U-I-93/23
Natisni
Opravilna št.:
U-I-93/23
Datum odločitve:
19. 3. 2026
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2026:U.I.93.23
Akt:
Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/07 – uradno prečiščeno besedilo, 56/08, 4/10, 20/11, 111/13, 68/16, 61/17, 8/25 in 77/25) (ZUJIK/17), 67. čl.
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti 67. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/07 – uradno prečiščeno besedilo, 56/08, 4/10, 20/11, 111/13, 68/16, 61/17, 8/25 in 77/25) se zavrže.
Zahteva za oceno ustavnosti 67. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/07 – uradno prečiščeno besedilo, 56/08, 4/10, 20/11, 111/13, 68/16 in 61/17) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže zahtevo, če predlagatelj ne izkaže posega v ustavni položaj in ustavne pravice samoupravne lokalne skupnosti.
Geslo:
1.2.51.3.5 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Predlagatelj - Predstavniški organi lokalne skupnosti.
1.5.51.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve.
1.4.51.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Drugo.
Pravna podlaga:
Člen 25.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Mestni svet Mestne občine Kranj
Datum vloge:
26. 5. 2023
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US34362
Dokument v PDF obliki:
U-I-93-23.pdf
168 KB
Prenesite datoteko
U-I-93/23-13
19. 3. 2026
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Mestnega sveta Mestne občine Kranj, ki ga zastopa Odvetniška družba Ravnikar, o. p., d. o. o., Kranj, na seji 19. marca 2026
sklenilo:
1. Zahteva za oceno ustavnosti 67. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/07 – uradno prečiščeno besedilo, 56/08, 4/10, 20/11, 111/13, 68/16, 61/17, 8/25 in 77/25) se zavrže.
2. Zahteva za oceno ustavnosti 67. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/07 – uradno prečiščeno besedilo, 56/08, 4/10, 20/11, 111/13, 68/16 in 61/17) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Predlagatelj vlaga zahtevo za oceno ustavnosti 67. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/07 – uradno prečiščeno besedilo, 56/08, 4/10, 20/11, 111/13, 68/16 in 61/17 – v nadaljevanju ZUJIK/17). Očita mu neskladje z 2., 5., 14., 120., 140., 142. in 153. členom Ustave. Zatrjuje, da je ustanovitelj javnega zavoda Prešernovo gledališče Kranj in javnega zavoda Gorenjski muzej, v katerega sodi tudi Galerija Prešernovih nagrajencev. Navaja, da oba javna zavoda izvajata tudi programe, ki so nacionalnega pomena. Predstave in igralci gledališča naj bi bili med nagrajenci na vsakem festivalu doma in v tujini in tudi gledališče nosi ime največjega slovenskega poeta. Galerija naj bi hranila in predstavljala dela umetnikov, ki jih je Republika Slovenija nagradila z najpomembnejšimi priznanji s področja kulture. Čeprav naj bi izvajala programe nacionalnega pomena, pa naj bi bila javna zavoda v večjem deležu financirana s strani predlagatelja, s strani države pa zgolj minimalno. V letu 2022 naj bi predlagatelj gledališče financiral v višini 1.320.738 EUR, država pa v višini 292.078 EUR. Galerijo naj bi financiral v višini 87.900 EUR, država pa v višini 10.000 EUR. Predlagatelj navaja, da mora država skrbeti za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine (5. člen Ustave) in da so bile z ZUJIK/17 posamezne naloge za varstvo kulturne dediščine prenesene na občine, vendar za njihovo opravljanje država ni zagotovila potrebnih sredstev oziroma ni določila meril za določanje višine sredstev. Izpodbijanemu členu očita, da vsebuje protiustavno pravno praznino, ker ne vsebuje kriterijev za določitev višine državnega financiranje občinskih javnih kulturnih programov, ki presegajo občinski pomen. Izpodbijani člen naj bi določal le, da morajo biti dodatna sredstva ustrezna, v vsem preostalem pa naj bi zakon določitev višine sredstev prepuščal dogovoru med pristojnim ministrom in organom občine. Jasno naj bi bilo, da je pogajalska moč na strani države. Zakon pa naj ne bi urejal pravnega položaja, če do dogovora med občino in državo ne pride, zato v tem primeru država občini naj ne bi bila dolžna plačati ničesar. Predlagatelj meni, da iz 5., 140. in 142. člena Ustave izhaja zahteva, da morajo biti kriteriji, na podlagi katerih občina pridobi dodatna sredstva za izvajanje javne službe ter kriteriji za določitev njihove višine, določeni z zakonom. Zatrjuje, da protiustavne pravne praznine ni mogoče zapolniti z analogno uporabo pravil, ker teh ni. Navaja, da umanjkanje kriterijev vodi v arbitrarno odločanje ministrstva, kar pa pomeni neskladje z načeloma pravne varnosti  ter jasnosti in pomenske določljivosti predpisov (2. člen Ustave) in z načelom enakosti pred zakonom (drugi odstavek 14. člena Ustave). Predlagatelj zatrjuje, da je ministrovo odločanje o višini sredstev upravno odločanje ter mora potekati v skladu z drugim odstavkom 120. člena Ustave. Upravno odločanje naj bi zahtevalo, da zakon določa merila za določitev višine finančnih sredstev, ki pripadajo občini. Ker tega ne določa, naj bi bila izpodbijana določba v neskladju s 120. in 153. členom Ustave. Predlagatelj Ustavnemu sodišču predlaga, naj ugotovi neskladje ter Državnemu zboru naloži, da protiustavnost v razumnem roku odpravi.
2. Državni zbor na zahtevo ni odgovoril. Mnenje je podala Vlada, ki zatrjuje, da predlagatelj ni izkazal obstoja procesnih predpostavk za vložitev zahteve, saj ni utemeljil, kako konkretno in neposredno izpodbijani 67. člen ZUJIK/17 posega v ustavni položaj ali ustavne pravice samoupravne lokalne skupnosti. Pri tem opozarja, da je predlagateljica kvalificirana udeleženka postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisa, od katere se pričakuje, da bo jasno in kvalitetno utemeljila obstoj navedene procesne predpostavke. Vlada navaja, da je Ustavno sodišče v odločbi št. U-I-359/98  z dne 30. 9. 1999 (Uradni list RS, št. 89/99, in OdlUS VIII, 216) pojasnilo, da ni ustavne določbe, iz katere bi izhajalo, da sta javna služba na področju kulturnih dejavnosti ali financiranje javnih zavodov s področja kulture bodisi samo lokalna zadeva bodisi samo naloga iz državne pristojnosti. Iz odločbe naj bi izhajalo, da 5. člen Ustave sicer nalaga državi skrb za ohranjanje kulturne dediščine in za ustvarjanje možnosti za skladen kulturni razvoj Republike Slovenije, a to še ne pomeni, da v mejah prvega odstavka 140. člena Ustave ni ali ne more biti kulturna dejavnost zagotavljanja javne službe v kulturi ali financiranja posameznega javnega zavoda s tega področja tudi lokalna zadeva. Ustava naj bi skrb za ohranjanje kulturne dediščine pripisovala tako lokalni skupnosti kot državi. Vlada pojasnjuje, da Gorenjski muzej razpolaga s pooblastilom za opravljanje državne javne službe muzejev in država sofinancira izvajanje te javne službe v skladu s 93. členom Zakona o varstvu kulturne dediščine (Uradni list RS, št. 16/08, 123/08, 8/11, 90/12, 111/13 in 32/16 – ZVKD-1). Financiranje Prešernovega gledališča Kranj s strani države pa naj bi potekalo na podlagi Ustavnega zakona za izvedbo ustavnih amandmajev IX–LXXXIX k Ustavi Socialistične republike Slovenije (Uradni list SRS, št. 32/89) in 43. člena Zakona o financiranju občin (Uradni list RS, št. 123/06, 57/08, 36/11, 71/17, 21/18 – popr., 207/21, 17/25 in 14/26 – ZFO-1). Vlada meni, da financiranje obeh zavodov ne temelji na 67. členu ZUJIK/17. Predlagatelj naj že zato ne bi izkazal obstoja procesne predpostavke. Vlada navaja še, da 67. člen ZUJIK/17 ne prenaša državnih nalog na občine, ampak gre za podlago, ki omogoča sofinanciranje občinskih kulturnih projektov s strani države. Zatrjuje, da je izvajanje kulturnega programa širšega pomena, da ni obveznost občine ter da država njihovega izvajanja od občin tudi ne zahteva, saj se kulturni projekti in programi izvajajo izključno na podlagi pobude in odločitve posamezne občine. Če ne pride do dogovora o višini sredstev države in obsegu obveznosti občine s pogodbo iz 93. člena ZUJIK/17, občinski javni zavod teh kulturnih projektov oziroma kulturnih programov ni zavezan izvajati. Vlada zatrjuje še, da izpodbijani člen ne določa pravne podlage za financiranje rednega delovanja občinskih javnih zavodov, prav tako pa ne prenaša državnih nalog na občinsko raven.
3. Mnenje Vlade je bilo posredovano v odgovor predlagatelju, ki se ni odzval.
4. V času odločanja Ustavnega sodišča je bil ZUJIK/17 dopolnjen s sprejetjem Zakona o dopolnitvi Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 8/25 – ZUJIK-H) ter dopolnjen in spremenjen z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/25 – ZUJIK-I). Ker je druga sprememba zakona spreminjala vsebino 67. člena ZUJIK/17, je Ustavno sodišče v skladu z drugim odstavkom 47. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – v nadaljevanju ZUstS) predlagatelja pozvalo, da izkaže pravovarstveno potrebo. V odgovoru je predlagatelj zahtevo razširil na 67. člen Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo (Uradni list RS, št. 77/07 – uradno prečiščeno besedilo, 56/08, 4/10, 20/11, 111/13, 68/16, 61/17, 8/25 in 77/25 – v nadaljevanju ZUJIK).
5. Predlagatelj navaja, da tudi novo besedilo 67. člena ZUJIK ne določa ustreznih kriterijev za določitev višine (državnega) financiranja občinskih javnih kulturnih programov širšega pomena. Zato meni, da je zakonska ureditev še vedno očitno pomanjkljiva ter vsebuje protiustavno pravno praznino. Predlagatelj opozarja še, da iz prvega odstavka 27. člena in šestega odstavka 67. člena ZUJIK izhaja, da je predvideno dodatno sofinanciranje zgolj programskih materialnih stroškov, ne pa stroškov delovanja, plačila dela ter stroškov investicijskega vzdrževanja in nakupe opreme. Navaja, da je povsem jasno, da tudi izvajanja programa širšega pomena, ob pokrivanju stroškov, ki so potrebni za izvedbo konkretnega programa (programski materialni stroški), zahteva pokrivanje tudi vseh predhodno navedenih oziroma preostalih stroškov (vsaj proporcionalni del). Predlagatelj poudarja še, da sprememba ni odpravila nevarnosti upravnega odločanja organov ter da zakon ne določa nikakršnih pravil glede načina določitve višine sredstev za primer, da do dogovora med ministrom in pristojnim občinskim organom sploh ne pride. Sankcija za neuspešnost dogovarjanja pa je golo dejstvo, da občina sredstev ne prejme, čeprav zakon državi nalaga zagotovitev teh sredstev.
6. Razširitev zahteve je bila posredovana v odgovor Državnemu zboru, ki nanjo ni odgovoril.
B.
7. Ustavno sodišče praviloma presoja veljavne predpise. Izpodbijani 67. člen ZUJIK/17 je bil med postopkom pred Ustavnim sodiščem spremenjen in dopolnjen. Zato je Ustavno sodišče predlagatelja pozvalo naj v skladu z drugim odstavkom 47. člena ZUstS izkaže pravovarstveno potrebo za presojo ustavnosti 67. člena ZUJIK/17. Predlagatelj je navedel zgolj, da pri zahtevi vztraja, ker posledice protiustavnosti niso bile odpravljene. S takšno pavšalno in neobrazloženo navedbo predlagatelj ni izkazal pravovarstvene potrebe. Ustavno sodišče je zahtevo za oceno ustavnosti 67. člena ZUJIK/17 zavrglo (2. točka izreka).
8. Za presojo ustavnosti veljavnega 67. člena ZUJIK mora predlagatelj izkazati obstoj procesne predpostavke po deveti alineji 23.a člena ZUstS. Predlagatelj je kvalificiran udeleženec postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisov, saj ima na podlagi navedene določbe ZUstS privilegiran dostop do Ustavnega sodišča. Zato se od njega pričakuje, da so njegove vloge jasne, popolne in kvalitetno obrazložene. To se pričakuje tako pri utemeljitvi procesnih predpostavk kot pri obrazložitvi vsebinskih očitkov protiustavnosti in nezakonitosti prepisov.
[1]
Za izpolnjenost navedene procesne predpostavke mora predlagatelj utemeljiti in izkazati, zakaj bi izpodbijani predpis lahko posegal v ustavni položaj in pravice lokalnih skupnosti. Zlasti je dolžan pojasniti učinke, ki naj bi jih imela zatrjevana protiustavnost na enega od ustavno varovanih elementov lokalne samouprave (teritorialni, funkcionalni, organizacijski, materialno-finančni in pravni element).
[2]
Ustavno sodišče pri presoji, ali je predlagatelj izkazal obstoj procesne predpostavke, upošteva vse navedbe v vlogi, ne zgolj navedb, s katerimi se utemeljuje obstoj procesne predpostavke.
[3]
9. Predlagatelj zatrjuje, da mora država skrbeti za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine ter da so bile z ZUJIK posamezne državne naloge za varstvo kulturne dediščine prenesene na lokalne skupnosti, vendar naj za njihovo opravljanje država ne bi zagotovila zadostnih sredstev oziroma ni določila meril za določanje višine sredstev. Iz njegovih navedb izhaja, da zatrjuje poseg v funkcionalno avtonomijo, ki je varovana v 140. členu Ustave,
[4]
ter finančno avtonomijo lokalne samouprave, ki je varovana v 142. členu Ustave.
[5]
10. Kot pravilno opozarja Vlada, je Ustavno sodišče že v odločbi št. U-I-359/98 (21. točka obrazložitve) sprejelo stališče, da 5. člen Ustave nalaga državi skrb za ohranjanje kulturne dediščine in za ustvarjanje možnosti za skladen kulturni razvoj Republike Slovenije. Vendar to ne pomeni, da zagotavljanje javne službe v kulturi ali financiranje posameznega javnega zavoda s tega področja v mejah 140. člena Ustave ni lokalna zadeva. Člen 73 Ustave nalaga skrb za ohranjanje kulturne dediščine državi in lokalnim skupnostim. V odločbi št. U-I-223/16 z dne 23. 4. 2020 (Uradni list RS, št. 65/20, in OdlUS XXV, 7) je Ustavno sodišče sprejelo stališče, da je pospeševanje kulturnega razvoja ena od temeljnih izvirnih pristojnosti občin, ki predstavlja funkcionalno jedro lokalne samouprave, varovano v prvem odstavku 140. člena Ustave (28. točka obrazložitve). Navedenemu je sledil tudi zakonodajalec, saj od občin zahteva, da za zadovoljevanje potreb svojih prebivalcev na kulturnem področju, pospešujejo kulturnoumetniško ustvarjalnost, omogočajo dostopnost do kulturnih programov, zagotavljajo splošnoizobraževalno knjižnično dejavnost ter v skladu z zakonom skrbijo za kulturno dediščino na svojem območju (dvanajsta alineja drugega odstavka 21. člena Zakona o lokalni samoupravi, Uradni list RS, št. 94/07 – uradno prečiščeno besedilo, 76/08, 79/09, 51/10, 30/18 in 10/26 – ZLS).
11. ZUJIK opredeljuje javni interes za kulturo ter organe, ki so zanj pristojni in odgovorni, ter mehanizme za njegovo uresničevanje (1. člen ZUJIK). Država in lokalne skupnosti kot nosilci javnega interesa zagotavljajo pogoje za ustvarjanje, posredovanje in varovanje kulturnih dobrin kot skupnega dobra (javne kulturne dobrine) na način, da so te dostopne najširšemu krogu uporabnikov. Država oziroma lokalna skupnost zagotavljata javne kulturne dobrine v obliki oziroma na način javne službe in s podporo posamičnim kulturnim projektom ter javnim kulturnim programom (prvi in drugi odstavek 25. člena ZUJIK). Kadar je v javnem interesu potrebno zagotavljati javne kulturne dobrine trajno in nemoteno, jih zagotavlja država oziroma lokalna skupnost neposredno ali tako, da ustanovi javni zavod na področju kulture (prvi odstavek 26. člena ZUJIK).
12. ZUJIK je določil tudi razmejitev pristojnosti med državo in lokalnimi skupnostmi pri zagotavljanju javnih kulturnih dobrin. Država ustanavlja tiste javne zavode in financira tiste javne kulturne programe drugih izvajalcev ter podpira kulturne projekte, ki pokrivajo celotno območje Republike Slovenije ali so zaradi vodilne vloge na posameznem področju oziroma posebnega pomena za celovitost slovenskega kulturnega prostora pomembni za vso Republiko Slovenijo (prvi odstavek 65. člena ZUJIK).
[6]
Občina pa mora zagotavljati dostopnost najmanj tistih javnih kulturnih dobrin, ki jih določajo posebni zakoni (knjižničarstvo, varstvo kulturne dediščine, arhivska dejavnost ipd.), ter mora podpirati ljubiteljske kulturne dejavnosti, vključno s tistimi, ki so namenjene kulturni integraciji manjšinskih skupnosti in priseljencev, ter pokrivati tudi druge kulturne potrebe prebivalcev, ki jih ugotovi s svojim programom za kulturo (prvi odstavek 66. člena ZUJIK). Zakon določa še, da – ne glede na prejšnjo zahtevo – občina zagotovi tudi javne kulturne dobrine širšega pomena na področjih kulturnih dejavnosti, ki jih določa 4. člen tega zakona,
[7]
če je to mogoče glede na objektivne okoliščine, kot so na primer število prebivalcev, ekonomska moč ter prostorske in kadrovske kapacitete, oziroma če to izhaja iz kulturne tradicije občine (drugi odstavek 66. člena ZUJIK).
13. Izpodbijani 67. člen ZUJIK opredeljuje občinski javni zavod širšega pomena. Določa, da se občini, ki je ustanoviteljica javnega zavoda, ki presega pomen, ki ga ima za lokalno skupnost, oziroma zadovoljuje tudi kulturne potrebe prebivalcev sosednjih občin ter s svojim delovanjem prispeva k razvoju regije in je to v javnem interesu države, lahko za financiranje programa javnega zavoda zagotovijo ustrezna dodatna sredstva iz državnega proračuna (prvi odstavek 67. člena ZUJIK). V nadaljevanju podrobneje opredeljuje postopek ugotovitve javnega interesa države za izvajanje takšnih aktivnosti ter višine državnih sredstev, ki jih država lokalni skupnosti nameni (drugi do šesti odstavek 67. člena ZUJIK). Določa še, da se vse navedeno smiselno uporablja tudi za občinske javne kulturne programe širšega pomena (sedmi odstavek 67. člena ZUJIK).
14. Predlagatelj posega v funkcionalno avtonomijo ni izkazal. Zmotno meni, da je zakonodajalec s sprejetjem 67. člena ZUJIK na občine prenesel posamezne državne naloge glede varstva kulturne dediščine. Zakonodajalec je jasno ločil med pristojnostmi države in občine, saj prvi nalaga skrb za varovanje kulturne dediščine, ustvarjanje javnih kulturnih dobrin, financiranje kulturnih programov ter podpiranje kulturnih projektov, ki pokrivajo oziroma so pomembni za celotno območje Republike Slovenije. Občinam pa nalaga obveznost, da skrbijo za kulturne potrebe lastnih prebivalcev na svojem območju ter pri tem zagotavljajo dostopnost vsaj tistih javnih dobrin, ki jih določajo posebni zakoni (knjižničarstvo, varstvo kulturne dediščine, arhivska dejavnost ipd.).
15. Izpodbijani 67. člen ZUJIK te razmejitve ne spreminja, saj občinam ne določa novih pristojnosti, ki bi presegale skrb za zadovoljevanje potreb lastnega prebivalstva. Lokalnim skupnostim ne nalaga dolžnosti, da skrbijo za zadovoljevanje kulturnih potreb prebivalcev več občin oziroma morda celo kulturnih potreb prebivalcev širšega geografskega območja (kar je v pristojnosti države), ampak to prepušča njihovi odločitvi. Pri njegovi razlagi je treba upoštevati v 12. točki obrazložitve tega sklepa predstavljeno vsebino drugega odstavka 66. člena ZUJIK. Iz te določbe ne izhaja brezpogojna zahteva, da bi morala vsaka občina oziroma določena vrsta občin (npr. mestne občine, občine z večjim številom prebivalcev) skrbeti za javne kulturne dobrine širšega pomena. Iz določbe izhaja, da občina to lahko stori, če je to mogoče glede na število prebivalcev, ekonomsko moč ter prostorske in kadrovske kapacitete občine oziroma če to izhaja iz njene kulturne tradicije. Iz stavka "če je to mogoče glede na objektivne okoliščine" jasno izhaja zakonodajalčev namen, da se vsaka občina samostojno in avtonomno odloči, ali želi zagotavljati javne kulturne dobrine širšega pomena (glede na objektivne danosti občine) ali pa bo zadovoljevala zgolj kulturne potrebe lokalne skupnosti. Zato predlagatelj ni izkazal, da bi država z izpodbijanim 67. členom ZUJIK sploh lahko posegla v funkcionalno avtonomijo lokalnih skupnosti.
16. Predlagatelj tudi ni izkazal posega v finančno avtonomijo lokalne samouprave. Ker zakonodajalec od lokalnih skupnosti ne zahteva, da bi morale zagotavljati dostopnosti javnih kulturnih dobrin širšega pomena, jim izpodbijani 67. člen ZUJIK ne nalaga dodatnih finančnih bremen oziroma jim ne zmanjšuje obstoječih finančnih virov. Samostojna in avtonomna odločitev občin je, ali bodo ustanavljale in financirale javne zavode, ki bodo zagotavljali javne kulturne dobrine širšega pomena. Če takšen zavod ustanovijo oziroma če od že obstoječega zavoda zahtevajo, da zagotavlja dostopnost takšnih kulturnih dobrin, pa morajo kot njegove ustanoviteljice poskrbeti, da zavod razpolaga z zadostnimi finančnimi sredstvi za izvajanje kulturnih projektov oziroma programa širšega pomena.
[8]
Izpodbijani 67. člen ZUJIK ne ureja sistemskega financiranja občinskih zavodov, ampak ureja zgolj možnost občin, da od države pridobijo dodatna sredstva za njihovo financiranje. Še vedno pa so same v celoti odgovorne za njihovo financiranje. Zato predlagatelj ni izkazal, da bi država z izpodbijanim členom sploh lahko posegla v finančno avtonomijo lokalnih skupnosti.
17. Ker predlagatelj ni izkazal obstoja procesne predpostavke po deveti alineji 23.a člena ZUstS, je Ustavno sodišče zahtevo zavrglo (1. točka izreka).
C.
18. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS
v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, mag. Nina Betetto, dr. Primož Gorkič,
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA)
, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Rok Svetlič in dr. Katja Šugman Stubbs.
Sklep je sprejelo soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Glej npr. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-107/17 z dne 30. 9. 2020, 7. točka obrazložitve, in odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-22/15 z dne 27. 3. 2019 (Uradni list RS, št. 32/19, in OdlUS XXIV, 1), 15. točka obrazložitve.
[2]
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-107/17, 9. točka obrazložitve.
[3]
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-31/24 z dne 11. 9. 2025, 17. točka obrazložitve.
[4]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-98/95 z dne 11. 7. 1996 (Uradni list RS, št. 44/96, in OdlUS V, 118), 18.–20. točka obrazložitve.
[5]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-24/07 z dne 4. 10. 2007 (Uradni list RS, št. 101/07, in OdlUS XVI, 74), 17. točka obrazložitve.
[6]
Drugi odstavek 65. člena ZUJIK določa še obveznost države, da financira tudi posebne kulturne programe in projekte, ki so namenjeni slovenskim narodnim skupnostim v Italiji, Avstriji, na Madžarskem in Hrvaškem ter Slovencem po svetu, avtohtonima italijanski in madžarski narodni skupnosti ter romski skupnosti, kulturni integraciji manjšinskih skupnosti in priseljencem ter skupinam prebivalstva s posebnimi potrebami. Tretji odstavek 65. člena ZUJIK določa, da država financira javne kulturne programe in projekte, ki so posebej namenjeni zagotavljanju intenzivne prisotnosti slovenske kulture v svetu in bogatitvi slovenske kulture z dosežki svetovnih kultur.
[7]
Prvi in drugi odstavek 4. člena ZUJIK določata:
"Kulturne dejavnosti po tem zakonu so vse oblike ustvarjanja, posredovanja in varovanja kulturnih dobrin na področjih arhitekture, arhivske dejavnosti, filma in avdiovizualne dejavnosti ter kinematografije, glasbenih, intermedijskih, transdisciplinarnih, uprizoritvenih, vizualnih in drugih umetnosti, knjige, založništva, knjižnične dejavnosti, medijev, nepremične, premične in nesnovne kulturne dediščine, oblikovanja, slovenskega jezika in na drugih področjih kulture.
V dvomu, ali je posamezna dejavnost kulturna dejavnost po tem zakonu, odloči minister, pristojen za kulturo […]."
[8]
Prvi odstavek 31. člena ZUJIK med drugim določa, da javna sredstva za financiranje javnih zavodov zagotovijo njihovi ustanovitelji. Določa še, da se javni zavodi financirajo tudi iz nejavnih virov, ki jih izvajalci pridobivajo z opravljanjem javne službe in z opravljanjem drugih dejavnosti.
Pri tem opravljanje drugih dejavnosti ne sme ogroziti izvajanja javne službe.