelo hitrosti postopka (prim. 48. člen ZFPPIPP).
[20]
20. Uresničevanje teh načel je temeljna skrb upravitelja (prim. 98. člen ZFPPIPP), ki z začetkom stečajnega postopka pridobi pooblastilo za zastopanje stečajnega dolžnika in vodenje njegovih poslov iz drugega odstavka 97. člena ZFPPIPP (drugi odstavek 245. člena ZFPPIPP). V štirih mesecih po začetku stečajnega postopka mora upravitelj poleg otvoritvene bilance pripraviti tudi otvoritveno poročilo, ki med drugim vsebuje tudi opis stečajne mase.
[21]
21. V primeru stečajnih postopkov je sodna praksa že pred uveljavitvijo ZFPPIPP
[22]
in nato tudi po njegovi uveljavitvi (tudi še v času izdaje izpodbijanega sklepa) štela, da vpisi stvarnih pravic v zemljiško knjigo učinkujejo od vložitve predloga za vknjižbo navedene pravice, in je bila zato prijava ločitvenih pravic v takem primeru obvezna v prekluzivnem roku za njihovo prijavo. Kadar je namreč upnik vložil predlog za vknjižbo stvarne pravice (torej je bil zemljiškoknjižni postopek začet) pred začetkom stečajnega postopka in je bilo njegovemu predlogu ugodeno (vpis vknjižbe dovoljen in opravljen) po začetku stečajnega postopka, se je ob upoštevanju 5. člena (v zvezi s 7. členom) ZZK-1
[23]
štelo, da je pravico pridobil z dnem vložitve predloga, torej pred začetkom stečajnega postopka (primerjaj drugi odstavek 94. člena ZZK-1).
[24]
Enako je sodna praksa štela v primeru pridobitve lastninske pravice stečajnega dolžnika na obremenjenih nepremičninah. Če je bil predlog za vpis lastninske pravice stečajnega dolžnika vložen pred začetkom stečajnega postopka, se je ob upoštevanju 5. člena ZZK-1 prav tako štelo, da je lastninska pravica na obremenjeni nepremičnini nastala pred začetkom stečajnega postopka, s tem pa tudi ločitvena pravica upnika na tej nepremičnini (če je bila na njej hipoteka vknjižena ali pa predlog za njen vpis podan pred začetkom stečajnega postopka). Hipotekarni upnik je moral terjatev in ločitveno pravico prijaviti v prekluzivnem roku za njihovo prijavo. Na tako sodno prakso v času izdaje izpodbijanega sklepa opozarja namreč sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. Cst 216/2013 z dne 20. 6. 2013, ki v obrazložitvi pojasnjuje, zakaj se je praksa, ki izhaja iz izpodbijanega sklepa in sklepa istega sodišča št. Cst 313/2011 z dne 19. 12. 2011, pozneje spremenila.
[25]
22. V obravnavanem primeru je bil predlog za vknjižbo lastninske pravice stečajne dolžnice na obremenjenih nepremičninah v zemljiško knjigo vložen dva meseca pred začetkom stečajnega postopka nad njo, kar naj bi bilo NLB glede na prvi odstavek 6. člena ZZK-1 znano že dan po vložitvi navedenega predloga. Ko zemljiškoknjižno sodišče prejme predlog za vpis ali listino, mora to dejstvo čim prej postati razvidno za tretje osebe. Sodišče to izvede s plombo, ki opozarja na začetek zemljiškoknjižnega postopka, ki je v teku. Načelo publicitete se tako nanaša tudi na poznavanje plombe in s plombo zajetega vpisa.
[26]
Nihče se ne more izgovarjati, da ni poznal vsebine predlaganega vpisa, in ravnanje v pravnem prometu je treba uskladiti ne le z aktualnim stanjem glede vpisanih pravic, ampak tudi s prihodnjim stanjem, ki bo vzpostavljeno z izvedbo vpisov, ki so v teku in ki v skladu z zemljiškoknjižnimi pravili učinkujejo od dneva začetka postopka. Vsekakor pa mora skrbna stranka v pravnem prometu preveriti vsebino listin, ki so podlaga za tak postopek.
[27]
23. NLB bi se spričo navedenega morala zavedati pomena vknjižbe plombe pri z njeno hipoteko obremenjenih nepremičninah ter njenih posledic in bi morala kot dober gospodar in tudi kot strokovnjak za to področje spremljati stanje nepremičnin. Zato bi morala ob vpisu plombe to plombo preveriti in na podlagi listin ugotoviti njeno vsebino, s tem pa tudi morebitne spremembe lastništva na obremenjenih nepremičninah.
[28]
Ni mogoče sprejeti utemeljevanja ustavne pritožbe o nemožnosti spremljanja zemljiškoknjižnih stanj z njenimi hipotekami obremenjenih nepremičnin zaradi obstoja velikega števila teh, saj bi lahko te razloge upniki navajali tudi v primeru prezrtja vknjižbe stvarne pravice v zemljiško knjigo, za katere prav tako kot za plombo velja načelo publicitete. Da NLB ni bila zadosti skrbna, dokazuje tudi dejstvo, da je terjatve in ločitvene pravice prijavljala že v stečajnem postopku prejšnje lastnice obremenjenih nepremičnin. Že takrat je namreč pri navedenih nepremičninah v zemljiški knjigi obstajala plomba, ki je opozarjala na začetek in tek zemljiškoknjižnega postopka. NLB bi tako lahko že ob takratni prijavi s preverjanjem podatkov obremenjenih nepremičnin v zemljiški knjigi ugotovila obstoj plombe in vsebino predlaganega vpisa ter bi terjatve in ločitvene pravice pozneje pravilno in pravočasno prijavila v stečajnem postopku stečajne dolžnice.
[29]
Glede na vse navedeno je očitek o kršitvi pritožničine pravice do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave neutemeljen.
24. Pritožnica zatrjuje, da kršitev njene pravice iz 33. člena Ustave pomeni tudi stališče Višjega sodišča, da o
koliščina, ko stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po poteku prekluzivnega roka za prijavo ločitvenih pravic, ne upravičuje njegovega podaljšanja za to prijavo. To stališče naj bi namreč pomenilo avtomatično izgubo ločitvene pravice ločitvenega upnika na obremenjenih nepremičninah v vseh primerih, v katerih lastninska pravica stečajne dolžnice nastane po poteku prekluzivnega roka za prijavo terjatev in ločitvenih pravic v stečajnem postopku.
25. Tudi ta očitek je neutemeljen, saj navedeno stališče, ki je sicer z vidika 33. člena Ustave sporno,
[30]
ni nosilno stališče izpodbijane odločitve. Gre za splošno stališče, ki ga je pritožbeno sodišče (mimogrede) navrglo že potem, ko je pritrdilo razlogom prvostopenjskega sodišča, s tem pa tudi oceni, da je lastninska pravica nastala pred začetkom stečajnega postopka in da je zato NLB prijavila ločitveno pravico po preteku prekluzivnega roka (sklicujoč se na določbe ZFPPIPP, na katere se je pri odločanju oprlo tudi prvostopenjsko sodišče). Da navedeno stališče ni nosilno stališče izpodbijane odločitve, izhaja tudi iz nadaljnjih 5. in predvsem 7. točke obrazložitve izpodbijane odločitve, v katerih pritožbeno sodišče ponovno ocenjuje odločitev (in razloge) prvostopenjskega sodišča kot pravilno. Ustavno sodišče je zato tudi ta očitek o kršitvi 33. člena Ustave zavrnilo. Ker pritožnica zatrjuje, da sporno stališče krši tudi 74. člen Ustave, je bilo treba glede na navedeno kot neutemeljen zavrniti tudi ta očitek.
26. Pritožnica očita sodišču tudi kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave zaradi očitno napačne uporabe določb ZFPPIPP. Očitno napačna bi bila sodniška razlaga zakona, katere vsebina bi očitno bodisi presegla meje zakonskega besedila, bodisi do nje sodnik ob upoštevanju razlagalnih argumentov, uveljavljenih v pravu, očitno ne bi mogel priti.
[31]
Vendar pa takšne kvalificirane stopnje napačnosti izpodbijana odločitev ne dosega. Kot izhaja iz 14. točke obrazložitve, je že prvostopenjsko sodišče izčrpno in razumno pojasnilo, zakaj je pritožničina prijava ločitvenih pravic v stečajnem postopku prepozna, sklicujoč se pri tem tudi na prvi odstavek 298. člena v zvezi z 296. členom in 59. členom ZFPPIPP. Pritožbeno sodišče je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa pritrdilo odločitvi prvostopenjskega sodišča, sklicujoč se pri tem na iste določbe ZFPPIPP kot prvostopenjsko sodišče, sicer pa razlogov prvostopenjskega sodišča ni ponavljalo. Glede pritožničinega očitka o skopi (pomanjkljivi) obrazložitvi izpodbijanega sklepa gre poudariti, da za obrazložitev odločbe instančnega sodišča (še posebej sodišča, zoper odločbe katerega ni pravnih sredstev) velja, da ni nujno, da je tako obširna kot obrazložitev sodišča prve stopnje, če se z razlogi prvostopenjskega sodišča strinja. Ustavno sodišče je namreč že večkrat pojasnilo, da ni ustavna zahteva, da bi pritožbeno sodišče v primeru, ko se strinja z materialnopravno presojo sodišča prve stopnje in je ob tem že obrazložitev sodišča prve stopnje dovolj izčrpna, ponavljalo razloge za odločitev.
[32]
27. Pritožnica očita izpodbijanemu sklepu kršitev 22. člena Ustave tudi zato, ker naj bi sodišče odstopilo od ustaljene sodne prakse in ker naj ne bi odgovorilo na nekatere njene navedbe. Iz pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave med drugim izhaja, da sodišče ne sme samovoljno oziroma arbitrarno odstopiti od uveljavljene in enotne sodne prakse. Za odstop od ustaljene sodne prakse v tem primeru ne gre, kot izhaja že iz 21. točke te obrazložitve. Tudi sicer takega odstopa z eno sodno odločbo ni mogoče izkazati. Neutemeljen pa je tudi pritožničin očitek, da pritožbeno sodišče ni odgovorilo na nekatere navedbe v zvezi z nastankom lastninske pravice in prijavo ločitvenih pravic v stečajnem postopku. Kot izhaja že iz 14. točke te obrazložitve, so v obravnavani zadevi razlogi prvostopenjskega sodišča, s tem pa tudi pritožbenega sodišča, ki se je z njimi strinjalo, povsem nasprotni pritožničinim stališčem o nastanku lastninske pravice stečajne dolžnice in njenih ločitvenih pravic, s tem pa tudi pravočasnosti prijave v stečajnem postopku. Zato bi bilo v tem primeru ukvarjanje z vprašanji v zvezi z
možnostmi o naknadni pridobitvi ločitvene pravice v stečajnem postopku, kakor tudi z vprašanjem, kdaj se pridobi ločitvena pravica, če stečajni dolžnik postane lastnik s hipoteko obremenjenih nepremičnin po preteku omenjenega prekluzivnega roka,
nesmiselno. Glede na navedeno sta tudi ta očitka o kršitvi 22. člena Ustave neutemeljena.
28. Kot neutemeljen pa je treba zavrniti tudi pritožničin očitek o kršitvi drugega odstavka 14. člena Ustave, ker naj bi o
brazložitvi odločitev sodišč (in tudi 38. člen SPZ) v bistvenem enake primere obravnavali različno. Utemeljitev tega očitka je namreč nekonkretizirana in v veliki meri nerazumljiva. Zato se Ustavno sodišče do tega ni moglo opredeliti.
29. Ker je ustavna pritožba neutemeljena, jo je Ustavno sodišče zavrnilo.
C.
30. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS v sestavi: predsednik
mag. Miroslav Mozetič
ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Dunja Jadek Pensa,
dr. Etelka Korpič – Horvat,
dr. Ernest Petrič
, Jasna Pogačar, dr. Jadranka Sovdat in Jan Zobec.
Odločbo je sprejelo s petimi glasovi proti trem. Proti so glasovali sodnik Mozetič ter sodnici Jadek Pensa in Sovdat. Sodnica Jadek Pensa je dala odklonilno ločeno mnenje, sodnica Korpič – Horvat pa je dala pritrdilno ločeno mnenje.
mag. Miroslav Mozetič
Predsednik
[1]
Tako Ustavno sodišče med drugim v odločbi št. U-I-60/98 z dne 16. 7. 1998 (Uradni list RS, št. 56/98, in OdlUS VII, 150), 22. in 23. točka obrazložitve, in v odločbi št. Up-77/04 z dne 11. 10. 2006 (Uradni list RS, št. 118/06, in OdlUS XV, 98), 9. točka obrazložitve. Primerjaj G. Virant in L. Šturm v: L. Šturm (ur.), Komentar Ustave Republike Slovenije, Fakulteta za podiplomske državne in evropske študije, Ljubljana 2002, str. 342 in 343.
[2]
Tako Ustavno sodišče med drugim v že navedeni odločbi št. Up-77/04, 9. točka obrazložitve.
[3]
Prav tam, 10. točka obrazložitve. Primerjaj tudi odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-117/07 z dne 21. 6. 2007 (Uradni list RS, št. 58/07, in OdlUS XVI, 64), 32. točka obrazložitve.
[4]
Primerjaj 138. člen SPZ.
[5]
Iz osnovnega seznama preizkušenih terjatev z dne 4. 5. 2011, objavljenega na spletni strani Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence (v nadaljevanju AJPES), je razvidno, da je stečajni upravitelj terjatve in ločitvene pravice priznal.
[6]
Tudi kadar stečajni dolžnik zastavi svojo stvar za tuji dolg, mora upnik v stečajnem postopku prijaviti tako terjatev kot ločitveno pravico (glej N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji s komentarjem, Gospodarski vestnik, Ljubljana 2000, str. 524; enako tudi L. Ude, Uveljavljanje ločitvenih pravic v insolvenčnih postopkih, Pravni letopis (2011), str. 86. Primerjaj tudi V. Balažic, Vpliv stečajnega postopka na pravdni postopek, Odvetnik, št. 59 (2013), str. 9).
[7]
Z uveljavitvijo Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 100/13 – v nadaljevanju ZFPPIPP-F) je bila ureditev prijave ločitvene pravice v stečajnem postopku dopolnjena z novim 298.a členom ZFPPIPP. Ta določba v tretjem odstavku ureja primer, kot je pritožničin, vendar pa se na podlagi četrtega odstavka 48. člena ZFPPIPP-F uporablja le za stečajne postopke, ki se začnejo po uveljavitvi navedene spremembe zakona 7. 12. 2013 (sprememba je začela veljati naslednji dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije), kar pomeni, da za pritožničin primer ne velja. Na podlagi tretjega odstavka 298.a člena ZFPPIPP prijava terjatve in ločitvene pravice v stečajnem postopku, ko se vknjižba lastninske pravice stečajne dolžnice na nepremičnini, obremenjeni s hipoteko, opravi po začetku stečajnega postopka, vpis pa je začel učinkovati pred začetkom stečajnega postopka, ni več potrebna (pravna fikcija), pač pa mora stečajni upravitelj v 15 dneh po dnevu, ko izve za pravnomočnost sklepa o dovolitvi tega vpisa, izdelati dodatni osnovni seznam terjatev in ločitvenih pravic.
[8]
Oklici začetkov stečajnih postopkov se na podlagi 122. člena ZFPPIPP objavljajo na spletnem portalu AJPES.
[9]
Tudi po Zakonu o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93, 39/97 in 52/99 – v nadaljevanju ZPPSL) je bilo treba (terjatev in) ločitveno pravico prijaviti v prekluzivnem roku, ki je znašal dva meseca od dneva, ko je bil oklic o začetku stečajnega postopka objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije, sicer je ločitvena pravica prenehala (primerjaj prvi in šesti odstavek 137. člena in tretji odstavek 155. člena navedenega zakona; glej tudi N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), nav. delo 2000, str. 522 in 523).
[10]
Primerjaj J. Zobec v: L. Šturm (ur.), Komentar Ustave Republike Slovenije, Dopolnitev – A, Fakulteta za državne in evropske študije, Ljubljana 2011, str. 452; primerjaj tudi odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-117/07, 31. točko obrazložitve.
[11]
Premoženjska pravica je vsaka pravica, ki ima objektivno določljivo ekonomsko vrednost, torej katere vrednost je mogoče izraziti v denarju (Glej N. Plavšak, Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, Razširjena uvodna pojasnila, GV Založba, Ljubljana 2008, str. 28 in 166).
[12]
N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), nav. delo 2000, str. 424.
[13]
Prvi odstavek 11. člena SPZ vzpostavlja domnevo, da je lastnik nepremičnine tisti, ki je vpisan v zemljiško knjigo. Navedena ureditev tako zasleduje varstvo zaupanja v pravni promet, s tem pa tudi varstvo dobrovernih tretjih oseb (primerjaj M. Juhart in A. Berden v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Venčur (red.), Stvarno pravo, GV Založba, Ljubljana 2007, str. 86, 63 in 64). Iz načela zaupanja v zemljiško knjigo, ki je izvedba načela publicitete, namreč izhaja, da ne sme trpeti škodljivih posledic tisti, ki v pravnem prometu pošteno ravna in se zanese na podatke o pravicah, ki so vpisani v zemljiški knjigi (prim. 10. člen SPZ in prvi odstavek 8. člena ZZK-1). N
a to načelo se lahko sklicuje samo dobroverna oseba. V dobri veri je tisti, ki ne ve oziroma mu ni treba vedeti, da stanje vpisa v zemljiško knjigo ni točno (Glej
M. Juhart v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Venčur (red.), nav. delo, str. 89).
[14]
Namen te zakonske ureditve je v zagotavljanju publicitete navedene pravice (primerjaj A. Berden v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Venčur (red.), nav. delo, str. 63 in 64).
[15]
Tako že odločba Ustavnega sodišča št. Up-591/10 z dne 2. 12. 2010 (Uradni list
RS, št. 107/10, in OdlUS, XIX, 15
), primerjaj tudi N. Plavšak, Izbrisna tožba, Zbornik – 2. dnevi stvarnega in zemljiškoknjižnega prava, GV Založba, Ljubljana 2010, str. 44, in M. Juhart v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Venčur (red.), nav. delo, str. 250–251.
[16]
Glej M. Tratnik, Lastninska pravica na nepremičnini v pričakovanju, Pravna praksa, št. 2 (2013), str. 22, in N. Plavšak, prav tam.
[17]
Zaradi zaščite tega interesa upnikov insolvenčno pravo med drugim določa posebna materialna pravila, s katerimi poseže v urejanje pravnih razmerij med dolžnikom in upniki, ki jih urejajo zlasti pravila obligacijskega, delno pa tudi pravila stvarnega prava (N. Plavšak in S. Prelič v: N. Plavšak (red.), nav. delo 2000, str. 55).
[18]
N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), nav. delo, str. 559.
[19]
N. Plavšak in S. Prelič v: N. Plavšak (red.), nav. delo 2000, str. 70. Avtorja v navedenem delu še pojasnjujeta, da načelo zagotavljanja največje vrednosti p
omeni, da je treba v insolvenčnih postopkih zagotoviti najugodnejše (najoptimalnejše) pogoje (glede višine in glede rokov) za poplačilo upnikov in si na ustrezen način hkrati prizadevati za ohranitev dolžnikovega podjema, vendar samo, če s tem ni ogrožen interes upnikov za poplačilo njihovih terjatev. Načelo zagotavljanja največje vrednosti se med drugim uresničuje tudi z uresničevanjem načela unovčenja dolžnikovega premoženja v stečaju, ki pomeni, da je treba v stečajnem postopku vse premoženje dolžnika spremeniti v denarno obliko in v taki obliki poplačati vse terjatve upnikov, zato hkrati pomeni tudi uresničitev posameznega vidika načela enakopravnega obravnavanja upnikov (glej prav tam, str. 77).
[20]
Slednje se med drugim uresničuje tudi z zakonsko določenimi prekluzivnimi roki za prijavo terjatev in ločitvenih pravic (N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), nav. delo 2000, str. 144).
[21]
Osebe, ki ob začetku stečajnega postopka opravljajo funkcijo člana poslovodstva, morajo upravitelju po izdaji sklepa o začetku stečajnega postopka predati prostore stečajnega dolžnika z opremo in drugo premoženje, ki ga imajo v posesti, ter opremo in listine, potrebne za prevzem tega premoženja (glej prvi odstavek 292. člena ZFPPIPP). V treh delovnih dneh od začetka stečajnega postopka morajo upravitelju predati tudi posle stečajnega postopka in izročiti vso poslovno in drugo dokumentacijo, ki se nanaša na stečajnega dolžnika (drugi odstavek 292. člena ZFPPIPP)
.
[22]
Po ZPPSL začetek stečajnega postopka ni imel vpliva na vpise stvarnih pravic v zemljiško knjigo, če so bili pogoji za vknjižbo izpolnjeni (upnik je imel pred začetkom stečajnega postopka za vknjižbo sposobno (zasebno) listino, na kateri je notarsko overjen podpis stečajnega dolžnika; glej N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), nav. delo, str. 423) in če je bil navedeni predlog za vpis vložen pred začetkom stečajnega postopka (prim. tretji odstavek 111. člena ZPPSL, ki ga je pozneje nadomestil tretji odstavek 94. člena ZZK-1). Štelo se je, da vpisi stvarnih pravic v zemljiško knjigo učinkujejo od vložitve predloga za vknjižbo navedene pravice. Kadar je torej upnik vložil predlog za vknjižbo stvarne pravice pred začetkom stečajnega postopka in je bilo njegovemu predlogu ugodeno (vpis vknjižbe dovoljen in opravljen) po začetku stečajnega postopka, se je zato štelo, da je pravico pridobil z dnem vložitve predloga, torej pred začetkom stečajnega postopka (N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), nav. delo 2000, str. 423).
[23]
ZZK-1 v 7. členu določa, da se stvarne pravice na nepremičninah pridobijo oziroma prenehajo s trenutkom začetka učinkovanja vpisa v zemljiško knjigo, če ta zakon ne določa drugače, 5. člen navedenega zakona pa določa, da vpisi pravic in pravnih dejstev v zemljiški knjigi učinkujejo od trenutka, ko je zemljiškoknjižno sodišče prejelo predlog za vpis oziroma ko je zemljiškoknjižno sodišče prejelo listino, na podlagi katere o vpisu odloča po uradni dolžnosti, če ta zakon ne določa drugače.
[24]
Glej N. Plavšak, Uvodna pojasnila k Zakonu o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju z novelami ZFPPIPP-A do ZFPPIPP-D, GV Založba, Ljubljana 2011, str. 52.
[25]
Temu pritrjuje tudi cilj, ki ga zasleduje nova ureditev te problematike, uveljavljena z ZFPPIPP-F, ki po novem drugače ureja obravnavani primer. Ta sprememba je bila namreč uvedena ravno zaradi pravne fikcije začetka učinkovanja vpisov, določene v 5. členu ZZK-1, da je bil vpis opravljen (in pravica pridobljena) že s trenutkom začetka zemljiškoknjižnega postopka (glej N. Plavšak, Novosti ureditve stečajnega postopka v noveli ZFPPIPP-F, Pravna praksa, št. 2 (2014), str. 11).
[26]
Glej M. Juhart v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Venčur (red.), nav. delo, str. 158. Zakon predpisuje plombi širšo vsebino, ki omogoča seznanitev z bistvenimi značilnostmi postopka, ki je v teku (prav tam, str. 196).
[27]
Glej prav tam, str. 158, 195 in 196.
[28]
Pri tem ni mogoče prezreti dejstva, da je NLB banka, katere ena glavnih dejavnosti je sklepanje posojilnih pogodb in spremljajočih pogodb o njihovem zavarovanju, k čemur spada tudi sodna izterjava zapadlih pa neplačanih anuitet posojila, k temu pa tudi poznavanje postopkov izvršbe in stečaja.
[29]
Prijava mora namreč vsebovati tudi določen opis premoženja, ki je predmet ločitvene pravice, ter opis dejstev, iz katerih izhaja utemeljenost zahtevka za priznanje ločitvene pravice, in dokaze o teh dejstvih (glej 2. in 3. točko drugega odstavka 298. člena ZFPPIPP).
[30]
To stališče dejansko pomeni kršitev 33. člena Ustave, saj zaradi neupoštevanja okoliščine časa nastanka lastninske pravice to stališče dejansko pomeni odvzem oziroma izvotlitev pričakovalnih pravic ločitvenega upnika v vseh primerih, v katerih lastninska pravica stečajne dolžnice na obremenjenih nepremičninah nastane po preteku prekluzivnega roka za prijavo ločitvene pravice. Prijava ločitvene pravice v teh primerih v prekluzivnem roku iz prvega odstavka 298. člena v zvezi s prvim odstavkom 296. člena in drugim odstavkom 59. člena ZFPPIPP, na katere se pritožbeno sodišče v izpodbijanem sklepu sklicuje, namreč ni mogoča, ker ločitveni upnik (še) nima ločitvene pravice, saj obremenjena nepremičnina (še) ne spada v stečajno maso, po preteku prekluzivnega roka pa glede na sporno stališče pritožbenega sodišča ni več mogoča.
[31]
Prim. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-919/10 z dne 8. 11. 2012 (Uradni list RS, št. 91/12).
[32]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-590/05 z dne 17. 4. 2008 (Uradni list RS, št. 53/08, in OdlUS XVII, 30).
Up-179/12-38
17
.
9. 2014
Odklonilno ločeno mnenje sodnice dr. Dunje Jadek Pensa, ki se mu pridružuje sodnica dr. Jadranka Sovdat
1. Proti zavrnitvi ustavne pritožbe sem glasovala, ker sta po mojem prepričanju podani kršitvi pravic iz 22. in 33. člena Ustave. V tem mnenju se osredotočam na vprašanje kršitve pravice do zasebne lastnine; zlasti na odgovor večinske odločbe, da te kršitve ni, ker bi se
NLB, d. d., Ljubljana, pravna prednica pritožnice (v nadaljevanju NLB) (1) morala zavedati
pomena plombe pri nepremičninah, obremenjenih z njenimi hipotekami, in (2) ravnanje v pravnem prometu z nepremičninami uskladiti tudi s prihodnjim stanjem, ki bo vzpostavljeno z izvedbo vpisov, ki so bili v teku. S tem v zvezi pojasnjujem, da razlikujem med stališčema sodišča prve in druge stopnje. Ne drži namreč, kot navaja večinska odločba, da je Višje sodišče v Ljubljani (v nadaljevanju Višje sodišče) v izpodbijanem sklepu "pritrdilo razlogom prvostopenjskega sodišča."
[1]
[2]
Predstavitev primera
2. Za obravnavani primer je bistvena naslednja posledica iz realnega življenja, ki ima kot vse svoj vzrok: pritožnica izgublja ločitvene pravice in posledično bo izgubila hipoteke, s katerimi je imela zavarovane
denarne terjatve iz kreditnih pogodb in pogodb o izdaji garancij v višini 106.144.693,80 EUR.
3. Zakaj pritožnica izgublja ločitvene pravice oziroma zakaj bo pritožnica izgubila svoje hipoteke – vzrok? Izgublja jih zato, (1) ker je sodišče z izpodbijanim sklepom kot prepozno zavrglo njeno prijavo ločitvenih pravic v predmetnem stečajnem postopku, (2) ker je to edina pravna možnost za vnovčenje hipotek in (3) ker je posledica plačila kupnine ob prodaji obremenjenih nepremičnin v predmetnem stečajnem postopku, do katere bo zanesljivo prišlo,
ipso iure
prenehanje hipotek (prim. 1. točko prvega odstavka 342. člena ZFPPIPP). To so vzroki izgube pritožničinih pravic, varovanih v okviru 33. člena Ustave. In ti očitno izvirajo iz konkretne odločitve sodišča in posledic, ki zaradi nje nastopajo po sili zakona, torej iz odnosa organov oblasti do imetnika pravic, varovanih v okviru 33. člena Ustave. Razumem zato, da pritožnica svoje pravice izgublja v tipičnem vertikalnem razmerju med organi oblasti in njo.
4. NLB je pridobila sporne hipoteke na podlagi neposredno izvršljivih notarskih zapisov – sporazumov o zavarovanju denarnih terjatev iz kreditnih pogodb in pogodb o izdaji garancij v višini 106.144.693,80 EUR, sklenjenih s prejšnjo lastnico spornih nepremičnin – družbo Vegrad - AM, d. o. o. – v stečaju.
5. V zemljiški knjigi vknjižena hipoteka, individualizirana v neposredno izvršljivem notarskem zapisu, je po obsegu jasno in nepogojno opredeljena. Učinkuje
erga omnes
; imetniku zagotavlja že pridobljen položaj – prednostno poplačilo zavarovane terjatve iz vrednosti nepremičnine zoper njenega vsakokratnega lastnika. Tak položaj imetniku omogoča izvrševanje hipoteke skladno njeni gospodarski funkciji in imetnikovi svobodni volji, značilni za uživanje lastnine v vsaki učinkoviti pravni državi, ki spoštuje pravico do zasebne lastnine. Tako pridobljena hipoteka omogoča v domačem pravnem redu njeno neposredno uveljavitev v izvršilnem postopku zoper vsakokratnega lastnika nepremičnine, obremenjene s hipoteko. Z dejstvom začetka stečajnega postopka se tak že pridobljeni pravno zavarovani položaj hipotekarnega upnika po vsebini v bistvenem ne spremeni. Tako je v domačem pravnem redu ravno zato, da se ohrani že pridobljeni prednostni položaj hipotekarnega upnika v razmerju do drugih upnikov istega dolžnika v primeru njegovih nerazrešljivih finančnih težav. Za udejanjanje gospodarskega pomena hipoteke in hipotekarno kreditiranje s strani bank je prav to bistvenega pomena.
6. Sporne hipoteke so po mojem prepričanju zaradi opisanih značilnosti pridobljene pravice
[3]
[4]
par excellence
. Ne strinjam se zato z večinskim stališčem, ki jim pripisuje pomen pričakovalnih pravic.
[5]
Ni mi znan pogoj (večinska odločba pa tega tudi ne pojasnjuje), ki naj bi se še uresničil, da bo pritožnica – hipotekarna upnica
[6]
– hipoteko pridobila. Hipoteko že ima in ne vem, kako bi jo lahko pridobila "še bolj". Podobno, kot če bi lastniku zemljišča obrazložili, da zato, ker pravni red zapoveduje sodni postopek za prodajo njegovega zemljišča (in s tem omejuje njegovo svobodno razpolaganje z njim), njegova lastninska pravica še ni pridobljena temveč (zgolj) pričakovana.
[7]
7. Niti NLB niti pritožnica nista s stečajno dolžnico iz predmetnega stečajnega postopka sklenili nobene pogodbe v zvezi s terjatvami, zavarovanimi z ločitvenimi pravicami. Kreditne pogodbe in pogodbe o izdaji garancij v višini 106.144.693,80 EUR je namreč NLB sklenila z družbo Vegrad - AM, d. o. o. – v stečaju. Ta je bila kot takratna lastnica nepremičnin tudi ustanoviteljica hipotek, ki jih bo pritožnica izgubila. In ker stečajna dolžnica iz predmetnega stečajnega postopka ni bila ustanoviteljica hipotek, tudi ni zastavila svoje nepremičnine za tuj dolg s pogodbo o ustanovitvi hipoteke. Stečajna dolžnica ni sklenila nobene take pogodbe, tudi z NLB ne. Za konkretni primer je bistveno to, da je učinek hipoteke
erga omnes
edina pravna podlaga, ki ustanavlja pravno razmerje med pritožnico in stečajno dolžnico kot novo lastnico s hipotekami obremenjenih nepremičnin. In iz tega učinka izhaja obveznost stečajne dolžnice kot vsakokratne lastnice obremenjenih nepremičnin, da jamči pritožnici za tuj dolg s svojim nepremičnim premoženjem. Ta obveznost stečajne dolžnice pa ustanavlja za ločitveno upnico terjatev (v smislu stečajnega prava) v razmerju do nje.
8. Zakaj je razlikovanje med pojmoma terjatve in ločitvene pravice v obravnavanem primeru pomembno?
Predstavitev problema
9. To razlikovanje je pomembno zato, ker ZFPPIPP razlikuje med prijavo terjatev in prijavo ločitvenih pravic in to v tistih določbah ZFPPIPP, s katerimi sta sodišči utemeljili zavrženje konkretne prijave ločitvenih pravic kot prepozne in se nanje sklicuje tudi večinska odločba. Večinska odločba se sklicuje na
prvi
odstavek 296. člena,
prvi
in
peti
odstavek 298. člena ter
drugi
odstavek 59. člena ZFPPIPP. Ključni so torej položaji, kot so jih urejale te tri določbe
[8]
(izjeme, ki jih te določbe omenjajo, za obravnavani primer niso pomembne). Zaradi usodnega pomena teh določb za pritožnico jih navajam v celoti, kot se glasijo.
Drugi odstavek 59. člena ZFPPIPP se glasi: "V stečajnem postopku mora upnik prijaviti svojo terjatev do insolventnega dolžnika v treh mesecih po objavi oklica o začetku tega postopka, če ni v tretjem ali četrtem odstavku tega člena drugače določeno."
Prvi odstavek 296. člena ZFPPIPP se glasi: "Upniki morajo v stečajnem postopku prijaviti vse svoje terjatve do stečajnega dolžnika, ki so nastale do začetka stečajnega postopka, razen tistih, za katere zakon določa, da se ne prijavijo."
Prvi odstavek 298. člena ZFPPIPP se glasi: "Če je terjatev iz 296. člena ZFPPIPP tega zakona zavarovana z ločitveno pravico, mora upnik v stečajnem postopku v roku, ki velja za prijavo terjatev, prijaviti tudi ločitveno pravico, če ni v prvem odstavku 281. člena ali v drugem odstavku 282. člena tega zakona drugače določeno."
Peti odstavek 298. člena ZFPPIPP se glasi: "Če upnik zamudi rok za prijavo ločitvene pravice iz prvega odstavka tega člena, ločitvena pravica preneha."
Če berem zgoraj citirane določbe skupaj, lahko opredelim naslednja, za obravnavani primer pomembna pravna dejstva: (1) rok za vložitev prijave ločitvene pravice iz prvega odstavka 298. člena ZFPPIPP je opredeljen (2) z dejstvom obstoja (3) nepogojne,
[9]
z ločitveno pravico zavarovane terjatve, (4) ki je v razmerju upnik – stečajni dolžnik (5) nastala do začetka stečajnega postopka (prim. prvi odstavek 296. člena ZFPPIPP); (6) ta rok znaša tri mesece ter (7) začne teči z objavo oklica o začetku stečajnega postopka (prim. drugi odstavek 59. člena ZFPPIPP). Po petem odstavku 296. člena ZFPPIPP sme sodišče zavreči prijavo terjatve kot prepozno, če upnik zamudi rok za prijavo terjatve (med drugim) iz prvega odstavka tega člena.
10. Ali so v obravnavanem (življenjskem) primeru podana
vsa
zgoraj opredeljena pravna dejstva? Brez večjih težav lahko ugotovim, da niso. To pa zato, ker ob začetku predmetnega stečajnega postopka (17. 1. 2011) pritožnica
ni
imela v razmerju do stečajne dolžnice nepogojnih terjatev, ki bi bile zavarovane s spornimi ločitvenimi pravicami. Naj spomnim, kreditne pogodbe in pogodbo o ustanovitvi hipotek je NLB sklenila z družbo Vegrad - AM, d. o. o. – v stečaju.
[10]
Ker tega dne tako NLB ni imela nepogojnih terjatev v razmerju do stečajne dolžnice, ki bi bile zavarovane s spornimi hipotekami,
ni
imela dolžnosti po prvem odstavku 296. člena ZFPPIPP, da jih prijavi. Iz tega lahko izpeljem, da v obravnavanem (življenjskem) primeru ni izpolnjen abstraktni dejanski stan pogoja iz prvega dela besedila prvega odstavka 298. člena ZFPPIPP (prim. zgoraj). Zato za pritožnico ob začetku predmetnega stečaja 17. 1. 2011 tudi ni veljala dolžnost, opredeljena v nadaljevanju besedila prvega odstavka 298. člena ZFPPIPP, da "mora […] v stečajnem postopku v roku, ki velja za prijavo terjatev, prijaviti tudi ločitveno pravico." To pomeni, da se pritožnici očita, da ni izpolnila dolžnosti, ki je po ZFPPIPP ni imela.
11.
Sodna praksa se je v primerih, kot je pritožničin, po sprejetju izpodbijanega sklepa spremenila. Tako iz sklepa Višjega sodišča št. Cst 216/2013 z dne 20. 6. 2013 sledi, da "v primerih, kadar na stečajnega dolžnika še ni vknjižena lastninska pravica na nepremičninah, na katerih upnik uveljavlja ločitveno pravico, pač pa je zaznamovana le plomba zaradi vložitve predloga za vpis lastninske pravice, ZFPPIPP prijave pogojne terjatve in ločitvene pravice ne predvideva;" iz sklepa Višjega sodišča št. Cst 177/2012 z dne 4. 7. 2012 sledi, da "po ZFPPIPP ni vsak odložni pogoj razlog za prijavo terjatve (in ločitvene pravice) kot pogojne;" iz sklepa Višjega sodišča št. 367/2012 z dne 20. 12. 2012 pa sledi, "da sodišče z analogno uporabo drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP ne sme širiti učinkov prekluzivnega roka na situacije izven tistih, ki so v zakonu izrecno predvidene."
[11]
12. Zakonodajalec je z uveljavitvijo ZFPPIPP-F omenjenim določbam
dodal
298.a člen ZFPPIPP. Bistvo te ureditve je, (1) da ni več potrebna prijava terjatve in ločitvene pravice v stečajnem postopku (med drugim) v primeru, kot je pritožničin, ko se vknjižba lastninske pravice stečajne dolžnice na s hipoteko obremenjeni nepremičnini opravi po začetku stečajnega postopka, vpis pa je začel učinkovati pred začetkom stečajnega postopka, in (2) da mora stečajni upravitelj v 15-ih dneh po dnevu, ko izve za pravnomočnost sklepa o dovolitvi tega vpisa, izdelati dodatni osnovi seznam terjatev in ločitvenih pravic. Poudarjam, ZFPPIPP-F
ni
spremenil ureditve, ki je ključna za obravnavani primer, temveč jo je dopolnil. V tem delu se z večinsko odločbo strinjam. Toda prav zato, ker gre za dopolnitev, ta določba hkrati izraža, da v (stari) ureditvi, ki je relevantna za obravnavani primer, ni "na novo" urejenih vsebin. Iz tega lahko sklepam le, da do uveljavitve ZFPPIPP-F primer, kot je pritožničin,
ni
bil urejen. Četudi drži, da je zakonodajalec ob sprejetju 298.a člena ZFPPIPP računal s pravno fikcijo iz 5. člena
Zakona o zemljiški knjigi, (
Uradni list RS, št. 58/03, 45/08, 28/09 in 25/11 – v nadaljevanju ZZK-1), to ne more imeti nobenega vpliva na vsebino prvega odstavka 296. člena ZFPPIPP, ki vsebinsko dopolnjuje prvi odstavek 298. člena ZFPPIPP. Prvi odstavek 296. člena ZFPPIPP ni urejal in ne ureja dolžnosti prijave nobenih pogojnih terjatev in tako tudi ne prijave pogojnih terjatev, ki bi izvirale iz ločitvenih pravic "v nastajanju," četudi domače stečajno pravo računa z omenjeno pravno fikcijo. Katere pogojne terjatve je treba prijaviti v roku iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP, ZFPPIPP namreč natančno ureja. Med temi ni terjatve iz naslova obveznosti plačila tujega dolga iz vrednosti s hipoteko obremenjene nepremičnine, ki bo nastala, če in ko bo vknjižena lastninska pravica na ime stečajne dolžnice pri nepremičninah, obremenjenih s hipoteko.
Predstavitev ustavnopravnega problema, kot ga je opredelila pritožnica
13. Pritožnica je v pritožbi proti sklepu sodišča prve stopnje kot tudi v ustavni pritožbi opozarjala, da ZFPPIPP, ko opredeljuje prekluzivne roke za prijavo terjatev in ločitvenih pravic, sploh ne ureja položaja, v katerem se je znašla izključno in samo zaradi odsvojitve nepremičnin, obremenjenih s hipoteko, na stečajno dolžnico, na katerega ni imela nobenega vpliva in o njem tudi ni bila obveščena. To svoje stališče je obširno pojasnjevala. V ustavni pritožbi je (med drugim) izrecno trdila, da je
"sodišče sprejelo stališče, da upnik izgubi svoje pravice (in s tem premoženje) v primeru, ki zakonsko sploh ni urejen
."
[12]
To je označila kot
"grob poseg v svoje ustavno zavarovane pravice."
[13]
Pritožnica je nadalje naslovila na zakonodajalca očitek, da sta v zakonu urejena dolžnost prijave ločitvenih pravic v roku treh mesecev in sankcija prenehanja ločitvene pravice za primer zamude tega roka poseg v pravico do zasebne lastnine, ki je v neskladju z ustavo, ker taka omejitev pravice do zasebne lastnine ni nujna.
[14]
Opredelitev ustavnopravnih vprašanj
14. Razumela sem zato, da je pritožnica opozarjala na dve pomembni ustavnopravni vprašanji. Prvič, (1) da sploh ni zakonske podlage, ki bi urejala dolžnost prijave ločitvenih pravic v roku treh mesecev, šteto od objave oklica o začetku stečajnega postopka, v položaju, v katerem se je znašla izven svoje volje, in (2) da je zato stališče sodišča, ki s prebijanjem besednega pomena zakonskega besedila poseže v njegovo pridobljeno pravico na način, da jo izgubi, ustavno nedopustno z gledišča varstva pravice do zasebne lastnine. In drugič, opozarjala je na protiustavnost zakonske ureditve, po kateri preneha ločitvena pravica zaradi zamude prekluzivnega roka, v zakonu opredeljenega za vložitev prijave ločitvene pravice, ker taka omejitev pravice do zasebne lastnine ni nujna.
15. Žal v večinski odločbi na omenjeni pritožbeni trditvi ne najdem odgovora.
Nosilni razlog(i) večinske odločbe
16. Nosilni razlog večinske odločbe je očitek pritožnici, da ni ravnala "kot skrbna stranka v pravnem prometu" nepremičnin, ker bi se "morala zavedati pomena vknjižbe plombe pri z njeno hipoteko obremenjenih nepremičninah." Večinska odločba se pri tem sklicuje na prvi odstavek 6. člena ZZK-1 ter izhaja iz predpostavke, da naj bi bilo pritožnici znano, da je bil predlog za vknjižbo lastninske pravice na obremenjenih nepremičninah na ime stečajne dolžnice vložen dva meseca pred začetkom stečajnega postopka nad njo.
17. Kot sledi iz nadaljnjih razlogov večinske odločbe, ni kršitve 33. člena Ustave, ker pritožnica "ni bila zadosti skrbna," saj bi lahko v zemljiški knjigi ugotovila obstoj plombe, ki je opozarjala na začetek in tek zemljiškoknjižnega postopka, zaradi česar bi lahko ločitvene pravice pravočasno prijavila v predmetnem stečajnem postopku. Domnevam, da večinska odločba izhaja iz predpostavke, da bi bila v stečajnem postopku
uspešna
prijava ločitvenih pravic, za katere je značilno, da izvirajo iz hipotek, vpisanih pri nepremičninah, pri katerih je evidentirana zgolj plomba, lastninska pravica pa na ime stečajnega dolžnika ni vpisana. Naj pojasnim: to pomeni, da bi taka prijava prestala formalni preizkus, ki ga opravi sodišče, in vsebinski preizkus, ki ga opravi stečajni upravitelj. Pa bi v resnici prestala oba preizkusa? To vprašanje si zastavljam, ker, kot razumem, Ustavno sodišče nima pristojnosti odločati o tem. Zato se mi zdi pomembno, kako na to vprašanje odgovarja "živo pravo."
18. Iz obrazložitve sklepa Višjega sodišča št. Cst 177/12 z dne 4. 7. 2012, ki ga je Ustavnemu sodišču na zaprosilo posredovalo Višje sodišče, sledi, da je
preuranjena
prijava terjatve in ločitvene pravice v stečajnem postopku v časovnem obdobju od plombe pa vse do vknjižbe lastninske pravice na ime stečajne dolžnice pri s hipoteko obremenjenih nepremičninah, ker "bo [ločitvena pravica] postala aktualna šele, če bo premoženje, na katerem ima upnik zastavno pravico prišlo v stečajno maso stečajnega dolžnika." Iz tega stališča lahko izpeljem (1), da je sodišče, ki je v državi edino pristojno za odločanje o pritožbah v stečajnih zadevah, zavzelo drugačno stališče kot večinska odločba, in sicer, da vse do vpisa lastninske pravice na ime stečajnega dolžnika ta nepremičnina ne spada v njegovo stečajno maso, in (2) da stečajni upravitelj take, preuranjene prijave ne more ne preizkušati in ne priznati, dokler ni opravljen vpis lastninske pravice. Sodišče je po Ustavi, kot razumem, tisto, ki je pristojno, da poda razlago zakonskega prava. Ustavno sodišče, skladno ustaljeni ustavnosodni praksi, razlagi sodišča sledi, razen če ta razlaga ni skladna z Ustavo. Ker ne vidim, da bi bilo predstavljeno stališče sodišča iz citiranega sklepa v neskladju z Ustavo, sem presenečena, da večinska odločba tega stališča ne omenja. Na tem mestu ponavljam, da enako sledi iz 298.a člena ZFPPIPP, saj ima stečajni upravitelj dolžnost opraviti preizkus terjatve in ločitvene pravice šele, ko se opravi vpis lastninske pravice in je sklep o dovolitvi vpisa pravnomočen. Pomembno je nadalje tudi, da je Višje sodišče v citiranem sklepu obrazložilo, da "preuranjenih prijav [terjatev in ločitvenih pravic] že pojmovno ni mogoče zavreči kot prepoznih." Zato je razveljavilo sklep sodišča prve stopnje o zavrženju prijave kot prepozne. Tako je odločilo, četudi je bila prijava ločitvene pravice vložena po izteku prekluzivnega roka iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP, odrejenega z oklicem stečajnega sodišča v konkretnem stečajnem postopku. Ta odločitev sodišča je v diametralnem nasprotju z odločitvijo sodišča, ki je izpodbijana v obravnavanem primeru. Da se je sodna praksa sodišč spremenila po izdaji izpodbijanega sklepa, opozarja sicer tudi večinska odločba, a se z vsebino sklepov sodišča ne sooča.
19. Izpostavljam še naslednji razlog večinske odločbe: "
V primeru stečajnih postopkov je sodna praksa že pred uveljavitvijo ZFPPIPP
[15]
[16]
in nato tudi po njegovi uveljavitvi (tudi še v času izdaje izpodbijanega sklepa) štela, da vpisi stvarnih pravic v zemljiško knjigo učinkujejo od vložitve predloga za vknjižbo navedene pravice in je bila zato prijava ločitvenih pravic v takem primeru obvezna v prekluzivnem roku za njihovo prijavo." Če prav razumem, se večinska odločba sklicuje (1) na argument ustaljene sodne prakse, ki naj bi bila uveljavljena pred uveljavitvijo ZFPPIPP in po njej do spremembe stališča Višjega sodišča ter (2) po kateri naj bi bile kot prepozne zavržene prijave ločitvene pravice v položajih, ki bi bili primerljivi pritožničinemu. Če je to moje izhodišče o razumevanju citiranega dela večinske odločbe pravilno, pojasnjujem, da po mojem vedenju ni res, da bi taka sodna praksa obstajala. Naj obrazložim.
20. V delu, v katerem se večinska odločba sklicuje na "sodno prakso," ki se je razvila po zakonskem pravu, ki je veljalo do ZFPPIPP, predstavljeni večinski argument ne navaja nobenega konkretnega sklepa sodišča o zavrženju prijave ločitvene pravice kot prepozne. Na primer, kot je tu obravnavan, v moji dolgoletni praksi odločanja v stečajnih zadevah, nisem naletela.
[17]
Kolikor gre za sodno prakso po uveljavitvi ZFPPIPP, večinska odločba obstoj sodne prakse – to je obstoj sklepov sodišč z vsebino, kot je tu izpodbijana, podkrepi z razlogi sklepa Višjega sodišča št. Cst 216/2013 z dne 20. 6. 2013. Vendar ta sklep Višjega sodišča citira (le) dva sklepa, v katerih je bila prijava ločitvene pravice v položaju, kot je tu obravnavan, zavržena zaradi zamude roka iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP: (1) sklep št. Cst 281/2011 z dne 17. 11. 2011 in (2) sklep št. Cst 313/2011 z dne 19. 12. 2011; in prvi sklep je izpodbijan s tu obravnavano pritožbo.
Večinskemu argumentu (ustaljene) sodne prakse pred uveljavitvijo ZFPPIPP in po njej v 21. točki večinske odločbe, če ga pravilno razumem, zato ne morem slediti.
K zmotnemu izhodišču nosilnega razloga
21. Nosilni razlog, da je ključna "skrbnost v pravnem prometu" nepremičnin za presojo, da zavrženje prijave ločitvenih pravic kot prepozne (ki ji sledi izguba pridobljenih pravic) ne krši 33. člena Ustave, je, kot razumem, zmoten že v izhodišču. To pa zato, ker odgovarja na napačno zastavljeno vprašanje. Naj ponovim, pritožnik je opozarjal, da ni bilo pravne podlage v ZFPPIPP za zavrženje njegove prijave ločitvenih pravic kot prepozne.
22. V obravnavanem primeru je bilo sporno, ali bo pritožnica pridobila procesno upravičenje – procesno možnost postati ločitveni upnik v stečajnem postopku. Pridobitev procesne možnosti sodelovati v sodnem postopku je v pravnem redu lahko odvisna od izpolnitve predpostavk, ki so morda za to določene. Vendar na podlagi procesnih dejanj strank se v sodnih postopkih vzpostavlja
procesno
razmerje stranke do sodišča in drugih udeležencev sodnega postopka, ki nima značilnosti razmerij, do katerih prihaja pri pravnem prometu z nepremičninami. Vzpostavljanje razmerij, značilnih za pravni promet z nepremičninami, med strankami, udeleženci sodnih postopkov in sodiščem, kot razumem, ni niti smisel sodnih postopkov niti ni namen procesnih dejanj, ki jih opravljajo stranke, udeleženci in sodišče v sodnih postopkih. Stališče, da pri vložitvi predloga za izvršbo na nepremičnino zaradi izterjave denarne terjatve ne gre za pravni promet, je bilo v ustavnosodni praksi že sprejeto.
[18]
Sledi mu tudi teorija.
[19]
Ker stečajnega postopka ne morem poistovetiti s pravnim prometom nepremičnin, menim, da je "očitek neskrbnosti v pravnem prometu" z nepremičninami že pojmovno nezdružljiv s procesnimi razmerji, ki se oblikujejo v stečajnem postopku med sodiščem (organom oblasti) in posameznikom, ki si s prijavo ločitvene pravice prizadeva, da bi pridobil procesno upravičenje in s tem pravno možnost postati ločitveni upnik stečajnega dolžnika. Zdi se mi očitno, da pritožnica ne izgublja svojih ločitvenih pravic, ker bi bilo treba bolj kot njo na trgu nepremičnin zavarovati druge udeležence tega trga.
23. Zavrženje prijave ločitvenih pravic kot prepozne predpostavlja po logiki stvari same obstoj dolžnosti vložitve prijave v zakonsko določenem roku. Pa je take dolžnosti pritožnica imela? In, ponavljam, pritožnica je v ustavni pritožbi izrecno opozarjala, da je ne morejo doleteti negativne posledice zamude prekluzivnega roka, predvidene v tem zakonu, če za njen položaj po zakonu ne veljajo. Večinska odločba na to vprašanje žal ne odgovarja; pa tudi pritožničinega položaja, čeprav ga predstavi, ne umešča v relevantne določbe ZFPPIPP, na katere se sklicuje. Tako lahko le domnevam, da večinska odločba morda meni, da je dolžnost prijave ločitvene pravice v položaju, kot je pritožničin, v roku iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP,
zadosti
opredeljena že s publicitetnim učinkom plombe. S tem se ne morem strinjati. Zakaj?
24. Iz ustaljene ustavnosodne presoje sledi, da prenehanje pravice, varovane kot človekove pravice, po sili zakona z iztekom prekluzivnega roka za vlogo, s katero se v sodnem postopku ta pravica uveljavi, pomeni poseg v človekovo pravico.
[20]
Prvi pogoj za dopustnost tovrstnega posega v človekovo pravico je, da dolžina prekluzivnih rokov jasno in nedvoumno izhaja iz zakona. Ustavno sodišče je že zavzelo stališče, da ni dopustno, da bi bila zaradi ne dovolj jasne zakonske norme stranki dokončno odvzeta pravica do sodnega varstva.
[21]
Prav tako je tudi že zavzelo stališče, da je smiselno enaka zahteva (logično) naslovljena na sodišče, ko v svojih procesnih dejanjih opredeljuje časovne meje za uveljavitev strankine pravice do izjave. Tako se namreč lahko prepreči, da prekluzivni rok za vložitev vloge ne preraste v nesorazmeren in zato nedopusten poseg v pravico.
[22]
Enako velja tudi za pravico do zasebne lastnine, ki se po zakonski ureditvi uveljavlja s prijavo terjatev in ločitvenih pravic v stečajnem postopku, če je posledica zavrženja prijave kot prepozne izguba pravice. Drugačno stališče bi bilo v nasprotju z zahtevo, da pravica do zasebne lastnine lahko preneha le v zakonsko določenem postopku pred pristojnim organom, v katerem ima nosilec pravice možnost sodelovanja.
[23]
To po logiki stvari same predpostavlja jasno in nedvoumno vnaprejšnjo informacijo o pogojih, ki jih mora izpolniti, da pridobi  možnost sodelovanja v sodnem postopku, v katerem bo lahko pravico uresničil in s tem zavaroval svoje premoženjske interese. Gre torej za zahteve, ki jih zakonodajalcu (in sodiščem) nalaga postopkovni vidik uresničevanja svobode na premoženjskem področju. Pri tem je treba upoštevati, da mora zakon z gledišča pravice do zasebne lastnine urejati tako prvine njenega obstoja kot funkcionalnega uresničevanja zasebne lastnine. Pravice pa mora oblikovati tako, da se lahko primerno uporabljajo, pa tudi vnovčijo, saj je prosto razpolaganje z lastnino ena njenih temeljnih vsebin.
25. Zdi se mi jasno, da bi morala biti dolžnost pravočasne prijave ločitvenih pravic, katere opustitev se pritožnici očita v predmetnem stečajnem postopku, jasno in nedvoumno opredeljena v določbah, ki urejajo ta postopek; gre namreč za procesno oviro na poti do vnovčenja pravice. To zahtevo na zakonodajalca naslavljata zahtevi po poštenosti postopka in jasnosti zakonske ureditve, obe izvedeni iz načela pravne države. Enako zahtevo na zakonodajalca naslavlja dolžnost varstva premoženjskih interesov imetnikov pravic, varovanih v okviru pravice do zasebne lastnine, če to pravico seveda jemljemo resno. S tem v zvezi dodajam, da sama razumem, da ni učinkovite pravne države brez sistema pravičnih in poštenih, delujočih in vnaprej postavljenih pravil; načelo pravne države brez tako delujočega sistema ostaja le mrtva črka na papirju.
26. Pa je bila dolžnost prijave ločitvenih pravic v pritožničinem položaju jasno in nedvoumno razvidna iz določb zakona, ki ureja stečajni postopek? Očitno ne: sicer ne bi bilo potrebe, da se očitek opustitve pravočasne prijave ločitvenih pravic, ki ga večinska odločba naslavlja na ustavno pritožnico, utemeljuje z "očitkom neskrbnosti v pravnem prometu" nepremičnin in publicitetnim učinkom plombe iz 6. člena ZZK-1. Naj problem utemeljevanja očitka opustitve dolžnosti na določenem pravnem področju z očitkom opustitve neke druge dolžnosti na nekem drugem pravnem področju, ki je prvemu tuje, prikažem na bolj enostavnem, namišljenem primeru: sodišče je zavrglo tožbo zaradi zamude nekega prekluzivnega roka, ki ga zakon ni več predpisoval (zakon je bil spremenjen); v pritožbi se je pritožnik zavrženju tožbe upiral in navajal, da zakon, ki ureja prekluzivni rok, ne velja več; presoja pritožbenega sodišča se je osredotočila zgolj na razloge o tem, zakaj je po mišljenju sodnikov stranka zamudila domnevni prekluzivni rok; in utemeljila, da je treba okoliščino, da je stranka zaradi prometne nesreče, v katero se je zapletla, ker je spregledala rdečo luč na semaforju in zato prepozno vložila tožbo, pripisati njeni neskrbnosti v cestnem prometu.
27. Kar pogrešam je, da "očitek neskrbnosti v pravnem prometu" nepremičnin, ki ga je na pritožnico naslovilo sodišče prve stopnje in je nanjo naslovljen tudi v večinski odločbi, ni umeščen niti v pravni kontekst veljavnih norm stečajnega postopka (temveč se nekatere izmed teh norm zgolj navajajo) niti v kontekst pravice do zasebne lastnine, čeprav pritožnica hipoteke izgublja v stečajnem postopku in zaradi stečajnega postopka. Prav zaradi osredotočenosti na kriterij "skrbnosti v pravnem prometu" z nepremičninami (in s tem kriterijem utemeljen očitek neskrbnosti, naslovljen na pritožnico v stečajnem postopku), se je obravnava ustavne dopustnosti zavrženja prijave ločitvenih pravic v pritožničinem položaju (ki bo imela za posledico izničenje njenih hipotek) premaknila s področja ustavnih zahtev, ki jih zakonodajalcu in sodišču nalaga varstvo premoženjskih interesov imetnika pridobljene pravice v postopkih njenega vnovčenja, na področje, na katerem ima skrbnost v pravnem prometu z nepremičninami poseben pomen, vendar v razmerjih med prirejenimi subjekti. Takšen pristop mi je tuj.
Zakaj
je sodišče z razlago nedopustno omejilo pritožničine pridobljene pravice?
28. Sankcija zavrženja prijave ločitvene pravice kot prepozne prikrajša imetnika pravice za možnost uveljavljanja pravice. Pomeni namreč, da njegova pravica do ločenega poplačila preneha. Zato je treba upoštevati, da ima iztek prekluzivnega roka, v zakonu sicer predviden zaradi zagotovitve načela hitrosti stečajnega postopka,
[24]
intenziven omejevalen učinek na pravico.
29. V obravnavanem primeru je stališče sodišča (po katerem je zavrženje prijave ločitvene pravice kot prepozne utemeljeno s publicitetnim učinkom plombe) še toliko bolj utesnjujoče, ker je za prenehanje pravice po sili zakona v stečajnem postopku z iztekom prekluzivnega roka odločilen vpliv pravil iz zemljiškoknjižnega postopka. Poleg tega je treba upoštevati, da je bil začetek predmetnega stečajnega postopka (in s tem začetek teka prekluzivnega roka iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP) opredeljen z javnim naznanilom procesnega dejanja sodišča,
[25]
pri čemer sodišče v oklicu o začetku stečajnega postopka objavi (le) splošen poziv upnikom, naj prijavijo terjatve, ločitvene in izločitvene pravice v roku treh mesecev po objavi oklica (4. točka drugega odstavka 243. člena ZFPPIPP).
30. Zahteva po vnaprej znani in jasni zakonski ureditvi prekluzivnega roka, katerega začetek teka je potencialnim upnikom naznanjen z neindividualiziranim javnim naznanilom procesnega dejanja sodišča, se ne izčrpa že v nedvoumno opredeljenem začetku teka roka in njegovi dolžini. V takem primeru je za varstvo premoženjskih interesov imetnikov pravic enako pomembna jasna zakonska opredelitev naslovnikov javnega naznanila sodišča, to je tistih imetnikov pravic, na položaj katerih bo javno naznanilo začetka (bodočega) konkretnega sodnega postopka učinkovalo. Zahteva po določnosti zakonske ureditve, katere posledica je izguba pravice zaradi zamude z izvršitvijo procesnega dejanja v določenem sodnem postopku, izvira iz načela zaupanja v pravo in potrebe po določnosti norm, ki urejajo dolžnosti naslovnikov v določenem položaju, v katerem se znajdejo izven svoje volje. Svoje pravice bodo namreč z izvršitvijo zapovedane dolžnosti lahko zavarovali v novo nastalem položaju le, če so vnaprej na nedvoumen način seznanjeni s svojimi dolžnostmi v tovrstnem položaju. Le tako bodo lahko svojo pozornost sploh usmerili v spremljanje tistih javnih naznanil procesnih dejanj sodišča o začetku določenega sodnega postopka, ki lahko na novo in v bistvenem opredeljujejo njihov položaj v pogledu uveljavitve pravice. Stališče sodišča in večinske odločbe, po katerem je dolžnost prijave ločitvene pravice v zakonsko opredeljenem roku v stečajnem postopku, ki je odločilna za začetek teka prekluzivnega roka za vložitev prijave te pravice v tem postopku, opredeljena (že in zgolj) s publicitetnim učinkom vpisa predloga za vknjižbo lastninske pravice nepremičnine, obremenjene s hipoteko, na ime stečajne dolžnice, ustavnopravno zato po mojem prepričanju ni sprejemljivo. Če bi to vsebino na enak način uredil zakon, bi bil v neskladju z Ustavo zaradi prepovedi retroaktivnega učinka na pridobljene pravice (155. člen Ustave). Gledano s časovne točke izdaje sklepa o zavrženju terjatve (26. 9. 2011) je ob pomanjkanju podlage v ZFPPIPP šele to stališče sodišča za nazaj opredelilo dolžnost pritožnice, da prijavi ločitvene pravice do 18. 4. 2011. In ne morem spregledati, da ni imel publicitetnih učinkov le vpis predloga za vpis lastninske pravice, temveč ima v razmerju do tega
močnejši
publicitetni učinek vpis hipoteke v korist pritožnice, ki s samim dejstvom začetka stečajnega postopka ni bil okrnjen. Po mojem prepričanju ni dopustno, da bi ločitvena pravica z iztekom prekluzivnega roka prenehala, imetnik pa ne bi bil z določno zakonsko normo vnaprej jasno in nedvoumno seznanjen, da se zaradi vknjižene plombe, ki je nakazovala na spremembo lastništva pri obremenjenih nepremičninah, učinki javnega naznanila začetega stečajnega postopka raztezajo tudi nanj. Razlaga sodišča pomeni v  razmerju do zasledovane hitrosti stečajnega postopka očitno nesorazmerno omejitev možnosti vnovčenja hipoteke. Zavrženje prijave ločitvene pravice, utemeljeno zgolj na publicitetnem učinku vpisa predloga za vknjižbo lastninske pravice na ime stečajne dolžnice, zato, kot razumem, krši 33. člen Ustave.
31. Večinska odločba v 19. točki obrazložitve na splošno omenja nekatera načela stečajnega postopka, (med drugimi) načelo enakega obravnavanja upnikov. To načelo je izraz zahteve po pravičnem, enakopravnem obravnavanju upnikov prezadolženega dolžnika, katerih premoženjski interesi so zaradi stečaja hudo ogroženi. Vendar to načelo, kot razumem, nikakor ne pomeni, da je treba vse upnike obravnavati na enak način; na primer
, da mora sodišče kot prepozne zavreči
vse
prijave upnikov, ki so prispele po izteku roka iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP, ne da bi pri tem upoštevalo njihov v bistvenem različni pravni in dejanski položaj. Obravnava vseh upnikov na enak način, četudi se njihovi položaji v pravnem in dejanskem pogledu v bistvenem razlikujejo, bi pomenila, kot razumem, nasprotno, kršitev zahteve po enakopravnem obravnavanju upnikov v stečajnem postopku, pa tudi pravice do enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave). Skrb za varnost pravnega prometa z nepremičninami ni razumen razlog, ki bi izhajal iz narave stvari, ki bi lahko utemeljil enako obravnavo – to je zavrženje prijave kot prepozne, ne oziraje se pri tem, ali sploh obstaja dolžnost vložitve prijave v zakonsko predpisanem roku, ali ne. Drugi odstavek 14. člena Ustave zavezuje k enaki obravnavi enakih oziroma podobnih razmerij in hkrati k uveljavljanju takšne različnosti, ki ustreza različnosti dejanskih in pravnih stanj; ker skrajno pojmovanje enakosti, brez upoštevanja posebne narave nekega (dejanskega in) pravnega položaja, lahko privede do neenakosti. Za obravnavani primer pravkar razložene zahteve iz drugega odstavka 14. člena Ustave po mojem prepričanju pomenijo, da obravnava upnikov na enak način, ne da bi se upoštevali njihovi v bistvenem različni pravni in dejanski položaji, vodi v njihovo neenakopravno obravnavo in to za povrh na področju uresničevanja pravice do zasebne lastnine.
Sklep
32. Žal večinska odločba v obravnavanem primeru (1) ni prepoznala ustavnopravnih dimenzij, ki jih je odpirala ustavna pritožba, in (2) ni odgovorila na bistveni pritožbeni trditvi. Žal mi je, da večinska odločba v bistvu (3) pritrjuje, da sme sodišče, četudi se lahko po Ustavi omejitve človekovih pravic opredeljujejo z zakonom in ob pogoju spoštovanja sorazmernosti, (i) s prebijanjem zakonskega besedila samo opredeljevati procesne predpostavke, s katerimi se (ii) za nazaj (iii) očitno in nesorazmerno posega v pravico do zasebne lastnine. Izražam skrb, ker takšno stališče po mojem mnenju ogroža temeljno gospodarsko funkcijo hipoteke in vnaša v pravni red pravno nevarnost za vse imetnike pravic, varovanih v okviru pravice do zasebne lastnine, ki se uresničujejo v sodnih postopkih. Pomeni namreč, da se ne morejo zanesti, da so njihove dolžnosti v pogledu spoštovanja zakonskih rokov za opravo procesnih dejanj v določenem postopku jasno in nedvoumno opredeljene v zakonu, ki tovrstne predpostavke  ureja. Menim, da pravno okolje, ki tolerira opredeljevanje rokov, ki veljajo v stečajnem postopku (in ki usodno vplivajo na možnost vnovčenja hipoteke v stečajnem postopku), z dolžno skrbnostjo v pravnem prometu nepremičnin, in to celo ne da bi bil na to posebnost imetnik hipoteke vnaprej jasno in nedvoumno opozorjen v zakonu, spodkopava  učinkovito delovanje bančnega sistema; s tem pa se v bistvenem krnijo tudi pogoji za uresničevanje svobodne gospodarske pobude in gospodarski razvoj. V nekem drugem primeru je namreč Ustavno sodišče zapisalo: "V osrčju ekonomske politike, s katero se ustvarjajo pogoji za izvrševanje svobodne gospodarske pobude, je nedvomno zagotovitev učinkovitega delovanja bančnega sistema."
[26]
Pogojev zanj ni mogoče izgrajevati brez jasnih, nedvoumnih pravil za zavarovanje kreditnih terjatev in ne da bi se dosledno spoštovalo varstvo premoženjskih interesov hipotekarnih upnikov v konkretnih sodnih postopkih, ki ga zagotavlja pravica do zasebne lastnine. Tudi in še posebej v stečajnih postopkih. Težko sprejemam, da večinska odločba, kot razumem, odstopa od standardov, ki so se na področju varstva zasebne lastnine izoblikovali v dosedanji ustavnosodni praksi. Varstvo premoženjskih interesov imetnikov pridobljenih pravic, ki ga nalaga 33. člen Ustave vsem organom oblasti in na katerega opozarjajo številne odločbe Ustavnega sodišča, je žal ostalo za pritožnico le mrtva črka na papirju.
33. Tisti, ki imajo globok uvid, razprave o delih na poti do celote ne potrebujejo. Moje sposobnosti teh žal in očitno ne dosežejo. Zato to moje mnenje opisuje (tudi) dele in v stremljenju po njihovi verni predstavitvi opozarja na (pre)številne podrobnosti. Vendar, naj strnem, brez celote je predstava o delih nesmiselna.
dr. Dunja Jadek Pensa
Sodnica
dr. Jadranka Sovdat
Sodnica
[1]
Prim. 1., 25. in 27. točko obrazložitve večinske odločbe.
[2]
Sklep Višjega sodišča št. Cst 281/2011 z dne 17. 11. 2011 je objavljen na spletni strani Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence (v nadaljevanju AJPES). Nikjer v besedilu izpodbijanega sklepa ne najdem zapisa s stališčem, da Višje sodišče pritrjuje razlogom sodišča prve stopnje za zavrženje prijave ločitvenih pravic kot prepozne. Višje sodišče, kot razumem, pritrjuje zgolj zavrženju prijave ločitvenih pravic kot prepozne, vendar
ne
iz razlogov sodišča prve stopnje. Na tem mestu citiram bistvena dela izpodbijanega sklepa: (1) "Pritožbeno sodišče pritrjuje prvostopni ugotovitvi, da je upnik prijavil ločitveno pravico v predmetnem stečajnem postopku po preteku prekluzivnega roka za prijavo ločitvenih pravic […]", in (2) ker je bilo za Višje sodišče pomembno le, da je bila prijava ločitvene pravice vložena po 18. 4. 2011, ko se je v predmetnem stečajnem postopku že iztekel prekluzivni rok iz drugega odstavka 59. člena
Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju
(Uradni list RS, št. št. 126/07, 40/09, 59/09, 52/10, 106/10, 26/11 in 47/11 – v nadaljevanju ZFPPIPP), je obširno pritožbo, ki je izpodbijala prav relevantnost kriterija dolžne skrbnosti v pravnem prometu nepremičnin, zavrnilo, "ne da bi se ukvarjalo z obsežnimi pritožbenimi navedbami (primerjaj 5. točko tega sklepa)." Tudi v 7. točki obrazložitve je Višje sodišče pritrdilo zavrženju prijave ločitvenih pravic kot prepozne, ne pa razlogom prvostopenjskega sodišča, da je za zavrženje prijave ločitvenih pravic ključna neskrbnost pritožnice v pravnem prometu z nepremičninami. Zato v tem mojem mnenju drugače kot večina stališča, da je za zavrženje obravnavane prijave ločitvenih pravic bistvena pritožničina neskrbnost v pravnem prometu nepremičnin, ne pripisujem Višjemu sodišču.
[3]
Hipoteko med pridobljene pravice uvršča J. Štempihar, Zasebno pravo, Cankarjeva založba, Ljubljana 2003, str. 46.
[4]
Ustavnosodna presoja med pridobljene pravice uvršča pravice iz pogodbenih razmerij (prim. odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-340/96 z dne 12. 3. 1998, Uradni list RS, št. 31/98, in OdlUS VII, 48, 9. in 10. točka obrazložitve). Tako tudi teorija (M. Pavčnik, Teorija prava, GV Založba, Ljubljana 2007, str. 260).
[5]
Primera iz odločb Ustavnega sodišča št. Up-77/04 z dne 11. 10. 2006 (Uradni list RS, št. 118/06, in OdlUS XV, 98) in št. U-I-117/07 z dne 21. 6. 2007 (Uradni list RS, št. 58/07, in OdlUS XVI, 64), na katera se sklicuje večinska odločba, kot razumem, nista analogna obravnavanemu. V prvem primeru namreč še niso bili izpolnjeni vsi pogoji, določeni v zakonu, da bi
kupec nepremičnine na dražbi v izvršilnem postopku že pridobil lastninsko pravico na kupljeni nepremičnini; v drugem primeru so bili v 32. točki obrazložitve obravnavani
zahtevki družbenikov izbrisanih družb, ki so "imeli v zakonu dovolj trdno podlago."
[6]
Pritožnica je v pritožbi izrecno zatrjevala, da stališče sodišča pomeni poseg v njeno
pridobljeno
pravico, varovano v okviru 33. člena Ustave. Prim. 14. in 15. stran ustavne pritožbe.
[7]
Več o razlikovanju med pridobljenimi pravicami in upravičenimi pravnimi pričakovanji  v R. Pirnat, Instrumentalnost javnega prava in načelo zaupanja v pravo (primer določb ZUJF o letnem regresu), Podjetje in delo, št. 6-7 (2012).
[8]
Z uveljavitvijo Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 100/13 – v nadaljevanju ZFPPIPP-F) je bila ureditev prijave ločitvene pravice v stečajnem postopku dopolnjena z novim 298.a členom ZFPPIPP. Ta določba se na podlagi četrtega odstavka 48. člena ZFPPIPP-F uporablja le za stečajne postopke, ki se začnejo po uveljavitvi navedene spremembe zakona 7. 12. 2013 (sprememba je začela veljati naslednji dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije), kar pomeni, da za pritožničin primer ne velja.
[9]
"Nepogojne" zato, ker ZFPPIPP v drugih določbah ureja, katere pogojne terjatve je treba prijaviti. Tako ZFPPIPP na primer ureja dolžnost prijave terjatve za primer, če bi bila uspešna izpodbojna tožba zoper upnika (tretji odstavek 59. člena ZFPPIPP).
[10]
V zvezi s sklicevanjem večinske odločbe na komentar N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji s komentarjem, Gospodarski vestnik, Ljubljana 2000, v 6. opombi, dodajam, da avtorica na strani 525 navaja naslednji primer: "Kadar je stečajni dolžnik zastavil svojo stvar za tuj dolg, mora upnik v stečajnem postopku prav tako prijaviti terjatev (iz naslova poroštva) in ločitveno pravico." Citirano besedilo predpostavlja, da je stečajni dolžnik kot lastnik nepremičnin, ki se obremenjujejo, sam sklenil pogodbo o ustanovitvi hipoteke v korist hipotekarnega upnika in da je bila ta pogodba sklenjena pred začetkom stečajnega postopka. Stečajni dolžnik namreč po začetku stečajnega postopka ne ustanavlja hipotek. Ta primer zato ni analogen obravnavanemu.
[11]
Primerjaj še sklepa Višjega sodišča št. Cst 246/2012 z dne 10. 10. 2012 in št. Cst 96/2013 z  dne 21. 3. 2013.
[12]
Primerjaj 4. odstavek na 11. strani ustavne pritožbe.
[13]
Prav tam.
[14]
Prav tam, 17. stran.
[15]
Na tem mestu se večinska odločba sklicuje na komentar N. Plavšak (red.), Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji s komentarjem, Gospodarski vestnik, Ljubljana 2000, str. 423. Gre za komentar k 111. členu Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93, 39/97 in 52/99 – v nadaljevanju ZPPSL), ki je razreševal (med drugim) dilemo učinka začetka stečajnega postopka na že začete postopke vpisov v zemljiško knjigo. Šlo je za pravilo, ki je urejalo trk dveh sodnih postopkov, in sicer na način, ki je omogočal dokončanje zemljiškoknjižnega postopka. Nič več. Avtorica pojasnjuje razloge za takšno ureditev. Med drugimi navaja učinek pravne fikcije iz veljavnega 5. člena ZZK-1.
[16]
Če ima večinska odločba v mislih, da je za obravnavani primer lahko odločilno že zgolj to, da je tudi stečajno pravo pred ZFPPIPP računalo z omenjeno pravno fikcijo (v pravu sicer že dolgo uveljavljeno na področju stvarnega prava), menim, da je tako gledanje zmotno. Razloga za to sta dva. Prvič. Zakonsko predvideno nadaljevanje zemljiškoknjižnega postopka v 111. členu ZPPSL, ne oziraje se na učinek začetka stečajnega postopka, razrešuje zgolj problem trka dveh postopkov; ne odgovarja pa, kot razumem, na vprašanje dolžnosti ločitvenih upnikov glede pravočasne prijave terjatev in ločitvenih pravic v položaju, kot je obravnavani, ko pritožnica ločitvene pravice izgublja. Da bi temu pravilu avtorica pripisala takšen pomen, iz komentarja N. Plavšak, na katerega se večinska odločba sklicuje, ni razvidno; prav tako s tem v zvezi avtorica komentarja ne citira nobenega sklepa sodišča o zavrženju prijave ločitvene pravice kot prepozne v položaju, primerljivim s pritožničinim. In drugič. Pravna fikcija je soznačnica za pravno dejstvo, ki velja za resnično, čeprav vemo, da ne obstaja (M. Pavčnik, nav. delo, str. 422). Gre za pravni konstrukt, ki zamegljuje razliko med resničnostjo in idealnim svetom učinka pravnih norm. Naj vpliv pravne fikcije iz 5. člena ZZK-1 na resničnost razložim na obravnavanem primeru: pravo, skladno 5. členu ZZK-1, šteje za resnično, da je stečajna dolžnica postala lastnica s hipotekami obremenjenih nepremičnin že 5. 10. 2010, čeprav vemo, da to ni res; ker pravo določa (tudi), da je (šele) vpis lastninske pravice v zemljiško knjigo konstitutiven (49. člen Stvarnopravnega zakonika
,
Uradni list RS, št. 87/02 in 91/13), je stečajna dolžnica postala lastnica šele z dejstvom vknjižbe, to je 10. 6. 2011 oziroma 30. 8. 2011; in pravo določa, da ima ta vknjižba povratni učinek, vendar je ta nastopil šele z dejstvom vknjižbe. Iz tega lahko sklepam le, da stečajna dolžnica 17. 1. 2011, ko je začel teči prekluzivni rok iz drugega odstavka 59. člena ZFPPIPP, v resnici ni bila lastnica spornih nepremičnin. Ali, če problem prikažem na podobnem, preprostejšem primeru: če dedno pravo šteje, da je bil otrok, ki je bil spočet ob uvedbi dedovanja 5. 10. 2010, takrat že rojen (ter tako plod po dednem pravu izenačuje z rojenim človekom), to ne spreminja dejstva, da otrok v resnici 5. 10. 2010 še ni bil rojen, temveč je bil rojen šele 10. 6. 2011.
[17]
S tu obravnavanim problemom morda lahko povežem stališče nekdanjega vrhovnega sodnika Janeza Šlibarja, objavljeno v Pravosodnem biltenu, št. 3 (2000) na strani 130, po katerem je ločitveni upnik v situaciji, ko je nepremičnina, obremenjena s hipoteko, prešla v stečajno maso po začetku stečajnega postopka, lahko nadaljeval izvršilni postopek kljub že začetemu stečajnemu postopku. Tega ureditev ZFPPIPP, kot razumem, v pritožničinem položaju ne omogoča.
[18]
Primerjaj odločbo Ustavnega sodišča št. Up-128/03 z dne 27. 1. 2005.
[19]
M. Tratnik, Lastninska pravica na nepremičnini v pričakovanju, Pravna praksa, št.  2 (2013), priloga, str. vii.
[20]
Primerjaj odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-30/12  z dne 18. 10. 2012 (Uradni list RS, št. 84/12) in št. U-I-85/10 z dne 13. 10. 2011 (Uradni list RS, št. 90/11).
[21]
Primerjaj odločbi Ustavnega sodišča št. Up-329/01 z dne 16. 5. 2002 (Uradni list RS, št. 49/02, in OdlUS XI, 119), 9. do 13. točka obrazložitve, in št. Up-1201/05 z dne 6. 12. 2007 (Uradni list RS, št. 117/07, in OdlUS XVI, 116), 11. točka obrazložitve.
[22]
Primerjaj odločbo Ustavnega sodišča št. Up-1051/11 z dne 4. 7. 2013 (Uradni list RS, št. 60/13), 9. točka obrazložitve.
[23]
Tako Ustavno sodišče v odločbi št. Up-457/09 z dne 28. 9. 2011 (Uradni list RS, št. 86/11, in OdlUS XIX, 31), 8. točka obrazložitve.
[24]
Načelo hitrosti stečajnega postopka ureja 48. člen ZFPPIPP.
[25]
Stečajni postopek se začne s sklepom sodišča o začetku stečajnega postopka (prim. 241. člen ZFPPIPP), o katerem mora sodišče upnike obvestiti z oklicem (glej prvi odstavek 243. člena ZFPPIPP) na spletnih straneh za objave v postopkih zaradi insolventnosti (prim. prvi odstavek 122. člena ZFPPIPP).
[26]
Iz obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča št. U-II-1/11 z dne 10. 3. 2011 (Uradni list RS, št. 20/11).
Up-179/12-41
17. 9. 2014
Pritrdilno ločeno mnenje sodnice dr. Etelke Korpič
– Horvat
, ki se mu pridružujeta sodnik Jan Zobec in sodnica Jasna Pogačar
1. Glasovala sem za odločbo, ker v celoti soglašam z njeno vsebino, s pritrdilnim ločenim mnenjem pa želim poudariti bistvene razloge sprejete odločitve.
2. Pomembno ustavnopravno vprašanje, na katero je bilo treba odgovoriti v obravnavani zadevi, je, ali je bila s tem, ko je sodišče zavzelo stališče, da bi morala Nova ljubljanska banka, d. d., (pravna prednica pritožnice – v nadaljevanju NLB),
[1]
prijaviti terjatve in ločitvene pravice do insolventnega dolžnika Gradišče, d. o. o. – v stečaju, v prekluzivnem roku treh mesecev po objavi oklica o začetku stečajnega postopka,
[2]
kršena pravica do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave glede na to, da lastninska pravica stečajne dolžnice na obremenjenih nepremičninah še ni bila vpisana v zemljiško knjigo, ampak je bil vložen (šele) predlog za njeno vknjižbo (plomba).
3. NLB je imela status hipotekarnega upnika za zavarovanje danih kreditov do družbe VEGRAD-AM, nepremičnine, d. o. o., ki v času sklepanja kreditnih pogodb še ni bila v stečaju. Ta družba je nepremičnine, ki so bile zavarovane s hipoteko, s pravnim poslom
prenesla na družbo Gradišče, d. o. o., ki v času prenosa prav tako še ni bila v stečaju. Nad obema družbama je bil uveden stečaj po sklenitvi pogodb; nad VEGRAD-AM, nepremičnine, d. o. o., 18. 11. 2010; nad družbo Gradišče, d. o. o., pa 17. 1. 2011.
Ločitveni upnik v takem primeru v stečajnem postopku pridobi ločitveno pravico in s tem pravico do prednostnega poplačila terjatev iz vrednosti nepremičnin stečajnega dolžnika (glej 19. člen ZFPPIPP), po čemer se njegov položaj razlikuje od položaja navadnega upnika. V vsem ostalem je izenačen z ostalimi upniki, in to tudi glede prijave terjatev v stečajnem postopku. Če bi bil hipotekarni upnik v tem pogledu v boljšem položaju, bi šlo lahko za neenakost, ki ne bi imela stvarnega razloga za razlikovanje. Narava stvari je tisto, kar hipoteka zagotavlja in varuje, to pa je zgolj pravica do prednostnega poplačila. Torej dolžnost ločitvenega upnika (tudi v primeru hipoteke za tuji dolg) je, da v stečajnem postopku prijavi tako terjatev kot ločitveno pravico.
[3]
4. V obravnavanem primeru gre za pričakovalne pravice, saj gre za pričakovanje ločitvenega upnika, da bo dobil terjatev prednostno poplačano. Ta njegova pravica temelji na notarskem zapisu, ki vsebuje klavzulo izvršljivosti, vendar pa ta notarski zapis nima učinkov pravnomočne sodbe.
[4]
Zato ločitvena pravica, ustanovljena z izvršilnim notarskim zapisom, še ni pravnomočno ugotovljena in jo lahko upravitelj ali drugi upniki prerekajo. Gre zgolj za upravičeno pričakovanje, da bo upravitelj prijavljeno terjatev in ločitveno pravico v stečajnem postopku priznal in da je tudi nobeden od upnikov ne bo prerekal. V primeru prerekanja pa je treba v prekluzivnem roku vložiti tožbo, sicer ločitvena pravica ločitvenega upnika preneha, če je bil sam dolžan vložiti tožbo (glej četrti odstavek 305. člen ZFPPIPP), oziroma se mu ločitvena pravica prizna, če je bil dolžan tožbo vložiti tisti, ki je ločitveno pravico prerekal (glej 308. člen ZFPPIPP). Obstoj ločitvene pravice se torej v takem primeru ugotavlja v pravdi, ki se konča s pravnomočno sodbo (glej 305. člen ZFPPIPP), ki jo mora upravitelj upoštevati v končnem seznamu preizkušenih (terjatev in) ločitvenih pravic (glej prvi odstavek 303. člena v zvezi z 72. členom ZFPPIPP). V vseh primerih priznanja ločitvene pravice pa stečajni senat izda sklep o priznanju ločitvene pravice (glej 304. člen in šesti odstavek 308. člena ZFPPIPP),
[5]
ki ima učinke pravnomočnosti. Gre torej za uveljavljanje poplačila terjatve v stečajnem postopku iz naslova ločitvene pravice in s tem za upravičeno pričakovanje, da bo stečajni dolžnici v tem postopku to poplačilo naloženo (prim. odločbo št. U-I-117/07 z dne 21. 6. 2007, 31. točka obrazložitve odločbe).
[6]
Glede na navedeno po mojem mnenju v obravnavanem primeru ne gre za pridobljene pravice, saj sicer niti upravitelj niti stečajni upniki ne bi imeli možnosti v stečajnem postopku ločitvene pravice prerekati, pač pa bi ta morala biti avtomatično priznana.
5. Pred začetkom stečajnega postopka je stečajna dolžnica dne 4. 10. 2010 vložila zemljiškoknjižni predlog. S trenutkom, ko je sodišče predlog prejelo, se je začel zemljiškoknjižni postopek. Z vložitvijo predloga za vknjižbo lastninske pravice stečajne dolžnice na obremenjenih nepremičninah, torej pred začetkom stečajnega postopka, so
se vpisale plombe, ki so zavarovale vrstni red in čas vknjižbe hipotek. Za plombo velja publicitetno načelo, ki za upnika pomeni, da mora preveriti, kaj se z nepremičnino dogaja,
saj je s plombo v zemljiški knjigi objavljeno dejstvo, da teče zemljiškoknjižni postopek.
[7]
Zato je jasno, da plomba ni pomembna le v pravnem prometu, kot izhaja iz 22. točke obrazložitve odločbe (v kateri gre za povzetek avtorjev iz njihovega dela Stvarno pravo – glej 27 opombo obrazložitve v odločbi), ampak tudi na drugih pravnih področjih, tudi v sodnih postopkih, še toliko bolj pa v stečajnem postopku. In, kar je še pomembneje – vpis lastninske pravice ima retroaktivni učinek (5. člen Zakona o zemljiški knjigi – v nadaljevanju ZZK-1).
[8]
Povratni učinek knjižbe je samo logična posledica opisanega publicitetnega učinka plombe. Drugačno stališče bi razgradilo pomen plombe v zemljiškoknjižnem postopku in odprlo vrata možnostim za zlorabe, saj bi bil položaj v času med vložitvijo predloga in vpisom, ki lahko traja razmeroma dolgo, povsem odprt, neurejen in nejasen. Kupec nepremičnine ne bi vedel, kdo je lastnik in kakšen je stvarnopravni položaj nepremičnine. Zaupanja v pravnem prometu z nepremičnino ne bi bilo več. O posledicah za pravno varnost nasploh, da ne govorim o ekonomskih razsežnostih, ni treba razpravljati.
6. V stečajnih postopkih se je ob upoštevanju 5. člena v zvezi s 7. členom ZZK-1 štelo, da je stvarna pravica nastala pred začetkom stečajnega postopka, če je bil predlog za njeno vknjižbo vložen pred začetkom stečajnega postopka.
[9]
Zato je bilo treba v takem primeru terjatev in ločitveno pravico prijaviti v prekluzivnem roku treh mesecev. Po navedenih določbah namreč velja pravna fikcija, da je stvarna pravica pridobljena že s trenutkom vložitve predloga.
[10]
Taka je bila sodna praksa v stečajnih postopkih še v času izdaje izpodbijanega sklepa. Iz sklepa Višjega sodišča v Ljubljani št. Cst 216/2013 z dne 20. 6. 2013 namreč izrecno izhaja, da se je ta praksa spremenila šele po izdaji izpodbijanega sklepa. Kot je pojasnjeno v 21. opombi obrazložitve odločbe, je taka sodna praksa obstajala že pred ZFPPIPP, že v času veljavnosti Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93, 39/97, in 52/99 – ZPPSL).
[11]
V obravnavanem primeru je treba poudariti, da je stečajna dolžnica Gradišče, d. o. o. – v stečaju, pridobila nepremičnine, obremenjene s hipoteko pred uvedbo stečajnega postopka.
7. Stečajni postopek nad stečajno dolžnico Gradišče, d. o. o. – v stečaju, se je začel 17. 1. 2011, predlog za vknjižbo lastninske pravice stečajne dolžnice na obremenjenih nepremičninah pa je bil vložen že 4. 10. 2010, tj. skoraj tri mesece pred začetkom stečajnega postopka. NLB pa je terjatve in ločitvene pravice v tem postopku prijavila šele 13. 9. 2011. V obravnavanem primeru je NLB torej opustila dolžnost pravočasne prijave svoje terjatve in ločitvene pravice v stečajnem postopku nad družbo Gradišče, d. o. o. – v stečaju. Terjatev in ločitveno pravico bi morala prijaviti v trimesečnem prekluzivnem roku. NLB pa ju je najprej prijavila v stečajnem postopku VEGRAD-AM, d. o. o. – v stečaju, čeprav je bila plomba, ki je nakazovala prenos lastninske pravice na družbo Gradišče, d. o. o. – v stečaju, takrat že vpisana v zemljiško knjigo. Iz tega izhaja, da NLB stanja nepremičnin v zemljiški knjigi ni spremljala. Res je šlo v tem primeru za hipoteko za tuj dolg (stečajna dolžnica ni bila osebna dolžnica NLB). Zato se morda ob tem zastavlja vprašanje, ali je bila NLB v slabšem položaju zaradi težje sledljivosti nepremičnin v primeru njihovih nadaljnjih prenosov, za katere, kot trdi sama, ni vedela. Vendar pa je hipoteka, kot je bilo pojasnjeno v 15. točki obrazložitve odločbe, neločljivo navezana na nepremičnino in ne na fizično ali pravno osebo, ki je njena lastnica. Zato ta sledljivost ni bila v ničemer okrnjena, saj je bila NLB dolžna slediti stanju nepremičnin in s tem vpisom v zemljiški knjigi, ki je javna in zato vsem dostopna. V obravnavanem primeru pa je NLB pred tem celo prijavila terjatve in ločitvene pravice v stečajnem postopku VEGRAD-AM, d. o. o. – v stečaju, in bi zato toliko bolj morala poznati stanje nepremičnin. Zaradi pravilnosti prijave bi namreč morala že takrat preveriti stanje obremenjenih nepremičnin v zemljiški knjigi. Če bi to storila, bi že takrat ugotovila, da pri obremenjenih nepremičninah obstaja plomba in bi lahko pozneje še pravočasno prijavila svoje terjatve in ločitvene pravice v stečajnem postopku družbe Gradišče, d. o. o. – v stečaju.
8. NLB pri spremljanju stanja nepremičnin in nato pri prijavi terjatev in ločitvenih pravic ni bila zadosti skrbna. Kot je bilo opozorjeno v 32. opombi obrazložitve odločbe, pa bi se od nje pri tem pričakovala še posebna skrbnost in poznavanje sodne prakse, saj je banka, zato je ena njenih glavnih dejavnosti sklepanje posojilnih pogodb in spremljajočih pogodb o njihovem zavarovanju. Glede na navedeno se pritožnica ne more sklicevati na to, da ji je z izpodbijanim sklepom kršena pravica do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave.
Dr. Etelka Korpič –  Horvat
Sodnica
Jan Zobec
Sodnik
Jasna Pogačar
Sodnica
[1]
Tekom postopka pred Ustavnim sodišče je NLB terjatve in ločitvene pravice prenesla na Družbo za upravljanje terjatev bank, d. d., Ljubljana, ki je vstopila v postopek z ustavno pritožbo namesto NLB.
[2]
Drugi odstavek 59. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 126/07, 40/09, 59/09, 52/10, 106/10, 26/11 in 47/11 – v nadaljevanju ZFPPIPP).
[3]
Glej N. Plavšak v: N. Plavšak (red.), Zakon o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji s komentarjem, Gospodarski vestnik, Ljubljana 2000, str. 524; L. Ude, Uveljavljanje ločitvenih pravic v insolvenčnih postopkih, Pravni letopis (2011), str. 86. Primerjaj tudi V. Balažic, Vpliv stečajnega postopka na pravdni postopek, Odvetnik, št. 59 (2013), str. 9.
[4]
Tako V. Rijavec, Izvršljiv notarski zapis, Podjetje in delo, let. 36, št. 6–7 (2010), str. 1143.
[5]
Prim. tudi N. Plavšak, Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, razširjena uvodna pojasnila, GV Založba, Ljubljana 2008, str. 235–240.
[6]
Uradni list RS, št. 58/07, in OdlUS XVI, 64.
[7]
M. Tratnik in R. Vrenčur, Nepremičninsko pravo, I. del, Zemljiškoknjižno pravo, Inštitut za nepremičninsko pravo, Maribor 2005, str. 339.
[8]
Uradni list RS, št. 58/03, 45/08, 28/09 in 25/11.
[9]
Tako ureditev že od Avstro-Ogrske monarhije ima tudi Republika Avstrija. Tudi tam se šteje, da je lastninska (oziroma stvarna) pravica na nepremičnini bila prenesena v trenutku vložitve predloga za vpis lastninske pravice v zemljiško knjigo. Zakon o zemljiški knjigi (
Allgemeines Grundbuchgesetz 1955 – GBG 1955
) določa, da je za presojo predloga za vpis v zemljiški knjigi odločilen trenutek, ko je predlog prispel na zemljiškoknjižno sodišče (93. člen). V skladu z 29. členom tega zakona se tudi vrstni red vpisov določi glede na trenutek, ko je predlog prispel na zemljiškoknjižno sodišče. Pomembna je tudi določba 438. člena Občega državljanskega zakonika (
Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch – ABGB
), ki določa, da lahko, kdor svoje lastninske pravice na nepremičnini ne more brezpogojno izkazati (vendar je ta vsaj verjetno izkazana), svoj vrstni red zavaruje s predznambo. Če to predznambo kasneje upraviči, se šteje, da je bil lastnik že od trenutka pravilno vloženega predloga za vpis predznambe.
[10]
Če bi rok za prijavo terjatev tekel od vpisa lastninske pravice v zemljiško knjigo, bi roki za prijavo tekli različno, odvisno od tega, kdaj bi posamezno sodišče vpisalo lastninsko pravico. To pa bi tudi podaljševalo stečajne postopke. Sklepe o vpisih namreč izdajajo različna sodišča, odvisno od njihove obremenjenosti.
[11]
Novi 298.a člen ZFPPIPP, ki v tem primeru ne velja, je glede ločitvenih pravic hipotekarnih upnikov, ki so v enakem položaju kot pritožnica, določil obveznost upravitelja, da ob vpisu lastninske pravice na obremenjenih nepremičninah dopolni osnovni seznam terjatev s temi ločitvenimi pravicami, ne glede na to, ali so jih ločitveni upniki prijavili v prekluzivnem roku treh mesecev po objavi oklica o začetku stečajnega postopka.