Up-550/21
Natisni
Opravilna št.:
Up-550/21
Datum odločitve:
9. 12. 2024
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2024:Up.550.21
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 151/2021 z dne 21. 4. 2021 se ne sprejme.

Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 813/2020 z dne 5. 1. 2021 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. P 1901/2016-III z dne 17. 4. 2018 se sprejme v obravnavo.
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 151/2021 z dne 21. 4. 2021 se ne sprejme.
Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 813/2020 z dne 5. 1. 2021 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. P 1901/2016-III z dne 17. 4. 2018
se sprejme v obravnavo.
Pravna podlaga:
Člen 55.b.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Slovenska demokratska stranka, Ljubljana
Datum vloge:
28. 6. 2021
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe, druge rešitve
Dokument:
USDSP85
Dokument v PDF obliki:
Up-550-21.pdf
126 KB
Prenesite datoteko
Up-550/21-11
9. 12. 2024
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe,
ki jo je vložila
Slovenska demokratska stranka
,
Ljubljana
,
ki jo zastopa Odvetniška družba Matoz, o. p., d. o. o., Koper,
na seji 9. decembra 2024
sklenil
:
1. Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 151/2021 z dne 21. 4. 2021 se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba zoper sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 813/2020 z dne 5. 1. 2021 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. P 1901/2016-III z dne 17. 4. 2018
se sprejme v obravnavo.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. V pravdnem postopku je bil pravnomočno zavrnjen pritožničin tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine za premoženjsko škodo v višini 886.257,37 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Tega je pritožnica utemeljevala s trditvami o protipravnem ravnanju pravosodnih organov v kazenski zadevi št. II K 2457/2010 (v nadaljevanju kazenska zadeva "Patria"), ki naj bi sprejeli odločitev o kazenski odgovornosti njenega predsednika v nasprotju s profesionalnimi standardi oziroma ki naj bi zavestno delovali v smeri njegove politične diskreditacije z namenom, da se pritožnico onemogoči na državnozborskih volitvah, zaradi česar naj bi imela pritožnica na teh volitvah (v letih 2011 in 2014) dejansko slabši rezultat, posledično pa naj bi prejela manj proračunskih sredstev.
2. Pritožnica se ne strinja z nosilnim stališčem izpodbijane pravnomočne sodbe, da pravosodnim organom pri obravnavanju kazenske zadeve "Patria" ni mogoče očitati protipravnosti. Glede na razloge odločbe Ustavnega sodišča št. Up-879/14 z dne 20. 4. 2015 (Uradni list RS, št. 30/15, in OdlUS XXI, 13) naj bi bilo več kot očitno, da so bile vse sodbe, izdane zoper njenega predsednika v kazenski zadevi "Patria", napačne. Pritožnica poudarja, da kazenska sodišča niso konkretizirala zakonskega znaka "sprejem obljube nagrade" oziroma da niso ugotovila konkretnega izvršitvenega ravnanja njenega predsednika, s katerim naj bi ta uresničil navedeni zakonski znak kaznivega dejanja sprejemanja daril za nezakonito posredovanje, pa so ga kljub temu obsodila za navedeno kaznivo dejanje. Sodiščema očita, da izpodbijane pravnomočne sodbe nista zadostno obrazložili oziroma da se nista opredelili do vseh pravno pomembnih dejstev ter da sta jo z arbitrarno zavrnitvijo številnih dokaznih predlogov prikrajšali za pravico do izjavljanja. Sodišči naj bi zato kršili njene pravice iz 22., 25. in 26. člena Ustave.
3. Pritožnica se sklicuje na stališče Ustavnega sodišča, sprejeto med drugim v odločbi št. Up-148/17 z dne 12. 4. 2018, da je obrazložena sodna odločba bistveni del poštenega postopka. Poudarja, da je Vrhovno sodišče v obravnavani zadevi v razveljavitvenem sklepu št. II Ips 24/2020 z dne 25. 9. 2020 že sprejelo stališče, da je pritožnica v pritožbi zoper sodbo sodišča prve stopnje podala pravno pomembne, dovolj opredeljene in obrazložene navedbe, ki terjajo natančen odgovor pritožbenega sodišča. Višje sodišče naj bi v ponovljenem postopku svojo odločitev sicer nekoliko podrobneje utemeljilo, kljub temu pa naj bi ostali številni pravno pomembni očitki iz pritožničine pritožbe še vedno prezrti.
4. Višje sodišče naj bi pri reševanju pritožničine pritožbe spregledalo predvsem njeno sklicevanje na ločena mnenja ustavnih sodnikov k odločbi št. Up-879/14 in k sklepu (o zavrženju ustavne pritožbe njenega predsednika zaradi neizčrpanja pravnih sredstev) št. Up-373/14 z dne 11. 6. 2014 (Uradni list RS, št. 47/14). Višje sodišče naj se tako ne bi opredelilo do pritožničinih očitkov, da je ustavni sodnik dr. Deisinger v odklonilnem ločenem mnenju k sklepu št. Up-373/14 izrecno navedel, da sodišča pri presoji tenorja obtožbe niso upoštevala enotne sodne prakse, ki terja opis dejanja z navedbo časa, načina itd., da se obtoženec lahko brani zoper očitke (sklicujoč se pri tem na sodbe Vrhovnega sodišča št. I Ips 153/2012 z dne 1. 3. 2012, št. I Ips 197/2009 z dne 12. 11. 2009, št. I Ips 194/2001 z dne 28. 1. 2003, št. I Ips 76/2001 z dne 12. 9. 2002, št. I Ips 150/2004 z dne 4. 11. 2004, št. I Ips 157/2004 z dne 23. 9. 2004, št. I Ips 334/2005 z dne 23. 3. 2006 in št. I Ips 58/2004 z dne 22. 4. 2004). Višje sodišče naj se tudi ne bi opredelilo do pritožničinih očitkov, da je ustavni sodnik dr. Deisinger v pritrdilnem ločenem mnenju k odločbi št. Up-879/14 navedel, da odločitve kazenskih sodišč odstopajo od ustaljene sodne prakse, da nekonkretizirani znaki terjajo oprostitev obtoženca (sklicujoč se pri tem na sodbe Vrhovnega sodišča št. I Ips 25465/2011 z dne 20. 2. 2014, št. I Ips 22697/2011 z dne 29. 5. 2014, št. I Ips 153/2012 z dne 1. 3. 2012, št. IV Ips 94/2014 z dne 17. 3. 2015, št. IV Ips 47/2013 z dne 30. 5. 2013, št. IV Ips 121/2012 z dne 15. 3. 2013, št. IV Ips 73/2012 z dne 18. 9. 2012, št. IV Ips 22/2012 z dne 17. 4. 2012 in št. IV Ips 21/2012 z dne 20. 3. 2012). Višje sodišče naj tudi ne bi upoštevalo pritožničinega sklicevanja na stališča nekaterih ustavnih sodnikov iz ločenih mnenj v kazenski zadevi "Patria", v katerih naj bi se ti sklicevali na odločbe Ustavnega sodišča št. Up-758/03 z dne 23. 6. 2005 (Uradni list RS, št. 66/05, in OdlUS XIV, 96), št. U-I-88/07 z dne 8. 1. 2009 (Uradni list RS, št. 5/09, in OdlUS XVIII, 1), št. U-I-6/93 z dne 1. 4. 1994 (Uradni list RS, št. 23/94, in OdlUS III, 33), št. U-I-335/02 z dne 24. 3. 2005 (Uradni list RS, št. 37/05, in OdlUS XIV, 16) in št. Up-265/01 z dne 26. 10. 2001 (Uradni list RS, št. 88/01, in OdlUS X, 228) ter pojasnjevali njihovo upoštevnost za obravnavani primer. Če bi Višje sodišče te očitke upoštevalo, naj ne bi sprejelo nerazumnega stališča, da navedene odločbe za obravnavani primer niso uporabljive, ker ne obravnavajo istovrstnih kaznivih dejanj. Pritožnica poudarja, da se tudi sodna praksa, na katero se je v kazenski zadevi "Patria" sklicevalo Vrhovno sodišče (gre za zadeve št. I Ip 324/2007, št. I Ips 80/2010 in št. I Ips 157/2004), ne nanaša izključno na korupcijska kazniva dejanja. Višje sodišče naj bi popolnoma prezrlo tudi pritožničin očitek, da je Vrhovno sodišče v času odločanja o zahtevi za varstvo zakonitosti v kazenski zadevi "Patria" imelo pred očmi ločena mnenja sodnikov dr. Deisingerja, dr. Petriča in Zobca k sklepu Ustavnega sodišča št. Up-373/14, v katerih naj bi ti sprejeli stališče, da zakonski znak "sprejem obljube nagrade" ni dovolj konkretiziran in da gre zato za očitno kršitev 28. člena Ustave. Vrhovno sodišče ne le, da pri odločanju o kazenski zadevi "Patria" naj ne bi upoštevalo teh mnenj, ampak naj presoje z vidika ustavnih zahtev načela zakonitosti sploh ne bi opravilo. Pritožnica naj bi se v pritožbi tudi sklicevala na to, da je vrhovni sodnik Šorli vrhovne sodnike, ki so sodili v kazenski zadevi "Patria", izrecno opozoril, da iz navedenih ločenih mnenj ustavnih sodnikov izhaja velika verjetnost, da je podana kršitev materialnega prava, pa naj ti pri sojenju tudi tega mnenja ne bi upoštevali. Po mnenju pritožnice v tej zadevi ne gre zanemariti tudi dejstva, da je na kršitev načela zakonitosti v kazenski zadevi "Patria" v strokovnih člankih opozarjala tudi pravna stroka, zlasti mag. Krivic, dr. Jaklič in dr. Avbelj. Pritožnica naj bi tudi podala dokazni predlog za zaslišanje teh pravnih strokovnjakov, vendar naj bi sodišče prve stopnje te dokazne predloge neutemeljeno zavrnilo, Višje sodišče pa naj se do njenih očitkov v zvezi s tem ne bi zadostno opredelilo. Višje sodišče naj se tudi ne bi opredelilo do pritožničinega očitka, da za odločitev v kazenski zadevi "Patria" sodna praksa, na katero se je v okviru povzemanja sodbe Vrhovnega sodišča, izdane v kazenski zadevi "Patria", v izpodbijani sodbi sklicevalo sodišče prve stopnje (gre za sodbe Vrhovnega sodišča št. I Ips 324/2007 z dne 15. 11. 2007, št. I Ips 80/2010 z dne 6. 1. 2011, št. I Ips 74/2009 z dne 19. 11. 2009, št. I Ips 129/2001 z dne 10. 5. 2001 in št. I Ips 158/2003 z dne 18. 9. 2003), ni upoštevna, ker naj v tistih zadevah ne bi šlo za vprašanje zadostne konkretizacije zakonskega znaka kaznivega dejanja. Višje sodišče naj se zgolj s sprejetjem stališča, da ne gre za uporabljive judikate iz razloga, ker ne gre za istovrstna kazniva dejanja, tudi ne bi zadostno opredelilo do pritožničinega očitka, da sodbe v kazenski zadevi "Patria" odstopajo od presoje Vrhovnega sodišča, sprejete v sodbah št. I Ips 101/2008 z dne 18. 12. 2008 in št. I Ips 113/2009 z dne 16. 12. 2010. Obe zadevi naj bi bili pomembni, ker naj bi obravnavali prav vprašanje konkretizacije oziroma dovolj natančnega opisa izvršitvenega ravnanja.
5. Pritožnica naj tudi ne bi dobila zadostnega odgovora na njene očitke, da so bila ravnanja vseh udeležencev v kazenskem postopku v zadevi "Patria" zavestno usmerjena v politično diskreditacijo njenega predsednika. Sodišči naj namreč v dokazno oceno, ali je šlo v obravnavanem primeru za odstop od pravil profesionalne skrbnosti, ne bi vključili vseh pravno relevantnih dejstev oziroma dokazov o tem, da naj bi bili odločevalci v kazenski zadevi "Patria" pristranski in politično motivirani. Predvsem Višje sodišče naj ne bi podalo ustavnopravno zadostnega odgovora na pritožničine očitke v zvezi s tem, čeprav naj bi sodišče prve stopnje vse pritožničine dokazne predloge za dokazovanje tega dejstva  zavrnilo z ustavno nesprejemljivimi razlogi. Višje sodišče naj tako ne bi zadostno odgovorilo na pritožničine očitke, da številne nepravilnosti kažejo na protipravno ravnanje že državne tožilke Zobec Hrastar, ki naj bi zavestno vložila nezakonit obtožni akt. Na to naj bi kazala med drugim okoliščina, da naj bi državna tožilka v njem zapisala neresnice oziroma da naj bi si dokaze preprosto izmislila. To dejstvo naj bi pritožnica dokazovala s sodbo št. II Kp 10099/2012 z dne 24. 10. 2016, ki naj je nobeno od sodišč ne bi ovrednotilo. Višje sodišče naj tudi ne bi odgovorilo na pritožničine očitke, da bi moralo sodišče prve stopnje v okviru materialnega procesnega vodstva razčistiti vprašanje, ali je višji sodnik Štrukelj dejal, da je "komando z vrha" prejel le on ali vsi trije višje sodniki, namesto da je zaradi domnevne nezadostne substanciranosti pritožničinih trditev zavrnilo dokazni predlog za njegovo zaslišanje (ter v zvezi s tem še za zaslišanje prič Krkoviča in Razpotnika). Sodišče prve stopnje naj bi od pritožnice tudi sicer neupravičeno zahtevalo, da bi morala navesti, kako naj bi vsebina izjave višjega sodnika Štruklja, če bi jo res podal, vplivala na drugi dve sodnici. Taka zahteva naj bi bila nerazumna, saj je očitno, da pritožnica s temi podatki ne razpolaga. Ker naj bi izjava višjega sodnika Štruklja dokazovala, da so določeni vplivi obstajali, naj bi moralo sodišče to dejstvo v postopku dodatno raziskati ter ga skupaj z drugimi zatrjevanimi okoliščinami obravnavanega primera dokazno ovrednotiti.
6. Višje sodišče naj tudi ne bi odgovorilo na pritožničine očitke, da določena ravnanja tedanjega predsednika Vrhovnega sodišča, sodnika Masleše, kažejo na njegovo subjektivno pristranskost, čeprav naj tudi sodišče prve stopnje ne bi ovrednotilo oziroma raziskalo s strani pritožnice zatrjevanih dejstev v zvezi s tem, in sicer: (a) dejstva, da naj bi sodnik Masleša svoje predsedovanje kazenskemu senatu Vrhovnega sodišča najavil po tem, ko je bila v kazenski zadevi "Patria" že vložena zahteva za varstvo zakonitosti, kar naj bi jasno kazalo na to, da je želel izrabiti svoj vpliv pri odločanju v tej zadevi; (b) dejstva, ali je bilo tako ravnanje v preteklosti običajno prav za predsednika Vrhovnega sodišča, sodnika Maslešo; (c) dejstva, da naj sodnik Masleša nikoli ne bi obrazložil, zakaj je bilo njegovo predsedovanje kazenskemu senatu nujno; (d) dejstva, da naj bi sodnik Masleša nekaj dni pred odhodom predsednika pritožnice na prestajanje zaporne kazni na podlagi kazenske obsodbe v zadevi "Patria" v lokalu Ambient sovražno govoril zoper njega, kar naj bi slišala zakonca Marvin, ki naj bi o tem podala izjavo pred notarjem, pa naj sodišče prve stopnje tega zapisa sploh ne bi dokazno ocenilo, niti naj ne bi izvedlo dokaza z zaslišanjem teh prič. Po mnenju pritožnice v obravnavani odškodninski pravdi ne more biti izključeno dokazovanje zatrjevanega namernega škodoželjnega ravnanja vrhovnega sodnika Masleše zgolj zato, ker v odločbi Ustavnega sodišča št. Up-879/14 ni bila ugotovljena njegova subjektivna pristranskost. Prav to naj bi bilo pritožnici v tej pravdi onemogočeno, saj naj bi sodišče prve stopnje zavrnilo vse dokaze, ki jih je predlagala v zvezi s tem, Višje sodišče pa zoper tako postopanje sodišča prve stopnje ni imelo pomislekov. Po mnenju pritožnice na pristranskost vrhovnega sodnika Masleše kaže tudi okoliščina, da naj se ta ne bi odzval na predloge takratne vodje kazenskega oddelka Vrhovnega sodišča, sodnika Šorlija, naj se sporna kazenska, absolutno prednostna zadeva dodeli drugemu sodniku glede na to, da je bila sodnica poročevalka ob njenem prejemu na letnem dopustu. Tudi do te okoliščine naj se nobeno od sodišč ne bi opredelilo. Višje sodišče naj tudi ne bi odgovorilo na pritožničine očitke, da naj bi Vrhovno sodišče namerno zavlačevalo s sprejetjem odločitve v kazenski zadevi "Patria", saj naj bi kljub številnim urgencam predsednika pritožnice odločalo o tej nujni zadevi 114 dni, kar naj bi bilo nerazumno dolgo (upoštevaje pri tem, da naj bi Ustavno sodišče zadržalo izvršitev sodbe takoj po prejemu ustavne pritožbe). Pritožnica glede na navedeno meni, da je Vrhovno sodišče tudi o zahtevah njenega predsednika za izločitev vrhovnega sodnika Masleše iz odločanja v kazenski zadevi "Patria" odločilo mimo potrebne skrbnosti. To naj bi pritožnica poskušala dokazati z zaslišanjem vrhovne sodnice mag. Betetto, na podlagi katerega bi se lahko razjasnilo, ali je bil sklep o zavrnitvi zahteve za izločitev sodnika Masleše sprejet na podlagi argumentirane razprave ali ne, vendar naj bi sodišče prve stopnje tudi ta dokazni predlog neutemeljeno zavrnilo. Tudi zavrnitev dokaznega predloga z zaslišanjem prič Marvin naj bi bila ustavno sporna, saj naj bi bila utemeljena z arbitrarnim argumentom, da izvedba tega (brezpredmetnega, nepomembnega) dokaza ne bi mogla vplivati na odločitev sodišča.
B.
7. Senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe v delu, ki se nanaša na sklep Vrhovnega sodišča, ni sprejel v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS
)
(1. točka izreka).
8. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo v delu, ki se nanaša na sodbo Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 813/2020 z dne 5. 1. 2021 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. P 1901/2016-III z dne 17. 4. 2018, sprejel v obravnavo (2. točka izreka). O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijanima sodnima odločbama kršene pritožničine človekove pravice oziroma temeljne svoboščine.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena ZUstS v sestavi: predsednik senata
dr. Rok Čeferin ter člana dr. Rajko Knez in
dr. Rok Svetlič.
Sklep je sprejel soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik senata