Up-648/23, Up-738/20, U-I-344/20
Natisni
Opravilna št.:
Up-648/23, Up-738/20, U-I-344/20
Datum odločitve:
9. 5. 2024
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2024:U.I.344.20
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 98/2023 z dne 31. 3. 2023 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Slovenski Bistrici št. VL 98307/2019 z dne 26. 1. 2023

Sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 265/2020 z dne 12. 5. 2020 v delu, v katerem se nanaša na sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 in sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019

Zakon o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15 in 11/18) (ZIZ), 3. odst. 9. čl.
Izrek:
Sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 265/2020 z dne 12. 5. 2020 v delu, v katerem se nanaša na sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 in sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 se razveljavita in zadeva se vrne Okrajnemu sodišču v Ljubljani v novo odločanje.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 98/2023 z dne 31. 3. 2023 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Slovenski Bistrici št. VL 98307/2019 z dne 26. 1. 2023 se zavrže.
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 9. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15 in 11/18) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Stališče, da osemdnevni rok za vložitev ugovora zoper sklep o izvršbi začne teči že z vročitvijo sklepa o izvršbi, in ne šele po poteku enotedenskega roka iz 8. člena Uredbe (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah ("vročanje pisanj") in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 (UL L 324, 10. 12. 2007), v katerem lahko naslovnik zavrne sodno pisanje, naslovnika prikrajša za polni učinek obeh rokov. Takšno stališče pomeni kršitev pravice do učinkovitega pravnega sredstva iz 25. člena Ustave, upoštevaje sodbo Sodišča Evropske unije v zadevi LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH, C-7/21, z dne 7. 7. 2022.
Če morebitna ugoditev ustavni pritožbi ne bi mogla izboljšati pritožnikovega pravnega položaja, jo Ustavno sodišče zavrže.
Pobudnik nima pravnega interesa, če ne izkaže, da bi morebitna ugoditev pobudi privedla do izboljšanja njegovega pravnega položaja
Geslo:
1.4.52.2 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Pravni interes za vložitev ustavne pritožbe.
1.4.51.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Pravni interes za vložitev pobude.
1.5.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Pritrdilna mnenja.
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
2.1.1.3 - Viri ustavnega prava - Razredi - Pisani viri - Pravo Skupnosti.
2.1.3.2.2 - Viri ustavnega prava - Razredi - Sodna praksa - Mednarodna sodna praksa - Sodišče Evropskih skupnosti.
3.16 - Splošna načela - Sorazmernost.
5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Dvostopenjska sodna pristojnost (25).
Pravna podlaga:
Člen 25, Ustava [URS]
Člen 25.3, 55.b.1.2, 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Tiskovno sporočilo glede odločitve -
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-648/23, Up-738/20, U-I-344/20 z dne 9. 5. 2024 – Ustavno sodišče Republike Slovenije (us-rs.si)
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
zakon, posamični akt
Vlagatelj:
LKW Walter Internationale Transportorganisation AG, Republika Avstrija
Datum vloge:
5. 6. 2023
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava, zavrženje
Dokument:
US33863
Dokument v PDF obliki:
Up-648-23, Up-738-20, U-I-344-20.pdf
220 KB
Prenesite datoteko
Up-648-23, Up-738-20, U-I-344-20 - Pritrdilno LM dr. Knez.pdf
169 KB
Prenesite datoteko
Up-738-20.pdf
148 KB
Prenesite datoteko
Up-738/20-18
13. 11. 2023
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe,
ki jo je vložila
družba
LKW Walter Internationale Transportorganisation AG
, Republika Avstrija, ki jo zastopajo dr. Roland Grilc, mag. Rudolf Vouk, dr. Maria Škof, in Mojca Erman, LL.M. (LSE), odvetniki v Ljubljani,
na seji 13. novembra 2023
sklenil
:
1.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 265/2020 z dne 12. 5. 2020 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019
se sprejme v obravnavo.
2.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 265/2020 z dne 12. 5. 2020 v zvezi
s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 21. 2. 2020 se ne sprejme.
OBRAZLOŽITEV
1. Sodišče prve stopnje je v izvršilnem postopku, ki je tekel zoper pritožnico s sedežem v Republiki Avstriji, s sklepom št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 kot prepoznega zavrglo ugovor pritožnice zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine. S sklepom št. VL 98307/2019 z dne 21. 2. 2020 je zavrnilo še predlog pritožnice za vrnitev v prejšnje stanje, ki ga je vložila zoper sklep o zavrženju ugovora. Zoper oba sklepa je pritožnica vložila pritožbi. Zatrjevala je, da gre za čezmejni spor in da sklep o izvršbi ni bil vročen skladno z Uredbo (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah ("vročanje pisanj") in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 (UL L 324, 10. 12. 2007 – v nadaljevanju Uredba). Navajala je, da je osemdnevni rok za vložitev ugovora zoper ta sklep neskladen z Ustavo in s pravom Evropske unije (v nadaljevanju EU). Predlagala je tudi, da sodišče vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe, ker naj bi nacionalna zakonodaja bila neskladna s pravom EU. Zatrjevala je tudi, da ji je bil sklep dejansko vročen kasneje, kot je to ugotovilo sodišče. Višje sodišče je obe pritožbi zavrnilo in potrdilo sklepa sodišča prve stopnje. V zvezi z očitkom o nepravilni vročitvi sklepa o izvršbi je pojasnilo, da je bila vročitev opravljena v skladu z Uredbo, da je imela pritožnica pooblaščenca, ki razume slovensko in bi tudi lahko še pravočasno zavrnil sprejem pisanja, če bi tako ocenil. Glede očitka, da je osemdnevni rok neskladen s pravom EU, pa je pojasnilo, da je ta določen v Zakonu o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15, 11/18 in 36/21 – v nadaljevanju ZIZ), da je v tem sporu pristojno sodišče v Republiki Sloveniji in da se zato uporabljajo določbe nacionalnega predpisa. Glede pritožbe zoper sklep o zavrnitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje pa je Višje sodišče pojasnilo, da je bil predlog pravilno zavrnjen kot preuranjen in da se razlogi, s katerimi ga pritožnica utemeljuje, nanašajo na pravilnost vročitve sklepa o izvršbi, ne pa na okoliščine, s katerimi bi se opravičevalo zamudo roka.
2. Pritožnica zatrjuje kršitev pravic iz 22., 23. in 25. člena Ustave ter 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – EKČP). Navaja, da je sodišče druge stopnje kršilo njena ustavnoprocesna in konvencijska jamstva, ker ni odgovorilo na očitke o protiustavnosti določbe ZIZ o domnevno diskriminatorni obravnavi gospodarskih družb s sedežem v tujini in ker ni zavzelo jasnega stališča glede njenega predloga za vložitev vprašanja v predhodno odločanje Sodišču Evropske unije. Ker Višje sodišče ni vložilo predloga za predhodno odločanje, pritožnica zatrjuje tudi kršitev tretjega odstavka 267. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije (prečiščena različica, UL C 202, 7. 6. 2016 – PDEU). Ustavnemu sodišču predlaga, naj vloži predlog za predhodno odločanje v zvezi z vprašanji skladnosti nacionalne ureditve s pravom EU glede instituta izvršbe, ki teče na podlagi verodostojne listine, in zlasti glede ureditve ugovora zoper takšen sklep.
3. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo v delu sprejel v obravnavo (1. točka izreka). O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijanima sklepoma kršene pritožničine človekove pravice oziroma temeljne svoboščine.
4. Senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe v delu ni sprejel v obravnavo (2. točka izreka), ker v tem delu niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena
Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS).
5. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena ZUstS
ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik senata
dr. Rok Čeferin ter člana dr. Rajko Knez in
dr. Rok Svetlič.
Sklep je sprejel soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik senata
Up-648/23-9
Up-738/20-24
U
-I-344/20-20
9. 5. 2024
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavnih pritožbah in v postopku preizkusa pobude družbe LKW Walter Internationale Transportorganisation AG, Republika Avstrija, ki jo zastopajo dr. Roland Grilc, mag. Rudolf Vouk, dr. Maria Škof in Mojca Erman, LL.M. (LSE), odvetniki v Ljubljani, na seji 9. maja 2024
odločilo:
1. Sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 265/2020 z dne 12. 5. 2020 v delu, v katerem se nanaša na sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 in sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 se razveljavita in zadeva se vrne Okrajnemu sodišču v Ljubljani v novo odločanje.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 98/2023 z dne 31. 3. 2023 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Slovenski Bistrici št. VL 98307/2019 z dne 26. 1. 2023 se zavrže.
3. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 9. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15 in 11/18) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1.
Sodišče prve stopnje je v izvršilnem postopku, ki je tekel zoper pritožnico s sedežem v Republiki Avstriji, s sklepom št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 kot prepoznega zavrglo ugovor pritožnice zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine. S sklepom št. VL 98307/2019 z dne 21. 2. 2020 je zavrnilo še predlog pritožnice za vrnitev v prejšnje stanje, ki ga je vložila zoper sklep o zavrženju ugovora. Zoper oba sklepa je pritožnica vložila pritožbi. Zatrjevala je, da gre za čezmejni spor in da sklep o izvršbi ni bil vročen skladno z Uredbo (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah ("vročanje pisanj") in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 (UL L 324, 10. 12. 2007 – v nadaljevanju Uredba št. 1393/2007). Navajala je, da je osemdnevni rok za vložitev ugovora zoper ta sklep neskladen z Ustavo in s pravom Evropske unije (v nadaljevanju EU). Predlagala je tudi, naj sodišče vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe, ker naj bi nacionalna zakonodaja bila neskladna s pravom EU. Zatrjevala je tudi, da ji je bil sklep dejansko vročen kasneje, kot je to ugotovilo sodišče.
2.
Višje sodišče je obe pritožbi zavrnilo in potrdilo sklepa sodišča prve stopnje. V zvezi z očitkom o nepravilni vročitvi sklepa o izvršbi je pojasnilo, da je bila vročitev opravljena v skladu z Uredbo št. 1393/2007, da je imela pritožnica pooblaščenca, ki razume slovensko in bi tudi lahko še pravočasno zavrnil sprejem pisanja, če bi tako ocenil. Glede očitka, da je osemdnevni rok neskladen s pravom EU, pa je pojasnilo, da je ta določen v Zakonu o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15, 11/18 in 36/21 – v nadaljevanju ZIZ), da je v tem sporu pristojno sodišče v Republiki Sloveniji in da se zato uporabljajo določbe nacionalnega predpisa. Glede pritožbe zoper sklep o zavrnitvi predloga za vrnitev v prejšnje stanje pa je Višje sodišče pojasnilo, da je bil predlog pravilno zavrnjen kot preuranjen in da se razlogi, s katerimi ga pritožnica utemeljuje, nanašajo na pravilnost vročitve sklepa o izvršbi, ne pa na okoliščine, s katerimi bi se opravičevala zamuda roka.
3.
Pritožnica zatrjuje kršitev pravic iz 22., 23. in 25. člena Ustave ter 6. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – EKČP). Navaja, da je sodišče druge stopnje kršilo njena ustavnoprocesna in konvencijska jamstva, ker ni odgovorilo na očitke o protiustavnosti določbe ZIZ o domnevno diskriminatorni obravnavi gospodarskih družb s sedežem v tujini in ker ni zavzelo jasnega stališča glede njenega predloga za vložitev vprašanja v predhodno odločanje Sodišču Evropske unije (v nadaljevanju SEU). Ker Višje sodišče ni vložilo predloga za predhodno odločanje, pritožnica zatrjuje tudi kršitev tretjega odstavka 267. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije (prečiščena različica, UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju PDEU). Ustavnemu sodišču predlaga, naj vloži predlog za predhodno odločanje v zvezi z vprašanji skladnosti nacionalne ureditve s pravom EU glede instituta izvršbe, ki teče na podlagi verodostojne listine, in zlasti glede ureditve ugovora zoper takšen sklep. Predlaga tudi, naj vloži predlog v zvezi z vprašanjem, ali je 8. člen Uredbe št. 1393/2007 dopustno razlagati tako, da se rok za ugovor zoper sklep o izvršbi iz tretjega odstavka 9. člena ZIZ in rok za zavrnitev pisanj iz prvega odstavka 8. člena Uredbe št. 1393/2007 iztečeta hkrati.
4.
Pritožnica je naknadno vložila ustavno pritožbo tudi zoper odločitev sodišča, ki je zavrnilo njen predlog za obnovo postopka, ki ga je vložila po sodbi SEU v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
, C-7/21, z dne 7. 7. 2022. Uveljavljala je dva razloga, in sicer da je bil sklep o izvršbi vročen nepravilno in da pomeni sodba SEU novo dejstvo oziroma nov dokaz. Sodišče prve stopnje je ocenilo, da je bila vročitev opravljena skladno z Uredbo št. 1393/2007 in da razlaga štetja rokov, ko ga je sprejelo SEU, velja le za nepravnomočno končane postopke. Sodba SEU pa tudi ni novo dejstvo ali dokaz (kot obnovitveni razlog). Poleg tega bi se pritožnica lahko sklicevala na nova dejstva in nove dokaze le, če bi ti obstajali že v času teka postopka, sodba SEU pa je bila izdana po pravnomočnosti sklepa o izvršbi. Višje sodišče pritožbi ni ugodilo in je potrdilo sklep sodišča prve stopnje.
5.
Pritožnica tudi to ustavno pritožbo utemeljuje s smiselno enakimi očitki, kot jih je navajala v ustavni pritožbi št. Up-738/20. Poleg tega navaja še, da iz navedene sodbe SEU izhaja, da je bil njen ugovor v prvem postopku vložen pravočasno in da je bila napačna odločitev izvršilnega sodišča glede štetja rokov.
6.
Pritožnica vlaga tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 9. člena ZIZ. V zvezi s to določbo se sklicuje na navedbe v prvotni ustavni pritožbi in dodaja, da naj bi bila izpodbijana ureditev neskladna z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 805/2004 z dne 21. aprila 2004 o uvedbi evropskega naloga za izvršbo nespornih zahtevkov (UL L 143, 30. 4. 2004, in nasl.).
7.
Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-738/20 z dne 13. 11. 2023 ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 265/2020 z dne 12. 5. 2020 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 98307/2019 z dne 10. 12. 2019 sprejelo v obravnavo. O tem je skladno s prvim odstavkom 56. člena
Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS)
obvestilo Višje sodišče v Mariboru, skladno z drugim odstavkom istega člena ZUstS pa je ustavno pritožbo poslalo v odgovor nasprotni stranki iz izvršilnega postopka, ki nanjo ni odgovorila.
B. – I.
Uredba št. 1393/2007
8.
V obravnavani zadevi gre za čezmejni spor. Zato je izvršilno sodišče v obravnavani zadevi vročalo sodna pisanja na podlagi (takrat veljavne)
[1]
Uredbe št. 1393/2007. Namen Uredbe št. 1393/2007 je dvojen: boljše in hitrejše pošiljanje sodnega (in izvensodnega) pisanja v civilnih in gospodarskih zadevah med državami članicami in hkrati zagotavljanje temeljnih pravic naslovnikov.
[2]
Uredba daje naslovniku pravico do zavrnitve sprejema sodnega pisanja, če jezika sodnega pisanja ne razume (ali če ni sestavljeno v uradnem jeziku).
[3]
S tem varuje pravico do učinkovite obrambe oziroma učinkovitega pravnega sredstva. Naslovnik mora biti poučen, da lahko zavrne sprejem pisanja za vročitev. To lahko stori v roku enega tedna (prvi odstavek 8. člena Uredbe št. 1393/2007).
9.
Člen 8 Uredbe št. 1393/2007 se v upoštevnem delu glasi:
"Člen 8
Zavrnitev sprejema pisanja
1. Organ za sprejem z uporabo standardnega obrazca iz Priloge II pouči naslovnika, da lahko zavrne sprejem pisanja za vročitev v trenutku vročitve ali tako, da pisanje vrne organu za sprejem v enem tednu, in sicer če ni sestavljeno v enem od naslednjih jezikov ali mu ni priložen prevod v enega od naslednjih jezikov:
(a) jezik, ki ga naslovnik razume;
ali
(b) uradni jezik zaprošene države članice ali, če je v tej državi več uradnih jezikov, v uradni jezik ali v enega od uradnih jezikov kraja, kjer je treba opraviti vročitev.
2. Če je organ za sprejem obveščen, da naslovnik zavrača prejem pisanja v skladu z odstavkom 1, o tem s potrdilom iz člena 10 nemudoma obvesti organ za pošiljanje ter vrne zaprosilo in pisanja, za katera se zahteva prevod.
3. Če je naslovnik zavrnil sprejem pisanja v skladu z odstavkom 1, se lahko vročitev pisanja naslovniku opravi tako, da se mu v skladu z določbami te uredbe vroči pisanje, ki mu je priložen prevod v jezik iz odstavka 1. V tem primeru je dan vročitve pisanja datum, na katerega se v skladu s pravom zaprošene države članice vroči pisanje, ki mu je priložen prevod. Kadar pa je treba v skladu s pravom države članice pisanje vročiti v določenem roku, se v zvezi s prosilcem upošteva dan vročitve začetnega pisanja, določen v skladu s členom 9(2).
4. Za načine pošiljanja in vročitve sodnih pisanj iz oddelka 2 se prav tako uporabljajo odstavki 1, 2 in 3.
5. Za namene odstavka 1 diplomatski ali konzularni predstavniki, če se pisanje vroča v skladu s členom 13, ali organ ali oseba, če se pisanje vroča v skladu s členom 14, poučijo naslovnika, da lahko zavrne sprejem pisanja in da mora zavrnjeno pisanje poslati tem predstavnikom, organu oziroma osebi."
Sodba SEU v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
10.
SEU je v sodbi v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
odgovorilo na vprašanje, ki ga v obravnavani zadevi zastavlja tudi pritožnica, ali je treba prvi odstavek 8. člena Uredbe št. 1393/2007 v zvezi s 47. členom Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju Listina), ki zagotavlja pravico do učinkovitega pravnega sredstva, razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice organa, ki je izdal pisanje za vročitev, na podlagi katere enotedenski rok, v katerem lahko naslovnik takega pisanja zavrne njegov sprejem iz enega od razlogov, predvidenih v tej določbi, začne teči istočasno kot rok za vložitev pravnega sredstva zoper navedeno pisanje v tej državi članici.
11.
Upoštevni del sodbe SEU v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
se glasi:
"34. Kot je razvidno iz besedila člena 8(1) Uredbe št. 1393/2007, ta določba določa možnost, da naslovnik pisanja za vročitev zavrne sprejem tega pisanja, če ni sestavljeno v jeziku, ki ga razume, ali v uradnem jeziku zaprošene države članice, ali, odvisno od primera, v enem od uradnih jezikov kraja, kjer je treba opraviti vročitev, torej jezikov, za katere se šteje, da jih naslovnik obvlada.
35. Ta možnost zavrnitve sprejema pisanja za vročitev je pravica naslovnika tega pisanja […]. Ta naslovnik lahko to pravico uresničuje bodisi v trenutku vročitve navedenega pisanja bodisi v enem tednu, če v tem roku to pisanje vrne.
36. Iz sodne prakse Sodišča tudi izhaja, da ta pravica zavrniti sprejem pisanja za vročitev omogoča varstvo pravice naslovnika tega pisanja do obrambe ob spoštovanju zahtev poštenega sojenja, ki je določeno v členu 47, drugi odstavek, Listine. Čeprav je namreč namen Uredbe št. 1393/2007 predvsem izboljšanje učinkovitosti in hitrosti sodnih postopkov in zagotovitev učinkovitega izvajanja sodne oblasti, se navedeni cilji ne smejo dosegati tako, da se kakor koli dejansko omejuje pravica naslovnikov zadevnih pisanj do obrambe […].
[…]
39. Zato je treba zagotoviti, da naslovnik pisanja za vročitev, ki je sestavljeno v jeziku, ki ni jezik, za katerega se šteje, da ga razume, dejansko lahko uveljavlja pravico do zavrnitve sprejema tega pisanja, ki – kot izhaja iz točke 36 te sodbe – spada v njegovo temeljno pravico do učinkovitega sodnega varstva.
[…]
41. Polni učinek pravice do zavrnitve sprejema pisanja za vročitev zahteva, prvič, da je bil naslovnik obveščen o obstoju te pravice in, drugič, da ima na voljo celoten enotedenski rok za oceno, ali je treba sprejem pisanja sprejeti ali zavrniti, in v primeru zavrnitve za vrnitev tega pisanja.
42. V obravnavanem primeru je bil rok za vložitev ugovora zoper zadevni sklep v skladu s členom 9 ZIZ osem dni od njegove vročitve. V skladu s slovensko postopkovno ureditvijo, katere obseg je v odgovoru na vprašanja za pisni odgovor, ki jih je postavilo Sodišče, pojasnila slovenska vlada, pa ta rok ni bil računan od datuma izteka enotedenskega roka iz člena 8(1) Uredbe št. 1393/2007, temveč od izročitve tega sklepa tožeči stranki v postopku v glavni stvari, to je 30. oktobra 2019, tako da sta se ta roka skoraj v celoti prekrivala. Zato tožeča stranka v postopku v glavni stvari dejansko ni mogla izkoristiti celotnega enotedenskega roka, ki ji je bil priznan s to uredbo, da bi preučila, ali je treba sprejeti ali zavrniti sprejem zadevnega sodnega pisanja, saj bi morala zaradi te ureditve v istem roku po potrebi vložiti tudi ugovor zoper to sodno pisanje, če bi ga sprejela.
43. Poleg tega ureditev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, dejansko pripelje do tega, da se naslovniku pisanja, ki spada na področje uporabe Uredbe št. 1393/2007, v celoti odvzame upravičenost do roka, ki ga nacionalno pravo določa za vložitev pravnega sredstva, in sicer v obravnavanem primeru osemdnevni rok za vložitev ugovora zoper zadevno sodno pisanje. V položajih, za katere velja pravica do učinkovitega sodnega varstva, določena v členu 47 Listine, pa morajo biti posamezniki v celoti upravičeni do rokov, ki jih priznava nacionalno pravo države članice za uveljavljanje procesne pravice zoper vročeno pisanje […].
44. Poleg tega, kadar – kot v obravnavani zadevi – začetka navedenih rokov sovpadata in kadar naslovnik pisanja, sestavljenega v jeziku, za katerega se ne šteje, da ga razume, torej dejansko ni v celoti upravičen do tega roka, in to ne glede na dolžino roka za vložitev pravnega sredstva zoper ta akt, ki je določen z ureditvijo države članice organa, ki je to pisanje izdal, je ta naslovnik v manj ugodnem položaju v primerjavi z drugimi naslovniki, ki razumejo jezik, v katerem je bilo pisanje sestavljeno, in ki jim je bilo to pisanje poslano, in imajo torej v celoti na voljo navedeni rok za uveljavljanje svojih pravic.
45. Vendar cilj preprečevanja vsakršne diskriminacije med tema kategorijama naslovnikov, ki mu sledi člen 8(1) Uredbe št. 1393/2007, zahteva, da lahko naslovniki, ki prejmejo pisanje v jeziku, ki ni jezik, naveden v tej določbi, uveljavljajo pravico do zavrnitve sprejema tega pisanja, ne da bi bili zaradi njihovega čezmejnega položaja v procesno slabšem položaju.
46. Iz tega sledi, da kadar pisanje za vročitev ni sestavljeno v enem od jezikov ali prevedeno v enega od jezikov, navedenih v tej določbi, začetek enotedenskega roka, ki ga določa člen 8(1) Uredbe št. 1393/2007, ne sme sovpadati z začetkom teka roka za uveljavljanje pravice do pravnega sredstva v skladu z ureditvijo države članice organa, ki je pisanje izdal, sicer bi bil ogrožen polni učinek navedene določbe v povezavi s členom 47 Listine, pri čemer mora zadnjenavedeni rok načeloma začeti teči po izteku enotedenskega roka iz tega člena 8(1).
47. Ta razlaga je tudi skladna s ciljem Uredbe št. 1393/2007. Če bi se namreč pravo Unije razlagalo tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa, da začne rok za vložitev pravnega sredstva zoper pisanje, ki spada na področje uporabe člena 8(1) te uredbe, teči od začetka teka roka, predpisanega s to določbo za oceno, ali je treba sprejeti ali zavrniti sprejem tega pisanja, bi to lahko naslovnika tega pisanja spodbudilo k izbiri možnosti zavrnitve navedenega pisanja, da ne bi utrpel neugodnega položaja, navedenega v točki 45 te sodbe.
48. Taka spodbuda bi bila v nasprotju s ciljem navedene uredbe, ki je, kot je razvidno zlasti iz njene uvodne izjave 2, dajanje prednosti hitremu pošiljanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah pri vročanju, brez poseganja v spoštovanje pravice naslovnika teh pisanj do obrambe. Poleg tega je v uvodni izjavi 10 te uredbe poudarjeno, da bi bilo treba za zagotovitev učinkovitosti navedene uredbe možnost, da se vročitev navedenih pisanj zavrne, omejiti na izjemne primere.
49. Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 8(1) Uredbe št. 1393/2007 v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice organa, ki je izdal pisanje za vročitev, na podlagi katere enotedenski rok iz tega člena 8(1), v katerem lahko naslovnik takega pisanja zavrne njegov sprejem iz enega od razlogov, predvidenih v tej določbi, začne teči istočasno kot rok za vložitev pravnega sredstva zoper navedeno pisanje v tej državi članici."
Uporaba stališč v obravnavani zadevi
12.
Sodbe SEU (in s tem razlaga prava EU) v postopku predhodnega odločanja po 267. členu PDEU veljajo
erga omnes
in so torej zavezujoče za nacionalna sodišča, ki odločajo o enakem problemu, kot je bil sprožilni. Iz prakse SEU izhaja, da imajo (praviloma)
[4]
tudi
ex tunc
učinek.
[5]
13.
Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu ugovor pritožnice zavrglo, ker je bil vročen (štiri dni) po preteku roka iz 9. člena ZIZ. Štelo je, da je rok za ugovor pritožnici začel teči hkrati z vročitvijo sklepa o izvršbi. Iz pritožničinih očitkov izhaja, da v bistvu očita izpodbijanim sklepom, da je bil rok za ugovor zanjo prekratek in da ji je zato bila kršena pravica do učinkovitega pravnega sredstva, ker sta se rok za ugovor in rok za zavrnitev pisanj iztekla istočasno.
14.
V postopku z ustavno pritožbo Ustavno sodišče preizkusi, ali je sodišče z razlago zakonu dalo vsebino, ki je z vidika kakšne človekove (ustavne) pravice nesprejemljiva (t. i. Schumannova formula).
[6]
Sodišče z razlago zakona temu ne sme dati vsebine, ki je ne bi smel določiti tudi zakonodajalec.
[7]
Ustavno sodišče torej pri tem opravi preizkus, ali bi v primeru, če bi že sam zakon izrecno vseboval takšno pravilo, kot ga je z razlago zakona izreklo sodišče, tak zakon zaradi neskladnosti z Ustavo moralo razveljaviti.
[8]
Ustavno sodišče se mora glede na navedeno opredeliti do vprašanja, ali bi bilo v neskladju z Ustavo, če bi zakon izrecno določil, da začetek teka obeh prej navedenih rokov sovpadata. Po oceni Ustavnega sodišča je odgovor na tako vprašanje pritrdilen.
15.
Ustava v 25. členu zagotavlja pravico do pravnega sredstva. Smisel tega ustavnega zagotovila ni le v tem, da zagotavlja posamezniku pravico do vložitve pravnega sredstva, temveč predvsem v tem, da lahko z vložitvijo pravnega sredstva učinkovito brani in varuje svoje pravne interese.
[9]
Listina (ki se v obravnavani zadevi uporablja na podlagi njenega prvega odstavka 51. člena) v prvem odstavku 47. člena zagotavlja pravico do učinkovitega pravnega sredstva. Kot je pojasnilo SEU v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
, ta pravica zagotavlja, da so posamezniki v celoti upravičeni do rokov, ki jih priznava nacionalno pravo za uveljavljanje procesne pravice zoper vročeno pisanje.
[10]
16.
Zakonska ureditev, ki bi določala, da rok za vložitev ugovora zoper sklep o izvršbi na podlagi tretjega odstavka 9. člena ZIZ začne teči že z vročitvijo sklepa o izvršbi, ne pa šele po poteku enotedenskega roka iz 8. člena Uredbe št. 1393/2007, bi naslovnika prikrajšala tako za polni učinek enotedenskega roka za zavrnitev pisanj iz Uredbe št. 1393/2007 kot tudi za osemdnevni rok iz tretjega odstavka 9. člena ZIZ. Takšna ureditev bi naslovniku sodnega pisanja onemogočila, da bi vložil ugovor v roku osmih dni po tem, ko bi se že seznanil z vsemi potrebnimi informacijami v jeziku, ki ga razume, in da bi lahko pravočasno pripravil učinkovito obrambo in vložil ugovor zoper sklep o izvršbi. To bi pomenilo poseg v naslovnikovo pravico do učinkovitega pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.
17.
Dopustnost posega v človekovo pravico Ustavno sodišče presoja z vidika obstoja ustavno dopustnega cilja (tretji odstavek 15. člena Ustave). Če ta obstaja, je treba vselej oceniti še, ali je poseg v skladu z načeli pravne države (2. člen Ustave) oziroma s splošnim načelom sorazmernosti.
[11]
Ker pa za takšen poseg v pravico vložitve ugovora zoper sklep o izvršbi kot tudi v pravico do zavrnitve vročitve pisanj po Uredbi št. 1393/2007 izvršilni sodišči nista navedli ustavnopravnih razlogov in tudi sicer ni videti za takšen poseg ustavno dopustnega cilja, pomeni, da presojana ureditev ne bi izpolnjevala že prvega pogoja, ki ga za omejevanje človekovih pravic zahteva Ustava (tretji odstavek 15. člena Ustave).
18.
Glede na navedeno je Ustavno sodišče presodilo, da sta izpodbijana sklepa izvršilnega sodišča pritožnici kršila pravico iz 25. člena Ustave, upoštevaje tudi prvi odstavek 47. člena Listine. Zato je Ustavno sodišče sklepa razveljavilo in zadevo vrnilo v novo odločanje Okrajnemu sodišču (1. točka izreka). Sodišče bo moralo v novem postopku, upoštevaje razloge iz te odločbe in sodbe SEU v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
, preveriti, ali je bil pritožnici zagotovljen celoten enotedenski rok iz prvega odstavka 8. člena Uredbe št. 1393/2007, in to upoštevati pri teku roka za vložitev ugovora po tretjem odstavku 9. člena ZIZ.
19.
Ker je Ustavno sodišče razveljavilo izpodbijana sklepa zaradi kršitve 25. člena Ustave, ni presojalo še drugih zatrjevanih kršitev človekovih pravic. To velja tudi za predlog pritožnice, naj Ustavno sodišče vloži predlog za predhodno odločanje. Ker je namreč SEU odgovorilo na ključno vprašanje v obravnavanem sporu glede računanja rokov in je torej to vprašanje že bilo predmet razlage SEU, Ustavnemu sodišču ni treba predložiti istega vprašanja v predhodno odločanje SEU,
[12]
odgovori na druga vprašanja pa tako tudi niso več pomembni za rešitev ustavne pritožbe.
B. – II.
20.
Pritožnica naknadno vlaga tudi ustavno pritožbo zoper odločitev izvršilnega sodišča, ki je zavrnilo njen predlog za obnovo postopka, ki ga je vložila po sodbi SEU v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
. Vsak, ki zahteva sodno varstvo svojih pravic in pravnih interesov, mora izkazati pravni interes: kot verjetno mora izkazati, da bo ugoditev njegovi zahtevi pomenila zanj določeno pravno korist (izboljšanje pravnega položaja), ki je brez tega ne more doseči. Pravni interes mora biti izkazan tudi za vložitev ustavne pritožbe, na njegov obstoj pa mora Ustavno sodišče paziti po uradni dolžnosti ves čas postopka.
[13]
21.
Ker je Ustavno sodišče razveljavilo odločitev izvršilnega sodišča o zavrženju ugovora pritožnice, ustavna pritožba zoper odločitev o zavrnitvi predloga za obnovo postopka na nadaljnji potek postopka ne more imeti več vpliva. Izboljšanja pravnega položaja pritožnica z ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 98/2023 z dne 31. 3. 2023 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Slovenski Bistrici št. VL 98307/2019 z dne 26. 1. 2023 ne more doseči. Zaradi pomanjkanja pravnega interesa je zato Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo (2. točka izreka).
[14]
B. – III.
22.
Pritožnica je vložila tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti tretjega odstavka 9. člena ZIZ. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti lahko da, kdor izkaže svoj pravni interes ob vložitvi pobude (prvi odstavek 24. člena ZUstS). Po drugem odstavku navedenega člena je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt, izdan za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj.
23.
Pritožničin pravni interes za odločitev o pobudi je temeljil na ustavni pritožbi, ki ji je Ustavno sodišče ugodilo. Zaradi kršitve pravice iz 25. člena Ustave je razveljavilo v 1. točki izreka te odločbe navedena sklepa. Morebitna ugoditev pobudi torej ne bi mogla izboljšati njenega pravnega položaja.
[15]
To pa pomeni, da ni izpolnjena procesna predpostavka za presojo ustavnosti izpodbijane zakonske določbe. Ustavno sodišče je zato pobudo zavrglo (3. točka izreka).
C.
24.
Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena, druge alineje prvega odstavka 55.b člena in tretjega odstavka 25. člena ZUstS
v sestavi: predsednik dr. Matej Accetto ter sodnice in sodniki dr. Rok Čeferin,
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA)
, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs.
Odločbo je sprejelo soglasno. Sodnik Knez je dal pritrdilno ločeno mnenje.
dr. Matej Accetto
Predsednik
[1]
Uredba št. 1393/2007 je bila razveljavljena z Uredbo (EU) 2020/1784 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2020 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah (vročanje pisanj) (prenovitev) (UL L 405, 2. 12. 2020), ki se uporablja od 1. 7. 2022.
[2]
Primerjaj s sodbo SEU v zadevi
Alpha Bank Cyprus
, C-519/13, z dne 16. 9. 2015, 29. do 31. točka obrazložitve.
[3]
Prav tam, 49. točka obrazložitve.
[4]
Iz sodne prakse SEU izhaja, da imajo sodbe le izjemoma
ex nunc
učinek v primeru, če sta izpolnjena pogoja dobre vere zainteresiranih in nevarnosti resnih motenj (glej npr. sodbo SEU v zadevi
Skov Æg
, C-402/03, z dne 10. 1. 2006, 51. točka obrazložitve, in tam navedeno sodno prakso).
[5]
Sodba SEU v združenih zadevah
Linneweber in Akritidis
, C‑453/02 in C‑462/02, z dne 17. 2. 2005, 41. točka obrazložitve. Glej tudi V. Trstenjak, M. Brkan, Pravo EU, Ustavno, procesno in gospodarsko pravo EU, GV Založba, Ljubljana 2012, str. 278.
[6]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-558/19 z dne 12. 1. 2023 (Uradni list RS, št. 17/23), 18. točka obrazložitve.
[7]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-310/02 z dne 2. 10. 2003 (Uradni list RS, št. 100/03), 4. točka obrazložitve.
[8]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. Up-1292/08 z dne 10. 9. 2009 (Uradni list RS, št. 77/09, in OdlUS XVIII, 82), 10. točka obrazložitve.
[9]
Glej npr. odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-98/91 z dne 10. 12. 1992 (Uradni list RS, št. 61/92, in OdlUS I, 101) in št. Up-949/12 z dne 10. 10. 2013 (Uradni list RS, št. 91/13, in OdlUS XX, 17), 7. točka obrazložitve.
[10]
Sodba SEU v zadevi
LKW WALTER Internationale Transportorganisation AG proti CB, DF in GH
, 43. točka obrazložitve.
[11]
Glej odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-18/02 z dne 24. 10. 2003 (Uradni list RS, št. 108/03, in OdlUS XII, 86), 25. točka obrazložitve.
[12]
Primerjaj z odločbo Ustavnega sodišča št. Up-1133/18 z dne 31. 3. 2022 (Uradni list RS, št. 67/22), 19. točka obrazložitve.
[13]
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-784/21, Up-886/21 z dne 26. 3. 2024, 4. točka obrazložitve.
[14]
Glej sklepe Ustavnega sodišča št. U-I-75/10, Up-401/10 z dne 8. 4. 2010, št. U-I-122/11, Up-572/11 z dne 21. 6. 2011, št. U-I-204/19, Up-934/19 z dne 12. 10. 2021, št. U-I-433/20, Up-1166/20 z dne 29. 5. 2023 in št. U-I-784/21, Up-886/21.
[15]
Glej odločbe Ustavnega sodišča št. Up-456/10, U-I-89/10 z dne 24. 2. 2011 (Uradni list RS, št. 26/11), 22. točka obrazložitve, št. Up-280/16, Up-350/16, Up-745/16, Up-750/16, U-I-72/16, U-I-160/16 z dne 22. 3. 2017 (Uradni list RS, št. 20/17), 32. točka obrazložitve, in št. Up-893/16, U-I-194/16 z dne 20. 4. 2017, 19. točka obrazložitve.
⇒
Up-648/23-10
Up-738/20-25
U-I-344/20-21
27. 5. 2024
PRITRDILNO LOČENO MNENJE SODNIKA
DR. RAJKA KNEZA K ODLOČBI
ŠT.
Up-648/23
,
Up-738/20, U-I-344/20
Z DNE 9. 5. 2024
1. Z ločenim mnenjem se osredotočam na ustavno pritožbo št. Up-648/23. Strinjam se, da pritožniki nimajo več pravnega interesa za njeno presojo (v 2. točki izreka odločbe je zato navedeno, da se zavrže). Gre za ustavno pritožbo proti odločitvam sodišč, ki so zavrnila predlog za
obnovo postopka
potem, ko je iz odločitve Sodišča EU jasno, da so slovenska sodišča napačno razlagala (takrat veljavno) Uredbo 1393/2007 (uredba, ki ureja (izven)sodna vročanja v civilnih in gospodarskih zadevah; v nadaljevanju Uredba).
[1]
Pot do zaključka, da pritožniki nimajo (več) pravnega interesa, pa ni tako enostavna, kot izgleda na prvi pogled.
2. Naj kratko opišem dejansko stanje, razvoj dogodkov z bistvenimi okoliščinami pravne narave: V postopkih, na katere se nanašajo ustavne pritožbe, ustavna pritožnica, avstrijsko transportno podjetje, ni uspela. Ustavna pritožnica je bila dolžnica. Zoper njo je slovenski upnik vložil predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine. V postopku čezmejnega izvršilnega spora se je zapletlo pri vročanju. Zoper sklep o izvršbi je vložila ugovor, a sodišče prve stopnje je ugovor zavrglo, ker je menilo, da je dolžnica zamudila osemdnevni rok, kot ga določa Zakon o izvršbi in zavarovanju (tretji odstavek 9. člena ZIZ). Tudi na drugi stopnji ni uspela. Zatrjevala je neskladje ZIZ z omenjeno Uredbo. Poenostavljeno zapisano: menila je, da ni skladno z omenjeno Uredbo, če začne teči sedemdnevni rok, ki ga ta omogoča za zavrnitev pisanja (če naslovnik ne razume jezika), istočasno kot osemdnevni rok za ugovor po nacionalnem pravu. Potem ko je dolžnica izgubila v postopkih, ki so tekli v Sloveniji (in je terjatev plačala), je – pomembno – vložila odškodninsko tožbo zoper svojega nekdanjega pooblaščenca zaradi zamude pri vložitvi ugovora. Tožbo je vložila pred avstrijskim sodiščem v Pliberku (Bleiburg) in to je glede stališča hkratnega teka obeh rokov sprožilo postopek predhodnega odločanja pred Sodiščem EU. Zapisal sem, da je ta odškodninski postopek pomemben. Ugibam namreč, da je pritožnica uspešno "izposlovala" odločitev Sodišča EU prav s to odškodninsko tožbo proti odvetniku, ki jo je neuspešno zastopal v tem postopku. Vendar, "neuspešnost" se je izkazala kot posledica napačne uporabe prava EU s strani slovenskih sodišč. Pritožnica je to uspela dokazati v drugem, ločenem postopku, ker v prvem – izvršilnem v Sloveniji – ni uspela z zatrjevanimi kršitvami prava EU. S tem popolnoma zakonitim postopanjem, ki mu je Okrajno sodišče v avstrijskem Pliberku sledilo in postavilo vprašanje v predhodno odločanje po 267. členu PDEU, je omenjeno stališče sodišč v izvršilnem postopku o hkratnem teku obeh rokov dobilo epilog kršitve prava EU.
[2]
To je imelo sicer,
inter alia
, takojšnji učinek za toženega odvetnika, za zadevo pred Ustavnim sodiščem pa je imelo še bolj pomembno posledico (to je bil namreč šele prvi korak): zdaj se postavi vprašanje, kako ponovno začeti izvršilni postopek, kjer se je kršitev prava EU zgodila, in doseči drugačno odločitev.
3. Tukaj pa se ponovno zaplete in v tej točki je razlog in bistvo mojega ločenega mnenja. V postopku s predlogom za obnovo postopka pogrešam naslednje izhodišče, od katerega bi bila znatno odvisna obrazložitev. Odločitve Sodišča EU imajo namreč
ex tunc
učinek, torej za nazaj, in ne
ex nunc
, kot smo sicer navajeni v našem pravnem sistemu.
[3]
Zgolj kadar Sodišče EU želi omejiti učinek
ex tunc,
to pojasni in določi drugačen učinek. Hkrati pa imajo sodbe Sodišča EU, sprejete na podlagi postopka predhodnega odločanja (267. člen PDEU), tudi
erga omnes
učinek in ne le
inter partes
. Postopek predhodnega odločanja je posebne narave in opisani dve značilnosti učinkov odločitev v teh postopkih sta nujni, da bi 267. člen PDEU in Sodišče EU učinkovito izvrševala svojo vlogo. Namreč, e
x tunc in erga omnes
učinka načelno omogočata uporabo interpretativne odločitve Sodišča EU ne le v
(i)
drugih postopkih (torej ne tistih, ki so vodili do postopka odločanje Sodišča EU po 267. členu PDEU – učinek
erga omnes
), ampak celo v tistih,
(ii)
ki so že končani (učinek
ex tunc
). Res je, da je t. i.
odpiranje
(reopening)
že zaključenih drugih postopkov, na katere se vprašanje za predhodno odločanje ne nanaša, predmet nekaj
strogih
pogojev in da so ti različni, ko gre za pravnomočne in ne (le) dokončne odločitve (v upravnih postopkih). Vendar tega, da bi stranke in sodišča na to pomislili, ne zaznam (tudi v ustavni pritožbi ne). In na to bi želel opozoriti. Sodišči sta v obrazložitvi omenjena učinka zanikali. Tako Okrajno sodišče zapiše (poudarki R. K.):
"8. […]
Šele
za izdajo sodbe Sodišča EU z dne 7. 7. 2022 je bila podana razlaga člena 8 Uredbe, ki je za nacionalna sodišča
sedaj
tudi zavezujoča
.
Slednje pa na vprašanje (ne)zakonitega postopanja sodišča v predmetnem izvršilnem postopku ne vpliva, saj sodba Sodišča EU ni bila izdana na podlagi predhodnega vprašanja
[4]
v predmetnem postopku, prav tako je bila sodba izdana po tem
, ko je bil predmetni izvršilni postopek že pravnomočno zaključen. […]."
Višje sodišče, ki je omenjeni sklep Okrajnega sodišča potrdilo, prav tako zapiše (le):
"10. […] Sodba Sodišča EU je bila izdana 7. 7. 2022,
torej po
pravnomočnosti predmetnega sklepa o izvršbi."
4. Iz obrazložitve torej izhaja, da sodišči vprašanja, ali
ex tunc
učinek (v zvezi z
erga omnes
učinkom) v neki zadevi morda omogoči tudi ponovno "odpiranje" že prej (pravnomočno) končanega postopka, nista prepoznali. Tudi ob molku pritožnica glede takšnega argumenta za obnovo postopka teh učinkov sodbe Sodišča EU (C-7/21) ni mogoče zanikati (materialno (ne)izčrpanje ne more biti razlog za citirana stališča).
5. Ne želim se spustiti v obširno in poglobljeno razpravo, kdaj je t.i.
reopening
oz. "ponovno odpiranje" mogoče. To je vprašanje iskanja senzibilnega ravnotežja med
(i)
nacionalno procesno avtonomijo,
(ii)
načelom pravne varnosti in predvidljivosti (ki se kaže v zaupanju v dokončne in predvsem pravnomočne (
final
) odločitve nacionalnih sodišč) ter
(iii)
pravilnim izvrševanjem prava EU. Analiza odločitev Sodišča EU na to temo bi močno presegala meje tega ločenega mnenja, zato v opombi zgolj napotujem na njegove odločitve in odzive pravne teorije, kjer so te odločitve citirane.
[5]
6. Kljub vsemu opisanemu sem podprl zavrženje ustavne pritožbe. Namreč, istočasno s to ustavno pritožbo je Ustavno sodišče presojalo tudi ustavno pritožbo št. Up-738/20, ki je izpodbijala predmetne odločitve izvršilnih sodišč, ki niso pravilno razlagala prava EU. Ker je razveljavilo te odločitve in odločilo, da je potrebno ponovno odločati v sami izvršilni zadevi (1. točka izreka odločbe), je s tem odpadel tudi pravni interes za presojo ustavne pritožbe glede odločitve o obnovi postopka. Zato sem lahko sklep podprl.
dr. Rajko Knez
Sodnik
[1]
Sklep Višjega sodišča v Mariboru št. II Ip 98/2023 z dne 31. 3. 2023 je potrdil sklep Okrajnega sodišča v Slovenski Bistrici št. VL 98307/2019 z dne 26. 1. 2023.
[2]
Zadeva LKW WALTER Internationale Transportorgansation AG, C-7/21.
[3]
Takole pojasnjuje predsednik Sodišča EU s soavtorji časovne učinke sodb, sprejetih v postopku vprašanj za predhodno odločanje po 267. členu PDEU: "
In principle, the interpretation simply expresses what was contained ab initio in the provisions and principles of Union law to which it relates. Consequently, its temporal effects are the same as the effects of those provisions and principles; in other words, it is effective as from their entry into force or ex tunc. This is the starting point fort the Court's case-law: 'The interpretation which, in the exercise of the jurisdiction conferred upon it by [Art. 267 TFEU], the Court of Justice gives to a rule of [Union] law clarifies and defines where necessary the meaning and scope of that rule as it must be or ought to have been understood and applied from the time of its entry into force. It follows that the rule as thus interpreted may, and must, be applied by the courts even to legal relationships arising and established before the judgment ruling on the request for interpretation, provided that in other respects the conditions enabling an action relating to the application of that rule to be brought before the courts having jurisdiction, are satisfied.
The proviso set out in the last sentence of that passage refers to the national procedural rules which continue to govern the conditions in which such a dispute may be brought before the courts (for example, time limits and other procedural requirements). Admittedly, the procedural rules must accord with Union law (see para. 4.04), but their relevance–and hence the fact that they may prevent the dispute from being brought back before the courts–is not necessary defeated by the effects ex tunc of the preliminary ruling on interpretation.
"
K. Lenaerts, I. Maselis, K. Gutman (J. T. Nowak, ur.), EU Procedural Law, Oxford University Press, Oxford 2023, str. 246.
[4]
Dodajam to opombo, ker ne gre za predhodno vprašanje, ampak za vprašanje predhodnega odločanja. Glede uporabe terminologije "postopek predhodnega vprašanja" glej pojasnilo in razliko med
aedem res
in
aedem re
pri J. Sladič, Slovenski sodnik in predložitev pravnih vprašanj v odločanju Sodišču ES po 234. členu Pogodbe o Evropski skupnosti, PID, št. 6-7/2003, str. 1058 in 1059.
[5]
Glej J. H. Jans, A. T. Marseille, Competence remains competence? Reopening decisions that violate  Community Law. Review of European Administrative Law, št. 1 (2007), str. 75–86 (dosegljivo: https://pure.rug.nl/ws/files/10206127/Jans_marseille_vol_0_realaw.pdf).
Glej tudi M. Taborowski, Joined cases C-392/04 & C-422/04,
i-21 Germany GmbH
(C-392/04),
Arcor AG & Co. KG
(C-422/04)
formerly ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG v. Bundesrepublik Deutschland
, Judgment of the Court (Grand Chamber) of 19 September 2006, CMLR, št. 44 (2007), str. 1463–1482.
⇒