Up-500/23, U-I-85/23
Natisni
Opravilna št.:
Up-500/23, U-I-85/23
Datum odločitve:
19. 10. 2023
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2023:Up.500.23
Akt:
Sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. II Ks 36692/2019 z dne 31. 1. 2023

Zakon o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije (Uradni list RS, št. 48/13, 37/15, 22/18 in 94/21) (ZSKZDČEU-1), 22. poglavje
Izrek:
Sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. II Ks 36692/2019 z dne 31. 1. 2023 se razveljavi in zadeva se vrne zunajobravnavnemu senatu Okrožnega sodišča v Kopru v novo sojenje.
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 22. poglavja
Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije
(Uradni list RS, št. 48/13, 37/15, 22/18 in 94/21) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Zunajobravnavni senat je odločil o vprašanju, o katerem zaradi prenosa izvrševanja dela suverenih pravic na Evropsko unijo ne more sam odločati (267. člen Pogodbe o delovanju Evropske unije). Pri tem pa tudi ni v skladu z zahtevami pravice do enakega varstva pravic in pravice do sodnega varstva obrazložil, zakaj meni, da mu postopka za predhodno odločanje ni treba sprožiti. S tem je kršil 22. člen v zvezi s prvim odstavkom 23. člena Ustave.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).
2.1.1.3 - Viri ustavnega prava - Razredi - Pisani viri - Pravo Skupnosti.
2.1.1.4.14 - Viri ustavnega prava - Razredi - Pisani viri - Mednarodni dokumenti - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah.
5.3.13.17 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Obrazložitev.
5.3.13.51 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Naravni sodnik (23/2).
1.4.10.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Vmesni postopki - Izločitev sodnika.
2.1.3.2.2 - Viri ustavnega prava - Razredi - Sodna praksa - Mednarodna sodna praksa - Sodišče Evropskih skupnosti.
Pravna podlaga:
Člen 22, 23.1, Ustava [URS]
Člen 25.3, 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt, zakon
Vlagatelj:
M-M AGMA d. o. o., Koper
Datum vloge:
3. 5. 2023
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava, zavrženje
Dokument:
US33678
Dokument v PDF obliki:
Up-500-23 ZZ.pdf
112 KB
Prenesite datoteko
Up-500-23, U-I-85-23.pdf
203 KB
Prenesite datoteko
Up-500/23-20
15. 6. 2023
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe,
ki jo je vložila
družba
M-M AGMA, d. o. o.
,
Koper,
ki jo zastopa direktor Mark Milojković,
na seji 15. junija 2023
sklenil
:
1. Ustavna pritožba zoper sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. II Ks 36692/2019 z dne 31. 1. 2023 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru št. II Pom-I 36692/2019 z dne 30. 11. 2022
se sprejme v obravnavo.
2. Izvršitev sklepov iz prejšnje točke izreka se do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži.
OBRAZLOŽITEV
A.
1.
Z izpodbijanim pravnomočnim sklepom je Okrožno sodišče v Kopru priznalo sodbo sodnika za preliminarno preiskavo sodišča v Pordenonu v delu, ki se nanaša na odvzem dveh nepremičnin na ozemlju Republike Slovenije.
2. Pritožnica med drugim pojasnjuje, da je še pred začetkom kazenskega postopka v Italijanski republiki na odvzetih nepremičninah pridobila prisilno hipoteko na podlagi dveh pravnomočnih sklepov o izvršbi. Ob pridobitvi hipoteke naj ne bi vedela, da sta bili nepremičnini pridobljeni s kaznivimi dejanji. V sekundarnem stečajnem postopku, ki se je pred Okrožnim sodiščem v Kopru vodil zoper družbo Studio Holding, d. o. o., Pula, naj bi imela pritožnica položaj ločitvenega upnika, njena terjatev pa naj bi bila v celoti priznana. Pritožnica nasprotuje stališču sodišča, da ji položaj imetnice hipoteke na premoženju, ki je predmet odvzema, ne daje pravic v postopku priznanja odločbe o odvzemu premoženjske koristi po Zakonu o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije (Uradni list RS, št. 48/13, 37/15, 22/18 in 94/21 – v nadaljevanju ZSKZDČEU-1). Meni, da sodišče ni upoštevalo devete uvodne izjave ter 8., 9. in 12. člena Okvirnega sklepa Sveta 2006/783/PNZ z dne 6. oktobra 2006 o uporabi načela vzajemnega priznavanja odredb o zaplembi (UL L 328, 24. 11. 2006, str. 59–78). Sodišče naj ne bi upoštevalo, da se po 210. členu ZSKZDČEU-1 predlog za priznanje in izvršitev zavrne, če na premoženju obstajajo pravice tretjih dobrovernih oseb. Sodišče naj bi pritožnici s tem odreklo možnost uveljavljanja pravic, ki jih ima imetnik premoženjskih pravic v slovenskem kazenskem postopku. Sodišče naj ji tudi ne bi omogočilo udeležbe v postopku pred sodiščem prve stopnje, temveč naj bi ji omogočilo zgolj vložiti pritožbo. V dopolnitvi ustavne pritožbe z dne 10. 5. 2023 je pritožnica še opozorila, da je sodišče kršilo temeljne pravice, ki izhajajo iz 41. in 47. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju Listina). Sodišče naj bi ZSKZDČEU-1 uporabilo na način, ki naj ne bi bil skladen s pravom Evropske unije oziroma naj bi bil v nasprotju s samim zakonom. Tudi Direktiva 2014/42/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o začasnem zavarovanju in odvzemu predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja, in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji (UL L 127, 29. 4. 2014, str. 39–50) naj bi v 8. členu določala, da se s temi postopki ne posega v pravice tretjih oseb, ki so ravnale v dobri veri. Direktiva naj bi določala, da se osebam, na katere vplivajo ukrepi, zagotovi pravica do učinkovitega pravnega sredstva.
3. Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v Kopru je v izpodbijanem sklepu med drugim pojasnil, da ne drži pritožničino stališče, da je bilo z odvzemom nepremičnin poseženo v njene pravice in da bi zato morala preiskovalna sodnica zavrniti priznanje italijanske sodne odločbe o odvzemu. Ker naj bi bilo premoženje pridobljeno s kaznivima dejanjema pranja denarja in goljufije v hudodelski združbi, naj ne bi smelo postati del stečajne mase in naj ne bi smelo biti namenjeno za poplačilo upnikov. Pri tehtanju med zasebnim interesom upnice in javnim interesom naj bi bilo treba dati prednost slednjemu. Nihče naj ne bi mogel na drugega prenesti več pravic, kot jih ima sam. Senat je zavrnil tudi pritožničino stališče, da bi bila izvršitev sklepa o odvzemu nepremičnin v nasprotju s pravicami dobrovernih oseb, saj naj bi bilo odvzeto premoženje v zemljiški knjigi še vedno vpisano kot lastnina družbe Studio Holding.
4. Pritožnica Ustavnemu sodišču predlaga, naj do končne odločitve zadrži izvršitev izpodbijanih sklepov. Opozarja, da se je na nepremičninah, ki so predmet odvzema, Republika Slovenija že vknjižila kot lastnica. Z nadaljnjo prodajo nepremičnin in poplačilom tuje države pa bi se še bolj otežila pritožničin položaj in uveljavljanje poplačila iz odvzetega premoženja.
B.
5. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo sprejel v obravnavo. O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijanima sklepoma kršene pritožničine ustavne pravice oziroma temeljne svoboščine (1. točka izreka).
6. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko senat ali Ustavno sodišče na podlagi 58. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) na nejavni seji zadrži izvršitev posamičnega akta, ki se z ustavno pritožbo spodbija, če bi z izvršitvijo lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. Pritožnica je pri nepremičninah, ki so predmet odvzema, še vedno vpisana kot imetnica prisilne hipoteke. V primeru prodaje nepremičnin in prenosa kupnine na državo izvršiteljico in državo izdajateljico po prvem odstavku 216. člena ZSKZDČEU-1, pa bi bilo pritožnici onemogočeno uveljavljanje njene stvarne pravice, četudi bi Ustavno sodišče kasneje njeni ustavni pritožbi ugodilo in izpodbijana sklepa razveljavilo. ZSKZDČEU-1 ne določa postopka, po katerem bi lahko dobroverne tretje osebe od Republike Slovenije zahtevale odškodnino zaradi izvršitve odločbe o odvzemu. Tudi sicer možnost, da lahko pritožnik kasneje z odškodninsko tožbo pred pristojnim sodiščem uveljavlja povrnitev škode, ki mu je bila v prvotnem postopku povzročena, ne zagotavlja učinkovitega in enakovrednega sodnega varstva pravice, kakor ga je mogoče zagotoviti že v prvotnem postopku, v katerem se odloča o pravici.
[1]
Glede na naravo zadeve je zato senat Ustavnega sodišča odločil, da se izvršitev izpodbijanega pravnomočnega sklepa zadrži do končne odločitve Ustavnega sodišča (2. točka izreka).
7. Senat Ustavnega sodišča je sklenil, da se zadeva obravnava absolutno prednostno.
C.
8. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi druge alineje drugega odstavka 55.b člena in 58. člena ZUstS ter druge alineje tretjega odstavka v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: predsednik senata Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA) ter člana dr. Matej Accetto in Marko Šorli. Sklep je sprejel soglasno.
Dr. Dr. Klemen Jaklič
(Oxford ZK, Harvard ZDA)
Predsednik senata
[1]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-96/94 z dne 4. 12. 1997 (Uradni list RS, št. 1/98, in OdlUS VI, 198).
⇒
Up-500/23-24
U-I-85/23-11
19. 10. 2023
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku preizkusa pobude in v postopku odločanja o ustavni pritožbi, ki ju je vložila družba M-M AGMA, d. o. o., Koper, ki jo zastopa direktor Mark Milojković
,
na seji 19. oktobra 2023
odločilo:
1. Sklep Okrožnega sodišča v Kopru št. II Ks 36692/2019 z dne 31. 1. 2023 se razveljavi in zadeva se vrne zunajobravnavnemu senatu Okrožnega sodišča v Kopru v novo sojenje.
2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti 22. poglavja
Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije
(Uradni list RS, št. 48/13, 37/15, 22/18 in 94/21) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1.
Z izpodbijanim pravnomočnim sklepom je Okrožno sodišče v Kopru
odločilo, da se prizna in izvrši pravnomočna odločba italijanskega sodišča tako, da se družbi Studio Holding, d. o. o., Republika Hrvaška, odvzameta dve nepremičnini na način, da se pri njiju vpiše lastninska pravica v korist Republike Slovenije.
2.
Pritožnica med drugim pojasnjuje, da je še pred začetkom kazenskega postopka v Italijanski republiki na odvzetih nepremičninah pridobila prisilno hipoteko na podlagi dveh pravnomočnih sklepov o izvršbi. Ob pridobitvi hipoteke naj ne bi vedela, da sta bili nepremičnini pridobljeni s kaznivimi dejanji. V sekundarnem stečajnem postopku, ki se je pred Okrožnim sodiščem v Kopru vodil zoper družbo Studio Holding, naj bi imela pritožnica položaj ločitvenega upnika, njena terjatev pa naj bi bila v celoti priznana. Pritožnica nasprotuje stališču sodišča, da ji položaj imetnice hipoteke na premoženju, ki je predmet odvzema, ne daje pravic v postopku priznanja odločbe o odvzemu premoženjske koristi po Zakonu o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije (v nadaljevanju ZSKZDČEU-1). Meni, da sodišče ni upoštevalo devete uvodne izjave ter 8., 9. in 12. člena Okvirnega sklepa Sveta 2006/783/PNZ z dne 6. oktobra 2006 o uporabi načela vzajemnega priznavanja odredb o zaplembi (UL L 328, 24. 11. 2006, str. 59–78 – v nadaljevanju Okvirni sklep 2006/783/PNZ). Sodišče naj ne bi upoštevalo, da se po Okvirnem sklepu 2006/783/PNZ in po 210. členu ZSKZDČEU-1 predlog za priznanje in izvršitev zavrne, če na premoženju obstajajo pravice tretjih dobrovernih oseb. Sodišče naj bi pritožnici s tem odreklo možnost uveljavljanja pravic, ki jih ima imetnik premoženjskih pravic v slovenskem kazenskem postopku. V dopolnitvi ustavne pritožbe z dne 10. 5. 2023 je pritožnica še opozorila, da je sodišče kršilo temeljne pravice, ki izhajajo iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju Listina). Sodišče naj bi ZSKZDČEU-1 uporabilo na način, ki ni v skladu s pravom Evropske unije (v nadaljevanju EU) oziroma naj bi bil v nasprotju s samim zakonom. Tudi Direktiva 2014/42/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o začasnem zavarovanju in odvzemu predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja, in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji (UL L 127, 29. 4. 2014, str. 39–50 – v nadaljevanju Direktiva 2014/42/EU) naj bi v 8. členu določala, da se s temi postopki ne posega v pravice tretjih oseb, ki so ravnale v dobri veri. Ta direktiva naj bi tudi določala, da se osebam, na katere vplivajo ukrepi, zagotovi pravica do učinkovitega pravnega sredstva.
3.
Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v Kopru je v izpodbijanem sklepu med drugim pojasnil, da ne drži pritožničino stališče, da je bilo z odvzemom nepremičnin poseženo v njene pravice in da bi zato morala preiskovalna sodnica zavrniti priznanje italijanske sodne odločbe o odvzemu. Ker naj bi bilo premoženje pridobljeno s kaznivima dejanjema pranja denarja in goljufije v hudodelski združbi, naj ne bi smelo postati del stečajne mase in naj ne bi smelo biti namenjeno za poplačilo upnikov niti v stečajnem niti v izvršilnem postopku. Pri tehtanju med zasebnim interesom upnice in javnim interesom naj bi bilo treba dati prednost slednjemu. Javni interes naj bi bil v tem, da se storilcem kaznivih dejanj prepreči, da bi obdržali premoženjsko korist, ki so jo pridobili s kaznivim dejanjem, in da se vzpostavi takšno premoženjsko stanje, kot je obstajalo pred storitvijo kaznivega dejanja. Nihče naj ne bi mogel na drugega prenesti več pravic, kot jih ima sam. Zunajobravnavni senat je zavrnil tudi pritožničino stališče, da bi bila izvršitev sklepa o odvzemu nepremičnin v nasprotju s pravicami dobrovernih oseb, saj naj bi bilo odvzeto premoženje v zemljiški knjigi še vedno vpisano kot lastnina družbe Studio Holding.
4.
Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-500/23 z dne 15. 6. 2023 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo in sklenilo, da se izvršitev izpodbijanih sklepov zadrži do končne odločitve Ustavnega sodišča. Sklenilo je tudi, da se zadeva obravnava absolutno prednostno.
5.
Pritožnica je vložila tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti 22. poglavja ZSKZDČEU-1. Meni, da zakon ni v skladu z mednarodnimi predpisi, ker ne ureja postopkov za varstvo oškodovanca in dobrovernih imetnikov pravic pri odvzemu premoženjske koristi.
B. – I.
6.
Ustava v 33. členu določa, da je zagotovljena pravica do zasebne lastnine in dedovanja. Z jamstvom zasebne lastnine Ustava ne varuje le lastninske pravice, kot je opredeljena v civilnem pravu. Zagotavlja tudi varstvo pred posegi v druge obstoječe pravne položaje, ki imajo za posameznika na podoben način kot civilnopravna lastninska pravica premoženjsko vrednost in mu kot taki omogočajo svobodo ravnanja na premoženjskem področju.
[1]
Namen 33. člena Ustave je nosilcu temeljnih pravic zavarovati polje svobodnega ravnanja na premoženjskem področju in mu s tem omogočiti, da odgovorno oblikuje svoje življenje.
[2]
Bistven element te svobode je razpolaganje s stvarmi in pravicami, ki so predmet lastnine.
[3]
Varstvo lastnine v 33. členu Ustave zajema tudi terjatve, torej premoženjske pravice upnika v razmerju do dolžnika, ki naj opravi določeno izpolnitev.
[4]
Tudi terjatev, varovana s prisilno hipoteko, uživa ustavno varstvo na podlagi 33. člena Ustave.
[5]
Pravica do prednostnega poplačila terjatve iz zastavljenega premoženja je tako bistven element svobode, ki jo 33. člen Ustave zagotavlja imetnikom zastavnih pravic.
7.
Postopek priznanja in izvršitve odločbe o odvzemu premoženjske koristi, ki jo je izdalo sodišče druge države članice EU, je urejen v 22. poglavju ZSKZDČEU-1. Za odločanje o priznanju odločbe o odvzemu je pristojen preiskovalni sodnik (prvi odstavek 211. člena ZSKZDČEU-1), ki o tem odloči s sklepom (prvi odstavek 213. člena ZSKZDČEU-1). Sodišče med drugim ne izvrši odločbe o odvzemu, če je izvrševanje v nasprotju s pravicami dobrovernih tretjih oseb (8. točka prvega odstavka 210. člena ZSKZDČEU-1). Sklep se med drugim vroči osebam, v katerih pravice se posega (četrti odstavek 213. člena ZSKZDČEU-1). Tudi te osebe imajo pravico, da v roku 8 dni od vročitve sklepa vložijo pritožbo s suspenzivnim učinkom (peti odstavek 213. člena ZSKZDČEU-1). V skladu s sedmim odstavkom 213. člena ZSKZDČEU-1 se za izvršitev odvzema smiselno uporabljajo predpisi, po katerih se v Republiki Sloveniji izvršuje odvzem predmetov oziroma premoženjske koristi v kazenskem postopku. V skladu z drugim v zvezi s prvim odstavkom 216. člena ZSKZDČEU-1
ravna
domače sodišče
s
predmeti in premoženjem, ki ni denar, po lastni presoji na enega od naslednjih načinov: 1. premoženje lahko proda v skladu s pravom Republike Slovenije, denarni znesek pa razdeli tako, da polovica pripade proračunu Republike Slovenije, polovica pa državi odreditve; 2. premoženje izroči pristojnemu organu države odreditve, pri čemer je za izročitev predmetov ali premoženja v primeru, da je bil predlagan odvzem denarnega zneska, potrebno soglasje države odreditve; 3. razpolaga z njim na drug način v skladu s pravom Republike Slovenije, če ni mogoče ravnati po prejšnjih točkah.
8.
Pritožnica je imetnica prisilne hipoteke na nepremičninah, ki so predmet odvzema. Prisilna hipoteka je zastavna pravica na nepremičnini, ki nastane na podlagi sodne odločbe z vpisom v zemljiško knjigo (143. člen Stvarnopravnega zakonika, Uradni list RS, št. 87/02, 91/13 in 23/20 – v nadaljevanju SPZ). Zastavna pravica je ena izmed petih stvarnih pravic, ki so taksativno naštete v 2. členu SPZ. Načelo
numerus clausus
, v skladu s katerim je število stvarnih pravic omejeno, je eno od temeljnih načel stvarnega prava. To načelo je povezano z načelom absolutnosti, po katerem stvarne pravice učinkujejo zoper vsakogar (5. člen SPZ). Absolutnost stvarnih pravic pa se izraža tudi tako, da imajo zgodnejše oziroma starejše stvarne pravice prednost pred kasnejšimi oziroma mlajšimi stvarnimi pravicami.
[6]
9.
Pritožničina hipoteka je bila vpisana v zemljiško knjigo še pred vpisom začasnega zavarovanja za priznanje in izvršitev tuje odločbe o odvzemu. V skladu z načelom zaupanja v zemljiško knjigo (8. člen Zakona o zemljiški knjigi, Uradni list RS, št. 58/03, 45/08, 28/09, 25/11, 69/17 in 121/21 – ZZK-1, in 10. člen SPZ) kot enem od temeljnih načel civilnega prava
[7]
se je pritožnica ob pridobitvi prisilne hipoteke lahko zanesla na podatek v zemljiški knjigi, da je lastnica nepremičnin njena dolžnica in da si svojo terjatev lahko poplača iz tega premoženja. Da je pri tem ravnala v dobri veri, se domneva (9. člen SPZ) in v postopku ni bilo ugotovljeno nasprotno.
10.
ZSKZDČEU-1 ne ureja posebej položaja imetnikov prisilnih hipotek na odvzetem premoženju. Zakon ne opredeli pojma "pravica dobrovernih tretjih oseb" in ne pojasni, ali med te pravice štejejo tudi pravice dobrovernih hipotekarnih upnikov. Zakon pa tudi ne določa, da bi se ob odvzemu nepremičnine, ki je protipravna premoženjska korist, samodejno izbrisale obstoječe hipoteke oziroma druga stvarna bremena na tej nepremičnini. Tudi v primeru prodaje nepremičnega premoženja po 1. točki drugega odstavka 216. člena ZSKZDČEU-1 ta zakon ne določa, da hipoteke na odvzetem premoženju po prodaji ne bi bile poplačane.
11.
Določbe 22. poglavja ZSKZDČEU-1 v slovenski pravni red prenašajo določbe Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ. Zato morajo sodišča pojme, vsebovane v določbah 22. poglavja ZSKZDČEU-1, razlagati v skladu z Okvirnim sklepom 2006/783/PNZ, z Listino ter z drugimi pravili prava EU. Zahteve enotne uporabe prava EU in načela enakosti namreč nalagajo, da se pojmi iz posameznih določb prava EU, ki za določitev njihovega pomena in obsega ne napotujejo izrecno na pravo držav članic, običajno v vsej EU razlagajo neodvisno in enotno,
[8]
ob upoštevanju besedila te določbe ter sobesedila in ciljev, ki jih uresničuje ureditev, katere del je.
[9]
Tudi Ustavno sodišče mora, ko v tej zadevi razlaga pravico do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave in natančneje določa njen pomen in obseg, svojo razlago na podlagi tretjega odstavka 3.a člena Ustave prilagoditi upoštevanju primarne in sekundarne zakonodaje EU ter sodne prakse Sodišča EU (v nadaljevanju SEU).
[10]
12.
SEU je že pojasnilo, da se določbe o odvzemu premoženjske koristi, pridobljene s kaznivimi dejanji, načeloma lahko uporabljajo tudi za zaplembo premoženja, ki je v lasti tretjih oseb. Prvi odstavek 17. člena Listine, ki določa pravico do zakonito pridobljene lastnine, pa zagotavlja, da so njihove pravice varovane, če so te osebe v dobri veri.
[11]
SEU je tudi pojasnilo, da so z 8. členom Direktive 2014/42/EU, ki določa, da morajo države članice v korist oseb, na katere vplivajo ukrepi iz te direktive, zagotoviti pravico do učinkovitega pravnega sredstva, potrjene temeljne pravice iz 47. člena Listine.
[12]
13.
Tudi deveta uvodna izjava Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ poudarja, da se pri priznanju in izvršitvi sodnih odločb predpostavlja, da bodo med drugim ohranjene že zagotovljene pravice zainteresiranih tretjih oseb v dobri veri. V skladu s točko d) drugega odstavka 8. člena Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ so pravice dobrovernih tretjih oseb lahko razlog, da se priznanje ali izvršba odredbe o zaplembi zavrne. Za zaščito pravic tretjih oseb v dobri veri mora država izvršiteljica v skladu z 9. členom Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ zagotoviti pravna sredstva zoper priznavanje in izvršitev odredbe o zaplembi. Okvirni sklep je nadomestila Uredba (EU) 2018/1805 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o vzajemnem priznavanju sklepov o začasnem zavarovanju in sklepov o odvzemu (UL L 303, 28. 11. 2018, str. 1–38 – v nadaljevanju Uredba (EU) 2018/1805), ki pa se
ratione temporis
za postopek v tej zadevi še ne uporablja.
[13]
Uredba (EU) 2018/1805 je bila sprejeta zaradi uskladitve postopka vzajemnega priznavanja sklepov o odvzemu z določbami Direktive 2014/42/EU.
[14]
V petnajsti uvodni izjavi Uredbe (EU) 2018/1805 je poudarjeno, da je predpogoj za sodelovanje med državami članicami med drugim, da ohranijo pravice dobrovernih tretjih oseb, v katere sklep o odvzemu neposredno posega v skladu s pravom države izvršiteljice.
[15]
Direktiva 2014/42/EU pa v triintrideseti uvodni izjavi vsebuje podrobnejšo opredelitev tretjih oseb, na katere vpliva odločba o odvzemu – to so osebe, ki se jih kazensko ne preganja in ki "trdijo, da so lastniki zadevnega premoženja ali da imajo druge lastninske pravice (stvarne pravice,
ius in re
), kot je na primer pravica do uporabe".
14.
Vsebina pravice do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave je v konkretnem primeru odvisna od razlage točke d) drugega odstavka 8. člena Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ in prvega odstavka 17. člena Listine. Zastavlja se namreč vprašanje, ali so po pravu EU tretje osebe, katerih pravice je treba upoštevati v postopku izvršitve odločbe o odvzemu nezakonitega premoženja, tudi imetniki prisilnih hipotek, pridobljenih pred priznanjem odločbe sodišča druge države članice oziroma pred začasnim zavarovanjem njene izvršitve. Poenotena
r
azlaga prava EU je v izključni pristojnosti SEU. Kadar je odločitev sodišča države članice, zoper katero po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, odvisna od razlage prava EU, je to sodišče dolžno predložiti zadevo SEU (tretji odstavek 267. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije, prečiščena različica, UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju PDEU).
[16]
Navedeno ne velja zgolj, če je upoštevna določba prava EU že bila predmet razlage SEU
[17]
ali če se pravilna uporaba prava EU ponuja tako očitno, da ne pušča prostora za razumen dvom.
[18]
V konkretni zadevi navedeni izjemi nista izpolnjeni. SEU se do vprašanja hipotekarnih upnikov kot dobrovernih tretjih oseb še ni opredelilo. Pravilna uporaba prava EU pa tudi ni tako očitna, da ne bi puščala prostora za razumen dvom. Razlaga pojma "dobroverna tretja oseba" je odvisna tudi od ciljev Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ, kot je izboljšanje izvršbe odredb o zaplembi, med drugim zaradi povrnitve v prejšnje stanje žrtvi kaznivega dejanja, kar bi lahko zahtevalo ožjo opredelitev navedenega pojma. Pravice oškodovancev sicer v okvirnem sklepu niso posebej urejene, saj sklep ne omejuje držav članic v zvezi z namenom, za katerega se uporabi odvzeto premoženje, niti ne zajema povrnitve premoženja zakonitemu lastniku (petnajsta in šestnajsta uvodna izjava Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ). Po drugi strani za varstvo interesov hipotekarnega upnika zadostuje, da se mu iz odvzetega premoženja omogoči prednostno poplačilo zavarovane terjatve. Zato za varstvo njegovih interesov ni nujno zavrniti izvršitve odločbe o odvzemu v celoti.
15.
Zoper odločitev zunajobravnavnega senata po slovenskem pravu ni pravnega sredstva, gre pa za vprašanje prava EU, ki ga ureja Okvirni sklep 2006/783/PNZ kot zavezujoč pravni vir EU. Zato je zunajobravnavni senat dolžan pred SEU sprožiti postopek predhodnega odločanja, če je njegova odločitev odvisna od razlage prava EU, ki je SEU še ni sprejelo in ki ni očitna tako, da ne dopušča razumnega dvoma. Na to njegovo dolžnost ne vpliva okoliščina, da je zoper sklep zunajobravnavnega senata mogoče vložiti ustavno pritožbo. Ustavna pritožba je posebno pravno sredstvo, ki po ustaljeni ustavnosodni presoji ne sodi v okvir niti človekove pravice do sodnega varstva niti človekove pravice do pravnega sredstva.
[19]
Ustavno sodišče zagotavlja posebno varstvo človekovih pravic, ki ne more nadomestiti odločanja ter varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin pred rednimi sodišči.
[20]
Zato ustavna pritožba tudi ni pravno sredstvo v smislu tretjega odstavka 267. člena PDEU.
16.
V konkretnem primeru se je sicer zunajobravnavni senat zavedal dimenzije prava EU, saj se je v izpodbijanem sklepu na več mestih skliceval na Okvirni sklep 2006/783/PNZ in na namen, ki naj bi se z njim uresničeval. Kljub temu pa je zunajobravnavni senat sam sprejel stališče, da hipotekarni upniki niso dobroverne tretje osebe v smislu 8. točke prvega odstavka 210. člena ZSKZDČEU-1. S tem pa je sam, ne da bi bili izpolnjeni pogoji po pravu EU, razložil tudi vsebino točke d) drugega odstavka 8. člena Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ. Tudi do vprašanja presoje dobre vere v konkretnem primeru se ni opredelil. Zunajobravnavni senat je torej odločil o vprašanju, o katerem zaradi prenosa izvrševanja dela suverenih pravic na EU ne more sam odločati (267. člen PDEU). Pri tem pa tudi ni v skladu z zahtevami pravice do enakega varstva pravic in pravice do sodnega varstva obrazložil, zakaj meni, da mu postopka za predhodno odločanje ni treba sprožiti. S tem je kršil 22. člen v zvezi s prvim odstavkom 23. člena Ustave.
17.
Iz navedenega razloga je Ustavno sodišče izpodbijani sklep zunajobravnavnega senata Okrožnega sodišča v Kopru razveljavilo in mu zadevo vrnilo v novo odločanje (1. točka izreka). V ponovljenem postopku bo moral zunajobravnavni senat postaviti vprašanje v predhodno odločanje SEU glede razlage točke d) drugega odstavka 8. člena Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ.
B. – II.
18.
Očitkov, s katerimi pritožnica izpodbija ustavnost 22. poglavja ZSKZDČEU-1, ker ne ureja postopka za varstvo dobrovernih imetnikov pravic, Ustavno sodišče ni obravnavalo, ker je pritožnica v tem delu začetek postopka za oceno ustavnosti izpodbijanih zakonskih določb predlagala podrejeno. Zakon o Ustavnem sodišču
(Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju
ZUstS) ne omogoča, da bi pritožnik ob vložitvi ustavne pritožbe podrejeno vložil pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti predpisa, zato Ustavno sodišče navedb, ki pomenijo takšno podrejeno pobudo, ne presoja.
[21]
19.
V zvezi s pritožničinimi očitki o protiustavni pravni praznini, ker zakon ne ureja položaja oškodovancev, pa je treba upoštevati, da lahko da pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti, kdor izkaže svoj pravni interes ob vložitvi pobude (prvi odstavek 24. člena
ZUstS
). Po drugem odstavku navedenega člena je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt, izdan za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj.
20.
Izpodbijano 22. poglavje ZSKZDČEU-1 ne učinkuje neposredno. V skladu z ustaljeno ustavnosodno presojo se lahko v takih primerih pobuda vloži šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper posamični akt, izdan na podlagi izpodbijanega predpisa, hkrati z ustavno pritožbo, pod pogoji iz 50. do 60. člena ZUstS. To stališče Ustavnega sodišča je podrobneje obrazloženo v sklepu št. U-I-275/07 z dne 22. 11. 2007 (Uradni list RS, št. 110/07, in OdlUS XVI, 82). Predpostavka za vložitev ustavne pritožbe in pobude v takšnih primerih je tudi pogoj izčrpanosti pravnih sredstev po vsebini, kar pomeni, da mora pobudnik trditve o domnevni protiustavnosti ureditve, na podlagi katere temelji odločitev v njegovem primeru, uveljavljati že v postopku pred pristojnimi sodišči.
[22]
Zunajobravnavni senat pa je v izpodbijanem sklepu ugotovil, da je pritožnica v pritožbi zatrjevala samo, da je poslovno sodelovala z družbo Studio Holding, kar pa po mnenju zunajobravnavnega senata za ugotovitev statusa oškodovanca ne zadostuje. Pobudnica tega stališča konkretizirano ne izpodbija. Pobudnica torej ne izkaže niti, da bi v postopku s pritožbo zoper sklep preiskovalne sodnice dovolj določno uveljavljala svoj status oškodovanca. To pomeni, da v materialnem smislu ni izčrpala vseh pravnih sredstev, ki so ji bila na voljo za varstvo ustavnih pravic. Pobudnica zato kljub vloženi ustavni pritožbi ne izkazuje pravnega interesa za začetek postopka za oceno ustavnosti izpodbijanih zakonskih določb. Zato je Ustavno sodišče njeno pobudo zavrglo (2. točka izreka).
C.
21.
Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena in tretjega odstavka 25. člena ZUstS ter tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: predsednik dr. Matej Accetto ter sodnici in sodniki
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA)
, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič in Marko Šorli. Sodnik dr. Rok Čeferin je bil pri odločanju o tej zadevi izločen. Ustavno sodišče je odločbo sprejelo soglasno.
dr. Matej Accetto
Predsednik
[1]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-156/98 z dne 11. 2. 1999 (Uradni list RS, št. 17/99, in OdlUS VIII, 118).
[2]
G. Virant in L. Šturm v: L. Šturm (ur.), Komentar Ustave Republike Slovenije, Fakulteta za podiplomske državne in evropske študije, Ljubljana 2002, str. 342.
[3]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-77/04 z dne 11. 10. 2006 (Uradni list RS, št. 118/06, in OdlUS XV, 98), 9. točka obrazložitve.
[4]
Odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-267/06 z dne 15. 3. 2007 (Uradni list RS, št. 29/07, in OdlUS XVI, 20), 24. točka obrazložitve, in št. U-I-295/13 z dne 19. 10. 2016 (Uradni list RS, št. 71/16, in OdlUS XXI, 28), 108. točka obrazložitve.
[5]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-9/16 z dne 15. 11. 2018, 11. točka obrazložitve.
[6]
M. Tratnik v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Vrenčur (red.), Stvarnopravni zakonik (SPZ) s komentarjem, Uradni list Republike Slovenije, Pravna fakulteta Univerze v Ljubljani in Pravna fakulteta Univerze v Mariboru, Ljubljana 2016, str. 24; R. Vrenčur v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Vrenčur (red.), nav. delo, str. 28–29.
[7]
M. Juhart v: M. Juhart, M. Tratnik, R. Vrenčur (red.), nav. delo, str. 51.
[8]
Sodba SEU v zadevi
Kásler in Káslerné Rábai proti OTP Jelzálogbank
, C-26/13, z dne 30. 4. 2014, 37. točka obrazložitve.
[9]
Sodba SEU v zadevi
Minister for Justice and Equality proti Francisu Laniganu
, C-237/15 PPU, z dne 16. 7. 2015, 35. točka obrazložitve.
[10]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-858/20 z dne 24. 11. 2022, 24. točka obrazložitve.
[11]
Sodba SEU v zadevi
kazenskega postopka zoper OM
, C-393/19, z dne 14. 1. 2021, 51. točka obrazložitve.
[12]
Sodbi SEU v zadevi
RR in JG
, C‑505/20, z dne 12. 5. 2022, 24. točka obrazložitve, ter v združenih zadevah
Okrazhna prokuratura – Varna
, C‑845/19 in C‑863/19, z dne 21. 10. 2021, 75. točka obrazložitve. Člen 47 Listine določa pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem, pravico, da o njegovi zadevi pravično, javno in v razumnem roku odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče, ter pravico do svetovanja, obrambe in zastopanja.
[13]
Člen 40 Uredbe (EU) 2018/1805.
[14]
Glej sedmo uvodno izjavo Uredbe (EU) 2018/1805.
[15]
Glej tudi 2. člen Uredbe (EU) 2018/1805.
[16]
Glej tudi odločbo Ustavnega sodišča št. Up-1056/11 z dne 21. 11. 2013 (Uradni list RS, št. 108/13, in OdlUS XX, 18).
[17]
Sodbi SEU v združenih zadevah
Da Costa en Shaake NV in drugi proti Netherlands Inland Revenue Administration
, C-28–30/62, z dne 27. 3. 1963 in v zadevi
C.I.L.F.I.T.
, C-283/81, z dne 6. 10. 1982, 14. točka obrazložitve.
[18]
Glej sodbi SEU v zadevi
C.I.L.F.I.T.
, 21. točka obrazložitve, in v zadevi
Intermodal Transports BV proti Staatssecretaris van Financiën
, C-495/03, z dne 15. 9. 2005, 33. točka obrazložitve. Glej tudi odločbo Ustavnega sodišča št. Up-1133/18 z dne 31. 3. 2022 (Uradni list RS, št. 67/22), 19. točka obrazložitve.
[19]
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-60/11, Up-349/11 z dne 14. 2. 2013 (Uradni list RS, št. 19/13), 3. točka obrazložitve.
[20]
Sklep Ustavnega sodišča št. Up-991/17, U-I-304/20 z dne 1. 7. 2020. Odločba Ustavnega sodišča št. Up-991/17, U-I-304/20 z dne 17. 12. 2020 (Uradni list RS, št. 5/21, in OdlUS XXV, 27), 22. točka obrazložitve.
[21]
Prim. sklep Ustavnega sodišča št. Up-810/11 z dne 4. 10. 2012.
[22]
Tako že sklep Ustavnega sodišča št. U-I-330/05, U-I-331/05, U-I-337/05 z dne 18. 10. 2007 (Uradni list RS, št. 101/07, in OdlUS XVI, 79).
⇒