Up-411/19
Natisni
Opravilna št.:
Up-411/19
Datum odločitve:
23. 2. 2023
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2023:Up.411.19
Akt:
Ustavna pritožba zoper prvo alinejo I. točke izreka sklepa Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1645/2018 z dne 9. 1. 2019 v zvezi s I. in II. točko izreka sklepa o dedovanju Okrajnega sodišča v Novem mestu št. D 33/1997 z dne 11. 4. 2018
Izrek:
Ustavna pritožba zoper prvo alinejo I. točke izreka sklepa Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1645/2018 z dne 9. 1. 2019 v zvezi s I. in II. točko izreka sklepa o dedovanju Okrajnega sodišča v Novem mestu št. D 33/1997 z dne 11. 4. 2018 se zavrne.
Nasprotna udeleženca Gregor Kren in Sanja Kren sama nosita svoje stroške odgovora na ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave prepoveduje sodniško samovoljo oziroma arbitrarnost. To ustavno procesno jamstvo je po ustaljeni ustavnosodni presoji kršeno, kadar je sodna odločba že na prvi pogled očitno napačna oziroma kadar ni oprta na razumne pravne argumente, zaradi česar je utemeljeno sklepanje, da sodišče ni odločalo na podlagi zakona, temveč na podlagi kriterijev, ki pri sojenju ne bi smeli priti v poštev – torej samovoljno.
Pritožbeno sodišče je svojo odločitev utemeljilo z razumnimi pravnimi argumenti, zato je očitek o arbitrarnosti neutemeljen. Upoštevajoč obrazložitev pritožbenega sodišča, je jasno, da bo sodišče v ponovljenem sojenju šele ugotavljalo obračunsko vrednost zapuščine, ki je šele osnova za izračun vrednosti nujnih deležev posameznih nujnih dedičev in njihovih dednih deležev. Zato je mogoče izrek sklepa pritožbenega sodišča razumeti le tako, da je sodišče le določilo dedne deleže dedičev iz dedovanja, ni pa še izračunalo dednih deležev dedičev na zapuščini. Obrazložitev in izrek sklepa Višjega sodišča je namreč treba brati kot celoto. Zgolj zato, ker pritožbeno sodišče ni izrecno navedlo, da gre za dedne deleže iz dedovanja (deleže, ki gredo dedičem od obračunske vrednosti zapuščine), izpodbijana odločitev ni očitno napačna.
Ni naloga Ustavnega sodišča, da v zapuščinski zadevi, v kateri sodišče ni vezano na zahtevke strank, odloča o tem, kaj sodi v izrek sklepa o dedovanju in kaj v obrazložitev sklepa ter kako se izrek oblikuje.
Vprašanje, ali se za določitev deleža nujnega dediča na podlagi vstopne pravice upoštevajo vsi potomci razdedinjenega dediča ali le tisti, ki so nujni dediči, je vprašanje razlage in uporabe navadnega prava, ki na ustavno raven ne sega.
To, da gre po stališču sodišča nujnim dedičem nekoliko manjši nujni delež, ne krši pravice iz 33. člena Ustave.
Geslo:
1.5.51.2.6 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrnitev ustavne pritožbe.
1.4.14.3 - Ustavno sodstvo - Postopek - Stroški - Stroški postopka.
5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).
5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
3.22 - Splošna načela - Prepoved arbitrarnosti.
1.5.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Odklonilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 22, 33, Ustava [URS]
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Gašper Kren, Špela Kren in Urša Kren, vsi Straža
Datum vloge:
2. 4. 2019
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
zavrnitev, druge rešitve
Dokument:
US33519
Dokument v PDF obliki:
Up-411-19 Sklep.pdf
215 KB
Prenesite datoteko
Up-411-19.pdf
184 KB
Prenesite datoteko
Up-411-19_Odklonilno LM Šorli.pdf
110 KB
Prenesite datoteko
Up-411/19-13
27. 5. 2019
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe,
ki so jo vložili
Gašper Kren
,
Špela Kren in Urša Kren, vsi
Straža
,
na seji 27. maja 2019
sklenil
:
1.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1645/2018 z dne 9. 1. 2019 v zvezi s sklepom o dedovanju Okrajnega sodišča v Novem mestu št. D 33/1997 z dne 11. 4. 2018
se sprejme v obravnavo.
2. Do končne odločitve Ustavnega sodišča se v postopku ponovnega odločanja zadrži izdaja sklepa o dedovanju po pokojnem Karolu Krenu, ki se vodi pred Okrajnim sodiščem v Novem mestu pod št. D 33/1997.
OBRAZLOŽITEV
1. Sodišče prve stopnje je v zapuščinskem postopku po pokojnem Karolu Krenu s sklepom o dedovanju med drugim ugotovilo: (1) da spadajo v zapuščino tri nepremičnine, (2) da je zapustnik napravil oporoko, s katero je vse svoje premoženje zapustil sinu Branetu Krenu do ½, vnukinji Sanji Kren do ¼ in vnuku Gregorju Krenu do ¼, (3) da je navedena oporoka veljavna, (4) da je bil sin Drago Kren z navedeno oporoka popolno razdedinjen in (5) da so se Branko Kren, Sanja Kren in Gregor Kren priglasili k dedovanju na podlagi oporoke, Gašper Kren, Špela Kren in Urška Kren pa so na podlagi vstopne pravice po razdedinjenem sinu zahtevali nujni delež. Za oporočne dediče je razglasilo sina Branka Krena do 9/24, vnukinjo Sanjo Kren do 9/48 in vnuka Gregorja Krena do 9/48 ter za nujne dediče na podlagi vstopne pravice vnuka Gašperja Krena do 1/12, vnukinjo Špelo Kren do 1/12 in vnukinjo Uršo Kren do 1/12 (II. točka izreka). S III. točko izreka je sodišče prve stopnje odredilo zemljiški knjigi, da po pravnomočnosti sklepa po uradni dolžnosti pri nepremičninah zapustnika vpiše lastninsko pravico v korist dedičev v skladu z navedenimi deleži.
2. Višje sodišče je pritožbi oporočnih dedičev Gregorja Krena in Sanje Kren delno ugodilo, pritožbi pritožnikov pa je v celoti ugodilo ter II. točko izreka sklepa o dedovanju spremenilo tako, da je razglasilo za oporočne dediče sina Branka Krena do 34/80, vnukinjo Sanjo Kren do 17/80 in vnuka Gregorja Krena do 17/80 ter za nujne dediče na podlagi vstopne pravice vnuka Gašperja Krena do 1/20, vnukinjo Špelo Kren do 1/20 in vnukinjo Uršo Kren do 1/20. Točko III izreka sklepa o dedovanju je razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. V ostalem delu je pritožbo navedenih oporočnih dedičev zavrnilo in v tem delu potrdilo sklep o dedovanju.
3. Pritožniki zatrjujejo kršitev pravic iz 22. in 33. člena Ustave. Navajajo, da so na podlagi vstopne pravice po razdedinjenem sinu Dragu Krenu zahtevali nujni delež. Z izpodbijano odločitvijo naj bi jim bila odvzeta pravica do dela nujnega deleža. Njihov nujni delež naj bi bil prikrajšan, ker sodišči pri obračunu in dodelitvi nujnega deleža nista upoštevali darilo, dano enemu izmed dedičev. Ker naj nujni deleži ne bi bili izračunani na način, ki ga določa Zakon o dedovanju (Uradni list SRS, št. 15/76 in 23/78, ter Uradni list RS, 67/01 in 63/16 – v nadaljevanju ZD), naj sodišči ne bi odločali na podlagi zakona. Višje sodišče naj bi se v izpodbijani odločitvi strinjalo s pritožniki, da bi zapuščinsko sodišče moralo darilo, ki ga je oporočni dedič Brane Kren za časa življenja dobil od zapustnika, upoštevati, vendar ga pri izračunu nujnega deleža tudi samo ni upoštevalo. Navajajo, da je pritožbeno sodišče sodišču prve stopnje celo dalo napotke za izračun nujnih deležev v ponovljenem postopku ter sodišče napotilo na določbe 28. do 31. člena ZD, ki predpisujejo način ugotavljanja obračunske vrednosti zapuščine. S pravnomočno odločitvijo o višini nujnega deleža (glej I. točko izreka sklepa sodišča druge stopnje) pa je pritožbeno sodišče storilo isto napako, saj tudi samo ni upoštevalo darila. Odločitev Višjega sodišča naj bi bila nerazumna. Iz odločitve Višjega sodišča bi po mnenju pritožnikov bilo mogoče razumeti, da je pritožbeno sodišče imelo v mislih, da bi prikrajšanje nujnega deleža odpravilo v denarju, vendar pa naj to ne bi bilo dopustno. Z izpodbijano odločitvijo naj bi pritožbeno sodišče onemogočilo, da bi zapuščinsko sodišče dodelilo manjkajoči del nujnega deleža kot alikvotni del zapuščine. Ker je odločitev pritožbenega sodišča o dednih deležih pravnomočna, naj bi jo bilo treba razveljaviti, da bi sodišče prve stopnje lahko določilo nujni delež nujnim dedičem. Prav tako pritožniki trdijo, da je del nujnega deleža dodeljen oporočnim dedičem. Pritožbeno sodišče naj bi na pritožbo Gregorja Krena in Sanje Kren spremenilo pravilno ugotovitev zapuščinskega sodišča, da se nujni delež razdedinjenega dediča deli na tri vstopne dediče. Pritožbeno sodišče naj bi napačno ocenilo število vstopnih dedičev, zaradi česar je izračun nujnega deleža obremenjen z napako, saj je zmanjšalo nujne deleže nujnih dedičev (iz 1/12 na 1/20) ter s tem še dodatno prikrajšalo nujne dediče. Sanja Kren in Gašper Kren, ki sta oporočna dediča, naj ne bi mogla dedovati še kot nujna dediča. Pritožbeno sodišče naj bi obrazložilo, da lahko določena oseba deduje samo po enem dednem naslovu (ali po oporoki ali po zakonu), ne pa po obeh hkrati, kar je utemeljilo s pravnimi argumenti, nato pa naj bi ugotovilo ravno nasprotno, da sta oporočna dediča vstopna dediča po Dragu Krenu. Pritožbeno sodišče naj bi brez vsake utemeljitve ugodilo pritožbi navedenih dedičev in prišlo samo s sabo v nasprotje. Nerazpoložljivi del zapuščine naj bi znašal toliko kot nujni delež razdedinjenega dediča (to je 1/4 zapuščine), in ne zgolj 3/20. Takšna razdelitev zapuščine naj bi bila očitno napačna in brez razumnih argumentov, tako da jo je mogoče šteti za arbitrarno. Pritožniki odločitvi sodišča prve stopnje očitajo, da gre za sodbo presenečenja, saj naj bi bilo vseskozi govor o tem, da naj bi se upoštevalo s pravnomočno sodbo ugotovljeno darilo, ki je bilo dano dediču Branku Krenu. Čeprav naj bi izvedenka že izračunala vrednost darila in naj bi dediči na izvedensko mnenje že podali pripombe, je prvostopenjsko sodišče sprejelo stališče, da Drago Kren zaradi razdedinjenja ni bil upravičen zahtevati vštevanje darila ter da zaradi subjektivnih mej pravnomočnosti darila v navedenem zapuščinskem postopku ni mogoče upoštevati. Šlo naj bi za sodbo presenečanja in s tem kršitev pravice iz 22. člena Ustave, ker pritožnikom v zvezi z darilom ni bila zagotovljena pravica do izjave. Višje sodišče je pritrdilo, da so razlogi sodišča prve stopnje neustrezni ter sprejelo stališče, da so se nujni dediči na obstoj tega darila v zadostni meri sklicevali in da tudi oporočni dedič prejem darila v tem postopku ni zanikal. Višje sodišče naj bi neresnično navajalo, da je v celoti ugodilo pritožbi pritožnikov. Pritožniki navajajo, da so s pritožbo zahtevali razveljavitev sklepa zapuščinskega sodišča v celoti, pritožbeno sodišče pa naj bi razveljavilo le III. točko izreka, medtem ko sta I. in II. točka izreka sklepa postali pravnomočni. Glede na to naj njihovi pritožbi ne bi bilo v celoti ugodeno. Pritožniki navajajo, da so zaradi izpodbijane odločitve izgubili del dediščine, ki je za pritožnike pomembna. Pritožniki po vsebini predlagajo začasno zadržanje zapuščinskega postopka, saj naj bi se v primeru, da bi bilo ugodeno njihovi ustavni pritožbi in bi bil izpodbijani sklep razveljavljen, spremenili pogoji dedovanja.
4. Senat je ustavno pritožbo sprejel v obravnavo (1. točka izreka). O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijanima sodnima odločbama kršene človekove pravice oziroma temeljne svoboščine pritožnikov.
5. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko Ustavno sodišče na podlagi 58. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) zadrži izvršitev izpodbijane odločitve, če bi z njeno izvršitvijo lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. Pritožniki so sicer podali predlog za začasno zadržanje izvršitve izpodbijane odločitve, vendar z razlogi, ki jih navajajo, ne utemeljijo, da so navedeni zakonski pogoji izpolnjeni. Vendar pa lahko Ustavno sodišče to odločitev sprejme tudi po uradni dolžnosti, če meni, da nevarnost nastanka težko popravljivih škodljivih posledic očitno obstoji (glej sklepa št. Up-619/17 z dne 8. 9. 2017, 5. točka obrazložitve, in št. Up-218/14 z dne 11. 12. 2014, 3. točka obrazložitve). Ta nevarnost je v konkretnem primeru izkazana, saj je jasno, da morebitna ugoditev ustavni pritožbi ne bo mogla izboljšati položaja pritožnikov, če bo zapuščinski postopek pred tem končal z izdajo sklepa o dedovanju v ponovljenem postopku. Glede na to, da je Višje sodišče v delu odločitev sodišča prve stopnje razveljavilo in jo vrnilo v ponovno odločanje, obstoji verjetnost, da bi prišlo do pravnomočnega končanja zapuščinskega postopka še pred odločitvijo o tej ustavni pritožbi. Morebitna ugoditev ustavni pritožbi zato ne bi bila več smiselna. Senat Ustavnega sodišča prav tako ocenjuje, da zadržanje izdaje končnega sklepa o dedovanju v ponovnem postopku ne more imeti enako hudih škodljivih posledic za ostale dediče. Če namreč pritožniki v postopku pred Ustavnim sodiščem ne bi uspeli, bi to pomenilo le odložitev izdaje (končnega) sklepa o dedovanju. Zato je senat Ustavnega sodišča na podlagi 58. člena ZUstS odločil, da do končne odločitve v postopku ponovnega odločanja zadrži izdajo  sklepa o dedovanju po zapustniku (2. točka izreka). To pomeni, da sodišče prve stopnje ne sme izdati navedenega sklepa, dokler Ustavno sodišče ne odloči o ustavni pritožbi pritožnikov, lahko pa opravi vsa druga dejanja, ki jih je treba v tem zapuščinskem postopku še opraviti.
6. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena in 58. člena
ZUstS
ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11 in 70/17)
v sestavi: predsednik senata
dr. Marijan Pavčnik ter člana dr. Dunja Jadek Pensa in
dr. Rajko Knez.
Sklep je sprejel soglasno.
dr. Marijan Pavčnik
Predsednik senata
Up-411/19-31
23. 2. 2023
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Gašperja Krena, Špele Kren in Urše Kren, vsi Straža, na seji 23. februarja 2023
odločilo:
1. Ustavna pritožba zoper prvo alinejo I. točke izreka sklepa Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1645/2018 z dne 9. 1. 2019 v zvezi s I. in II. točko izreka sklepa o dedovanju Okrajnega sodišča v Novem mestu št. D 33/1997 z dne 11. 4. 2018 se zavrne.
2. Nasprotna udeleženca Gregor Kren in Sanja Kren sama nosita svoje stroške odgovora na ustavno pritožbo.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Sodišče prve stopnje je v zapuščinskem postopku po pokojnem Karolu Krenu s sklepom o dedovanju med drugim ugotovilo: (1) da spadajo v zapuščino tri nepremičnine, (2) da je zapustnik napravil oporoko, s katero je vse svoje premoženje zapustil sinu Branku Krenu do 1/2, vnukinji Sanji Kren do 1/4 in vnuku Gregorju Krenu do 1/4, (3) da je navedena oporoka veljavna, (4) da je bil sin Drago Kren z navedeno oporoko popolno razdedinjen in (5) da so se Branko Kren, Sanja Kren in Gregor Kren priglasili k dedovanju na podlagi oporoke, Gašper Kren, Špela Kren in Urša Kren pa so na podlagi vstopne pravice po razdedinjenem sinu zahtevali nujni delež. Za oporočne dediče je razglasilo sina Branka Krena do 9/24, vnukinjo Sanjo Kren do 9/48 in vnuka Gregorja Krena do 9/48 ter za nujne dediče na podlagi vstopne pravice vnuka Gašperja Krena do 1/12, vnukinjo Špelo Kren do 1/12 in vnukinjo Uršo Kren do 1/12 (II. točka izreka). S III. točko izreka je sodišče prve stopnje odredilo zemljiški knjigi, da po pravnomočnosti sklepa po uradni dolžnosti pri nepremičninah zapustnika vpiše lastninsko pravico v korist dedičev v skladu z navedenimi deleži.
2. Višje sodišče je pritožbi oporočnih dedičev Gregorja Krena in Sanje Kren delno ugodilo, pritožbi pritožnikov pa je v celoti ugodilo ter II. točko izreka sklepa o dedovanju spremenilo tako, da je razglasilo za oporočne dediče sina Branka Krena do 34/80, vnukinjo Sanjo Kren do 17/80 in vnuka Gregorja Krena do 17/80 ter za nujne dediče na podlagi vstopne pravice vnuka Gašperja Krena do 1/20, vnukinjo Špelo Kren do 1/20 in vnukinjo Uršo Kren do 1/20. Točko III izreka sklepa o dedovanju je razveljavilo ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Višje sodišče ugotavlja, da je nujni delež nujnih dedičev prikrajšan. Hkrati ugotavlja, da so darila, dana določenim oporočnim dedičem za časa življenja zapustnika, pomembna za ugotovitev obračunske vrednosti zapuščine. Po nadaljnjem stališču Višjega sodišča se namreč od obračunske vrednosti zapuščine izračuna vrednost zakonitih dednih deležev posameznih nujnih dedičev in tako tudi njihovi nujni deleži. Pritožbeno sodišče je sodišču prve stopnje zato dalo obširna navodila za izračun obračunske vrednosti zapuščine v nadaljnjem postopku. V ostalem delu je pritožbo navedenih oporočnih dedičev zavrnilo in v tem delu potrdilo sklep o dedovanju.
3. Pritožniki zatrjujejo kršitev pravic iz 22. in 33. člena Ustave. Navajajo, da so na podlagi vstopne pravice po razdedinjenem sinu Dragu Krenu zahtevali nujni delež. Njihov nujni delež naj bi bil prikrajšan, ker sodišči pri obračunu in dodelitvi nujnega deleža nista upoštevali darila, danega enemu izmed dedičev. Višje sodišče naj bi se v izpodbijani odločitvi strinjalo s pritožniki, da bi zapuščinsko sodišče pri izračunu nujnega deleža moralo upoštevati darilo, ki ga je oporočni dedič Brane Kren za časa življenja dobil od zapustnika, vendar ga ni upoštevalo. Navajajo, da je pritožbeno sodišče sodišču prve stopnje celo dalo napotke za izračun nujnih deležev v ponovljenem postopku ter sodišče napotilo na 28. do 31. člen Zakona o dedovanju (Uradni list SRS, št. 15/76 in 23/78, ter Uradni list RS, št. 67/01 in 63/16 – v nadaljevanju ZD), ki predpisujejo način ugotavljanja obračunske vrednosti zapuščine. S pravnomočno odločitvijo o nujnem deležu pritožnikov (glej I. točko izreka sklepa sodišča druge stopnje) pa pritožbeno sodišče tudi samo ni upoštevalo darila. Odločitev Višjega sodišča naj bi bila nerazumna. Iz odločitve Višjega sodišča bi bilo mogoče razumeti, da je pritožbeno sodišče imelo v mislih, da bi prikrajšanje nujnega deleža odpravilo v denarju, vendar pa naj to ne bi bilo dopustno. Z izpodbijano pravnomočno odločitvijo naj bi pritožbeno sodišče onemogočilo, da bi zapuščinsko sodišče dodelilo manjkajoči del nujnega deleža kot alikvotni del zapuščine. Zato naj bi bilo odločitev treba razveljaviti, da bi sodišče prve stopnje lahko določilo nujni delež nujnim dedičem. Poleg tega naj bi pritožbeno sodišče na pritožbo Gregorja Krena in Sanje Kren zmotno spremenilo pravilno ugotovitev zapuščinskega sodišča, da se nujni delež razdedinjenega dediča deli na tri vstopne dediče. S tem, ko je pritožbeno sodišče napačno ocenilo število vstopnih dedičev (na pet), je zmanjšalo nujne deleže nujnih dedičev (z 1/12 na 1/20) ter jih s tem še dodatno prikrajšalo. Pritožbeno sodišče naj bi obrazložilo, da lahko določena oseba deduje samo po enem dednem naslovu (ali po oporoki ali po zakonu), nato pa naj bi ugotovilo ravno nasprotno, da sta oporočna dediča vstopna dediča po Dragu Krenu; s tem naj bi prišlo samo s sabo v nasprotje. Nerazpoložljivi del zapuščine naj bi znašal toliko kot nujni delež razdedinjenega dediča (to je 1/4 zapuščine), in ne zgolj 3/20. Takšna razdelitev zapuščine naj bi bila očitno napačna in brez razumnih argumentov, tako da jo je mogoče šteti za arbitrarno. Pritožniki odločitvi sodišča prve stopnje tudi očitajo, da gre za sodbo presenečenja. Poleg tega naj bi Višje sodišče neresnično navajalo, da je v celoti ugodilo pritožbi pritožnikov, kar naj ne bi bilo res. Pritožniki navajajo, da so zaradi izpodbijane odločitve izgubili del dediščine, ki je za pritožnike pomembna. Pritožniki po vsebini predlagajo začasno zadržanje zapuščinskega postopka.
4. Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-411/19 z dne 27. 5. 2019 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo in do končne odločitve v postopku ponovnega odločanja zadržalo izdajo sklepa o dedovanju po pokojnem Karolu Krenu. O sprejemu ustavne pritožbe v obravnavo je Ustavno sodišče na podlagi prvega odstavka 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) obvestilo Višje sodišče v Ljubljani. V skladu z drugim odstavkom 56. člena ZUstS je bila ustavna pritožba poslana nasprotnim udeležencem v zapuščinskem postopku (oporočnim dedičem).
5. Nasprotni udeleženec Branko Kren na ustavno pritožbo ni odgovoril. Nasprotna udeleženca Gregor Kren in Sanja Kren pa sta na ustavno pritožbo odgovorila. V odgovoru na ustavno pritožbo navajata, da je ustavna pritožba neutemeljena. Trdita, da pritožbeno sodišče v spremenjeni II. točki izreka ni odločilo, da gredo dedičem v izreku navedeni idealni deleži na zapuščini, ampak je odločilo o višini idealnih deležev, ki gredo posameznim dedičem iz dedovanja. Tako naj Višje sodišče še ne bi pravnomočno odločilo o velikosti dednih deležev na zapuščini, zato naj pritožniki ne bi imeli pravnega interesa. O slednjem naj bi bilo odločeno šele, ko bo ugotovljena obračunska vrednost zapuščine in na podlagi nje velikost dednih deležev posameznih dedičev na premoženju, ki spada v zapuščino. Zato v pravico do zasebne lastine in v pravico do enakega varstva pravic z izpodbijanimi pravnomočnimi odločitvami naj ne bi bilo poseženo. Nasprotna udeleženca Gregor Kren in Sanja Kren se ne strinjata s stališčem pritožnikov, da gre pritožnikom od obračunske vrednosti zapuščine idealni delež 1/12, temveč menita, da jim gre idealni delež 1/20. Pojasnjujeta, da je treba, ker je bil dedič Drago Kren razdedinjen, pravice drugih oseb, ki lahko dedujejo po zapustniku, določiti, kot da je razdedinjeni dedič umrl pred zapustnikom. Trdita, da pridejo na podlagi vstopne pravice v poštev vsi njegovi potomci, torej vsi otroci, tj. trije pritožniki in nasprotni stranki (otroka iz prejšnje zakonske zveze). Vsakemu dediču bi, če ne bi bilo oporoke, pripadal delež 1/5 na dednem delu 1/2, ki bi šel Dragu Krenu, če ne bi bil razdedinjen, torej 1/10, zato nujni delež znaša 1/20. Ker naj se nasprotna udeleženca nujnemu deležu ne bi odpovedala, temveč naj bi ga izrecno pravočasno uveljavljala, naj njuna nujna deleža ne bi mogla prirasti dednim deležem pritožnikov (sklicujeta se na več sodnih odločb). Pritožniki lahko po njunem mnenju uveljavljajo le vsak svoj nujni delež, ki znaša 1/20. V nasprotnem primeru naj bi bili kršeni njuni pravici iz 22. in 33. člena Ustave. Menita, da če dedič, ki je hkrati nujni dedič, sprejme dediščino na podlagi oporoke, to ne pomeni hkrati odpovedi uveljavljanja zakonitega nujnega dednega deleža. Zatrjujeta, da bi bilo teoretično mogoče, da bi se oporočna razpolaganja zmanjšala v tolikšni meri, da bi bil kljub oporočnemu dedovanju prikrajšan njun nujni delež, in v takem primeru naj bi bila upravičena uveljavljati pravico do nujnega deleža. Zato naj bi bilo stališče Višjega sodišča, da
a priori
ni mogoče hkrati oporočno in zakonito dedovanje, zmotno. Ustavnemu sodišču predlagata, naj ustavno pritožbo zavrne in pritožnikom naloži plačilo stroškov odgovora na ustavno pritožbo.
6. V odgovoru na navedbe navedenih nasprotnih udeležencev pritožniki vztrajajo, da je njihova ustavna pritožba utemeljena. Nasprotujejo mnenju nasprotnih udeležencev, da naj ne bi imeli pravnega interesa, saj menijo, da je z odločitvijo Višjega sodišča v spremenjeni II. točki izreka dokončno in pravnomočno odločeno o dednih deležih na zapuščini, ki je ugotovljena v I. točki izreka sklepa sodišča prve stopnje. Zato ne drži, da naj bi se dedni deleži nanašali na obračunsko vrednost zapuščine, kot trdita nasprotni stranki. Obračunska vrednost zapuščine naj bi služila le za izračun nujnih deležev. Pritožniki pojasnijo, da se obračunska vrednost izračuna in obrazloži v obrazložitvi sklepa, v izreku pa se določijo dedni deleži na zapuščini. Ponovijo očitke, ki jih uveljavljajo v ustavni pritožbi. Poudarjajo, da le zahtevajo, naj se darilo, dano Branku Krenu, upošteva pri ugotavljanju obračunske vrednosti zapuščine, in ne zahtevajo vračunanja darila. Dodatno navajajo, da bo v navedenem primeru prikrajšanje nujnih deležev mogoče odpraviti že z zmanjšanjem oporočnih razpolaganj, zato do vračanja darila, ki ga je zapustnik naklonil navedenemu dediču, sploh ne bo prišlo. Opozarjajo, da sta nasprotni stranki že podali dedno izjavo o sprejemu dediščine na podlagi oporoke, ki je ne moreta več preklicati. Sicer pa po mnenju pritožnikov v konkretnem primeru ni mogoče, da bi bil oporočni dedni delež Sanje Kren in Gregorja Krena manjši od njunega nujnega dednega deleža. Hkrati Ustavno sodišče obveščajo o tem, da bo na podlagi sklepa Vrhovnega sodišča št. Cp 28/2019 z dne 16. 5. 2019 o zadevi ponovno odločalo Višje sodišče.
B. – I.
7. Iz odgovora pritožnikov na odgovor na ustavno pritožbo izhaja, da je Vrhovno sodišče s sklepom št. Cp 28/2019 z dne 16. 5. 2019 (ki ga priložijo) odločilo o pritožbi pritožnikov zoper izpodbijani sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cp 1645/2018 v delu, v katerem je Višje sodišče razveljavilo odločitev sodišča prve stopnje in zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje. Vrhovno sodišče je pritožbi ugodilo in razveljavilo zadnjo alinejo I. točke izreka sklepa Višjega sodišča ter zadevo vrnilo sodišču druge stopnje v novo odločanje. To na odločitev o tej ustavni pritožbi ne vpliva, saj pritožniki razveljavitvenega dela odločitve Višjega sodišča z ustavno pritožbo ne izpodbijajo.
8. Nasprotna udeleženca v odgovoru na ustavno pritožbo trdita, da pritožniki nimajo pravnega interesa, ker pritožbeno sodišče ni odločilo o dednih deležih na zapuščini, temveč le o dednih deležih, ki gredo posameznim dedičem iz dedovanja. V sklepu o dedovanju je sodišče prve stopnje v I. točki med drugim ugotovilo obseg zapuščine, v II. točki pa je razglasilo dediče in odločilo o njihovih dednih deležih. Sodišče druge stopnje je spremenilo II. točko izreka sklepa sodišča prve stopnje tako, da je za oporočne dediče razglasilo Branka Krena do 34/80, Sanjo Kren in Gregorja Krena vsakega do 17/80 ter za nujne dediče Gašperja Krena, Uršo Kren in Špelo Kren vsakega do 1/20. S tem je sklep o dedovanju v tem delu pravnomočen,
[1]
sodišče pa v ponovnem sojenju v to odločitev ne sme posegati.
[2]
Med pritožniki in nasprotnima udeležencema, ki sta podala odgovor na ustavno pritožbo, obstaja nesoglasje o tem, ali so s sklepom o dedovanju že določeni (izračunani) dedni deleži na zapuščini ali so določeni le dedni deleži dedičev iz dedovanja. Zato Ustavno sodišče ocenjuje, da je izkazan pravni interes pritožnikov za ustavno pritožbo.
B. – II.
9. Pritožniki so nujni dediči, ki so v zapuščinskem postopku trdili, da je njihov nujni delež prikrajšan. Višjemu sodišču očitajo, da je sodišču prve stopnje v obrazložitvi sodbe dalo obširna navodila, kako (šele) izračunati velikost nujnih deležev nujnih dedičev, v izreku izpodbijanega sklepa pa je, potem ko je sklep sodišča prve stopnje delno spremenilo, samo določilo dedne deleže nujnih in oporočnih dedičev. S tem naj bi pritožbeno sodišče ravnalo nerazumno in kršilo njihovo pravico iz 22. člena Ustave. Ustavno sodišče je navedene trditve pritožnikov preizkusilo z vidika pravice iz 22. člena Ustave.
10. Pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave prepoveduje sodniško samovoljo oziroma arbitrarnost. To ustavno procesno jamstvo je po ustaljeni ustavnosodni presoji kršeno, kadar je sodna odločba že na prvi pogled očitno napačna oziroma kadar ni oprta na razumne pravne argumente, zaradi česar je utemeljeno sklepanje, da sodišče ni odločalo na podlagi zakona, temveč na podlagi kriterijev, ki pri sojenju ne bi smeli priti v poštev – torej samovoljno.
[3]
Za kršitev tega ustavno procesnega jamstva gre tudi, če je sodna odločba protislovna.
11. Kot izhaja iz izpodbijanega sklepa, je Višje sodišče pritrdilo pritožnikom (nujnim dedičem), da bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati darilo oporočnemu dediču Branku Krenu (darilo zapustnika za nakup stanovanja v Ljubljani v višini 247.200 DIN).
[4]
Po pravnem naziranju Višjega sodišča je nujni delež nujnih dedičev prikrajšan, ker je zapustnik z oporoko in z darili razpolagal z vsem premoženjem.
12. Višje sodišče je spremenilo odločitev sodišča prve stopnje v II. točki izreka sklepa tako, da je razglasilo oporočne in nujne dediče ter določilo njihove dedne deleže, razveljavilo III. točko izreka sklepa (odredbeni del) in zadevo v tem delu vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Po stališču pritožbenega sodišča so v obravnavani zapuščinski zadevi darila, dana določenim oporočnim dedičem za časa življenja zapustnika, pomembna za ugotovitev obračunske vrednosti zapuščine, ki je po 28. členu ZD podlaga za obračun nujnega dednega deleža posameznega nujnega dediča,
[5]
skupnega nujnega deleža ter razpoložljivega dela zapuščine. Višje sodišče pojasni, da ZD v 28. do 31. členu zaradi varovanja položaja nujnega dediča, da ne bi zapustnik z darili
inter vivos
obšel predpisov o nujnem deležu, natančno predpisuje način ugotavljanja obračunske vrednosti zapuščine: sodišče mora vrednosti čiste zapuščine (to je vrednosti premoženja zapustnika ob smrti, od katere so odšteti dolgovi zapustnika in določeni dolgovi zapuščine) prišteti vrednost daril, ki jih je zapustnik kadarkoli naklonil osebam, ki bi pri zakonitem dedovanju prišle v poštev kot dedič, če ne bi bilo oporoke (takšna oseba je po ugotovitvah Višjega sodišča Branko Kren). Seštevek vrednosti čiste zapuščine in vrednosti daril je obračunska vrednost zapuščine, od katere se po stališču Višjega sodišča izračunajo vrednosti zakonitih dednih deležev posameznih nujnih dedičev in njihovi nujni deleži kot določene kvote dednih deležev. Pritožbeno sodišče je sodišču prve stopnje v 10. in 11. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa dalo obširna in izčrpna navodila za izračun obračunske vrednosti zapuščine v nadaljnjem postopku. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa Višjega sodišča nedvomno izhaja, da mora sodišče v ponovljenem sojenju šele ugotoviti obračunsko vrednost zapuščine,
[6]
ki je podlaga za izračun nujnega dednega deleža posameznega nujnega dediča, zato je logično, da Višje sodišče še ni moglo določiti dednih deležev nujnih in oporočnih dedičev na zapuščini. Pritožbeno sodišče je svojo odločitev utemeljilo z razumnimi pravnimi argumenti, zato je očitek o arbitranosti neutemeljen. Višje sodišče je v izreku sicer razglasilo dediče in določilo dedne deleže nujnih in oporočnih dedičev, a ne na zapuščini. Upoštevajoč obrazložitev pritožbenega sodišča, je jasno, da bo sodišče v ponovljenem sojenju šele ugotavljalo obračunsko vrednost zapuščine, ki je šele osnova za izračun vrednosti nujnih deležev nujnih dedičev in njihovih dednih deležev. Zato je mogoče izrek sklepa pritožbenega sodišča razumeti le tako, da je sodišče le določilo dedne deleže dedičev iz dedovanja (torej tudi konkretni abstraktni nujni delež nujnih dedičev
[7]
), ni pa še izračunalo dednih deležev dedičev na zapuščini (torej tudi ne konkretnih konkretnih nujnih deležev). Obrazložitev in izrek sklepa Višjega sodišča je namreč treba brati kot celoto. Zgolj zato, ker pritožbeno sodišče ni izrecno navedlo, da gre za dedne deleže iz dedovanja (deleže, ki gredo dedičem od obračunske vrednosti zapuščine), izpodbijana odločitev ni očitno napačna.
13. Pritožniki ustavno pritožbo utemeljujejo tudi s tem, da se obračunska vrednost zapuščine izračuna in obrazloži v obrazložitvi sklepa, v izreku pa se določijo dedni deleži na zapuščini. Drugi odstavek 214. člena ZD le določa, kaj mora sklep o dedovanju obsegati, ne pa kaj sodi v izrek in kaj v obrazložitev sklepa. Zgolj zato, ker je pritožbeno sodišče v izreku sklepa navedlo dedne deleže oporočnih in nujnih dedičev iz dedovanja (po vsebini gre za vmesni sklep), izpodbijana odločitev ni očitno napačna
.
Ni namreč naloga Ustavnega sodišča, da v zapuščinski zadevi, v kateri sodišče ni vezano na zahtevke strank, odloča o tem, kaj sodi v izrek sklepa o dedovanju in kaj v obrazložitev tega sklepa ter kako se izrek oblikuje.
14. Pritožniki v ustavni pritožbi pritožbenemu sodišču očitajo, da je zmotno zmanjšalo nujne deleže nujnih dedičev (z 1/12 na 1/20), ker je za vstopne dediče po razdedinjenem dediču (sinu zapustnika) štelo vseh njegovih pet otrok, in ne zgolj treh, ki so nujni dediči. Vprašanje, ali se za določitev deleža nujnega dediča na podlagi vstopne pravice upoštevajo vsi potomci razdedinjenega dediča ali le tisti, ki so nujni dediči, je vprašanje razlage in uporabe navadnega prava, ki na ustavno raven ne sega. To, da je Višje sodišče pri določanju višine dednega deleža upoštevalo vse potomce po razdedinjenem dediču, in ne le nujnih dedičev,
[8]
pa očitno ni v nasprotju s predhodnim stališčem sodišča, da lahko določena oseba deduje samo po enem dednem naslovu (ali po oporoki ali po zakonu). Kajti oporočna dediča (ki sta otroka razdedinjenega dediča), kot izhaja iz 8. točke obrazložitve in prve alineje I. točke izreka sklepa Višjega sodišča, dedujeta zgolj na podlagi oporoke. Zato izpodbijani sklep tudi v tem delu ni očitno napačen.
15. Ker znaša po stališču Višjega sodišča nujni delež posameznega nujnega dediča 1/20, je logično, da vsi nujni deleži skupaj znašajo 3/20; Višje sodišče pa obrazloži, da gre za t. i. rezervirani del zapuščine, ostali, t. i. razpoložljivi del zapuščine, 17/20, pa se razdeli med oporočne dediče.
[9]
16. Glede na zgoraj navedeno očitek o samovoljnosti in s tem kršitvi pravice iz 22. člena Ustave ni utemeljen.
17. Pritožniki uveljavljajo še kršitev drugega vidika pravice iz 22. člena Ustave, da izpodbijani sklep sodišča prve stopnje zaradi neupoštevanja darila Branku Krenu, ki je ugotovljeno s pravnomočno sodbo, pomeni sodbo presenečenja. O sodbi presenečenja je mogoče govoriti, kadar sodišče uporabi pravno podlago, na katero se nobena od strank oziroma nobeno od nižjih sodišč v postopku ni sklicevalo, pri čemer pa strankama ni mogoče očitati, da bi ob potrebni skrbnosti z uporabo te pravne podlage mogli in morali računati (odločba Ustavnega sodišča št. Up-765/13 z dne 3. 12. 2015). Ustavnemu sodišču se ni treba opredeliti do vprašanja, ali gre za odločbo presenečenja. Višje sodišče je namreč s sprejetjem drugačnega stališča, po katerem mora zapuščinsko sodišče v ponovljenem sojenju navedeno darilo upoštevati, domnevno kršitev pravice iz 22. člena Ustave odpravilo.
18. Iz izpodbijane odločitve Višjega sodišča ne izhaja, da je pritožbeno sodišče hotelo prikrajšanje nujnega deleža odpraviti v denarju. Že zato na očitke pritožnika, da to naj ne bi bilo dopustno, ni treba odgovoriti.
19. Pritožniki zatrjujejo tudi kršitev pravice do dedovanja iz 33. člena Ustave. Iz pravice do dedovanja izhaja za zapustnika pravica, da svobodno razpolaga s svojim premoženjem za primer smrti (svoboda testiranja, a ta svoboda ni neomejena), za njegovega dediča pa pravica, da to premoženje pridobi.
[10]
Z izpodbijanima odločitvama pritožnikom nujni delež ni odvzet. Prav nasprotno, Višje sodišče je pritožnikom priznalo, da so nujni dediči in da je njihov nujni delež prikrajšan. To, da gre po stališču Višjega sodišča pritožnikom na podlagi vstopne pravice po razdedinjenem dediču nekoliko manjši nujni delež (1/20 namesto 1/12), pa ne krši pravice iz 33. člena Ustave.
20. Ker ustavna pritožba ni utemeljena, jo je Ustavno sodišče zavrnilo.
B. – III.
21. V skladu s prvim odstavkom 34. člena ZUstS nosi v postopku pred Ustavnim sodiščem vsak udeleženec svoje stroške postopka, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Navedena določba se po prvem odstavku 49. člena ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo. Ker v obravnavani zadevi ni utemeljenih razlogov za drugačno odločitev, je Ustavno sodišče glede stroškov odločilo, kot izhaja iz 2. točke izreka te odločbe.
C.
22. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena in prvega odstavka 34. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena ZUstS
v sestavi: predsednik dr. Matej Accetto ter sodnice in sodniki, dr. Rok Čeferin,
Dr. Dr.
Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA), dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs.
Točko 1 izreka je sprejelo
s petimi glasovi proti štirim. Proti so glasovali sodniki Jaklič, Knez, Svetlič in Šorli. Ustavno sodišče je 2. točko izreka sprejelo s sedmimi glasovi proti dvema. Proti sta glasovala sodnika Jaklič in Šorli. Sodnik Šorli je dal odklonilno ločeno mnenje.
dr. Matej Accetto
Predsednik
[1]
Sklep o dedovanju veže stranke samo glede odločitve o dedni pravici, ne pa tudi glede tega, kar je bilo v zapuščinskem postopku zajeto kot zapuščina (tako V. Rijavec, Dedovanje, Procesna ureditev, Gospodarski vestnik, Ljubljana 1999, str. 190).
[2]
V pravnomočno vsebino danega sodnega varstva sodišče sámo od sebe torej ne sme posegati. To lahko stori le v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi, ki jih predvideva zakon (glej odločbo Ustavnega sodišča št. Up-685/05 z dne 6. 11. 2008, Uradni list RS, št. 111/08, in OdlUS XVII, 90, 10. točka obrazložitve).
[3]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-645/13 z dne 3. 3. 2016 (Uradni list RS, št. 24/16), ki se sklicuje na primerjavo s 5. točko obrazložitve odločbe št. Up-572/06 z dne 8. 11. 2007 (Uradni list RS, št. 107/07, in OdlUS XVI, 112) in s 5. točko obrazložitve odločbe št. Up-680/12 z dne 21. 2. 2013 (Uradni list RS, št. 24/13).
[4]
Iz priloge k ustavni pritožbi
–
izvedenskega mnenja v tej zapuščinski zadevi izhaja, da znaša vrednost darila na dan 2. 12. 1996 (dan zapustnikove smrti) 10.326,53 EUR (glej l. št. 99).
[5]
Stališče Višjega sodišča, da se od obračunske vrednosti zapuščine izračuna vrednost zakonitih dednih deležev posameznih nujnih dedičev in tako tudi njihovi nujni deleži, je skladno s stališči sodne prakse (glej sodbi Vrhovnega sodišča št. II Ips 719/2005 z dne 21. 2. 2008 in št. II Ips 388/2010 z dne 5. 5. 2011, izdani v pravdnem postopku). Iz navedenih sodb izhaja, da je obračunska vrednost zapuščine šele osnova za izračun vrednosti zakonitih in nato nujnih deležev posameznih nujnih dedičev. Tudi iz sklepa Višjega sodišča št. I Cp 4566/2005 z dne 5. 4. 2006 (izdan v pravdnem postopku) izhaja, da je obračunska vrednost zapuščine le podlaga za izračun nujnega deleža. Iz sklepa Višjega sodišča št. I Cp 409/2016 z dne 15. 6. 2016, izdanega v zapuščinskem postopku, sledi, da bo sodišče v ponovljenem postopku po ponovni ugotovitvi obračunske vrednosti zapuščine ponovno moralo izračunati vrednost nujnih dednih deležev in ugotoviti nujni delež kot alikvotni del zakonitega deleža, ki gre posameznemu nujnemu dediču.
[6]
Obračunska vrednost zapuščine se imenuje obračunska zato, ker darila ne pridejo v zapuščino efektivno, ampak samo računsko (tako K. Zupančič in V. Žnidaršič Skubic, Dedno pravo, tretja spremenjena in dopolnjena izdaja, Uradni list RS, Ljubljana 2009, str. 100, opomba 108).
[7]
Za lažje razumevanje Ustavno sodišče uporablja naslednjo klasifikacijo nujnega deleža: 1. abstraktni abstraktni nujni delež, ki ga določa drugi odstavek 26. člen ZD (znaša 1/2 ali 1/3 zakonitega dednega deleža); 2. konkretni abstraktni nujni delež, ki ga je Višje sodišče določilo v izreku sklepa (1/20); 3. konkretni konkretni nujni delež, ki ga bo sodišče izračunalo in določilo v nadaljevanju sojenja.
[8]
Temu stališču pritrjujeta tudi teoretika K. Zupančič in V. Žnidaršič (nav. delo, str. 97), ki menita, da je, ker je velikost zakonitega dednega deleža odvisna od kroga oseb, ki konkurirajo pri zakonitem dedovanju kot dediči, tudi pri določanju velikosti nujnega deleža treba upoštevati vse osebe, ki bi bile v konkretnem primeru lahko zakoniti dediči poleg dediča, čigar nujni delež ugotavljamo, ne glede na to, ali jim gre pravica do nujnega deleža ali ne (upoštevamo torej tudi tiste osebe, ki ne morejo biti dediči).
[9]
Skupni nujni delež je del zapuščine, ki gre skupaj vsem nujnim dedičem, torej vsota vseh posamičnih nujnih deležev. Ta del zapuščine je pridržan za nujne dediče. Skupni nujni delež imenujemo zato tudi rezervirani del. S preostalim delom zapuščine pa zapustnik lahko prosto razpolaga (glej prav tam, str. 93).
Zapustnikovo premoženje se deli na dva dela. Del premoženja je določen, rezerviran za nujne dediče in s tem delom zapustnik ne more razpolagati z oporoko. To je skupni nujni delež, rezervirani del, rezerva. Drugi del premoženja je premoženje, s katerim zapustnik lahko razpolaga. To je razpoložljivi del (glej A. Finžgar, Nujni delež, Pravnik, št. 1
–2
(1956), str. 7).
[10]
Tako odločba Ustavnega sodišča št. Up-1734/07, U-I-149/07 z dne 13. 11. 2008 (Uradni list RS, št. 113/08, in OdlUS, XVII, 91, 13. točka obrazložitve). Iz navedene odločbe nadalje izhaja: "Po drugem odstavku 67. člena Ustave zakon določa način in pogoje dedovanja. Zakonodajalcu s tem ni dana možnost omejevanja človekove pravice, temveč po drugem odstavku 15. člena Ustave le možnost (in hkrati dolžnost) predpisati način njenega uresničevanja. Tako zakonodajalec ne sme pogojev za dedovanje določati arbitrarno, brez razumnih razlogov in mimo namena, s katerim mu je ustavno pooblastilo dano".
Up-411/19-32
9. 3. 2023
ODKLONILNO LOČENO MNENJE SODNIKA MARKA ŠORLIJA K ODLOČBI ŠT.
Up-411/19
Z DNE 23. 2. 2023, KI SE MU PRIDRUŽUJE SODNIK DR. ROK SVETLIČ
1. Zapuščinsko sodišče je v tej zadevi razglasilo oporočne in nujne dediče ter določilo njihove dedne deleže, a je pri tem zagrešilo dve napaki. Napačno je določilo višino nujnih deležev, ker dveh zakonitih dedičev pri izračunu ni upoštevalo in ker ni upoštevalo s sodbo ugotovljenega darila enemu od oporočnih dedičev.
2. Višje sodišče je v pritožbenem postopku obe napaki ugotovilo in s sklepom, ki ga ustavni pritožniki izpodbijajo, spremenilo sklep zapuščinskega sodišča v razglasitvenem delu tako, da je določilo drugačno višino oporočnih in nujnih dednih deležev, hkrati pa sodišču prve stopnje naložilo, naj o višini dednih deležev znova odloča.
3. Pritožniki so z ustavno pritožbo izpodbijali razglasitveni del sklepa o dedovanju. Bistvena vsebina njihovega očitka je bila, da je pritožbeno sodišče s tem, ko je samo določilo dedne deleže, ni pa pri tem upoštevalo darila, odločilo očitno napačno in brez razumnih argumentov, zato je odločitev mogoče šteti za arbitrarno.
4. Zakon o dedovanju (v nadaljevanju ZD) v 3. točki drugega odstavka 214. člena določa, da mora sklep o dedovanju med drugim vsebovati v primeru, če je več dedičev, tudi njihov dedni delež. Višje sodišče je s spremembo razglasitvenega dela sklepa zapuščinskega sodišča samo določilo višino dednih deležev, vendar tako kot sodišče prve stopnje tudi pritožbeno sodišče pri tem ni upoštevalo darila enemu od oporočnih dedičev. Ta odločitev v izreku sklepa pritožbenega sodišča je pravnomočna in je sodišče prve stopnje ne bo moglo spremeniti, saj bi sicer poseglo v pravnomočno razsojeno stvar. Odločitev pritožbenega sodišča je nerazumna glede na stališče tega sodišča v obrazložitvi, v kateri ugotavlja, da so zaradi darila oporočnemu dediču prikrajšani nujni deleži pritožnikov in da bo to sodišče prve stopnje moralo upoštevati pri ponovnem odločanju.
5. Sodišče prve stopnje bo pri ponovnem sojenju lahko odločalo le o razveljavljenem, odredbenem delu svojega sklepa. Pri odločanju bo vezano na pravnomočno ugotovljene višine dednih deležev. Odredbeni del mora namreč vedno slediti razglasitvenemu. Če mu ne sledi, je vpis v zemljiško knjigo brez zakonite podlage. Sodišče ob odrejanju ali izvrševanju tega vpisa ne odloča znova o tem, kolikšen je nujni delež na zapuščini. Sodišče ne more izdati odredbe, ki ne bi sledila vsebinskemu delu sklepa o dedovanju. Povedano drugače, spremenjeni razglasitveni del dokončno določa tudi vpis v zemljiško knjigo.
6. Višje sodišče bi moralo obe ugotovljeni napaki zapuščinskega sodišča odpraviti tako, da bi razveljavilo ne le odredbeni, ampak tudi razglasitveni del sklepa o dedovanju. S tem bi omogočilo sodišču prve stopnje, da pravilno upošteva krog dedičev in obračunsko vrednost zapuščine, na podlagi česar bi ugotovilo pravilne dedne deleže.
7. Če povzamem, sklep Višjega sodišča v izreku določa dedne deleže oporočnih in nujnih dedičev, zapuščinskemu sodišču pa v obrazložitvi sklepa nalaga, naj v okviru ponovnega odločanja v razveljavljenem odredbenem delu ugotovi obračunsko vrednost zapuščine. Določitev dednih deležev v izreku Višjega sodišča je pravnomočna. Tega zapuščinsko sodišče ne more več spremeniti. Odločitev je očitno napačna.
8. Ustavno sodišče je ustavno pritožbo zavrnilo. V 12. točki obrazložitve odločbe je navedlo, da naj bi pritožbeno sodišče določilo le "konkretne abstraktne nujne deleže nujnih dedičev", ni pa izračunalo "konkretnih nujnih deležev". Iz obrazložitve sklepa naj bi nedvomno izhajalo, da mora sodišče v ponovljenem sojenju šele ugotoviti obračunsko vrednost zapuščine. Zato naj bi bilo logično, da Višje sodišče še ni moglo določiti dednih deležev nujnih in oporočnih dedičev. Če logiko tega argumenta razvijemo do konca, iz nje sledi: če štejemo (kar je po moji oceni pravilno stališče), da je pritožbeno sodišče določilo višino dednih deležev, potem je treba ugotoviti, da je storilo napako, ker pri tem ni upoštevalo darila. Ker pa po presoji Ustavnega sodišča ni logično, da bi pritožbeno sodišče napravilo napako, je treba odločitev pritožbenega sodišča razlagati in razumeti na način, po katerem je mogoče ugotoviti, da je ravnalo prav. Po moji oceni je ravno to, da je pritožbeno sodišče v obrazložitvi sklepa pravilno navedlo, da bo treba obračunsko vrednost zapuščine, ki bo osnova za določitev dednih deležev, šele ugotoviti, v izreku pa je te deleže že določilo, logična napaka, posledica katere je bila napačna odločitev. V zadevi se ne presoja, ali je pritožbeno sodišče vedelo, o čem in kako mora odločiti in ali je pravilno razmišljalo, ampak, kaj je odločilo. Kaj je odločilo, pa je razvidno iz zapisanega. Argument Ustavnega sodišča, da je pritožbeno sodišče v obrazložitvi sklepa pravilno navedlo, kako se v obravnavanem primeru ugotavljajo nujni deleži, zato ne spreminja dejstva, da je v tem, kar je pritožbeno sodišče zapisalo, nasprotje, oziroma tega ni mogoče razlagati tako, da pritožbeno sodišče zato, ker je nekaj navedlo, v naslednjem koraku ni moglo storiti napake. Napačnost ali arbitrarnost sta praviloma prav posledica napak v (pravni) logiki.
9. ZD v 3. točki drugega odstavka 214. člena določa, da mora sklep o dedovanju med drugim vsebovati v primeru, če je več dedičev, tudi njihov dedni delež. Dedni deleži se določijo v skladu z 28.–31. členom ZD. Zapuščinsko sodišče sodi v konkretnih zadevah, razglaša konkretne dediče in jim prisoja konkretne dedne deleže. Ustavno sodišče sklepu pritožbenega sodišča daje vsebino in pomen, ki ju ta nima. Izrek sklepa pritožbenega sodišča je v kontekstu zahtev ZD (214. člen) mogoče razumeti le tako, kot je zapisan. To, da je pritožbeno sodišče v obrazložitvi sklepa navedlo, da bo zapuščinsko sodišče v ponovljenem sojenju šele ugotavljalo obračunsko vrednost zapuščine, ne more spremeniti dejstva, da so v izreku sklepa deleži že pravnomočno določeni in da zapuščinsko sodišče pri novem odločanju o odredbenem delu obračunske vrednosti zapuščine in nato dednih deležev ne bo več moglo ugotavljati.
10. Razlogovanje Ustavnega sodišča, da je izrek treba razumeti tako, da  pritožbeno sodišče ni določilo (konkretnih) dednih deležev, ampak abstraktne dedne deleže, je milo rečeno nenavadno. Pritožbeno sodišče v obrazložitvi ni navedlo, da je v izrek zapisalo "konkretno abstraktni nujni delež", in tega zakon tudi ne predvideva. V konkretnem primeru je bilo enemu od oporočnih dedičev dano darilo, ki bi moralo biti upoštevano ob določanju nujnih deležev. Deleži, ki jih v izreku sklepa ugotavlja pritožbeno sodišče in ki jih Ustavno sodišče imenuje "konkretni abstraktni nujni delež", je lahko le določitev deležev za primer, ko ne bi bilo darila; torej v hipotetičnem in ne v konkretnem primeru. Deležev za tak hipotetičen primer sploh ni bilo treba ugotavljati ne v izreku ne v obrazložitvi, saj tako računanje ni niti vmesni korak izračuna konkretnih deležev konkretnega primera. Razglabljanje, da je obrazložitev in izrek sklepa Višjega sodišča treba brati kot celoto in da drugi odstavek 214. člena ZD ne določa, kaj sodi v izrek in kaj v obrazložitev, ne pove ničesar. Vsekakor pa mora biti tisto, kar je zapisano, ugotovljeno pravilno. Zgrešenost argumentov Ustavnega sodišča je razvidna tudi iz njegove razlage sklepa pritožbenega sodišča, da gre po vsebini za vmesni sklep. Vmesna sodba ali sklep vselej vsebujeta dokončno odločitev o delu zahtevka. O odločenem delu, ko postane pravnomočen, ni mogoče več razsojati (
sic
!).
11. Ustavno sodišče je s svojo odločitvijo sodišče prve stopnje postavilo v položaj, ko naj bi odločalo v nasprotju s temeljnim načelom prava, tj. prepovedjo poseganja v pravnomočno odločbo. Če pa bo zapuščinsko sodišče ravnalo v skladu z zakonom, bo v novem odločanju v odredbenem delu sledilo pravnomočni odločitvi Višjega sodišča in v odredbi navedlo deleže, ki bodo prikrajšali nujne dediče. Zato odločbe nisem mogel podpreti.
Marko Šorli
Sodnik
dr. Rok Svetlič, l.r.
Sodnik