U-I-69/15
Natisni
Opravilna št.:
U-I-69/15
Datum odločitve:
28. 1. 2016
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2016:U.I.69.15
Akt:
Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 32/12 – uradno prečiščeno besedilo, 47/13 in 87/14) (ZKP), 1. odst. 115. čl.
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti prvega odstavka 115. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 32/12 – uradno prečiščeno besedilo, 47/13 in 87/14) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Predlagateljica ni ne zatrjevala ne izkazala, da bi bil postopek odločanja o izrednem pravnem sredstvu (pravnomočno) prekinjen v skladu s 156. členom Ustave in prvim odstavkom 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču, zato niso izpolnjeni pogoji za začetek postopka za oceno ustavnosti.
Geslo:
1.5.51.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve.
1.5.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Pritrdilna mnenja.
1.4.10.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Vmesni postopki - Izločitev sodnika.
Pravna podlaga:
Člen 25.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Barbara Zobec, vrhovna sodnica - svetnica, Ljubljana
Datum vloge:
14. 5. 2015
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US30861
Dokument v PDF obliki:
U-I-69-15.pdf
143 KB
Prenesite datoteko
U-I-69-15_Pritrdilno ločeno mnenje dr. Deisingerja.pdf
155 KB
Prenesite datoteko
U-I-69/15-10
28. 1. 2016
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti (in zakonitosti), začetem z zahtevo vrhovne sodnice – svetnice Barbare Zobec, na seji 28. januarja 2016
sklenilo:
Zahteva za oceno ustavnosti prvega odstavka 115. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 32/12 – uradno prečiščeno besedilo, 47/13 in 87/14) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
1. Predlagateljica izpodbija v izreku tega sklepa navedeno določbo Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP), po kateri je posvetovanje in glasovanje (pri sprejemanju odločitev sodišča, ki sodi v senatni sestavi) tajno. Zatrjuje, da je izpodbijana določba v neskladju s 125. členom Ustave, ki zagotavlja sodnikovo neodvisnost, in z načelom enakosti pred zakonom, ki ga zagotavlja drugi odstavek 14. člena Ustave. V zahtevi navaja, da se ji je vprašanje ustavnosti zastavilo pri odločanju v kazenski zadevi, pri kateri sodeluje kot članica senata in se na Vrhovnem sodišču vodi pod št. I Ips 306/2009. Pojasnjuje, da je po glasovanju, do katerega je prišlo po več sejah senata, odklonila podpis posvetovalnega zapisnika. Obsežno navaja razloge za zatrjevano neskladje.
2. Sodišče, ki pri odločanju meni, da je zakon ali del zakona, ki bi ga moralo uporabiti, protiustaven, mora na podlagi 156. člena Ustave in prvega odstavka 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) prekiniti postopek in z zahtevo začeti postopek za oceno njegove ustavnosti. Če navedena pogoja nista izkazana, Ustavno sodišče zahtevo zavrže (prvi odstavek 25. člena ZUstS).
3. Tako dejstvo prekinitve postopka kot tudi to, da mora vlagatelj zahteve izkazati, da mora izpodbijano zakonsko določbo uporabiti v postopku, v katerem odloča, napolnjujeta okvir procesne predpostavke iz 156. člena Ustave in iz prvega odstavka 23. člena ZUstS, ki mora biti izpolnjena za začetek postopka za oceno ustavnosti zakona. Kadar je zoper sklep o prekinitvi postopka dovoljena pritožba, ki lahko privede do drugačne odločitve o prekinitvi postopka, mora biti odločitev o prekinitvi postopka zaradi vložitve zahteve za oceno ustavnosti pravnomočna. Navedeno izkaže predlagatelj s predložitvijo sklepa o prekinitvi postopka, opremljenega s potrdilom o pravnomočnosti.
[1]
4. Predlagateljica sklepa o prekinitvi postopka ne prilaga, iz njenih navedb pa izhaja, da postopek (odločanja o izrednem pravnem sredstvu) ni prekinjen. Odločanje je bilo končano z glasovanjem,
[2]
sama pa je odklonila podpis zapisnika o tem. Predlagateljica ni niti zatrjevala niti (s predložitvijo ustreznega sklepa) izkazala dejstva (pravnomočne) prekinitve postopka. Ne da bi se Ustavno sodišče spuščalo v vprašanje, ali je predlagateljica sploh upravičena vložiti zahtevo, že glede na navedeno ni izpolnjena procesna predpostavka za začetek postopka za oceno ustavnosti iz 156. člena Ustave in prvega odstavka 23. člena ZUstS. Ustavno sodišče je zato zahtevo predlagateljice zavrglo.
5. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10 in 56/11) v sestavi: predsednik
mag. Miroslav Mozetič
ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger,
dr. Dunja Jadek Pensa, mag. Marta Klampfer, dr. Etelka Korpič – Horvat, dr. Ernest Petrič, Jasna Pogačar in dr. Jadranka Sovdat. Sodnik Jan Zobec
je bil pri odločanju v tej zadevi izločen
.
Sklep je sprejelo soglasno. Sodnik dr. Mitja Deisinger je dal pritrdilno ločeno mnenje.
mag. Miroslav Mozetič
Predsednik
⇒
[1]
Prim. sklepa Ustavnega sodišča št. U-I-23/15 z dne 2. 7. 2015 (Uradni list RS, št. 53/15) in št. U-I-147/15 z dne 16. 12. 2015.
[2]
Po prvem odstavku 113. člena ZKP senat odločbe izdaja po ustnem posvetovanju in glasovanju, odločba pa je sprejeta, če je zanjo glasovala večina članov senata.
U-I-69/15-11
5. 2. 2016
Pritrdilno ločeno mnenje sodnika dr. Mitja Deisingerja
1. Strinjam se z odločitvijo o zavrženju zahteve za oceno ustavnosti 115. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 32/12 – uradno prečiščeno besedilo, 47/13 in 87/14 – v nadaljevanju ZKP), ker postopek pred Vrhovnim sodiščem ni bil formalnopravno prekinjen s sklepom. V skladu s 156. členom Ustave in prvim odstavkom 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – ZUstS) bi namreč sodišče moralo prekiniti postopek in bi v tem primeru z zahtevo začelo postopek za oceno ustavnosti zakona.
2. S samo zahtevo se po vsebini strinjam. Menim, da je v nasprotju z načelom neodvisnosti sodnikov, vsebovanim v 125. členu Ustave, da ne more biti javno objavljeno, kako so sodnice in sodniki (v nadaljevanju sodniki) glasovali.
3. To pa ne velja samo za kazenski postopek, temveč za vse sodne postopke.
[1]
Tako kot je določeno v spornem 115. členu ZKP, da je posvetovanje tajno, le z navzočnostjo članov senata in zapisnikarja, je tudi v drugem odstavku 129. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo in 45/08 – ZPP) določeno, da smejo biti pri glasovanju navzoči samo člani senata in zapisnikar. V četrtem odstavku 61. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS, št. 105/06, 62/10 in 109/12 – ZUS-1) je določeno, da se senat posvetuje in glasuje brez navzočnosti strank.
4. Rešitev navedenega problema, ki se nanaša na neodvisnost sodnikov na eni strani in na transparentnost dela sodišč na drugi strani, bi bila mogoča že z ustavnoskladno razlago zakona.
5. Posvetovanje in glasovanje sodnikov je po prvem odstavku 115. člena ZKP tajno. Ta določba je nesporna, velja za senatno odločanje, ko se sodniki v senatu (in zapisnikar) umaknejo v drug prostor, izpraznijo razpravno ali sejno dvorano in odločajo brez prisotnosti strank in drugih udeležencev ter navzoče javnosti. Zastavlja pa se vprašanje, ali ta določba hkrati pomeni, da se ob javni razglasitvi  sodbe (360. člen ZKP) izida glasovanja ne sme objaviti, torej ali je bila odločitev sodnikov  soglasna ali pa so posamezni sodniki v senatu glasovali proti odločitvi.
6. Za transparentnost odločitve sodišča, ki ga predstavljajo javno objavljena imena in priimki sodnikov (po prvem odstavku 364. člena ZKP tudi v uvodu pismeno izdelane razglašene sodbe), je nedvomno pomemben podatek o izidu glasovanja: ali je bila odločitev sprejeta soglasno ali pa so posamezni sodniki glasovali proti odločitvi, saj je izid lahko sprejet tudi z relativno večino. Pri sodniku posamezniku tega problema ni, saj se ob odločitvi ve, da je prav ta sodnik sprejel odločitev. Že ob tem se zastavi vprašanje, zakaj ne bi enako veljalo za glas sodnika v senatu.
7. Vse to vodi k razlagi, da se tajnost posvetovanja in glasovanja povezuje le z izključitvijo javnosti pri glasovanju sodnikov na senatu, ne nanaša pa se na javno objavljeni izid glasovanja. Tudi vsi komentatorji ZKP govorijo le o tem zaprtem delu posvetovanja in glasovanja,
[2]
nimajo pa pojasnil o javni razglasitvi sodb glede objave glasovanja. Tudi v določbah ZKP o izrekanju sodbe, o vrstah sodb, razglasitvi sodbe, pisni izdelavi in vročitvi sodbe ni nobene določbe, ki bi omenjala ali celo prepovedovala objavo glasovanja.
8. V Sodnem redu, ki ga izda minister za pravosodje, so v 226. členu določbe o posvetovalnem zapisniku. V prvem odstavku tega člena je določeno, da se posvetovalni zapisnik priloži v zalepljeni ovojnici k zapisniku o obravnavi, naroku ali seji senata. V 235. členu so določbe o zapisniku o posvetovanju in glasovanju, ki mora po drugem odstavku tega člena obsegati potek glasovanja ter celotno besedilo sprejete odločitve, mora pa biti sestavljen in podpisan pred razglasitvijo odločbe (četrti odstavek tega člena).
9. Sodna praksa torej izhaja iz razlage prvega odstavka 115. člena ZKP o tajnosti posvetovanja in glasovanja ter prvega odstavka 226. člena Sodnega reda o zalepljeni ovojnici posvetovalnega zapisnika. Na tej podlagi se ob razglasitvi sodbe in v pisno izdelani sodbi ne objavi, ali je bila odločitev sprejeta soglasno, oziroma ne razkrije imen in priimkov posameznih sodnikov, ki so glasovali proti odločitvi.
10. V zahtevi je na 19. strani opozorjeno tudi na različno obravnavanje tajnosti glasovanja na Vrhovnem in na Ustavnem sodišču. Ustava in ZUstS o tajnosti glasovanja nimata posebnih določb. Po sami naravi stvari je glasovanje na Ustavnem sodišču vedno tajno, izid glasovanja pa vedno javen. V šestem odstavku 66. člena Poslovnika Ustavnega sodišča je glede vsebine odločbe in sklepa določeno, da se navede tudi izid glasovanja z navedbo priimkov ustavnih sodnikov, ki so glasovali proti odločitvi.
11. Zastavlja se vprašanje, kakšna sta sploh razlog in smisel prepovedi objave sodnikov, ki so glasovali proti odločitvi. Strinjam se z vložnico zahteve, ki se opira tudi na stališče T. Pavčnika v Pravni praksi, št. 14 (2014), da je to v nasprotju s 125. členom Ustave. Pravica neodvisnega sodnika obsega namreč tudi pravico, da se javno objavi njegov glas o odločitvi sodišča. S tajnostjo takšne objave je sodnik lahko tudi konkretno prizadet ob kritikah sodne odločitve, ob ugotovitvah Ustavnega sodišča o kršitvah človekovih pravic in temeljnih svoboščin ali ob ugotovitvah Evropskega sodišča za človekove pravice o ugotovitvah kršitve Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP) v odločbi, pri kateri je sodeloval kot član senata. Prvi odstavek 115. člena ZKP, razložen tako, da prepoveduje izid odločitve z objavo sodnikov, ki so glasovali proti odločitvi, ne zasleduje nobenega legitimnega cilja.
[3]
12. S takšno neutemeljeno restriktivno razlago o tajnosti glasovanja tudi ne morejo biti objavljena ločena mnenja sodnikov. Odklonilna (pa tudi pritrdilna) ločena mnenja sodnikov vsebinsko pomenijo obrazložitev njihovega glasu pri glasovanju o odločitvi na seji senata. Ta mnenja so lahko podana šele po glasovanju, bodisi zabeležena na samem zapisniku o glasovanju ali pa priložena zapisniku kot pismeno ločeno mnenje. Tako kot bi moralo veljati za izid glasovanja, bi morala biti dana tudi možnost, da se javno objavijo ločena mnenja sodnikov. V ZKP ni nobene določbe, ki bi to prepovedovala. Ustavno sodišče ima v tretjem odstavku 40. člena ZUstS določbo o napovedi ločenega mnenja, po prvem odstavku 73. člena Poslovnika Ustavnega sodišča pa se ločeno mnenje odpravi skupaj z odločbo ali sklepom. Enako bi se torej lahko uredilo vprašanje ločenih mnenj sodnikov na rednih sodiščih z ustrezno dopolnitvijo Sodnega reda, saj za njihovo javno objavo ni zakonskih ovir.
13. Z ustavnoskladno razlago prvega odstavka 115. člena ZKP bi torej sodišča že sedaj lahko omejila tajnost glasovanja zgolj na zapisnik o posvetovanju in glasovanju z zaprtjem ovojnice po javni razglasitvi izida glasovanja z navedbo sodnikov, ki so glasovali proti odločitvi. Zaradi jasnosti takšnega poslovanja sodišč lahko minister za pravosodje dopolni Sodni red tako, kot je urejeno v Poslovniku Ustavnega sodišča.
Dr. Mitja Deisinger
Sodnik
[1]
Kot predlaga M. Novak v kolumni: Ločena mnenja vrhovnih sodnikov in enotna sodna praksa, 2016, dostopno na <
http://www.iusinfo.si/DnevneVsebine/Kolumna.aspx?id=160280
>.
[2]
Na primer Š. Horvat, Zakon o kazenskem postopku s komentarjem, GV Založba, Ljubljana 2004, str. 255, in Ž. Zobec, Komentar Zakona o kazenskem postopku s sodno prakso, ČGP Delo, TOZD Gospodarski vestnik, Ljubljana 1985, str. 265.
[3]
Enako stališče zastopa M. Avbelj v kolumni Ločena mnenja na Vrhovnem sodišču, 2015, dostopno na <
http://www.iusinfo.si/DnevneVsebine/Kolumna.aspx?id=143007
>.