Up-71/25
Natisni
Opravilna št.:
Up-71/25
Datum odločitve:
12. 6. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.71.25
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 47/2024 z dne 13. 11. 2024 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. III Cp 688/2023 z dne 20. 12. 2023
Izrek:
Sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 47/2024 z dne 13. 11. 2024 se razveljavi in zadeva se vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
Vrhovno sodišče mora o pritožnikovi reviziji ponovno odločiti čim prej, najkasneje pa v štirih mesecih od vročitve te odločbe.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. III Cp 688/2023 z dne 20. 12. 2023 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Center za socialno delo ima v postopku z ustavno pritožbo praviloma pravico uveljavljati kršitve otrokovih človekovih pravic oziroma temeljnih svoboščin, čeprav gre za državni organ, ki deluje s pristojnostjo sprejemanja de iure imperii odločitev.
Zahteva po opredelitvi revizijskih razlogov v postopku namestitve otroka k drugi osebi mora biti prilagojena posebnostim tega postopka oziroma manj stroga kot v pravdnem postopku. S tem, ko je Vrhovno sodišče pritožniku, ki je v reviziji zasledoval največjo korist otroka, naložilo enako breme podkrepitve revizijskega vprašanja, kot ga sicer običajno nosi revident v pravdnem postopku, ni pripisalo zadostne teže načelu največje koristi otroka iz prvega odstavka 56. člena Ustave. Zaradi takšnega pristopa se sodišče ni opredelilo do vseh upoštevnih revizijskih navedb in ni odgovorilo na dopuščeno vprašanje, s čimer ni sledilo ustavni zahtevi po obrazloženi sodni odločbi in s tem jamstvu poštenega postopka iz 22. člena Ustave. To jamstvo ima v postopku namestitve otroka k drugi osebi posebej poudarjen pomen.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
5.3.41 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravice otrok (56).
5.3.13.17 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Obrazložitev.
1.5.51.2.12 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Določitev, kateri organ naj izvrši odločbo.
1.5.51.2.13 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Določitev načina izvršitve odločbe.
1.5.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Odklonilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 22, 56.1, Ustava [URS]
Člen 40.2, 51.1, 55.b.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤ Tiskovno sporočilo glede odločitve -
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-71/25 z dne 12. 6. 2025 | Ustavno sodišče Republike Slovenije
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Center za socialno delo A., B.
Datum vloge:
31. 1. 2025
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava, zavrženje
Dokument:
US34198
Dokument v PDF obliki:
Up-71-25.pdf
184 KB
Prenesite datoteko
Up-71-25_Odklonilno LM dr. Mežnar.pdf
156 KB
Prenesite datoteko
Up-71/25-21
12. 6. 2025
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Centra za socialno delo A., B.,
ki ga zastopa Državno odvetništvo, Zunanji oddelek v Mariboru,
na seji 12. junija 2025
odločilo:
1. Sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 47/2024 z dne 13. 11. 2024 se razveljavi in zadeva se vrne Vrhovnemu sodišču v novo odločanje.
2. Vrhovno sodišče mora o pritožnikovi reviziji ponovno odločiti čim prej, najkasneje pa v štirih mesecih od vročitve te odločbe.
3. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru št. III Cp 688/2023 z dne 20. 12. 2023 se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Okrožno sodišče v Slovenj Gradcu je s sklepom z dne 13. 6. 2023 v bistvenem: i) materi odvzelo starševsko skrb nad otrokom, rojenim 12. 4. 2020; ii) otroka namestilo k rejnici C. Č., pri čemer je obrazložilo, zakaj ne bi bila ustreznejša namestitev k otrokovi teti D. E.; iii) uredilo stike med otrokom in materjo ter drugimi osebami, vključno z otrokovo teto; iv) materi naložilo plačevanje preživnine za otroka; v) Center za socialno delo A., B. (v nadaljevanju pritožnik in CSD), določilo za skrbnika ter vi) odredilo, da se odvzem starševske skrbi zaznamuje v zemljiški knjigi pri nepremičninah v lasti otroka.
2. Zoper prvostopenjsko odločitev je otrokova teta vložila pritožbo, o kateri je odločilo Višje sodišče v Mariboru s sklepom z dne 20. 12. 2023. Višje sodišče je navedlo, da je sodišče prve stopnje logično in razumno obrazložilo, zakaj ocenjuje, da je v največjo korist otroka, da se namesti k rejnici, vendar se je Višjemu sodišču na podlagi pritožbenih navedb porodil dvom o pravilnosti dokazne ocene sodišča prve stopnje glede izpovedi otrokove tete in njenega moža ter o ugotovitvah izvedenke o dejstvih, na obstoj katerih je sklepala na podlagi podatkov spisa in glede katerih ni potrebno posebno strokovno znanje. Višje sodišče je razpisalo pritožbeno obravnavo, na kateri je ugotovilo drugačno dejansko stanje in ocenilo, da je v največjo korist otroka, da se namesti k teti in da ta postane tudi otrokova skrbnica, s čimer je njeni pritožbi ugodilo.
3. Vrhovno sodišče je s sklepom z dne 13. 11. 2024 zavrnilo revizijo CSD, dopuščeno glede treh vprašanj. V postopku z ustavno pritožbo je upoštevno tretje revizijsko vprašanje o tem, ali je Višje sodišče pravilno uporabilo materialno pravo. Vrhovno sodišče je pri obravnavanju tega vprašanja v izpodbijanem sklepu navedlo, da ne glede na 378. člen Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo, 45/08 in 10/17 – v nadaljevanju ZPP) sodišče v revizijskem postopku obravnava pravni problem, izhajajoč iz razlogov, ki so navedeni v reviziji, saj Zakon o nepravdnem postopku (Uradni list RS, št. 16/19 – v nadaljevanju ZNP-1), ki vsebuje posebna pravila družinskih postopkov, revizijskemu sodišču ne daje večjih pooblastil kot ZPP. Tako morajo po oceni Vrhovnega sodišča tudi v družinskih zadevah problem v izhodišču ponuditi stranke, naloga Vrhovnega sodišča pa je, da poda rešitev tega problema. Vrhovno sodišče je še navedlo, da CSD v reviziji odločitve materialnopravno sploh ni izpodbijal, nato se je opredelilo do nekaterih revizijskih očitkov in nazadnje sklenilo, da pritožnik ni opredelil zaokroženega pravnega problema, o katerem naj bi Vrhovno sodišče presojalo, zaradi česar je revizijo (tudi v tem delu) zavrnilo.
4. Zoper sklepa Vrhovnega in Višjega sodišča CSD vlaga ustavno pritožbo, v kateri predlaga razveljavitev sklepov sodišč druge in tretje stopnje ter vrnitev zadeve sodišču druge stopnje v ponovno odločanje. Meni, da so bile s sklepoma kršene otrokove človekove pravice, in sicer: i) načelo največje koristi otroka iz 56. člena Ustave, prvega odstavka 3. člena Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah (Uradni list SFRJ, št. 15/90, Akt o nostrifikaciji nasledstva glede konvencij Organizacije združenih narodov in konvencij, sprejetih v Mednarodni agenciji za atomsko energijo, Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92 – v nadaljevanju KOP) in drugega odstavka 24. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016); ii) pravica do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja iz 8. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) ter iii) pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave in pravica do poštenega sojenja iz 6. člena EKČP.
5. Pritožnik izpodbija stališče Vrhovnega sodišča, da ZNP-1, ki vsebuje posebna pravila glede družinskih postopkov, Vrhovnemu sodišču v postopku revizije ne daje večjih pooblastil. S tem stališčem naj bi bilo kršeno načelo največje otrokove koristi. Po pritožnikovi oceni je izpodbijano pojmovanje preozko in v nasprotju s temeljnim načelom varstva koristi otrok. Vsa sodišča, ne glede na stopnjo, naj bi bila dolžna storiti vse, kar je potrebno, da se zavarujejo otrokove koristi. Takšno naj bi bilo tudi stališče Odbora Organizacije združenih narodov za otrokove pravice (
Committee on the Rights of the Child
).
[1]
Pritožnik se med drugim sklicuje na sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP), in sicer: i) v zadevi
X in drugi proti Sloveniji
z dne 19. 12. 2024, v kateri je ESČP presodilo, da nobeno od nacionalnih sodišč, ki so odločala v zadevi, ni preverjalo skladnosti izpodbijanega ukrepa z EKČP (161. točka obrazložitve); in ii) v zadevi
M. D. in drugi proti Malti
z dne 17. 7. 2012, v kateri je ESČP izpostavilo, da je treba ukrepe, ki zadevajo interese otrok, uporabljati z največjo mero previdnosti, pri čemer naj se določbe nacionalnega prava ne uporabljajo avtomatizirano in na način, s katerim bi se izognili sočasni presoji sodišča o največji koristi otroka (77. točka obrazložitve).
6. Ko Vrhovno sodišče presoja dejstva, ki jih zatrjuje revident, je po mnenju CSD dolžno po uradni dolžnosti presojati tudi dejstva in okoliščine, ki jih stranke niso zatrjevale in s katerimi se je samo seznanilo na kakršen koli način ter ki kažejo, da v izpodbijanih odločitvah ni bila varovana največja korist otrok. S tem naj bi bilo tudi revizijsko sodišče dolžno spoštovati drugi odstavek 6. člena in 7. člen ZNP-1 ter 7. in 153. člen Družinskega zakonika (Uradni list RS, št. 15/17, 22/19 in 5/23 – v nadaljevanju DZ), kar naj bi sicer izhajalo (tudi) iz 378. člena ZPP. Izpodbijano stališče naj bi bilo tudi arbitrarno in s tem v nasprotju s pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Odločitev Vrhovnega sodišča naj bi bila brez razumnih argumentov, saj naj Vrhovno sodišče ne bi navedlo razlogov za neuporabo določb ZNP-1 in DZ, ki sodiščem nalagajo izvedbo vseh dejanj in ukrepov, potrebnih za varstvo otrokovih pravic in koristi.
7. Ustavna pritožba nasprotuje tudi stališču Vrhovnega sodišča, da pritožnik materialnopravno odločitve Višjega sodišča sploh ni izpodbijal ter je le pavšalno zatrjeval kršitve. Pritožnik meni, da je v zadostni meri opozoril na kršitve, zato jih je bilo Vrhovno sodišče dolžno presojati. V bistvenem navaja, da je v reviziji opozoril, da otrokova teta in njena družina niso bili celostno ocenjeni in da koristi otroka niso bile zaščitene. Tudi ta kršitev Vrhovnega sodišča naj bi pomenila kršitev ustavnih in konvencijskih pravic, ki narekujejo upoštevanje načela največje koristi otroka.
8. Kršitev načela največje koristi otroka pritožnik utemeljuje še s tem, da Vrhovno sodišče – zaradi obeh spornih stališč – ni presojalo drugostopenjskega sklepa z vidika, ali je namestitev otroka k teti v otrokovo največjo korist. Sodišče druge stopnje naj bi namreč storilo procesne in materialne kršitve ter posledično naj ne bi sprejelo odločitve, ki bi bila v največjo korist otroka, Vrhovno sodišče pa teh kršitev ni saniralo. Pritožnik sodiščema torej v bistvenem očita, da nista celostno ocenili otrokove tete in njene družine ter posledično nista zaščitili koristi otroka. Opustitev preverjanja otrokove tete naj bi pomenila tudi kršitev pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja iz 8. člena EKČP. Ker sodišči nista upoštevali določb, ki so garant varstva največje koristi otrok, naj bi ravnali arbitrarno, s čimer naj bi bila podana tudi kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave ter pravice do poštenega sojenja iz 6. člena EKČP.
9. Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-71/25 z dne 3. 3. 2025 pritožnikovo ustavno pritožbo zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 47/2024 z dne 13. 11. 2024 sprejelo v obravnavo. V skladu s prvim odstavkom 56. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – v nadaljevanju ZUstS) je Ustavno sodišče o sprejemu ustavne pritožbe v obravnavo obvestilo Vrhovno sodišče. Na podlagi drugega odstavka 56. člena ZUstS je bila ustavna pritožba poslana otrokovi teti in rejnici, da se o njej izjavita.
10. Otrokova teta v odgovoru meni, da ustavna pritožba ni bila vložena v skladu s 50. členom ZUstS, saj pritožnikove navedbe pomenijo le nestrinjanje z dokazno oceno sodišča druge stopnje. Poudarja, da pritožnik v bistvu zasleduje ponovno presojo izvedenih dokazov oziroma dodatno ali novo ugotavljanje dejanskega stanja, kar ni dopusten razlog za vložitev ustavne pritožbe. Sklicuje se na 370. do 372. člen ZPP, v skladu s katerimi revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Iz teh razlogov naj bi bilo neutemeljeno pričakovati, da bi v revizijskem postopku – ne glede na naravo konkretnega postopka – sodišče po uradni dolžnosti upoštevalo nova dejstva ali okoliščine, ki niso predmet dopuščenih pravnih vprašanj. Takšno ravnanje naj bi pomenilo poseg v ustavno pravico do enakega varstva pravic. Otrokova teta se nadalje sprašuje, katero pravno vprašanje, ki ga pritožnik kot revident ni zastavil, naj bi revizijsko sodišče upoštevalo po uradni dolžnosti. Po njenem mnenju ustavna pritožba ne vsebuje konkretizacije tega vprašanja. Sprašuje se tudi, zakaj pritožnik nekega vprašanja sam ni izpostavil. Očitno naj bi bilo, da se pritožnik obrača na Ustavno sodišče s ciljem, da sanira svojo morebitno napako iz revizijskega postopka. Otrokova teta izraža strinjanje z ravnanjem sodišča druge stopnje in Vrhovnega sodišča ter podaja očitke zoper pritožnika in sodišče prve stopnje, ki naj ne bi učinkovito varovala največje koristi otroka. Pritožniku očita pristranskost in nevestno ravnanje, selektivno podajanje informacij, nekonkretno in pavšalno namigovanje v njeno škodo ter poskuse diskreditacije. Navaja tudi, da se pritožnik ni zanimal za otroka, odkar je ta pri njej. Nazadnje še poudarja, da je neutemeljen pritožnikov očitek, da bi moralo sodišče v večji meri upoštevati mnenje CSD. Po njenem mnenju ima CSD v postopku tudi vlogo predlagatelja, kar pomeni, da ima interes za izid postopka. Če bi bilo stališče CSD vedno odločilno, naj v postopku sploh ne bi bilo prostora za presojo sodišča.
11. Ustavno sodišče je odgovor otrokove tete poslalo v izjavo pritožniku, ki nanj ni odgovoril. Rejnica se ne o ustavni pritožbi ne o odgovoru nanjo ni izjavila.
12. Ustavno sodišče je pridobilo sklepa Okrožnega sodišča v Slovenj Gradcu št. IV N 154/2021 z dne 28. 10. 2021 in z dne 16. 12. 2021. Iz njiju izhaja, da je bila za nepravdni postopek št. IV N 183/2021, ki je tekel pred Okrožnim sodiščem v Slovenj Gradcu, otroku postavljena kolizijska skrbnica odvetnica Sonja Ternik Bučar. Navedeno ne pomeni, da postavljena kolizijska skrbnica zastopa otroka tudi v postopku pred Ustavnim sodiščem. Iz 269. člena DZ izhaja, da sodišče otroku imenuje kolizijskega skrbnika, če so si koristi otroka in njegovega zastopnika v navzkrižju. CSD v tem postopku z ustavno pritožbo uveljavlja kršitve otrokovih pravic, čeprav ni zastopnik otroka,
[2]
zato je treba oceniti, ali obstaja navzkrižje koristi med CSD in otrokom.
Ustavno sodišče v okoliščinah konkretnega primera takšnega navzkrižja koristi ni prepoznalo. Zgolj nasprotujoča si stališča v sodnem postopku med CSD in skrbnico o tem, kaj je v največjo korist otroka, še ne izkazujejo navzkrižja koristi med CSD in otrokom.
[3]
B. – I.
13. Ustavno sodišče je najprej presojalo, ali ustavna pritožba, ki jo vloži CSD v svojem imenu, ne v imenu otroka, a hkrati uveljavlja kršitev ustavnih in konvencijskih pravic otroka, izpolnjuje procesne predpostavke, ki jih določa prvi odstavek 55.b člena
ZUstS. Ta v upoštevnem delu določa, da se ustavna pritožba zavrže, če: i) z izpodbijanim aktom ni bilo odločeno o pritožnikovi pravici, obveznosti ali o pravni koristi
(prva alineja prvega odstavka 55.b člena ZUstS)
; ii) pritožnik nima pravnega interesa za odločitev o ustavni pritožbi
(druga alineja prvega odstavka 55.b člena ZUstS)
ali iii) jo je vložila neupravičena oseba
(šesta alineja prvega odstavka 55.b člena ZUstS)
.
14. Ustavno sodišče je v odločbi št. Up-868/14 z dne 16. 6. 2016 (Uradni list RS, št. 49/16, 7. točka obrazložitve) sprejelo stališče, da imajo starši v postopku z ustavno pritožbo praviloma pravico uveljavljati kršitve otrokovih človekovih pravic oziroma temeljnih svoboščin, do katerih naj bi prišlo v teh postopkih. To stališče je utemeljilo na okoliščini, da je glede na zakonsko ureditev in stališča sodne prakse v sporih o varstvu in vzgoji otrok oziroma o otrokovih stikih s starši starš procesno legitimiran tudi za uveljavljanje otrokovih pravic ter da so starši tisti, ki so na podlagi prvega odstavka 54. člena Ustave v prvi vrsti zavezani k varovanju otrokovih koristi. Okoliščine, ki jih je Ustavno sodišče upoštevalo kot merilo presoje procesnega položaja staršev, so
mutatis mutandis
uporabljive tudi za presojo položaja CSD, ko uveljavlja kršitev otrokovih človekovih pravic oziroma temeljnih svoboščin.
15. V postopku, kot je obravnavani, tj. v
postopku namestitve otroka k drugi osebi
, ki sodi med postopke za varstvo koristi otroka,
[4]
prvi odstavek 106. člena ZNP-1 priznava aktivno procesno legitimacijo med drugim CSD, ki je v konkretni zadevi nastopal kot predlagatelj. Poleg tega je CSD v skladu s 108. členom ZNP-1 zakoniti udeleženec takega postopka, s čimer mu zakon podeljuje pravico vložiti redna in izredna pravna sredstva (prvi odstavek 33. člena ZNP-1 in prvi odstavek 367. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP-1). Kot je podrobneje pojasnjeno v nadaljevanju, iz prvega odstavka 56. člena Ustave in prvega odstavka 3. člena KOP izhaja načelo največje koristi otroka, ki vse državne organe zavezuje, da jim je otrokova korist glavno vodilo pri vseh dejavnostih v zvezi z otroki. Med te organe sodi tudi CSD, kadar nastopa kot udeleženec v sodnem postopku, s čimer je – tako kot so starši – ustavno zavezan k varovanju otrokovih pravic. Ustavno sodišče zaradi pojasnjenega ocenjuje, da je treba CSD, ki uveljavlja kršitev otrokovih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, priznati aktivno procesno legitimacijo v postopku z ustavno pritožbo, čeprav gre za državni organ, ki deluje s pristojnostjo sprejemanja
de iure imperii
odločitev. Res je sicer, da državni organi praviloma ne morejo imeti vloge ustavnih pritožnikov, ker niso naslovniki ustavnih določb o človekovih pravicah ali temeljnih svoboščinah,
[5]
vendar je vloga CSD v obravnavanem postopku drugačna, saj nastopa kot organ, ki varuje otrokove koristi v razmerju do staršev in drugih oseb. To pomeni, da drugače kot drugi državni organi, ki v razmerju do posameznikov odločajo
de iure imperii
, CSD v obravnavanem primeru deluje v vlogi in za korist naslovnika človekove pravice – otroka. Iz pojasnjenega sledi, da ustavna pritožba izpolnjuje uvodoma navedene procesne predpostavke iz prvega odstavka 55.b člena ZUstS.
B. – II.
16. Vrhovno sodišče je pri odločanju o reviziji zaradi namestitve otroka k drugi osebi ob sklicevanju na določbe ZPP v izpodbijanem sklepu sprejelo stališče, da pritožnik s svojimi razlogi ni opredelil zaokroženega pravnega problema glede dopuščenega vprašanja, ali je Višje sodišče pravilno uporabilo materialno pravo, zaradi česar na dopuščeno vprašanje ni odgovorilo.
[6]
17. Pritožnik zatrjuje, da ima Vrhovno sodišče v takem postopku večja pooblastila, kot izhajajo iz ZPP, saj je v skladu z načelom največje otrokove koristi, varovanim s 56. členom Ustave, dolžno storiti vse, kar je treba, da se zavarujejo otrokove koristi. Zato se revizijski preizkus naj ne bi smel omejiti le na pritožnikove navedbe. Prav tako se pritožnik ne strinja z oceno Vrhovnega sodišča, da je le pavšalno zatrjeval kršitve oziroma ni opredelil zaokroženega pravnega problema, o katerem naj sodišče odloči. Meni, da je z revizijskimi navedbami, da otrokova teta in njena družina nista bili celostno ocenjeni ter da koristi otroka z odločitvijo Višjega sodišča niso bile zaščitene, v zadostni meri opozoril na kršitve.
18.
V postopku z ustavno pritožbo Ustavno sodišče preizkusi, ali je sodišče z razlago dalo zakonu vsebino, ki je z vidika kakšne človekove (ustavne) pravice nesprejemljiva (t. i. Schumannova formula).
[7]
Izpodbijano stališče postavlja vprašanje, ali bi bila z Ustavo skladna zakonska ureditev, po kateri revizijsko
sodišče v postopku namestitve otroka k drugi osebi na dopuščeno revizijsko vprašanje ne odgovori, če revident v reviziji ni opredelil zaokroženega pravnega problema
v meri, kot to zahteva ZPP.
19. Zgornjo premiso v zadevi najprej opredeljuje načelo največje koristi otroka, ki izhaja iz prvega odstavka 56. člena Ustave.
[8]
Ta v upoštevnem delu določa, da otroci uživajo posebno varstvo in skrb. Načelo največje koristi otroka izhaja tudi iz KOP, ki je po stališču Sodišča Evropske unije zavezujoča za vse države članice.
[9]
Prvi odstavek 3. člena KOP določa, da morajo biti otrokove koristi glavno vodilo pri vseh dejavnostih v zvezi z otroki, bodisi da jih vodijo državne bodisi zasebne ustanove za socialno varstvo, sodišča, upravni organi ali zakonodajna telesa. To načelo je – tudi ob upoštevanju navedenih izhodišč – temeljno načelo otroškega
[10]
oziroma temeljni postulat družinskega
[11]
prava in hkrati pravni standard, ki zahteva določitev konkretne vsebine v vsakem posameznem primeru.
[12]
Tako kot velja za človekove pravice, so načelo otrokove koristi dolžni zagotavljati sodniki na vseh stopnjah sojenja (125. člen Ustave), vključno z Vrhovnim sodiščem kot najvišjim sodiščem v državi (127. člen Ustave).
[13]
20.
Razlogi za okrepljeno institucionalno varstvo otrok izhajajo iz stališča, da so otroci ranljiva skupina
[14]
oziroma da njihova korist pomeni celo javno korist.
[15]
Tudi zato se postopek namestitve otroka k drugi osebi vodi po pravilih nepravdnega postopka.
[16]
Za tak postopek so v bistvenem značilni aktivnejša vloga sodišča, manj stroga postopkovna pravila in nevezanost na predloge udeležencev, vse z namenom učinkovitejšega varstva (ustavnih) pravic in interesov udeležencev.
[17]
Sodišča morajo torej otrokovo korist zagotavljati ne le vsebinsko, temveč tudi v postopkovnem smislu
[18]
– celo v primerih, ko so njihovi zastopniki prava vešče osebe.
[19]
Ustavno sodišče je skladno s tem že sprejelo stališče, da imajo sodniki v družinskih zadevah – zaradi varstva največje koristi otrok – bistveno aktivnejšo vlogo kot v drugih civilnih postopkih
[20]
oziroma da se mora, odvisno od okoliščin primera, posebna skrb sodišča v teh postopkih odraziti že v okviru procesnih jamstev.
[21]
Navedeno velja tudi v postopku revizijskega preizkusa.
[22]
21. Ustavno sodišče se je tudi že izreklo o zahtevi po konkretizaciji revizijskih razlogov,
[23]
vendar se obravnavana zadeva od predhodno presojanih upoštevno razlikuje, saj v ospredje postavlja načelo največje koristi otroka.
Kot je bilo že pojasnjeno, je to načelo po svoji naravi neločljivo povezano z javnim interesom. Javnemu interesu, ne glede na naravo zadeve, služi tudi revizijsko odločanje.
[24]
V revizijskih postopkih v zadevah, v katerih se mora uresničevati načelo največje koristi otroka, se zato javni interes pojavlja v dveh razsežnostih: prvič, kolikor gre za odločanje o precedenčnem vprašanju, in drugič, kolikor to vprašanje (v konkretnem primeru neposredno)
[25]
zadeva varstvo največje koristi otroka.
V obravnavanem postopku ima torej odgovor na dopuščeno vprašanje poudarjen pomen, ki je na načelni ravni večji kot v pravdnem postopku.
22. Umanjkanje odgovora Vrhovnega sodišča na revizijsko vprašanje se tako navezuje na poudarjeno varstvo koristi otroka, ki ga zahteva prvi odstavek 56. člena Ustave, kot tudi na pravico do obrazložene sodne odločbe, ki jo zagotavlja jamstvo enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Iz omenjenega procesnega jamstva med drugim izhaja dolžnost sodišča, da navedbe revidenta vzame na znanje, pretehta njihov pomen in se opredeli do tistih navedb, ki so za odločitev bistvenega pomena.
[26]
Zahteva po obrazloženi sodni odločbi je še toliko izrazitejša v posebej občutljivih postopkih, med katere sodi tudi odločanje o namestitvi otroka k drugi osebi.
[27]
23.
Iz vsega pojasnjenega torej izhaja, da mora biti zahteva po opredelitvi revizijskih razlogov v postopku namestitve otroka k drugi osebi prilagojena posebnostim tega postopka oziroma manj stroga kot v pravdnem postopku
.
Čeprav po oceni Vrhovnega sodišča pritožnik z revizijskimi navedbami ni opredelil zaokroženega pravnega problema po merilih, ki jih določa ZPP, je vendarle podal določene upoštevanja vredne materialnopravne očitke zoper odločitev Višjega sodišča.
24. CSD je namreč v reviziji navedel več razlogov, ki po njegovi oceni kažejo na to, da odločitev o namestitvi otroka k teti ni v otrokovo največjo korist. Ti očitki so v bistvenem naslednji: i)
CSD izpostavlja vprašanje, ali je otrokova teta izkazala ustrezno skrb za otroka (že), ko je bil nameščen pri svoji polsestri v
B., od katere je bil kasneje (nujno) odvzet;
[28]
ii) CSD zatrjuje, da na podlagi fotografij, ki jih je na pritožbeni obravnavi predložila otrokova teta, ni mogoče oceniti, da so prostorski pogoji pri otrokovi teti v F. ustrezni;
[29]
iii) s trditvijo, da je Višje sodišče "gladko prezrlo" izvedenkin zaključek, da je najprimernejša odločitev oddaja otroka v rejniško družino, CSD smiselno zatrjuje, da bi moralo Višje sodišče odločiti v skladu z izvedenskim mnenjem, ki naj bi bilo v korist otroka (zadnji odstavek 8. strani revizije);
[30]
iv)
nazadnje CSD trdi še, da otrokova teta v sodnem postopku ni bila celostno ocenjena, saj ni bila izdelana ocena funkcioniranja njene družine in starševskih kapacitet partnerjev,
[31]
kar, upoštevaje celoto povzetih revizijskih navedb, postavlja pod vprašaj končno (materialnopravno) odločitev o namestitvi otroka k njej. Iz pojasnjenega sledi, da ne držijo očitki otrokove tete iz odgovora na ustavno pritožbo, da je CSD pred Vrhovnim in Ustavnim sodiščem izpodbijal (le) oceno dejanskega stanja.
25. Ustavno sodišče ocenjuje, da izpostavljene revizijske navedbe zadoščajo za materialnopravno presojo odločitve Višjega sodišča, saj so v zadostni meri podkrepile vprašanje, ali je odločitev Višjega sodišča v skladu z načelom največje koristi otroka. Navedbe torej omogočajo opredelitev do revizijskih očitkov
[32]
in odgovor na dopuščeno revizijsko vprašanje. S tem, ko je Vrhovno sodišče pritožniku, ki je v reviziji zasledoval največjo korist otroka, naložilo enako breme podkrepitve revizijskega vprašanja, kot ga sicer običajno nosi revident v pravdnem postopku, ni pripisalo zadostne teže načelu iz prvega odstavka 56. člena Ustave.
[33]
Zaradi takšnega pristopa se Vrhovno sodišče ni opredelilo do vseh upoštevnih revizijskih navedb in ni odgovorilo na dopuščeno vprašanje, s čimer ni sledilo ustavni zahtevi po obrazloženi sodni odločbi in s tem jamstvu poštenega postopka iz 22. člena Ustave.
[34]
To jamstvo ima v postopku namestitve otroka k drugi osebi posebej poudarjen pomen.
26. Ustavno sodišče zato ocenjuje, da izpodbijano stališče Vrhovnega sodišča, da pritožnik v reviziji ni zaokrožil pravnega problema, zaradi česar na revizijsko vprašanje ni odgovorilo, ni v skladu z 22. členom Ustave v zvezi s prvim odstavkom 56. člena Ustave.
[35]
Glede na ugotovljeno kršitev je Ustavno sodišče sklep Vrhovnega sodišča razveljavilo in zadevo vrnilo Vrhovnemu sodišču v novo odločanje (1. točka izreka). Ker je Ustavno sodišče izpodbijani sklep razveljavilo iz navedenega razloga, ni presojalo še drugih zatrjevanih kršitev človekovih pravic. S to odločitvijo se Ustavno sodišče sicer ne opredeljuje do vsebinskega vprašanja namestitve otroka in v tem pogledu ne daje nobenih smernic za ponovljeno odločanje o reviziji.
B. – III.
27. Ustavno sodišče je na podlagi drugega odstavka 40. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena ZUstS odločilo, da mora Vrhovno sodišče o pritožnikovi reviziji ponovno odločiti čim prej, najkasneje pa v štirih mesecih po vročitvi te odločbe (2. točka izreka). Ne le vsebinska odločitev o reviziji, temveč tudi trajanje revizijskega postopka lahko vpliva na to, pri kateri osebi bo otrok nameščen. Dolgotrajnost sodnega postopka na vseh instancah namreč lahko pomembno vpliva na uresničevanje načela največje koristi otroka.
[36]
Otrok je v času sprejetja odločitve Ustavnega sodišča star pet let in je pri svoji teti nameščen od 1. 2. 2024. V času odločanja na prvi stopnji je izvedenka ugotovila, da je pri otroku podana razpršena navezanost – torej navezanost na več oseb, ki so (bile) prisotne v njegovem življenju, med drugim na teto in rejnico, s trajanjem postopka pa obstaja tveganje, da ta, po oceni prvostopenjskega sodišča varovalni dejavnik, ne bo več podan. Ker se je Vrhovno sodišče z zadevo že seznanilo, Ustavno sodišče meni, da je tako določen rok za ponovno odločanje ustrezen.
B. – IV.
28. Pritožnik z ustavno pritožbo izpodbija tudi sklep Višjega sodišča, s katerim je odločilo o pritožbi zoper sklep Okrožnega sodišča.
29. V skladu s prvim odstavkom 51. člena
ZUstS
se lahko ustavna pritožba vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Pritožnik je zoper odločitev Višjega sodišča vložil revizijo, ki jo je Vrhovno sodišče z izpodbijanim sklepom zavrnilo. Ker je Ustavno sodišče to odločitev Vrhovnega sodišča razveljavilo in zadevo vrnilo Vrhovnemu sodišču v novo odločanje, bo lahko pritožnik varstvo otrokovih pravic dosegel v ponovljenem postopku z revizijo. Glede na to je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča zavrglo (3. točka izreka).
C.
30. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena, drugega odstavka 40. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena
in pete alineje prvega odstavka 55.b člena ZUstS ter
tretje alineje tretjega odstavka v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs. Ustavno sodišče je 1. in 2. točko izreka sprejelo
s petimi glasovi proti trem. Proti so glasovale sodnice Kogovšek Šalamon, Mežnar in Šugman Stubbs. Ustavno sodišče je 3. točko izreka sprejelo soglasno. Sodnica Mežnar je dala odklonilno ločeno mnenje.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
⇒
[1]
Odbor OZN za otrokove pravice, Splošni komentar št. 14 (2013) o pravici otroka, da se njegove koristi upoštevajo kot glavno vodilo pri odločanju (3. člen Konvencije – prvi odstavek), str. 8.
[2]
V skladu z izpodbijano odločbo Višjega sodišča je zastopnica otroka njegova teta kot skrbnica.
[3]
Prim. sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 1483/2024 z dne 7. 11. 2024. Ne glede na to bo moralo Vrhovno sodišče oceniti, ali so v ponovljenem postopku revizije izpolnjeni pogoji za postavitev kolizijskega skrbnika otroku.
[4]
Glej peto alinejo prvega odstavka 93. člena ZNP-1 in četrti odstavek 176. člena DZ.
[5]
Tako velja, če CSD uveljavlja kršitev svojih človekovih pravic in temeljnih svoboščin. V zvezi s tem glej sklep Ustavnega sodišča št. Up-17/17 z dne 24. 1. 2017.
[6]
Vrhovno sodišče se je v 30. točki obrazložitve sklepa do nekaterih pritožnikovih razlogov vendarle opredelilo. Ocenilo jih je kot zmotne (glede sklicevanja na fotografije kmetije), napačne (da je otrokova teta dolžna vzdrževati pet otrok in ni zaposlena) oziroma neutemeljene (da Višje sodišče izvedenkine dopolnitve ni prezrlo).
[7]
Glej na primer odločbo Ustavnega sodišča št. Up-558/19 z dne 12. 1. 2023 (Uradni list RS, št. 17/23), 18. točka obrazložitve.
[8]
Glej na primer odločbo Ustavnega sodišča št. Up-868/14, 10. točka obrazložitve.
[9]
Glej odločbo Ustavnega sodišča št. Up-748/16 z dne 25. 4. 2018 (Uradni list RS, št. 39/18, in OdlUS XXIII, 21), 9. točka obrazložitve.
[10]
Glej S. Kraljič, Družinski zakonik s komentarjem, Poslovna založba MB, Maribor 2019, str. 72.
[11]
Glej M. Čujovič v: B. Novak (red.), Komentar Družinskega zakonika, Uradni list Republike Slovenije, Ljubljana 2019, str. 59.
[12]
Glej B. Novak, Družinsko pravo, Uradni list Republike Slovenije, Ljubljana 2022, str. 81, in S. Kraljič, nav. delo, str. 73.
[13]
Glej 27. točko Splošnega komentarja št. 14 Odbora za otrokove pravice k prvemu odstavku 3. člena KOP. Podobno je nemško Zvezno ustavno sodišče izpostavilo, da morajo sodišča upoštevati načelo otrokove koristi na vseh stopnjah oziroma v vsakem položaju v postopku (sklep nemškega Zveznega ustavnega sodišča št. 1 BvR 2790/04 z dne 28. 12. 2004, 33. odstavek obrazložitve). Prim. tudi sodbi ESČP v zadevah
M. D. in drugi proti Malti
, 77. točka obrazložitve, ter
X in drugi proti Sloveniji
, 161. točka obrazložitve.
[14]
Glej S. Kraljič, nav. delo, str. 75.
[15]
Prim. M. Čujovič v: B. Novak (red.), nav. delo, str. 76.
[16]
Ta postopek je urejen v 7. oddelku X. poglavja drugega dela ZNP-1. Glej tudi prvi odstavek 93. člena ZNP-1.
[17]
V skladu z navedenim je Vrhovno sodišče že sprejelo stališče, da ima nepravdni postopek svoje posebnosti tudi na revizijski stopnji, in torej uporabilo izjeme od siceršnjih pravil o reviziji, kot jo ureja ZPP. Ob upoštevanju pravice do osebne svobode, varstva duševne integritete in načela prostovoljnega zdravljenja je sprejelo stališče, da se v nepravdnih postopkih sprejema na psihiatrično zdravljenje brez privolitve pacienta in sprejema v varovani oddelek socialnovarstvenega zavoda ne uporabljajo pravila o omejitvi postulacijske sposobnosti revidenta, kot veljajo v pravdnem revizijskem postopku (glej sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 8/2019 z dne 31. 1. 2019).
[18]
Glej M. Čujovič v: S. Kraljić, U. Kežmah, M. Čujovič, A. Dajčman, Zakon o nepravdnem postopku – ZNP-1, s komentarjem, Založba WD, Maribor 2022, str. 390. Tako tudi sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 661/2020 z dne 23. 4. 2020.
[19]
Glej S. Kraljić v: S. Kraljić, U. Kežmah, M. Čujovič, A. Dajčman, nav. delo, str. 65.
[20]
Glej odločbo Ustavnega sodišča št. Up-335/21, U-I-112/21 z dne 3. 2. 2022, 18. točka obrazložitve. Tudi Ustavno sodišče v tovrstnih postopkih ravna aktivno – na primer tako, da otroku po uradni dolžnosti postavi kolizijskega skrbnika (glej na primer sklepa Ustavnega sodišča št. Up-116/24 z dne 15. 4. 2024 in št. Up-1630/22 z dne 28. 2. 2023).
[21]
Glej odločbi Ustavnega sodišča št. Up-635/24 z dne 14. 11. 2024, 71. točka obrazložitve, in št. Up-1099/18 z dne 12. 9. 2019 (OdlUS XXIV, 32), 16. točka obrazložitve.
[22]
Ustavno sodišče je večkrat poudarilo, da revizijskega preizkusa Ustava ne zahteva, vendar – kadar ga zakon dopušča – morata tako zakonska ureditev kot ravnanje sodišča v revizijskem postopku zagotoviti spoštovanje ustavnih procesnih jamstev. Glej na primer sklep Ustavnega sodišča št. U-I-302/09, Up-1472/09, U-I-139/10, Up-748/10 z dne 12. 5. 2011 (Uradni list RS, št. 43/11, in OdlUS XIX, 22), 14. točka obrazložitve, in odločbo Ustavnega sodišča št. Up-373/97 z dne 22. 2. 2001 (Uradni list RS, št. 19/01, in OdlUS X, 108), 9. točka obrazložitve.
[23]
Glej odločbi Ustavnega sodišča št. Up-1043/18 z dne 27. 10. 2022 (Uradni list RS, št. 151/22), 15. točka obrazložitve, ki se nanaša na upravni spor, in št. Up-148/17 z dne 12. 4. 2018, 36. točka obrazložitve, ki se nanaša na pravdno zadevo.
[24]
Ustavno sodišče se je namreč že izreklo, da ima javni interes svoje mesto (tudi) v pravdnem revizijskem postopku. V zvezi s tem glej na primer sklep Ustavnega sodišča št. U-I-302/09, Up-1472/09, U-I-139/10, Up-748/10, 13. in 14. točka obrazložitve, ter odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-209/23 z dne 13. 3. 2025 (Uradni list RS, št. 25/25), 7.–11. točka obrazložitve. O varovanju javnega interesa v revizijskem postopku glej tudi N. Betetto, O nekaterih vprašanjih dopuščene revizije po ZPP-E, Odvetnik, št. 92 (2019), str. 7.
[25]
Vprašanje največje koristi otroka je bilo v obravnavani zadevi zajeto v revizijskem vprašanju, ali je Višje sodišče pravilno uporabilo materialno pravo. Tako tudi izpodbijani sklep Vrhovnega sodišča, 27. točka obrazložitve.
[26]
Glej na primer odločbo Ustavnega sodišča št. Up-39/95 z dne 16. 1. 1997 (OdlUS VI, 71), 10. točka obrazložitve.
[27]
Prim. z odločbama Ustavnega sodišča št. Up-1178/18 z dne 12. 12. 2019 (OdlUS XXIV, 37), 12. točka obrazložitve, in št. Up-957/16 z dne 22. 6. 2017, 11. točka obrazložitve.
[28]
Glej 7. in 8. stran revizije: "Prav s te kmetije (v izključni lasti mld. G.) je najprej odšla mama otrok H. I. J., nato je prišlo do bolj ali manj neprimerne skrbi za mladoletne otroke s strani polsestre K. L. – slednji je 'pomagala' pritožnica D. E. (ta ji je v 'pomoč' poslala tudi svojega očeta in brata M. in N. O., ki sta tam, torej v hiši mld. G. P. ostala dobre 3 mesece) medtem, ko je pritožnica urejala prostore v svoji hiši, da bodo slednji primerni za predstavitev S. organu […] 'Pomoč' je rezultirala v stanju stanovanjskega objekta in gospodarskega poslopja, kot ga prikazujejo priložene fotografije […] Fotografije notranjosti in zunanjosti objekta na naslovu R. kažejo na to, da je kakršen koli komentar odveč. Dokazna ocena drugostopnega sodišča v zvezi z 'ustreznostjo razmer' na naslovu R. predstavlja nekritičen povzetek trditev pritožnice […]."
[29]
Glej 8. stran revizije: "Dokazna ocena drugostopnega sodišča v zvezi z 'ustreznostjo razmer' na naslovu R. predstavlja nekritičen povzetek trditev pritožnice […], prav tako pa tudi zaključek pritožbenega sodišča o 'dokončno urejenih prostorskih pogojih' pri pritožnici […]."
[30]
Glej 8. stran revizije: "Izpodbijana odločitev sodišča druge stopnje nekritično sledi izpovedbam pritožnice in njenega partnerja ter na podlagi tega sprejetega prepričanja, da ne držijo ugotovitve izvedenke o dejstvih, na obstoj katerih je izvedenka sklepala na podlagi podatkov spisa in glede katerih ni potrebno posebno strokovno znanje – sodišče utemeljuje, da je v takem primeru v istem spoznavnem položaju kot izvedenka. Da je izvedenka v svoji dopolnitvi izvedenskega mnenje bistveno spremenila z zaključkom, da je najprimernejša izbira za otroka oddaja v rejniško družino je sodišče gladko prezrlo."
[31]
Glej 9. stran revizije: "Revident izrecno trdi, da teta D. E. v postopku ni bila celostno ocenjena – v spisu prvostopnega sodišča se nahaja pomenljiva izjava D. E., da je ona 'mama' otroka G. […], prav tako ni bilo izdelane ocene funkcioniranja njene družine in starševskih kapacitet partnerjev. Navedeno je ocenilo šele drugostopenjsko sodišče na podlagi zaznav na ustni obravnavi."
[32]
Glej tudi 6. opombo obrazložitve te odločbe.
[33]
Kot je bilo že pojasnjeno, so sodišča dolžna zagotavljati otrokovo korist celo v primerih, ko so njihovi zastopniki prava vešče osebe, zato je v tem smislu brez kakršnega koli vpliva okoliščina, da je otrokove koristi pred Vrhovnim sodiščem uveljavljal kvalificirani pooblaščenec – Državno odvetništvo. Prim. sklep Ustavnega sodišča št. Up-93/18, U-I-477/18 z dne 18. 10. 2018, 8. točka obrazložitve.
[34]
Prim. z odločbo Ustavnega sodišča št. Up-2963/08 z dne 5. 3. 2009 (Uradni list RS, št. 22/09), 8. točka obrazložitve.
[35]
Ker naravi postopka prilagojeno zahtevo po podkrepitvi revizijskega vprašanja omogočata že ustavnoskladna razlaga drugega odstavka 6. člena in 42. člen ZNP-1, Ustavno sodišče ni opravilo presoje ustavnosti ZPP na podlagi koneksitete.
[36]
Tako kot začasne odredbe, ki ostajajo v veljavi dalj časa, ima tudi trajanje postopkov na instancah lahko velik neposreden vpliv na končno odločitev. Prim. z odločbo Ustavnega sodišča št. Up-116/24, U-I-28/24 z dne 5. 9. 2024, 26. točka obrazložitve.
⇒
Up-71/25-22
26. 6. 2025
ODKLONILNO LOČENO MNENJE SODNICE DR. ŠPELCE
MEŽNAR K ODLOČBI ŠT.
Up-71/25
Z DNE 12. 6. 2025, KI SE
MU PRIDRUŽUJE SODNICA DR. KATJA ŠUGMAN STUBBS
1. Odločitev Ustavnega sodišča, da je Vrhovno sodišče kršilo ustavno zahtevo po obrazloženi sodni odločbi, ker je napačno presodilo, da revident v reviziji ni zadostno opredelil pravnega problema, o katerem naj Vrhovno sodišče presodi, ni vsakdanja. Ne gre le še za eno izmed situacij, ko imata Vrhovno in Ustavno sodišče na neko ustavnopravno vprašanje različna pogleda. V ozadju odločitve, ki je na prvi pogled “zgolj” procesne narave (češ, Vrhovno sodišče naj še enkrat presodi o dopuščenem revizijskem vprašanju, ali je namestitev k teti boljša od namestive k rejnici), je v resnici zelo zahtevna dejanska in materialnopravna presoja. Zelo verjetno bo odločitev Ustavnega sodišča odprla več vprašanj, ki bodo bistveno zahtevnejša, kot ta, ki jih rešuje. Poskusila bom pojasniti, zakaj odločbe nisem mogla podpreti ter zakaj se mi zdi metodološko in argumentativno zgrešena.
2. Redna sodišča so odločala, h komu naj se namesti mladoletna deklica, ki ne more živeti pri starših (materi je bila odvzeta, oče je pokojni). CSD je predlagal namestitev k rejnici, čemur je sledilo sodišče prve stopnje, dekličina teta pa je temu nasprotovala in predlagala, naj živi pri njej. Teta je bila v pritožbenem postopku uspešna in Višje sodišče je po opravljeni glavni obravnavi presodilo, da bo deklici najbolj koristilo, če živi s teto.
3. Na predlog CSD je Vrhovno sodišče med drugim
[1]
dopustilo revizijo glede vprašanja, ali je Višje sodišče pravilno uporabilo materialno pravo.
[2]
Že Vrhovno sodišče je opozorilo, da je dopuščeno vprašanje izrazito široko (27. točka obrazložitve sklepa Vrhovnega sodišča). Njegovo bistvo je, ali namestitev deklice k teti varuje dekličino največjo korist. CSD odločitve Višjega sodišča ni izpodbijal iz procesnih razlogov. Zlasti ni očital tega, da bi moralo Višje sodišče ob spremenjenem pogledu na to, pri kom naj živi deklica, zaslišati izvedenko.
4. Revident (CSD) v reviziji po presoji Vrhovnega sodišča v zvezi z dopuščenim vprašanjem ni konkretiziral, zakaj je materialnopravni sklep Višjega sodišča o tem, da je v dekličino največjo korist namestitev k teti in ne k rejnici, napačen. Vrhovno sodišče v 29. točki obrazložitve sklepa najprej natančno povzame ključne ugotovitve Višjega sodišča, nato pa v 30. točki obrazložitve ugotovi, da revident tako utemeljene odločitve Višjega sodišča materialnopravno ne izpodbija. Revidentovi očitki so pavšalni, deloma celo zmotni (fotografije kmetije, navedbe o tem, ali je teta zaposlena in koliko otrok mora vzdrževati). Ker revident ni konkretizirano izpodbijal sklepa Višjega sodišča in ker niti ni opredelil zaokroženega pravnega problema, je Vrhovno sodišče revizijo zavrnilo.
5. Začnimo z načelno dilemo: kdo (naj) presoja, ali revizija, ki jo vloži revident, izpolnjuje vsebinske zahteve po zadostni obrazloženosti glede dopuščenega revizijskega vprašanja? Prepričana sem, da je za to oceno izključno pristojno Vrhovno sodišče oziroma vrhovni sodnice in sodniki. Ocena, da stranka svojemu revizijskemu bremenu ni zadostila, se ne dotika človekovih pravic. Revizija ni ustavna pravica. Samo v primeru, da bi presoja Vrhovnega sodišča temeljila na ne-pravu, ker bi bila arbitrarna, samovoljna (očitno napačna), bi smelo vanjo poseči Ustavno sodišče – kot to počne v primerih, ko se ne strinja z materialno- ali procesnopravnim naziranjem rednih sodišč, ki nima ustavne dimenzije, pač pa le zakonsko. Če Vrhovno sodišče oceni, da je revizija po vsebini prazna, brez razlogov, ki so nujni, da lahko Vrhovno sodišče (materialnopravno) presodi pravilnost odločitve Višjega sodišča, Ustavno sodišče nima nobene možnosti (z izjemo omenjene kršitve 22. člena Ustave zaradi sodniške samovolje), da bi takšno oceno nadomestilo s svojo lastno. Do tokratnega primera je to spoštovalo tudi Ustavno sodišče. Že večkrat je tudi poudarilo, da je celoten revizijski preizkus zakonitosti sodbe mogoč le v mejah postavljenih revizijskih trditev. Nasprotno stališče bi namreč porušilo ravnovesje med strankama, kar bi predstavljalo kršitev pravice nasprotne stranke do izjave oziroma pravice do enakosti orožij.
[3]
6. V tem primeru pa Ustavno sodišče sklepa ni razveljavilo zaradi samovoljnega ravnanja Vrhovnega sodišča – ker bi denimo Vrhovno sodišče popolnoma arbitrarno in nerazumno odločilo, da je revizija vsebinsko prazna (v resnici pa bi vsebovala vse potrebne argumente). Razveljavilo ga je zato, ker naj odločitev Vrhovnega sodišča ne bi vsebovala odgovora na revizijske navedbe CSD (na navedbe torej, ki jih po mnenju Vrhovnega sodišča revident sploh ni podal). Ker gre za namestitev mladoletne deklice brez staršev v rejništvo, naj bi Vrhovno sodišče posledično prekršilo tudi načelo največje koristi deklice.
7. Če Ustavno sodišče Vrhovnemu sodišču očita, da se ni opredelilo do revizijskih razlogov, seveda morajo revizijski razlogi najprej obstajati. S tem problemom (ki je v resnici ključen) Ustavno sodišče opravi v 24. in 25. točki obrazložitve odločbe. V njiju citira (precej obsežno) določene navedbe iz revizije in jih (diametralno nasprotno od Vrhovnega sodišča) opredeli kot takšne, ki zahtevajo vsebinsko presojo Vrhovnega sodišča. Ponavljam: Ustavno sodišče je spremenilo oceno Vrhovnega sodišča, ali konkretna revizija sploh vsebuje zadostne materialnopravne razloge. Ob tem ni ugotovilo, da je ocena Vrhovnega sodišča (kakorkoli, kaj šele očitno) napačna. Ta (metodološko in logično) nujni korak je Ustavno sodišče preskočilo in se posvetilo le še zadnjemu. Ker Vrhovno sodišče o dopuščenem vprašanju ni po vsebini odločilo, je kršilo zahtevo po obrazloženosti in načelo otrokove največje koristi.
8. Takšno pomanjkljivo razlogovanje Ustavnega sodišča slabi moč in težo ustavnopravne presoje. Če bi bila sodnica na Vrhovnem sodišču, bi me po seznanitvi z odločbo Ustavnega sodišča zanimalo vsaj naslednje:
- Kaj želi Ustavno sodišče povedati v 23. točki obrazložitve odločbe, ko zapiše, da je "zahteva po opredelitvi revizijskih razlogov v postopku namestitve otroka k drugi osebi … manj stroga kot v pravdnem postopku"? Ali to pomeni, da mora Vrhovno sodišče v postopkih namestitve otroka po uradni dolžnosti presojati odločitve nižjih sodišč? Ali to velja le za uporabo materialnega prava ali tudi procesnega prava? Če da, katere kršitve procesnega prava je dolžno upoštevati po uradni dolžnosti?
- Kako naj Vrhovno sodišče v primeru, ko je dolžno mimo revizijskih trditev (po uradni dolžnosti) presojati zakonitost odločitev nižjih sodišč, zagotovi enakost orožij strank? Kako naj zagotovi, da se bo imela nasprotna stranka možnost izreči o razlogih, zaradi katerih lahko Vrhovno sodišče reviziji ugodi, če pred odločitvijo Vrhovnega sodišča za te razloge sploh ne bo mogla izvedeti, ker jih revident ni uveljavljal?
- Ali manjša strogost pri opredelitvi revizijskih razlogov velja le za odločanje o reviziji ali tudi za odločanje o dopustitvi revizije? Ali morda Ustavno sodišče v postopkih namestitve otroka k drugi osebi ponovno (in v nasprotju z ZPP) vzpostavlja dovoljeno revizijo?
- Ali mora Vrhovno sodišče po uradni dolžnosti preizkušati sodbe nižjih sodišč tudi v primerih drugih občutljivih postopkov in ranljivih oseb, npr. postavitve odraslega po skrbništvo, prisilna hospitalizacija …?
- Ali bi moralo Vrhovno sodišče po uradni dolžnosti preizkusiti sklep Višjega sodišča tudi v primeru, ko po dopustitvi revizije revident revizije sploh ne bi vložil ali bi jo vložil zgolj formalno (brez razlogov)?
- Kakšna je razlika med zahtevo po "revizijskih navedbah … po merilih, ki jih določa ZPP" (zakonski standard) in "določenimi upoštevanja vrednimi materialnopravnimi očitki", ki po mnenju Ustavnega sodišča
[4]
po novem vzpostavljajo obveznost Vrhovnega sodišča, da se do njih opredeli?
- Ali sme Ustavno sodišče nov standard "upoštevanja vrednih materialnopravnih očitkov" (do katerih se bo poslej Vrhovno sodišče moralo opredeliti, čeprav revizijske navedbe ne dosegajo zakonskega standarda) vzpostaviti mimo in celo v nasprotju z zakonom, ne da bi predhodno presodilo, ali je ZPP v neskladju z Ustavo?
- Ali Ustavno sodišče v 24. točki obrazložitve odločbe, ko citira "upoštevanja vredne" dele revizije, v resnici sporoča, da dvomi o materialnopravni pravilnosti presoje Višjega sodišča (in s tem tudi Vrhovnega sodišča) glede tega, da je za deklico najbolje poskrbljeno pri teti?
9. V najtežjih življenjskih situacijah, ko praviloma ni več dobrih, pač pa le še zasilne rešitve, so tudi sodni postopki naporni in zapleteni. Sodnice in sodniki, ki na glavni obravnavi vidijo, slišijo in začutijo otroka, rejnike, sorodnike, socialne delavce, so za usodne odločitve o otrokovem življenju nedvomno bolj usposobljeni kot ustavni sodniki, ki imamo pred sabo le spise, nikoli ljudi. Nimam razloga, da bi dvomila o konkretni odločitvi, da se deklica namesti k teti. Tam že več kot leto dni biva; nobenih indicev ni, da bi CSD ali kdo drug menil, da takšno življenje zanjo ni koristno.
10. Otroci ne potrebujejo le pravnega varstva; potrebujejo tudi mir in stabilnost. Še bolj kot za Vrhovno sodišče bo tokratna odločba Ustavnega sodišča slaba novica za deklico. Žal mi je, da se je v imenu otrokove največje koristi sprejela odločitev, ki otroku ni v korist.
dr. Špelca Mežnar, l.r.
Sodnica
dr. Katja Šugman Stubbs, l.r.
Sodnica
⇒
[1]
Revizija je bila dopuščena še glede dveh drugih vprašanj.
[2]
Sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 73/2024 z dne 5. 6. 2024.
[3]
Prim. št. Up-1043/18 in št. Up-148/17.
[4]
Ustavno sodišče v 23. točki obrazložitve odločbe: "Čeprav po oceni Vrhovnega sodišča pritožnik z revizijskimi navedbami ni opredelil zaokroženega pravnega problema po merilih, ki jih določa ZPP, je
vendarle podal določene upoštevanja vredne materialnopravne očitke zoper odločitev Višjega sodišča
."