Up-781/24
Natisni
Opravilna št.:
Up-781/24
Datum odločitve:
19. 9. 2024
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2024:Up.781.24
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 10436/2024 z dne 14. 8. 2024 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I Ks 10436/2024 z dne 11. 7. 2024
Izrek:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 10436/2024 z dne 14. 8. 2024 in sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I Ks 10436/2024 z dne 11. 7. 2024 se razveljavita in zadeva se vrne Okrožnemu sodišču v Ljubljani v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Ker je pritožnik zatrjeval, da iz predložene dokumentacije izhaja, da aktualne razmere v zaporu, v katerem bo nastanjen, ne ustrezajo standardom iz 3. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, je bilo sodišče te navedbe dolžno preveriti kljub drugačnemu zagotovilu hrvaškega ministrstva. Okoliščina, da evropski nalog za prijetje in predajo temelji na vzajemnem zaupanju med državami članicami glede spoštovanja temeljnih pravic iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ne pomeni, da izvršitveni pravosodni organ ni dolžan preveriti konkretiziranih očitkov zahtevane osebe, da se bo z njo zaradi predaje nečloveško ravnalo.
Stališče Višjega sodišča, da poročila Evropskega odbora za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja ni treba prebrati, ker je v angleščini in ker pritožnik ni pojasnil, na katere dele poročila se sklicuje, je v nasprotju z dolžnostjo sodišča, da podrobno in na podlagi posodobljenih podatkov preuči stanje v zaporih izvršitvene države članice. Da sodišče zadosti tej dolžnosti, mora preveriti vsaj tiste s strani zahtevane osebe predložene sodne odločbe in poročila mednarodnih teles, za katere je Sodišče Evropske unije pojasnilo, da so upoštevni. Drugačno stališče Višjega sodišča zato pomeni kršitev prepovedi mučenja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz 18. člena Ustave.
Ker je pravica do prepovedi nečloveškega ali ponižujočega ravnanja absolutna, je ni dopustno tehtati z javnim interesom za kazenski pregon zahtevane osebe.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
2.1.3.2.2 - Viri ustavnega prava - Razredi - Sodna praksa - Mednarodna sodna praksa - Sodišče Evropskih skupnosti.
2.1.1.4.14 - Viri ustavnega prava - Razredi - Pisani viri - Mednarodni dokumenti - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah.
5.3.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Prepoved mučenja, nečloveškega in ponižujočega ravnanja (18).
1.5.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Pritrdilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 18, Ustava [URS]
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤ Tiskovno sporočilo glede odločitve -
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-781/24 z dne 19. 9. 2024 – Ustavno sodišče Republike Slovenije
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Domen Maselj, Lukovica
Datum vloge:
28. 8. 2024
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US33950
Dokument v PDF obliki:
Up-781-24.pdf
114 KB
Prenesite datoteko
Up-781-24 - Odločba.pdf
201 KB
Prenesite datoteko
U-I-781-24-pop.sklep.pdf
132 KB
Prenesite datoteko
Up-781/24-7
30. 8. 2024
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe,
ki jo je vložil
Domen Maselj
,
Lukovica
,
ki ga zastopa Monika Poje, odvetnica v Ljubljani,
na seji 30. avgusta 2024
sklenil
:
1.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 10436/2024 z dne 14. 8. 2024 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I Ks 10436/2024 z dne 11. 7. 2024
se sprejme v obravnavo.
2. Izvršitev sklepov iz prejšnje točke izreka se do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Z izpodbijanim pravnomočnim sklepom je Okrožno sodišče v Ljubljani odločilo, da se na podlagi evropskega naloga za predajo Županijskega sodišča v Zagrebu dovoli predaja pritožnika Republiki Hrvaški zaradi izvedbe postopka zaradi kaznivega dejanja zoper zdravje ljudi, in sicer nedovoljene proizvodnje in prometa z drogami v okviru hudodelske združbe po drugem odstavku 190. člena Kazenskega zakonika Republike Hrvaške (Narodne novine št. 125/11, 144/12, 56/15, 61/15, 101/17, 118/18, 126/19, 84/21, 114/22, 114/23, in 36/24 – v nadaljevanju KZ RH) v zvezi s 4. točko prvega odstavka 329. člena KZ RH.
2. Pritožnik med drugim zatrjuje kršitev pravice do obrazložene sodne odločbe iz 22. člena Ustave in kršitev pravice do prepovedi mučenja ter nečloveškega in ponižujočega ravnanja iz 18. člena Ustave, 3. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) ter 4. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju Listina). Opozarja, da je v postopku zatrjeval, da bo v priporu v zagrebškem zaporu izpostavljen mučenju. Preiskovalna sodnica naj bi zato Republiki Hrvaški poslala poizvedbo o razmerah v zaporu, v katerem bi pritožnik bival v primeru predaje, vendar naj pritožnika ne bi seznanila niti s poslano poizvedbo niti z odgovorom hrvaškega ministrstva za pravosodje. O odgovoru naj bi bil pritožnik seznanjen omejeno, tako da ga je preiskovalna sodnica povzela v pisnem stališču, da se pritožnika lahko preda. Zapisa povzetka odgovora naj obramba ne bi mogla preveriti, saj z originalno listino ni razpolagala. S tem naj pritožniku ne bi bila omogočena pravica do izjave v polnem obsegu, kot se pričakuje v postopku predaje. Preiskovalna sodnica naj bi namreč odločitev, da predlaga predajo, sprejela pred vročitvijo odgovora pritožniku, torej še preden bi se pritožnik o odgovoru lahko izjavil. Sodišče naj bi odgovor ministrstva upoštevalo kot tehtnega in odločilnega. S takšnim postopanjem naj bi bilo pritožniku onemogočeno, da poda dodatna dejstva oziroma predlaga izvedbo dodatnih dokazov, da je bil v hrvaškem zaporu že podvržen nehumanim razmeram. Pritožnik naj bi bil namreč že konec leta 2023 tri mesece v priporu v zagrebškem zaporu, nato pa naj bi bil pripor zoper njega odpravljen.
3. Pritožnik meni, da Hrvaška ni odgovorila na konkretna vprašanja preiskovalne sodnice. Kljub izrecnemu pozivu naj ne bi posredovala podatkov o bivanjskih razmerah v zagrebškem zaporu, o režimu, katerega bi bil pritožnik deležen, o možnosti obiskov in telefonskih klicev z bližnjimi ter o higienskih in zdravstvenih razmerah. Hrvaški organi naj ne bi pojasnili, v kakšni celici bo pritožnik nastanjen. Zapis, da bo pritožnik imel na razpolago vsaj 3 m2 osebnega prostora, naj bi bilo treba glede na njegove drugačne izkušnje kritično ovrednotiti in preveriti. Sodišče naj ne bi imelo podlage, da odgovoru povsem nekritično sledi, še posebej ob upoštevanju pritožnikovih pojasnil o fizični agresivnosti paznikov. Pritožnik meni, da bi sodišče moralo glede na nasprotujoče dokaze obrambe napraviti dodatne poizvedbe z jasno zahtevo po individualizaciji razmer, v katerih bi bil nameščen v primeru predaje.
4. Pritožnik tudi opozarja, da je na naroku podal obširne navedbe in dokaze, med drugim tudi veliko listinske dokumentacije, na podlagi katerih je mogoče zaključiti, da bi bil v primeru predaje podvržen mučenju in nečloveškemu ravnanju v smislu 4. člena Listine, 3. člena EKČP in 18. člena Ustave. Predložena dokumentacija naj bi vključevala sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, med katerimi naj bi bila zadnja izdana 14. 11. 2023, odločbo Ustavnega sodišča Republike Hrvaške ter poročila Evropskega odbora za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja (v nadaljevanju Odbor CPT). Zadnje ugotovitve Odbora CPT iz leta 2022 naj bi izkazovale hudo prezasedenost zlasti v zagrebškem zaporu, pri čemer naj bi bili priporniki omejeni na zgolj dve uri gibanja na prostem in deležni pomanjkljive zdravstvene oskrbe. Enaka naj bi bila tudi pritožnikova osebna izkušnja. Z navedbami obrambe o slabih razmerah v hrvaških zaporih naj bi bil v zadevi izpolnjen minimalen prag resnosti navedb, ki so od preiskovalne sodnice terjale poglobljeno poizvedbeno dolžnost. Pritožnik preiskovalni sodnici in zunajobravnavnemu senatu očita, da se kljub temu nista opredelila do teh listin. To naj bi pomenilo, da izpodbijani sklep v ključnem delu ni obrazložen, pa tudi, da sodišče ni opravilo testa, ki ga Sodišče Evropske unije (v nadaljevanju SEU) zahteva v primeru sistemskih težav pri razmerah v zaporu v odreditveni državi.
5. Višje sodišče v Ljubljani je pojasnilo, da pritožniku pravica do izjave ni bila kršena, saj naj bi bila vsebina odgovora hrvaškega ministrstva v celoti in z enakim tekstom povzeta v predlogu preiskovalne sodnice, ki je bil pritožniku posredovan. Pritožnik naj v zvezi s tem predlogom ne bi podal pripomb ali zahtev v smeri dodatnih pojasnil. Iz sodbe SEU v zadevi
Dorobantu
, C-128/18, z dne 15. 10. 2019 naj bi izhajalo, da države članice zaradi načela vzajemnega zaupanja ne smejo preveriti, ali druga država članica spoštuje temeljne pravice. O navedbah v zvezi z razmerami v zagrebškem priporu in o poročilu Odbora CPT naj bi se prvostopenjsko sodišče opredelilo v 6. in 14. točki obrazložitve. Predloženo poročilo CPT naj bi bilo obsežno, predloženo naj bi bilo zgolj v angleškem jeziku, opisovalo pa naj bi celotne razmere v zaporih na Hrvaškem. Pritožnik naj ne bi navedel natančnih delov poročila, na katere se je skliceval v pritožbi. Okoliščine, ki jih je pritožnik zatrjeval v zvezi z izkušnjo pripora na Hrvaškem, naj bi bile v znatni meri predmet subjektivnega doživljanja težavnosti pripornih razmer. Višje sodišče še opozarja, da pritožnik svojih navedb ni podprl z imeni oseb oziroma z datumi dogodkov, razmere v priporih pa naj bi bile tudi odraz življenjskega standarda v določeni državi. Upoštevaje navedeno ter upoštevaje zagotovila odreditvene države, da pritožnik ne bo izpostavljen nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju in da bo imel na razpolago vsaj 3 m2 osebnega prostora, je Višje sodišče ocenilo, da niso izkazani resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da bi bil pritožnik zaradi razmer v zaporu v Republiki Hrvaški podvržen dejanski nevarnosti nečloveškega ali ponižujočega ravnanja v smislu 3. člena EKČP oziroma 4. člena Listine.
6. Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v Ljubljani je pojasnil, da je Republika Hrvaška v poizvedbi izrecno odgovorila, da pritožnik v času izvrševanja pripora v zagrebškem zaporu ne bo izpostavljen nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju v smislu 3. člena EKČP. Odgovor naj bi bil povzet v predlogu preiskovalne sodnice glede predaje in predložen v izjavo pritožniku in zagovornici, ki sta bila torej z vsebino seznanjena. Pritožnikovo nezaupanje v hrvaško pravosodje naj ob danih zagotovilih pristojnih organov ne bi bil razlog za zavrnitev predaje. Predaja naj bi bila sorazmerna z legitimnim ciljem zagotavljanja prostora EU kot območja svobode, varnosti in pravice.
B.
7. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo sprejel v obravnavo. O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijanima sodnima odločbama kršene pritožnikove človekove pravice oziroma temeljne svoboščine (1. točka izreka).
8. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko senat ali ustavno sodišče na podlagi 58. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS
)
na nejavni seji zadrži izvršitev posamičnega akta, ki se z ustavno pritožbo spodbija, če bi z izvršitvijo lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. V obravnavani zadevi je izpodbijani sklep postal pravnomočen, pritožnik pa bo predan odreditveni državi. Če bi pritožniku z ustavno pritožbo uspelo, posledic predaje ne bi bilo mogoče odpraviti. S predajo bi ustavna pritožba postala brezpredmetna. Glede na naravo zadeve je zato senat odločil, da se izvršitev izpodbijanega pravnomočnega sklepa zadrži do končne odločitve Ustavnega sodišča (2. točka izreka). Sklenil je tudi, da bo Ustavno sodišče zadevo obravnavalo absolutno prednostno.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje  drugega odstavka 55.b člena in 58. člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: namestnica predsednika senata dr. Katja Šugman Stubbs ter člana Marko Šorli in dr. Rok Čeferin. Sklep je sprejel soglasno.
dr. Katja Šugman Stubbs
Namestnica predsednika senata
Up-781/24-13
19. 9. 2024
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Domna Maslja, Lukovica,
ki ga zastopa Monika Poje, odvetnica v Ljubljani,
na seji 19. septembra 2024
odločilo:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Kp 10436/2024 z dne 14. 8. 2024 in sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. I Ks 10436/2024 z dne 11. 7. 2024 se razveljavita in zadeva se vrne Okrožnemu sodišču v Ljubljani v novo odločanje.
OBRAZLOŽITEV
A.
1.
Z izpodbijanim pravnomočnim sklepom je Okrožno sodišče v Ljubljani odločilo, da se na podlagi evropskega naloga za predajo Županijskega sodišča v Zagrebu dovoli predaja pritožnika Republiki Hrvaški zaradi izvedbe postopka zaradi kaznivega dejanja zoper zdravje ljudi, in sicer nedovoljene proizvodnje in prometa z drogami v okviru hudodelske združbe po drugem odstavku 190. člena Kazenskega zakonika Republike Hrvaške (Narodne novine št. 125/11, 144/12, 56/15, 61/15, 101/17, 118/18, 126/19, 84/21, 114/22, 114/23, in 36/24 – v nadaljevanju KZ RH) v zvezi s 4. točko prvega odstavka 329. člena KZ RH.
2.
Pritožnik med drugim zatrjuje kršitev pravice do prepovedi mučenja ter nečloveškega in ponižujočega ravnanja iz 18. člena Ustave, 3. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) ter 4. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju Listina). Opozarja, da je v postopku zatrjeval, da bo med izvrševanjem pripora v Zaporu v Zagrebu (
hr.
Zatvor u Zagrebu
– v nadaljevanju zagrebški zapor) izpostavljen mučenju. Pritožnik naj bi bil že v letu 2023 tri mesece v priporu v zagrebškem zaporu, nato pa naj bi bil pripor zoper njega odpravljen. Preiskovalna sodnica naj bi Republiki Hrvaški poslala poizvedbo o razmerah v zaporu, v katerem bi pritožnik bival v primeru predaje. Pritožnik opozarja, da je preiskovalna sodnica prejela odgovor Ministrstva za pravosodje, upravo in digitalno preobrazbo Republike Hrvaške, Uprava za zaporniški sistem in probacijo, Osrednji urad za zaporniški sistem. V odgovoru je ministrstvo pojasnilo, da bo pritožnik nastanjen v zagrebškem zaporu, na druga konkretna vprašanja preiskovalne sodnice pa ni odgovorilo. Kljub izrecnemu pozivu naj namreč ministrstvo ne bi posredovalo podatkov o bivanjskih razmerah v zagrebškem zaporu, o režimu, ki ga bi bil pritožnik deležen, o možnosti obiskov in telefonskih klicev z bližnjimi ter o higienskih in zdravstvenih razmerah. Hrvaški organi naj ne bi pojasnili, v kakšni celici bo pritožnik nastanjen. Zapis, da bo pritožnik imel na razpolago vsaj 3 m
2
osebnega prostora, naj bi bilo treba glede na njegove drugačne izkušnje kritično ovrednotiti in preveriti. Sodišče naj ne bi imelo razloga, da odgovoru nekritično sledi, še posebej ob upoštevanju pritožnikovih pojasnil o fizični agresivnosti paznikov. Pritožnik meni, da bi moralo sodišče glede na nasprotne dokaze obrambe opraviti dodatne poizvedbe z jasno zahtevo po individualizaciji razmer, v katerih bi bil nameščen v primeru predaje.
3.
Pritožnik tudi opozarja, da je na naroku podal obširne navedbe in dokaze, med drugim tudi veliko listinske dokumentacije, na podlagi katerih je mogoče zaključiti, da bi bil v primeru predaje podvržen mučenju in nečloveškemu ravnanju v smislu 4. člena Listine, 3. člena EKČP in 18. člena Ustave. Predložena dokumentacija naj bi vključevala sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP), med katerimi naj bi bila zadnja izdana 14. 11. 2023, novejšo odločbo Ustavnega sodišča Republike Hrvaške ter poročila Evropskega odbora za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja (v nadaljevanju Odbor CPT). Zadnje ugotovitve Odbora CPT iz leta 2022 naj bi izkazovale hudo prezasedenost prav v zagrebškem zaporu, pri čemer naj bi bili priporniki omejeni na zgolj dve uri gibanja na prostem in deležni pomanjkljive zdravstvene oskrbe. Enaka naj bi bila tudi pritožnikova osebna izkušnja. Z navedbami in dokazi obrambe o slabih razmerah v hrvaških zaporih naj bi bil v zadevi izpolnjen minimalen prag resnosti navedb, ki so od sodišča terjale poglobljeno poizvedbeno dolžnost. Pritožnik zato sodišču očita, da se ni opredelilo do predložene dokumentacije ter da ni opravilo testa, ki ga Sodišče Evropske unije (v nadaljevanju SEU) zahteva v primeru sistemskih težav pri razmerah v zaporu v odreditveni državi članici.
4.
Višje sodišče v Ljubljani je pojasnilo, da iz sodbe SEU v zadevi
Dorobantu
, C-128/18, z dne 15. 10. 2019 izhaja, da države članice zaradi načela vzajemnega zaupanja ne smejo preveriti, ali druga država članica spoštuje temeljne pravice. O navedbah v zvezi z razmerami v zagrebškem priporu in o poročilu Odbora CPT naj bi se prvostopenjsko sodišče opredelilo v 6. in 14. točki obrazložitve. Predloženo poročilo Odbora CPT naj bi bilo obsežno, napisano naj bilo v angleščini, opisovalo pa naj bi celotne razmere v zaporih na Hrvaškem. Pritožnik naj ne bi navedel natančnih delov poročila, na katere se je skliceval v pritožbi. Okoliščine, ki jih je zatrjeval v zvezi z izkušnjo pripora na Hrvaškem, naj bi bile v znatni meri predmet subjektivnega doživljanja težavnosti pripornih razmer. Upoštevaje navedeno ter upoštevaje zagotovila odreditvene države, da pritožnik ne bo izpostavljen nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju in da bo imel na razpolago vsaj 3 m
2
osebnega prostora, je Višje sodišče ocenilo, da niso izkazani resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da bi bil pritožnik zaradi razmer v zaporu v Republiki Hrvaški podvržen dejanski nevarnosti nečloveškega ali ponižujočega ravnanja v smislu 3. člena EKČP oziroma 4. člena Listine.
5.
Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v Ljubljani je pojasnil, da je Republika Hrvaška v poizvedbi izrecno odgovorila, da pritožnik v času izvrševanja pripora v zagrebškem zaporu ne bo izpostavljen nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju v smislu 3. člena EKČP. Pritožnikovo nezaupanje v hrvaško pravosodje naj ob danih zagotovilih pristojnih organov ne bi bilo razlog za zavrnitev predaje. Predaja naj bi bila sorazmerna z legitimnim ciljem zagotavljanja prostora Evropske unije (v nadaljevanju EU) kot območja svobode, varnosti in pravice. Pri tem je zunajobravnavni senat poudaril, da se predaja pritožnika zahteva zaradi hujšega kaznivega dejanja s predpisano kaznijo do 15 let zapora. Teža javnega interesa, da se preko kazenskega postopka prepreči nadaljnje ogrožanje zdravja in življenja ljudi z oskrbo s prepovedanimi drogami, naj bi prevladala nad posledicami, ki jih bo predaja neizogibno pomenila za pritožnikovo življenje.
6.
Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-781/24 z dne 30. 8. 2024 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo in zadržalo izvršitev izpodbijanih sklepov. Sklenilo je, da se zadeva obravnava absolutno prednostno. V skladu s prvim odstavkom 56. člena
Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS)
je o sprejemu ustavne pritožbe obvestilo Višje sodišče v Ljubljani.
B
.
Zgornja premisa in relevantno pravo EU
7.
Načelo nevračanja (
non-refoulment
) je mednarodnopravno načelo, ki državi prepoveduje odstranitev, izgon ali izročitev posameznika državi, v kateri obstaja zanj resna nevarnost, da bo podvržen smrtni kazni, mučenju ali drugemu nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju (v nadaljevanju nečloveško ali ponižujoče ravnanje). Člen 18 Ustave določa, da nihče ne sme biti podvržen mučenju, nečloveškemu ali ponižujočemu kaznovanju ali ravnanju. Iz ustaljene ustavnosodne presoje izhaja, da 18. člen Ustave prepoveduje, da bi bila oseba izročena državi oziroma izgnana vanjo, če obstaja resnična nevarnost, da bo tam izpostavljena nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju.
[1]
Spoštovanje načela nevračanja je torej varovano v okviru 18. člena Ustave. Podobno kot v Ustavi je tudi na podlagi 3. člena EKČP prepovedana izročitev posameznika drugi državi, kadar so izkazani tehtni razlogi (
substantial grounds
), ki utemeljujejo sklep o obstoju resnične nevarnosti (
real risk
), da bo ta oseba izpostavljena nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju.
[2]
Iz ustavnosodne presoje
[3]
izhaja, da je vsebina 3. člena EKČP zajeta v 18. členu Ustave, kar pomeni, da Ustavno sodišče tudi očitke o kršitvi 3. člena EKČP presoja v okviru 18. člena Ustave.
[4]
8.
Predaja pritožnika Republiki Hrvaški temelji na določbah II. dela
Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije (Uradni list RS, št. 48/13, 37/15, 22/18 in 94/21 – v nadaljevanju ZSKZDČEU-1). Z navedenimi določbami je Republika Slovenija v svoj pravni red prenesla določbe Okvirnega sklepa z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (2002/584/PNZ) (UL L 190, 18. 7. 2002, zadnjič spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 o spremembi okvirnih sklepov 2002/584/PNZ, 2005/214/PNZ, 2006/783/PNZ, 2008/909/PNZ in 2008/947/PNZ zaradi krepitve procesnih pravic oseb ter spodbujanja uporabe načela vzajemnega priznavanja odločb, izdanih na sojenju v odsotnosti zadevne osebe, UL L 81, 27. 3. 2009, – v nadaljevanju Okvirni sklep o ENPP).
Republika Slovenija je izvrševanje dela svojih suverenih pravic prenesla na EU, kar pomeni, da je nanjo prenesla tudi normativno urejanje na nekaterih področjih. Zato mora Ustavno sodišče v tem primeru na podlagi tretjega odstavka 3.a člena Ustave pri opredeljevanju vsebine človekovih pravic in temeljnih svoboščin upoštevati primarno zakonodajo EU, zlasti Listino, ter sodno prakso SEU.
[5]
9.
Evropski nalog za prijetje in predajo (v nadaljevanju ENPP) je sodna odločba, ki jo izda država članica z namenom prijetja in predaje zahtevane osebe s strani druge države članice z namenom uvesti kazenski postopek ali izvršiti kazen zapora ali ukrep, vezan na odvzem prostosti.
[6]
Mehanizem ENPP temelji na visoki stopnji zaupanja med državami članicami. Od vsake od teh držav se zahteva, naj – razen v izrednih okoliščinah – šteje, da vse druge države članice spoštujejo pravo EU in zlasti temeljne pravice, priznane s tem pravom.
[7]
Zato države članice ne smejo od druge države članice zahtevati višje nacionalne ravni varstva temeljnih pravic, kot je tista, ki se zagotavlja s pravom EU. Niti ne smejo preveriti – razen v izjemnih primerih –, ali je ta druga država članica v konkretnem primeru dejansko spoštovala temeljne pravice, ki jih zagotavlja EU.
[8]
Izvršitev ENPP je tako načelo, zavrnitev njegove izvršitve pa je izjema, ki se ozko razlaga.
[9]
10.
Okvirni sklep o ENPP ne spreminja obveznosti držav članic, ki izhajajo iz spoštovanja temeljnih pravic, določenih z Listino.
[10]
V 4. členu Listine je določeno, da nihče ne sme biti podvržen mučenju ali nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju. Ko države članice EU uporabljajo nacionalne predpise, sprejete na podlagi Okvirnega sklepa o ENPP, morajo spoštovati 4. člen Listine. Ta pravica je absolutna, saj je tesno povezana s spoštovanjem človekovega dostojanstva iz 1. člena Listine.
[11]
SEU je sprejelo stališče, da prepoved nečloveškega ali ponižujočega ravnanja iz 4. člena Listine ustreza tisti iz 3. člena EKČP ter da sta v tem okviru njena vsebina in obseg v skladu s tretjim odstavkom 53. člena Listine enaka kot tista, ki ju določa EKČP.
[12]
Člena 1 in 4 Listine in 3. člen EKČP določajo eno od temeljnih vrednot EU in njenih držav članic.
[13]
Zahteve, ki izhajajo iz prakse SEU, kadar zahtevana oseba uveljavlja kršitev 4. člena Listine
11.
V praksi SEU so se izoblikovali natančni standardi, po katerih organi, ki odločajo o izvršitvi ENPP, presojajo nevarnost kršitve 4. člena Listine. Presoja se opravi v dveh korakih:
a)
presoja nevarnosti kršitve 4. člena Listine zaradi splošnih razmer v odreditveni državi članici:
Če izvršitveni organ razpolaga z elementi, ki pričajo o dejanski nevarnosti nečloveškega ali ponižujočega ravnanja s pridržanimi osebami v odreditveni državi članici glede na standard varstva temeljnih pravic iz 4. člena Listine, mora pred predajo presoditi obstoj te nevarnosti. Pri tem se mora opreti na objektivne, zanesljive, natančne in ustrezno posodobljene podatke o razmerah v zaporu v odreditveni državi članici,
[14]
ki dokazujejo dejanske sistemske ali splošne pomanjkljivosti, ki zadevajo bodisi nekatere skupine oseb bodisi nekatere zapore. Ti podatki lahko izhajajo zlasti iz sodb ESČP, iz sodnih odločb odreditvene države članice ter iz odločb, poročil in drugih dokumentov organov Sveta Evrope ali Organizacije združenih narodov.
[15]
To pomeni, da mora odreditveni organ, ki je soočen z očitki kršitve 4. člena Listine, ki temeljijo na objektivnih podatkih, podrobno preučiti aktualno stanje v zaporih izvršitvene države članice ter ugotoviti, ali v tej državi članici obstajajo sistemske pomanjkljivosti pri izvrševanju odvzema prostosti.
b)
Presoja konkretne nevarnosti kršitve 4. člena Listine:
Če izvršitveni organ ugotovi obstoj dejanske nevarnosti nečloveškega ali ponižujočega ravnanja zaradi splošnih razmer v zaporu v odreditveni državi članici, mora v naslednjem koraku še konkretno in natančno presoditi, ali obstajajo resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da bo takšnemu ravnanju podvržena tudi zahtevana oseba.
[16]
V ta namen mora izvršitveni organ od pravosodnega organa odreditvene države članice zahtevati, naj ga obvesti o konkretnih razmerah, v katerih bo zahtevana oseba zaprta v tej državi članici. V zvezi s tem lahko zahteva tudi obvestila o postopkih in mehanizmih za nadzor nad razmerami v zaporih.
[17]
Če pa izvršitveni organ ugotovi, da podatki, ki mu jih je poslala odreditvena država članica, ne zadostujejo za odločitev o predaji, mora od odreditvene države članice zahtevati dodatne informacije.
[18]
Zahteva za dodatne informacije ne sme biti zastavljena preveč na splošno, kot na primer, da bi se zahtevali podatki za vse zapore v odreditveni državi članici, v kateri bi zahtevana oseba verjetno lahko bila nastanjena. Takšna zahteva bi bila očitno pretirana.
[19]
12.
V okviru drugega koraka presoje daje SEU veliko težo zagotovilom odreditvenih pravosodnih organov glede konkretnih in natančnih pogojev, pod katerimi bo zadevna oseba prestajala zapor v odreditveni državi članici. Izvršitveni organ mora zagotovila upoštevati, saj je kršitev zagotovil mogoče uveljavljati pred sodišči odreditvene države članice.
[20]
Izvršitveni pravosodni organ ne sme samo na podlagi informacij iz javno dostopnih virov zavrniti zagotovila odreditvenega pravosodnega organa, ne da bi od slednjega zahteval dodatne informacije in pojasnila.
[21]
Če je zagotovilo dal ali vsaj potrdil odreditveni pravosodni organ, mu mora izvršitveni organ zaupati, vsaj če ne obstaja natančen podatek o tem, da so pogoji bivanja v konkretnem zaporu v nasprotju s 4. členom Listine.
[22]
To pomeni, da lahko v takem primeru samo izjemoma in na podlagi natančnih podatkov ugotovi, da ne glede na zagotovilo pravosodnega organa obstaja dejanska nevarnost, da bo zahtevana oseba v zaporih odreditvene države članice podvržena nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju.
[23]
Če pa zagotovila ni dal odreditveni pravosodni organ, je treba jamstvo, ki ga daje tako zagotovilo, preučiti tako, da se celovito presodijo vsi podatki, s katerimi razpolaga izvršitveni pravosodni organ.
[24]
13.
Če izvršitveni pravosodni organ ob upoštevanju informacij odreditvenega organa in vseh drugih informacij, s katerimi razpolaga, ugotovi, da obstaja dejanska nevarnost, da bo zahtevana oseba izpostavljena nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju v smislu 4. člena Listine, je treba izvršitev ENPP odložiti, ne sme pa biti opuščena.
[25]
Ugotovitve izvršitvenega pravosodnega organa o konkretni nevarnosti kršitve 4. člena Listine pa pri odločanju o predaji ni mogoče tehtati s preudarki, ki se nanašajo na učinkovitost pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah ter z načeli vzajemnega zaupanja in priznavanja.
[26]
14.
SEU je pojasnilo, da razlaga procesnih vidikov 4. člena Listine, kot je povzeta v zgornjih točkah obrazložitve te odločbe, v bistvu ustreza vsebini 3. člena EKČP, kot ga je razložilo ESČP v sodbi v zadevi
Romeo Castaño proti Belgiji
z dne 9. 7. 2019.
[27]
Tudi po praksi ESČP se od sodišč izvršitvene države članice zahteva, naj na podlagi posodobljenih in podrobnih podatkov preučijo, ali obstajajo strukturne pomanjkljivosti v zvezi z razmerami v zaporu ter ali za zahtevano osebo obstaja dejansko in posamično tveganje kršitve 3. člena EKČP.
Presoja pritožnikovih očitkov z vidika 18. člena Ustave
15.
Iz izpodbijanih sklepov ne izhaja, da bi sodišči opravili presojo očitkov kršitve prepovedi mučenja v dveh korakih tako, da bi najprej preverjali obstoj sistemskih pomanjkljivosti pri odvzemu prostosti v hrvaških zaporih, nato pa še obstoj konkretne nevarnosti za pritožnika pri izvrševanju pripora v zagrebškem zaporu. Ker je preiskovalna sodnica odreditvenemu pravosodnemu organu poslala poizvedbe o konkretnih razmerah v zaporu, v katerem bo pritožnik prestajal pripor, je mogoče sklepati, da je sodišče najmanj dopuščalo obstoj sistemskih pomanjkljivosti z vidika 3. člena EKČP in 4. člena Listine v hrvaških zaporih (prvi korak presoje).
16.
Odgovor ministrstva, da pritožnik ne bo izpostavljen mučenju ali ponižujočemu ravnanju in da bo imel v celici, v kateri bo nastanjen, na razpolago več kot 3 m
2
osebnega prostora, je sicer pomemben v drugem koraku presoje, tj. ali bo konkretno pritožnik v Republiki Hrvaški izpostavljen nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju. Iz izpodbijanih sklepov pa ni razvidno, ali je zagotovila ministrstva potrdilo Županijsko sodišče v Zagrebu kot odreditveni pravosodni organ, kar bi jim dalo dodatno težo. Zagotovilu, ki ga je dal ali vsaj potrdil odreditveni pravosodni organ, mora izvršitveni organ zaupati, razen če obstaja natančen podatek o tem, da so pogoji bivanja v konkretnem zaporu v nasprotju s prepovedjo nečloveškega ali ponižujočega ravnanja. Če pa zagotovila ni dal odreditveni pravosodni organ, je treba jamstvo, ki ga daje tako zagotovilo, preučiti tako, da se celovito presodijo vsi podatki, s katerimi razpolaga izvršitveni pravosodni organ.
17.
Ker je pritožnik zatrjeval, da iz predložene dokumentacije izhaja, da aktualne razmere v zaporu, v katerem bo nastanjen, ne ustrezajo standardom iz 3. člena EKČP, je bilo sodišče te navedbe dolžno preveriti kljub drugačnemu zagotovilu hrvaškega ministrstva. Okoliščina, da ENPP temelji na vzajemnem zaupanju med državami članicami glede spoštovanja temeljnih pravic iz Listine, ne pomeni, da izvršitveni pravosodni organ ni dolžan preveriti konkretiziranih očitkov zahtevane osebe, da se bo z njo zaradi predaje nečloveško ali ponižujoče ravnalo. Stališče Višjega sodišča, da poročila Odbora CPT ni treba prebrati, ker je v angleščini in ker pritožnik ni pojasnil, na katere dele poročila se sklicuje, je v nasprotju z dolžnostjo sodišča, da podrobno in na podlagi posodobljenih podatkov preuči stanje v zaporih izvršitvene države članice. Da sodišče zadosti tej dolžnosti, mora preveriti vsaj tiste s strani zahtevane osebe predložene sodne odločbe in poročila mednarodnih teles, za katere je SEU pojasnilo, da so upoštevni. Drugačno stališče Višjega sodišča zato pomeni kršitev prepovedi mučenja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz 18. člena Ustave.
18.
Tudi iz izpodbijanega sklepa zunajobravnavnega senata ni razvidno, da bi senat zavzel stališče o poročilu Odbora CPT oziroma o predloženi sodni praksi. Navedeni dokumenti v obrazložitev sklepa niso vključeni, senat pa se je izrecno opredelil samo do odgovora ministrstva. Iz 14. točke obrazložitve sklepa je tudi razvidno, da je senat pri zavrnitvi očitka o kršitvi pravice iz 18. člena Ustave upošteval javni interes, da se pritožnik preganja zaradi očitanega hujšega kaznivega dejanja, in s tem povezano sorazmernost predaje. Ker je pravica do prepovedi nečloveškega ravnanja absolutna, je ni dopustno tehtati z javnim interesom za kazenski pregon zahtevane osebe.
19.
Glede na navedeno je utemeljen pritožnikov očitek, da sodišči nista ravnali v skladu z zahtevami, ki jih je SEU vzpostavilo za presojo nevarnosti kršitve 4. člena Listine v okviru predaje po ENPP. S tem sta kršili tudi prepoved mučenja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz 18. člena Ustave.
20.
Ker je bila s stališči izpodbijanih sklepov pritožniku kršena pravica do prepovedi mučenja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz 18. člena Ustave, je Ustavno sodišče navedena sklepa razveljavilo in vrnilo zadevo Okrožnemu sodišču v novo odločanje.
21.
V ponovljenem odločanju bo moral senat preveriti, ali je iz odločb sodišč oziroma poročila Odbora CPT, ki jih je v postopku predložil pritožnik, razvidno, da so trenutne oziroma nedavne razmere, v katerih so nastanjeni priporniki v zagrebškem zaporu, v nasprotju z zahtevami 4. člena Listine in 3. člena EKČP. Če je to razvidno, bo moral senat zaprositi odreditveni pravosodni organ za dodatna, bolj konkretna pojasnila o trenutnih razmerah v zagrebškem zaporu, ob upoštevanju teh dodatnih pojasnil pa presoditi, ali obstaja dejanska nevarnost, da bo pritožnik v zagrebškem zaporu podvržen nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju.
22.
Ker je bilo treba izpodbijana sklepa razveljaviti že iz navedenega razloga, Ustavno sodišče drugih zatrjevanih kršitev ni presojalo.
C.
23.
Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Matej Accetto ter sodnice in sodniki dr. Rok Čeferin,
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA)
, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs.
Odločbo je sprejelo z osmimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Svetlič.
dr. Matej Accetto
Predsednik
[1]
Glej odločbe Ustavnega sodišča št. Up-78/00 z dne 29. 6. 2000 (Uradni list RS, št. 66/2000, in OdlUS IX, 295), 12. in 13. točka obrazložitve, št. U-I-238/06 z dne 7. 12. 2006 (Uradni list RS, št. 134/06, in OdlUS XV, 83), 10. točka obrazložitve, in št. Up-763/09 z dne 17. 9. 2009 (Uradni list RS, št. 80/09), 6. točka obrazložitve.
[2]
Glej sodbe ESČP v zadevah
Soering proti Združenemu kraljestvu
z dne 7. 7. 1989, 91. točka obrazložitve,
Vilvarajah in drugi proti Združenemu kraljestvu
z dne 30. 10. 1991, 103. točka obrazložitve, ter
Ilias in Ahmed proti Madžarski
z dne 21. 11. 2019, 126. točka obrazložitve.
[3]
Glej odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-155/11 z dne 18. 12. 2013 (Uradni list RS, št. 114/13, in OdlUS XX, 12), 11. točka obrazložitve, in št. U-I-59/17 z dne 18. 9. 2019 (Uradni list RS, št. 62/19, in OdlUS XXIV, 14), 27. točka obrazložitve.
[4]
Tako na primer odločba Ustavnega sodišča št. Up-919/23 z dne 23. 11. 2023, 9. točka obrazložitve.
[5]
Glej odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-59/17, 25. točka obrazložitve.
[6]
Glej prvi odstavek 1. člena Okvirnega sklepa o ENPP in 10. točko 8. člena ZSKZDČEU-1.
[7]
Glej sodbi SEU v združenih zadevah
X in Y
, C‑562/21 PPU in C‑563/21 PPU, z dne 22. 2. 2022, 40. točka obrazložitve, in v zadevi
Puig Gordi in drugi
, C‑158/21, z dne 31. 1. 2023, 93. točka obrazložitve.
[8]
Glej sodbo SEU v zadevi
Puig Gordi in drugi
, 94. točka obrazložitve.
[9]
Glej sodbo SEU v zadevi
E. D. L.
, C‑699/21, z dne 18. 4. 2023, 34. točka obrazložitve.
[10]
Glej sodbo SEU v združenih zadevah
Aranyosi in Căldăraru
, C‑404/15 in C‑659/15 PPU, z dne 5. 4. 2016, 83. točka obrazložitve.
[11]
Prav tam, 84. in 85. točka obrazložitve.
[12]
Glej sodbe SEU v zadevah
C. K., H. F., A. S. proti Republiki Sloveniji
, C-578/16 PPU, z dne 16. 2. 2017, 67. točka obrazložitve,
Abubacarr Jawo proti Zvezni republiki Nemčiji
, C-163/17, z dne 19. 3. 2019, 91. točka obrazložitve, ter v združenih zadevah
Ibrahim
, C-297/17, C-318/17, C-319/17 in C-438/17, z dne 19. 3. 2019, 89. točka obrazložitve.
[13]
Glej sodbo SEU v združenih zadevah
Aranyosi in Căldăraru
, 87. točka obrazložitve.
[14]
Iz prakse SEU je razvidno, da sodišče termin "podatki o razmerah v zaporu v odreditveni državi članici" razume kot podatke o splošnih razmerah prestajanja kazni zapora oziroma izvrševanja pripora v tej državi članici. V prvem koraku se tako presojajo splošne in sistemske pomanjkljivosti v zapornih institucijah v odreditveni državi članici, medtem ko se v drugem koraku presojajo konkretne razmere v zavodu za prestajanje kazni zapora, v katerem bo nastanjena zahtevana oseba.
[15]
Sodba SEU v združenih zadevah
Aranyosi in Căldăraru
, 88. in 89. točka obrazložitve.
[16]
Prav tam, 92.–94. točka obrazložitve.
[17]
Prav tam, 95. in 96. točka obrazložitve.
[18]
Sodba SEU v zadevi
P. P. R.
, C-318/24 PPU, z dne 29. 7. 2024, 109. točka obrazložitve.
[19]
Sodba SEU v zadevi
ML
, C‑220/18 PPU, z dne 25. 7. 2018, 81.–85. točka obrazložitve.
[20]
Prav tam, 111. točka obrazložitve.
[21]
Sodba SEU v zadevi
P. P. R.
, 116. točka obrazložitve.
[22]
Sodba SEU v zadevi
ML
, 112. točka obrazložitve.
[23]
Sodba SEU v zadevi
Dorobantu
, 69. točka obrazložitve.
[24]
Sodba SEU v zadevi
ML
, 114. točka obrazložitve.
[25]
Prav tam, 65. in 66. točka obrazložitve.
[26]
Sodba SEU v zadevi
Dorobantu
, 84. točka obrazložitve.
[27]
Prav tam, 56. in 57. točka obrazložitve.
⇒
Up-781/24-14
19. 11. 2024
Na podlagi prvega odstavka 70. člena Poslovnika Ustavnega sodišča
(Uradni list RS, št. 86/07, 54/10,
56/11, 70/17 in 35/20
)
izdajam
POPRAVNI SKLEP
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-781/24 z dne 19. 9. 2024 se popravi tako, da:
- se v zadnji povedi 11.a) točke obrazložitve beseda "odreditveni" nadomesti z besedo "izvršitveni", beseda "izvršitvene" pa z "odreditvene".
- se v tretji povedi 17. točke obrazložitve beseda "izvršitvene" nadomesti z besedo "odreditvene".
OBRAZLOŽITEV
Pri redigiranju besedila 11.a) in 17. točke obrazložitve odločbe je prišlo do očitne pomote. Pomote v odločbah in sklepih, ki so bili sprejeti na seji, popravi s sklepom predsednik Ustavnega sodišča (prvi odstavek 70. člena Poslovnika Ustavnega sodišča).
dr. Matej Accetto
Predsednik