Up-941/20
Natisni
Opravilna št.:
Up-941/20
Datum odločitve:
10. 10. 2022
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2022:Up.941.20
Akt:
Sodba Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 28/2020 z dne 5. 3. 2020 in sodba Delovnega sodišča v Mariboru št. Pd 469/2016 z dne 1. 10. 2019
Izrek:
Sodba Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 28/2020 z dne 5. 3. 2020 in sodba Delovnega sodišča v Mariboru št. Pd 469/2016 z dne 1. 10. 2019 glede glavnice in obresti v zavrnilnem delu ter glede odločitve o stroških postopka se razveljavita in zadeva se vrne Delovnemu sodišču v Mariboru v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Ker je Ustavno sodišče že odločilo o enakem ustavnopravnem primeru tako, da je pritožniku ugodilo, je senat izdal odločbo, s katero je ugodil ustavni pritožbi.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
1.5.51.2.17 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Odločba senata.
5.2 - Temeljne pravice - Enakost (14.2).
Pravna podlaga:
Člen 59.3, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Jadranka Stričević, Maribor
Datum vloge:
4. 9. 2020
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US33356
Dokument v PDF obliki:
Up-941-20.pdf
205 KB
Prenesite datoteko
Up-941-20 - Odločba.pdf
123 KB
Prenesite datoteko
Up-941/20-6
5. 9. 2022
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe,
ki jo je vložila Jadranka Stričević, Maribor
,
ki jo zastopa Odvetniška družba KAC & ODVETNIKI, o. p., d. o. o., Maribor,
na seji 5. septembra 2022
sklenil
:
1
.
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. VIII DoR 99/2020 z dne 30. 6. 2020 se ne sprejme.
2.
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 28/2020 z dne 5. 3. 2020 v zvezi s sodbo Delovnega sodišča v Mariboru št. Pd 469/2016 z dne 1. 10. 2019 glede glavnice in obresti v zavrnilnem delu ter glede odločitve o stroških postopka se sprejme v obravnavo.
OBRAZLOŽITEV
1. Sodišče prve stopnje je zahtevku pritožnice delno ugodilo in toženi stranki naložilo, da pritožnici za obdobje od maja 2005 do septembra 2010 iz naslova neposredne in dodatne pedagoške obveznosti obračuna prikrajšanje pri plači v bruto znesku 13.455,11 EUR in ji po odvodu davkov in prispevkov izplača neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 10. 2010 dalje. V presežku (do zahtevanih 43.470,80 EUR) je zahtevek zavrnilo. Odločitev temelji na ugotovitvi, da je bilo faktoriziranje pritožničinih ur vaj na način, ki je povzročil povečanje njene neposredne pedagoške obveznosti (v nadaljevanju NPO) in dodatne pedagoške obveznosti (v nadaljevanju DPO) nad zakonsko določenimi devetimi urami NPO oziroma tremi urami DPO, nezakonito, zato je pritožnica upravičena do plačila za toliko ur, kolikor jih je dejansko oddelala ob upoštevanju 40-tedenskega izvajanja pedagoške dejavnosti. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila osnovna plača pritožnice izrecno vezana na tedensko število opravljenih ur NPO oziroma DPO ter da je, upoštevaje 37. člen Zakona o visokem šolstvu (Uradni list RS, št. 32/12 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 85/14, 75/16 in 65/17 – ZVis), pritožnica upravičena do plačila prikrajšanja glede na 40-tedensko izvajanje pedagoške dejavnosti. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbi pritožnice in tožene stranke ter potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Vrhovno sodišče je zavrnilo predlog za dopustitev revizije.
2. Pritožnica zatrjuje, da je zaradi neenakega obravnavanja v primerjavi z vsemi drugimi visokošolskimi učitelji na Fakulteti za zdravstvene vede Univerze v Mariboru in tudi v primerjavi z vsemi drugimi visokošolskimi učitelji na vseh javnih višjih in visokošolskih ustanovah, ki so imeli izračunano pedagoško obveznost na podlagi 30-ih tednov, prišlo do diskriminacije, do neplačila opravljenega dela in kršitve načela enakosti pred zakonom (14. člen Ustave). Navaja, da izpodbijane odločitve niso ustrezno obrazložene (22. člen Ustave). Navaja tudi, da ji je bila kršena pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave, ker je sodišče druge stopnje v ponovljenem postopku o vseh pritožbah odločilo na isti dan s povsem enako obrazložitvijo; zaradi tega naj bi ji bila pravica do pravnega sredstva zagotovljena le formalno, ne pa tudi materialno.
3. Senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe zoper sklep Vrhovnega sodišča ni sprejel v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) (1. točka izreka).
4. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo zoper sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v zvezi s sodbo Delovnega sodišča v Mariboru v izpodbijanem delu sprejel v obravnavo (2. točka izreka).
5. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena ZUstS
v sestavi: predsednica senata dr. Špelca Mežnar ter člana dr. Matej Accetto in dr. Rok Čeferin.
Sklep je sprejel soglasno.
dr. Špelca Mežnar
Predsednica senata
Up-941/20-11
10. 10. 2022
ODLOČBA
Senat Ustavnega sodišča je v postopku odločanja o ustavni pritožbi
Jadranke Stričević, Maribor
,
ki jo zastopa Odvetniška družba KAC & ODVETNIKI, o. p., d. o. o., Maribor,
na seji 10. oktobra 2022
odločil:
Sodba Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 28/2020 z dne 5. 3. 2020 in sodba Delovnega sodišča v Mariboru št. Pd 469/2016 z dne 1. 10. 2019 glede glavnice in obresti v zavrnilnem delu ter glede odločitve o stroških postopka se razveljavita in zadeva se vrne Delovnemu sodišču v Mariboru v novo odločanje.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Sodišče prve stopnje je zahtevku pritožnice delno ugodilo in toženi stranki naložilo, da pritožnici za obdobje od maja 2005 do septembra 2010 iz naslova neposredne in dodatne pedagoške obveznosti obračuna prikrajšanje pri plači v bruto znesku 13.455,11 EUR in ji po odvodu davkov in prispevkov izplača neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 10. 2010 dalje. V presežku (do zahtevanih 43.470,80 EUR) je zahtevek zavrnilo. Odločitev temelji na ugotovitvi, da je bilo faktoriziranje pritožničinih ur vaj na način, ki je povzročil povečanje njene neposredne pedagoške obveznosti (v nadaljevanju NPO) in dodatne pedagoške obveznosti (v nadaljevanju DPO) nad zakonsko določenimi devetimi urami NPO oziroma tremi urami DPO, nezakonito, zato je pritožnica upravičena do plačila za toliko ur, kolikor jih je dejansko oddelala ob upoštevanju 40-tedenskega izvajanja pedagoške dejavnosti. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bila osnovna plača pritožnice izrecno vezana na tedensko število opravljenih ur NPO oziroma DPO ter da je, upoštevaje 37. člen Zakona o visokem šolstvu (Uradni list RS, št. 32/12 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 85/14, 75/16 in 65/17 – v nadaljevanju ZViS), pritožnica upravičena do plačila prikrajšanja glede na 40-tedensko izvajanje pedagoške dejavnosti. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbi pritožnice in tožene stranke ter potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Vrhovno sodišče je zavrnilo predlog za dopustitev revizije.
2. Pritožnica zatrjuje, da je zaradi neenakega obravnavanja v primerjavi z vsemi drugimi visokošolskimi učitelji na Fakulteti za zdravstvene vede Univerze v Mariboru in tudi v primerjavi z vsemi drugimi visokošolskimi učitelji na vseh javnih višjih in visokošolskih ustanovah, ki so imeli izračunano pedagoško obveznost na podlagi 30-ih tednov, prišlo do
diskriminacije, do neplačila opravljenega dela in kršitve načela enakosti pred zakonom (14. člen Ustave). Navaja, da izpodbijane odločitve niso ustrezno obrazložene (22. člen Ustave).
Navaja tudi, da ji je bila kršena pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave, ker je sodišče druge stopnje v ponovljenem postopku o vseh pritožbah odločilo na isti dan s povsem enako obrazložitvijo; zaradi tega naj bi ji bila pravica do pravnega sredstva zagotovljena le formalno, ne pa tudi materialno.
3. Senat Ustavnega sodišča je s sklepom št. Up-941/20 z dne 5. 9. 2022 ustavno pritožbo zoper sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča v zvezi s sodbo Delovnega sodišča v Mariboru v izpodbijanem delu sprejel v obravnavo. O tem je na podlagi prvega odstavka 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) obvestil Višje delovno in socialno sodišče, skladno z drugim odstavkom navedenega člena ZUstS pa tudi nasprotno udeleženko iz delovnega spora s pozivom, da se izjavi o ustavni pritožbi.
4. Nasprotna udeleženka v odgovoru navaja, da pritožnica z ustavno pritožbo izrecno izpodbija le sklep Vrhovnega sodišča, in tudi pooblastilo pritožnice, ki ga je dala pooblaščeni odvetniški pisarni, se glasi izključno na vložitev ustavne pritožbe zoper sklep Vrhovnega sodišča. Opozarja, da iz prve alineje prvega odstavka 53. člena ZUstS jasno izhaja, da mora ustavna pritožba vsebovati navedbo o posamičnem aktu, ki se izpodbija, to pa je vsebina 2. točke uradnega obrazca za vložitev ustavne pritožbe, na katerem je pritožnica vložila ustavno pritožbo. Razlaga, po kateri bi lahko Ustavno sodišče sprejelo ustavno pritožbo tudi zoper druge akte, na katere naj bi se nanašala vsebina ustavne pritožbe, naj bi bila očitno arbitrarna. Pomenila naj bi, da lahko Ustavno sodišče po lastni presoji razveljavi katerikoli akt. Arbitrarno naj bi bilo tudi stališče, da naj bi pooblastilo za vložitev ustavne pritožbe zoper odločitev Vrhovnega sodišča vsebovalo tudi pooblastilo za vložitev ustavne pritožbe zoper odločitvi nižjih sodišč. To naj bi bilo namreč v nasprotju z naravo pooblastila in s tretjim odstavkom 50. člena ZUstS, po katerem mora biti pooblastilo za vložitev ustavne pritožbe dano posebej za postopek z ustavno pritožbo. Po prepričanju nasprotne udeleženke zato Ustavno sodišče v obravnavo ne bi smelo in ni moglo veljavno sprejeti ustavne pritožbe glede sodnih odločb, ki ju pritožnica sploh ni izpodbijala. Predvsem pa naj ne bi bilo pravne podlage, da bi Ustavno sodišče nadaljevalo s postopkom obravnave ustavne pritožbe in preizkušalo sodni odločbi, ki ju nobena od strank ni izpodbijala. Nasprotna udeleženka meni, da bi v tem primeru Ustavno sodišče postopalo očitno arbitrarno, nasprotni udeleženki pa bi kršilo pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave, pravico do poštenega postopka iz 22. in 23. člena Ustave ter 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – EKČP). Glede izračuna pedagoške obveznosti se nasprotna udeleženka sklicuje na obrazložitev iz sodbe Vrhovnega sodišča in ponovno poudarja, da ZViS delovno in neposredno pedagoško obveznost visokošolskih učiteljev ureja na tedenski in ne na letni ravni, zaradi česar obračun plače ni bil odvisen od tega, ali je predavatelj sodeloval pri izvajanju 30-tedenskega ali 40-tedenskega akreditiranega programa. Nasprotna udeleženka opozarja, da je imela Fakulteta za zdravstvene vede Univerze v Mariboru v skladu s 37. členom ZViS akreditiran študijski program za 40 ur tedensko, da je bil program sprejet v skladu z zakonom in njenimi internimi akti ter da je bil akreditiran na pristojnem organu izven udeleženke postopka. Izvajal naj bi se izključno na Fakulteti za zdravstvene vede Univerze v Mariboru, posamezni študijski programi na različnih fakultetah pa naj med seboj ne bi bili neposredno primerljivi niti po vsebini niti po načinu njihovega izvajanja. Po mnenju nasprotne udeleženke gre za bistveno različne položaje, ki jih je dopustno in nujno urejati različno, zato naj bi bile neutemeljene navedbe pritožnice o diskriminaciji in neenakem obravnavanju. Nasprotna udeleženka navaja še, da okoliščina, da je pritožbeno sodišče v zadevah s podobnim dejanskim stanjem in identičnimi pravnimi vprašanji argumentiralo podobno ali celo enako, ne more pomeniti kršitve pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.
B.
5. Senat Ustavnega sodišča uvodoma pojasnjuje, da je pritožnica na začetku obrazca za vložitev ustavne pritožbe kot izpodbijani akt res navedla zgolj sklep Vrhovnega sodišča, vendar pa je v poglavju o zatrjevanih kršitvah vsebinsko zatrjevala in utemeljevala tudi oziroma predvsem kršitve človekovih pravic, ki naj bi jih zagrešili sodbi sodišč prve in druge stopnje. Pri presoji vlog glede na formalno označbo izpodbijanih aktov in vsebino vloge je za opredelitev zadeve (izpodbijanih aktov) v primerih, ko pritožnik sicer kot izpodbijani akt navaja le odločitev Vrhovnega sodišča, nato pa v razlogih ustavne pritožbe v okviru navedb, s katerimi utemeljuje zatrjevane kršitve, po vsebini izpodbija tudi odločitve nižjih sodišč, za Ustavno sodišče odločilna vsebina navedb. V obravnavanem primeru je pritožnica po vsebini večino očitkov usmerila zoper zavrnilni del odločitev sodišč prve in druge stopnje. Zato je senat Ustavnega sodišča štel, da izpodbija tudi odločitvi sodišč prve in druge stopnje. Na takšno presojo ne more vplivati niti okoliščina, da je tudi v pooblastilu za zastopanje, ki ga je pritožnica dala pooblaščeni odvetniški pisarni, naveden zgolj sklep Vrhovnega sodišča. Na podlagi tretjega odstavka 50. člena ZUstS mora biti pooblastilo za zastopanje v postopku pred Ustavnim sodiščem posebno (v njem mora biti navedeno, da je dano za zastopanje pred Ustavnim sodiščem oziroma za postopek z ustavno pritožbo) in novo (izdano po vročitvi posamičnega akta, zoper katerega se vlaga ustavna pritožba). Zakon ne zahteva izrecne navedbe celotne verige izpodbijanih aktov v pooblastilu. Ustavno sodišče v primerih, ko je v pooblastilu navedena le odločitev Vrhovnega sodišča, pa pritožnik po vsebini izpodbija odločitve sodišč vseh treh stopenj, šteje, da je v pooblastilu za vložitev ustavne pritožbe zoper odločitev Vrhovnega sodišča vsebovano tudi pooblastilo za vložitev ustavne pritožbe zoper odločitvi sodišč prve in druge stopnje.
6. Pritožnica med drugim izpodbija stališče, po katerem plača ni odvisna od trajanja programa oziroma od določitve letnega števila ur NPO, pri katerem je predavatelj sodeloval, temveč od opredelitve tedenske obveznosti. Zatrjuje, da je bila zaradi tega stališča z vidika plačila za opravljeno delo neenakopravno obravnavana v primerjavi z vsemi drugimi predavatelji na Fakulteti za zdravstvene vede Univerze v Mariboru in tudi v primerjavi z vsemi drugimi predavatelji na vseh javnih višjih in visokošolskih ustanovah, saj je morala za isto plačilo opraviti več ur NPO oziroma DPO kot njeni kolegi, ki so izvajali 30-tedenski študijski program (drugi odstavek 14. člena Ustave).
7. Ustavno sodišče je o enakem ustavnopravnem primeru že odločilo z odločbo št. Up-1181/18 z dne 12. 5. 2022. Ustavni pritožbi je ugodilo in izpodbijano sodbo Vrhovnega sodišča razveljavilo ter mu zadevo vrnilo v novo odločanje. Iz enakih razlogov, kot so navedeni v citirani odločbi, je bila z izpodbijanima sodbama tudi pritožnici kršena pravica iz drugega odstavka 14. člena Ustave. Zato je senat Ustavnega sodišča v skladu s tretjim odstavkom 59. člena ZUstS odločil, kot izhaja iz izreka te odločbe.
8. Ker je senat Ustavnega sodišča izpodbijani sodbi razveljavil že zaradi kršitve pravice iz drugega odstavka 14. člena Ustave, mu očitkov o kršitvah drugih človekovih pravic ni bilo treba presojati.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel to odločbo na podlagi tretjega odstavka 59. člena ZUstS
v sestavi:
predsednica senata dr. Špelca Mežnar ter člana dr. Matej Accetto in dr. Rok Čeferin. Odločbo je sprejel soglasno.
dr. Špelca Mežnar
Predsednica senata