U-I-73/20
Natisni
Opravilna št.:
U-I-73/20
Datum odločitve:
23. 4. 2020
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2020:U.I.73.20
Akt:
Odlok o začasni prepovedi zbiranja ljudi v zavodih s področja vzgoje in izobraževanja ter univerzah in samostojnih visokošolskih zavodih (Uradni list RS, št. 25/20)

Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji (Uradni list RS, št. 24/20)

Odlok o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji (Uradni list RS, št. 25/20)
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka
o začasni prepovedi zbiranja ljudi v zavodih s področja vzgoje in izobraževanja ter univerzah in samostojnih visokošolskih zavodih (Uradni list RS, št. 25/20) se zavrže.
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji (Uradni list RS, št. 24/20) ter Odloka o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji (Uradni list RS, št. 25/20) se zavrne.
Evidenčni stavek:
Pobudnik nima pravnega interesa, če ne izkaže, da izpodbijana določba neposredno posega v njegov pravni položaj. Če je pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisa očitno neutemeljena, jo Ustavno sodišče zavrne. Začasna prepoved ali omejitev javnega prevoza sama po sebi ne predstavlja kršitve pravice iz 32. člena Ustave. Tudi če bi iz pravice do svobode gibanja izhajala dolžnost države zagotavljati javni prevoz, bi bilo takšno pravico ob upoštevanju drugih ustavnih pogojev dopustno omejiti na podlagi drugega odstavka 32. člena Ustave. Če pobudnik ne izkaže, da izpodbijane določbe predpisa posegajo v človekove pravice, ne more uspeti z očitkom, da bi moral biti tak predpis sprejet skladno s 16. in 92. členom Ustave. Člena 16 Ustave ni dopustno razlagati tako, da človekovih pravic izven njegovega okvira ni dopustno omejiti. Splošne, za človekove pravice veljavne določbe o pravni naravi, načinu uresničevanja, možnosti omejevanja in načinu razlage določb o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah vsebuje 15. člen Ustave. Ureditev po Zakonu o nalezljivih boleznih, ki dopušča širše omejitve nekaterih človekovih pravic, med njimi pravice do svobode gibanja iz 32. člena Ustave, ni sama po sebi v neskladju s 16. in 92. členom Ustave.
Geslo:
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
1.4.51.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Pravni interes za vložitev pobude.
1.5.51.1.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker je očitno neutemeljena.
5.1.4 - Temeljne pravice - Splošna vprašanja - Izredne razmere.
Pravna podlaga:
Člen 25.3, 26.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
podzakonski akt
Vlagatelj:
Žan Pajtler, Maribor
Datum vloge:
18. 3. 2020
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje, zavrnitev
Dokument:
US32389
Dokument v PDF obliki:
U-I-73-20.pdf
303 KB
Prenesite datoteko
U-I-73/20-6
23. 4. 2020
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Žana Pajtlerja, Maribor, na seji 23. aprila 2020
sklenilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka
o začasni prepovedi zbiranja ljudi v zavodih s področja vzgoje in izobraževanja ter univerzah in samostojnih visokošolskih zavodih (Uradni list RS, št. 25/20) se zavrže.
2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji (Uradni list RS, št. 24/20) ter Odloka o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji (Uradni list RS, št. 25/20) se zavrne.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pobudnik vlaga pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti v izreku navedenih predpisov. Pravni interes naj bi izpolnjeval že z državljanstvom ter s pričakovanjem varstva splošnega pravnega položaja in ustavnega reda Republike Slovenije. Pobudnik navaja, da je bil s splošnimi prepovedmi prizadet v več sferah življenja, med drugim naj bi mu bilo z ukinitvijo javnega prevoza dejansko razveljavljena prostost gibanja iz 32. člena Ustave, saj si ne lasti osebnega vozila. Zaradi zaprtja izobraževalnih ustanov naj bi mu bilo onemogočeno opravljanje dela pri delodajalcu in s tem poseženo v pravice iz 49. člena Ustave. Svoboščina iz 19. člena Ustave naj bi mu bila huje kršena, ker naj bi mu bilo odvzeto prosto odločanje o nakupu njemu potrebnih dobrin, huje omejena pa naj bi bila tudi njegova pravica do zdravstvenega varstva iz 51. člena Ustave.
2. Pobudnik zatrjuje, da izpodbijani odloki niso skladni s 16., 92. in 153. členom Ustave. Tako vsesplošne omejitve oziroma razveljavitve ustavno zajamčenih pravic naj bi bile namreč dopustne le v izrednih razmerah, kot jih razglasi Državni zbor. Ker ta pogoj ni bil izpolnjen, odloki niso bili sprejeti z mandatom Državnega zbora po ustavno predpisanem postopku. S tem naj bi bilo prekršeno tudi načelo pravne države iz 2. člena Ustave. Postopek sprejetja odlokov naj bi bil tudi v nasprotju z določbami Zakona o nalezljivih boleznih (Uradni list RS, št. 33/06 – uradno prečiščeno besedilo – v nadaljevanju ZNB), saj naj bi jih lastnoročno podpisal predsednik Vlade. Vsak, že minimalen obseg teh ukrepov pa je mogoče po pobudnikovem prepričanju uvesti le z mandatom Državnega zbora. Postopanje predsednika Vlade naj bi podvrglo državni proračun in preostale sisteme hudim odškodninskim postopkom po 15. in 26. členu Ustave. Vlada naj bi obrambne sile aktivirala brez odobritve Državnega zbora, s čimer naj bi kršila 92. člen Ustave.
B. – I.
3. Odlok o začasni prepovedi zbiranja ljudi v zavodih s področja vzgoje in izobraževanja ter univerzah in samostojnih visokošolskih zavodih naj bi posegel v pobudnikovo pravico do svobode dela iz 49. člena Ustave. Po drugem odstavku 24. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12 in 23/20 – v nadaljevanju ZUstS) je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt, izdan za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj. Pobuda mora vsebovati podatke, iz katerih je razvidno, da izpodbijani predpis neposredno posega v pobudnikove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj. Pobudnik mora predložiti tudi ustrezne listine, na katere se sklicuje za utemeljitev svojega pravnega interesa (drugi odstavek 24.b člena ZUstS).
4. Pobudnik ni izkazal, na kakšen način naj bi izpodbijani predpis neposredno posegal v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj. Pobuda ne vsebuje podatkov ali listin, iz katerih bi izhajalo, da je pobudnik zaposlen oziroma opravlja delo v zavodu s področja vzgoje in izobraževanja. Ustavno sodišče je zato pobudo skladno s tretjim odstavkom 25. člena ZUstS zavrglo (1. točka izreka).
B. – II.
5. Pobudnik zatrjuje, da je Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji v neskladju z 32. členom Ustave, saj naj bi dejansko razveljavil svobodo gibanja. Odlok v 1. členu določa, da se začasno prepoveduje javni prevoz potnikov v Republiki Sloveniji zaradi zajezitve in obvladovanja epidemije COVID-19. V prvem odstavku 2. člena Odloka je določeno, da se na ozemlju Republike Slovenije prepove izvajanje javnega linijskega prevoza potnikov, posebnega linijskega prevoza potnikov, stalnega izvenlinijskega prevoza potnikov, občasnega prevoza potnikov ter javnega železniškega prevoza potnikov v notranjem in mednarodnem prometu, razen avtotaksi prevozov. Prvi odstavek 3. člena Odloka prepoveduje prevoz oseb z nihalnimi žičnicami, vzpenjačo in krožno kabinskimi žičnicami.
6. Ustava v 32. členu vsakomur zagotavlja pravico, da se prosto giblje in si izbira prebivališče, da zapusti državo in se vanjo kadarkoli vrne. Ta pravica obsega svobodo gibanja znotraj države, kar pomeni, da se posameznik lahko prosto giblje po ozemlju Republike Slovenije brez kakršnihkoli omejitev (predhodnih prijav, dovoljenj ipd.).
[1]
Iz 32. člena Ustave izhajajo za državo tudi pozitivne obveznosti, saj mora ustvarjati možnosti, da posameznik uresničuje svojo svobodo gibanja.
[2]
Po drugem odstavku tega člena Ustave se sme to pravico omejiti z zakonom, vendar samo, če je to potrebno, da bi se zagotovil potek kazenskega postopka, da bi se preprečilo širjenje nalezljivih bolezni, se zavaroval javni red, ali če to zahtevajo interesi obrambe države.
7. Izpodbijani odlok ne omejuje gibanja samega po sebi, temveč začasno prepoveduje organizirani javni prevoz. Ne posega v gibanje brez prevoznih sredstev ter tudi ne v gibanje s prevoznimi sredstvi, ki niso del javnega prevoza, zato je očitek o splošni omejitvi oziroma razveljavitvi pravice iz 32. člena Ustave očitno neutemeljen. Ustavno sodišče se doslej še ni opredelilo do vprašanja, ali sodi dolžnost države, da vzpostavi in zagotavlja javni prevoz, v domet pravice iz 32. člena Ustave, in ali prepoved oziroma omejitev javnega prevoza predstavljata poseg v to človekovo pravico.
[3]
Vendar tudi če bi bil odgovor pritrdilen, pobudnik le s splošno navedbo, da pomeni prepoved javnega prevoza sama po sebi kršitev pravice iz 32. člena Ustave, ker naj bi pobudniku dejansko razveljavila svobodo gibanja, saj nima v lasti osebnega vozila, ne more uspeti. Na podlagi drugega odstavka 32. člena Ustave je dopustno ob upoštevanju drugih ustavnih pogojev to pravico omejiti prav iz razloga preprečevanja širjenja nalezljive bolezni, pobudnik pa niti ne zatrjuje, da bi bil ukrep prepovedi javnega prevoza iz izpodbijanega odloka nesorazmeren (npr. glede na konkretne okoliščine). Očitek pobudnika je glede na navedeno očitno neutemeljen.
8. Odlok o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji naj bi pobudniku posegel v "prosto odločanje o nakupu njemu potrebnih dobrin", s čimer naj bi bila kršena pravica iz 19. člena Ustave. Očitek pobudnika je povsem splošen. Poleg tega Ustava v 19. členu varuje osebno svobodo in prepoveduje odvzem prostosti, razen v primerih in po postopku, ki ga določa zakon. Določba ne varuje prostega odločanja o nakupu dobrin potrošnikov, pa tudi ne njihovega ponujanja in prodaje. Očitek pobudnika je zato očitno neutemeljen.
9. Pobudnikov očitek, da mu je huje omejena pravica do zdravstvenega varstva iz 51. člena Ustave, je povsem splošen, poleg tega iz pobude ne izhaja, na katerega od izpodbijanih predpisov se nanaša, prav tako tudi ne, katera določba izpodbijanih odlokov posega v to pravico. Očitek je zato očitno neutemeljen.
10. Pobudnik navaja tudi, da naj bi bile tako vsesplošne omejitve in razveljavitve ustavnih pravic in svoboščin dopustne le v izrednem ali vojnem stanju, ki ga skladno s 16. in 92. členom Ustave razglasi Državni zbor na predlog predsednika Vlade. Odloki naj tako ne bi bili sprejeti po postopku, določenem z Ustavo, zaradi česar naj bi bili v neskladju tudi s 153. členom Ustave. Presoja bo opravljena le za izpodbijana predpisa, za katera Ustavno sodišče šteje, da pobudnik izkazuje pravni interes, tj. za Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji ter Odlok o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji.
11. Če želi pobudnik uspeti z očitkom, da izpodbijana odloka uvajata takšno začasno omejitev in razveljavitev človekovih pravic, ki jo je dopustno sprejeti le po 16. in 92. členu Ustave, mora prej izkazati, da uvedeni ukrepi sploh omejujejo človekove pravice. Pobudnikova očitka o tem, da Odlok o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji posega v človekovi pravici iz 19. in 51. člena Ustave, sta se izkazala za očitno neutemeljena,
[4]
zato je tudi očitek, da je bil navedeni odlok sprejet v nasprotju s 16. in 92. členom Ustave, očitno neutemeljen. Pobudnik pa je z zadostno verjetnostjo izkazal, da izpodbijani Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji omejuje človekovo pravico do svobode gibanja iz 32. člena Ustave.
[5]
12. Osrednji očitek pobudnika, da je Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji v neskladju s 16. in 92. členom Ustave, izhaja iz njegovega stališča, da je dopustno "tako vsesplošne omejitve in razveljavitve" človekovih pravic uvesti le, če je Državni zbor poprej razglasil izredno stanje. Pri tem pobudnik ne utemelji, na kakšen način naj bi ukrepi iz izpodbijanega odloka predstavljali "vsesplošno" omejitev človekovih pravic ali celo njihovo razveljavitev. Ker Vlada Državnemu zboru ni predlagala razglasitve izrednih razmer, naj tudi tako obsežnih omejitev človekovih pravic ne bi bilo dopustno uvesti. Pobudnik ne zatrjuje, da so ukrepi nesorazmerni dejanskim okoliščinam, zaradi katerih so bili uvedeni, ali da bi morali biti sprejeti v obliki zakona.
13. Ustava v prvem odstavku 16. člena določa, da je človekove pravice izjemoma dopustno začasno razveljaviti ali omejiti v vojnem in izrednem stanju. V 92. členu Ustava določa, da se izredno stanje razglasi, kadar velika in splošna nevarnost ogroža obstoj države. O razglasitvi vojnega ali izrednega stanja, nujnih ukrepih in njihovi odpravi odloča na predlog Vlade Državni zbor.
14. Ustavno sodišče je v svoji ustavnosodni presoji že poudarilo, da 16. člena Ustave ni dopustno razlagati tako, da človekovih pravic izven njegovega okvira ni dopustno omejiti. Splošne, za človekove pravice veljavne določbe o pravni naravi, načinu uresničevanja, možnosti omejevanja in načinu razlage določb o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah vsebuje 15. člen Ustave. Po tretjem odstavku 15. člena Ustave so človekove pravice in temeljne svoboščine omejene samo s pravicami drugih in v primerih, ki jih določa ta Ustava.
[6]
15. Navedba pobudnika, da Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji uvaja vsesplošno omejitev oziroma razveljavitev človekovih pravic, je očitno neutemeljena.
[7]
Izpodbijani odlok določa ukrepe za zajezitev in obvladovanje epidemije COVID-19 in je bil sprejet na podlagi 2. točke prvega odstavka 39. člena ZNB.
[8]
Ureditev po ZNB, ki dopušča širše omejitve človekovih pravic, tudi pravice do svobode gibanja iz 32. člena Ustave, v okoliščinah, ko nevarnost ni tako velika in splošna, da bi ogrožala obstoj države, ni sama po sebi v neskladju z Ustavo. Pobudnikovi očitki, da je izpodbijani odlok v neskladju s 16. in 92. členom Ustave, so zato očitno neutemeljeni. Takšen je tudi očitek, da naj bi bil izpodbijani odlok iz tega razloga v neskladju tudi s 153. členom Ustave.
16. Zgolj pavšalni so očitki pobudnika o tem, da sta Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji ter Odlok o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji v neskladju z načeli pravne države iz 2. člena Ustave ter s 15. in 26. členom Ustave. Očitek, da naj bi Vlada "aktivirala obrambne sile brez odobritve Državnega zbora" po 92. členu Ustave, ni uperjen zoper katerega od obeh izpodbijanih odlokov, njune določbe pa na to področje ne segajo. Navedeni očitki so zato očitno neutemeljeni.
17. Pobudnik zgolj pavšalno navede, da naj bi bila izpodbijana odloka sprejeta po postopku, ki ni skladen z določbami ZNB, saj naj bi ju "lastnoročno podpisal predsednik Vlade". Očitka pobudnik podrobneje ne utemelji. Tako splošen očitek ob okoliščini, da pobudnik ni opredelil niti določb zakona, s katerimi naj bi bila izpodbijana odloka v neskladju, ne omogoča vsebinske presoje in ga je zato treba šteti za očitno neutemeljenega.
18. Glede na navedeno je Ustavno sodišče pobudo zoper Odlok o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji ter Odlok o začasni prepovedi ponujanja in prodajanja blaga in storitev potrošnikom v Republiki Sloveniji skladno z drugim odstavkom 26. člena ZUstS zavrnilo (2. točka izreka).
C.
19. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi tretjega odstavka 25. člena in drugega odstavka 26. člena ZUstS ter tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Rajko Knez ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Rok Čeferin, dr. Dunja Jadek Pensa, DDr. Klemen Jaklič, dr. Špelca Mežnar, dr. Marijan Pavčnik, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs.
Sklep je sprejelo soglasno.
dr. Rajko Knez
Predsednik
[1]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-37/12 z dne 8. 5. 2014 (Uradni list RS, št. 36/14), 6. točka obrazložitve; glej tudi J. Čebulj v: L. Šturm (ur.), Komentar Ustave Republike Slovenije, Fakulteta za podiplomske državne in evropske študije, Ljubljana 2002, str. 337.
[2]
J. Letnar Černič v: M. Avbelj (ur.), Komentar Ustave Republike Slovenije, 1. del: Človekove pravice in temeljne svoboščine, Nova univerza, Evropska pravna fakulteta, Ljubljana 2019, str. 309.
[3]
Iz sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice
Austin in drugi proti Združenemu kraljestvu
z dne 15. 3. 2012 izhaja, da omejitev javnega prevoza lahko predstavlja poseg v pravico do svobode gibanja (glej 59. točko obrazložitve). Da začasna prepoved in omejitev javnega prevoza potnikov predstavljata omejitev gibanja prebivalstva Republike Slovenije, ne nazadnje izhaja iz samega izpodbijanega odloka, ki za svojo podlago navaja 2. točko prvega odstavka 39. člena ZNB.
[4]
Glej 8. in 9. točko obrazložitve.
[5]
Ustavno sodišče je sicer v 7. točki obrazložitve zavzelo le stališče, da ta človekova pravica zagotovo ni prekršena, ni pa se dokončno opredelilo do vprašanja, ali izpodbijani odlok vanjo sploh posega.
[6]
Glej sklep Ustavnega sodišča št. U-I-8/04 z dne 22. 6. 2006, 5. točka obrazložitve, in odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-289/13 z dne 10. 3. 2016 (Uradni list RS, št. 21/16 in 4/17, ter OdlUS XXI, 22), 19. točka obrazložitve.
[7]
Glej 7. točko obrazložitve.
[8]
Glej 1. člen Odloka o začasni prepovedi in omejitvah javnega prevoza potnikov v Republiki Sloveniji. Kadar z ukrepi, določenimi z ZNB, ni mogoče preprečiti, da se v Republiko Slovenijo zanesejo in v njej razširijo določene nalezljive bolezni, lahko minister, pristojen za zdravje, skladno s prvim odstavkom 39. člena ZNB med drugim prepove oziroma omeji gibanje prebivalstva na okuženih ali neposredno ogroženih območjih.
⇒