Up-848/24, U-I-110/24
Natisni
Opravilna št.:
Up-848/24, U-I-110/24
Datum odločitve:
5. 6. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.848.24
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 184/2024 z dne 17. 7. 2024 in sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 1879/2023 z dne 25. 3. 2024 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. P 1120/2018-IV z dne 17. 4. 2023

Zakon o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo, 45/08 in 10/17) (ZPP), 1. odst. 262. čl.
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 184/2024 z dne 17. 7. 2024 in sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 1879/2023 z dne 25. 3. 2024 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. P 1120/2018-IV z dne 17. 4. 2023 se zavrže.
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti prvega odstavka 262. člena Zakona o pravdnem postopku (
Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo, 45/08 in 10/17
) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Pobudnik nima pravnega interesa, če ne izkaže, da bi morebitna ugoditev pobudi privedla do izboljšanja njegovega pravnega položaja.
Če morebitna ugoditev ustavni pritožbi ne bi mogla izboljšati pritožnikovega pravnega položaja, jo Ustavno sodišče zavrže.
Geslo:
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
1.5.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Pritrdilna mnenja.
1.4.51.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Pravni interes za vložitev pobude.
1.4.52.2 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Pravni interes za vložitev ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Člen 25.3, 55.b.1.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba, ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
posamični akt, zakon
Vlagatelj:
A. B., C.
Datum vloge:
10. 10. 2024
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US34182
Dokument v PDF obliki:
Up-848-24, U-I-110-24.pdf
103 KB
Prenesite datoteko
Up-848-24, U-I-110-24 - Pritrdilno LM dr. Šugman Stubbs.pdf
127 KB
Prenesite datoteko
Up-848/24-11
U-I-110/24-10
5. 6. 2025
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopkih za preizkus pobude in ustavne pritožbe A. B., C., ki ga zastopa Odvetniška pisarna Križanec Rok, d. o. o., Ljubljana,
na seji
5. junija 2025
sklenilo
:
1.
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 184/2024 z dne 17. 7. 2024 in sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 1879/2023 z dne 25. 3. 2024 v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani št. P 1120/2018-IV z dne 17. 4. 2023
se zavrže.
2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti prvega odstavka 262. člena Zakona o pravdnem postopku (
Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo, 45/08 in 10/17
) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
1. Ustavno sodišče je ustavno pritožbo zavrglo, ker pritožnik nima pravnega interesa za odločitev o ustavni pritožbi (1. točka izreka).
2. Ustavno sodišče je pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti prvega odstavka 262. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) zavrglo, ker pobudnik nima pravnega interesa (2. točka izreka).
3. Ustavno
sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi druge alineje prvega odstavka 55.b člena in tretjega odstavka 25. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – ZUstS) ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list  RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA), dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs. Sklep je sprejelo s petimi glasovi proti štirim. Proti so glasovali sodniki Čeferin, Jaklič, Svetlič in Šorli. Sodnica Šugman Stubbs je dala pritrdilno ločeno mnenje.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
Up-848/24-12
U-I-110/24-11
19. 6. 2025
PRITRDILNO LOČENO MNENJE
SODNICE DR. KATJE ŠUGMAN STUBBS
K SKLEPU ŠT.
Up-848/24
, U-I-110/24
Z DNE 5. 6. 2025
Soglašala sem z večino ustavnih sodnikov, ki je podprla zavrženje ustavne pritožbe in pobude zaradi pomanjkanja pravnega interesa pritožnika. Ker pa je bila odločitev tesna (5:4), ocenjujem, da je treba nekaj besed nameniti tudi številnim vsebinskim vprašanjem, o katerih smo v tej zadevi diskutirali.
I. Vsebina zadeve
Ustavni pritožnik je bil toženec v postopku, v katerem je mama njunega otroka vložila tožbo (v imenu takrat štiriletne hčerke) za izpodbijanje pritožnikovega očetovstva. Ta je očetovstvo priznal pred CSD že pred hčerinim rojstvom. V sodnem postopku je bil predlagan dokaz z DNK analizo, s katerim se je, zanimivo, strinjal pritožnik, ne pa tožnica, mati otroka, ki je temu dokazu ves čas postopka nasprotovala. Kasneje je izvedbi DNK testa nasprotovala tudi mladoletna hčerka.
Pritožnik (po lastnih besedah) do vložitve tožbe nikoli ni dvomil o svojem očetovstvu, od poteka postopka in izjav matere v tem postopku pa naj bi se tudi njemu postavil dvom o očetovstvu. Zato si je v postopku na različne načine prizadeval doseči izvedbo DNK testa (zahteval je sodno nadomestitev soglasja matere, vložil predlog za izdajo začasne odredbe ipd.), a je bil pri vseh poskusih neuspešen. Ker se je postopek začel še pred uvedbo Zakona o nepravdnem postopku (ZNP-1), uporaba prisilnih sredstev za izvedbo DNK testa ni prišla v poštev. Določba tedaj uporabljivega prvega odstavka 262. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), glede katerega je pritožnik vložil tudi pobudo za presojo ustavnosti, pa je prisilne ukrepe zoper stranko prepovedala.
[1]
Na podlagi drugih izvedenih dokazov je prvostopenjsko sodišče tožbeni zahtevek zavrnilo. V obrazložitvi je dodatno ocenilo, da je bil postopek za izpodbijanje očetovstva očitno sprožen iz drugih vzgibov oz. razlogov, in sicer zaradi onemogočanja stikov otroka z očetom.
Višje sodišče je zavrnilo pritožnikovo pritožbo in poudarilo, da je pravilna dokazna ocena sodišča prve stopnje o tem, da so bili z obravnavano tožbo zasledovani drugačni cilji kot izpodbijanje očetovstva. Tožbene navedbe tožnice je sodišče označilo za neprepričljive. Sklicevalo se je (tudi) na pismo otrokove matere pritožniku, v katerem ga je poskušala pregovoriti, naj pred sodiščem prizna, da je priznanje očetovstva podpisal v zmoti, in naj ne vztraja pri DNK analizi.
[2]
Višje sodišče je dodatno obrazložilo, da je tožba otroka na izpodbijanje očetovstva otrokova pravica, ne pa pravno sredstvo otrokovega očeta za razbremenitev očetovstva. Višje sodišče je izpostavilo, da oče izjave o priznanju očetovstva ni izpodbijal. Vrhovno sodišče je zavrnilo pritožnikov predlog za dopustitev revizije.
Redni sodišči sta v konkretnem primeru zavrnitev zahtevka utemeljili na številnih okoliščinah (in ne zgolj na tem, da hčerka ni želela sodelovati pri DNK testu), in sicer:
– da je tožnica med postopkom spremenila svoj interes in svoj zahtevek celo umaknila;
– da je mama v postopku svoje navedbe glede okoliščin obdobja zanositve večkrat spremenila;
– da je bil postopek za izpodbijanje očetovstva očitno sprožen iz drugih vzgibov (onemogočanja stikov med hčerko in pritožnikom);
– da je bila v kazenskem postopku pravnomočno obsojena zaradi preprečevanja stikov z očetom, šele v tem postopku pa je začela trditi, da dvomi o očetovstvo pritožnika;
– da je v korist tožnice, da se očetovstvo potrdi ali izpodbije z najvišjo stopnjo verjetnosti (tj. z DNK analizo), česar pa ni dovolila.
II. Vprašanje pravnega interesa pritožnika
Prvo vprašanje, ki se je postavilo v zadevi, je vprašanje procesne predpostave pravnega interesa, ki je pogoj za sprejem ustavne pritožbe.
Kot je razvidno iz zgoraj povedanega, je zadeva nekolikanj nenavadna. Ustavni pritožnik je bil toženec v pravdnem postopku, v katerem je bil tožbeni zahtevek zavrnjen; teoretično torej velja, da je v sporu zmagal, tožnici pa ni bilo ugodeno. Kljub temu pa se na Ustavnem sodišču kot pritožnik pojavlja on. Vprašljiv je torej obstoj pravnega interesa pritožnika za odločanje o ustavni pritožbi, saj bi ponovno odločanje o tožbenem zahtevku, ki je že bil pravnomočno zavrnjen, glede pravnih učinkov celo poslabšalo njegov pravni položaj.
Vendar pa je med sodnim postopkom prišlo do obrata: tožnica je v postopku, ki ga je sama sprožila, preprečila izvedbo ključnega dokaza, ki bi lahko zanesljivo potrdil njeno tožbeno tezo,  poleg vsega pa si je tekom postopka "premislil" še tožnik, ki je sam prevzel tožničino tezo, da ni več gotovo, da je oče otroka. Pritožnik zatrjuje, da ima utemeljen in samostojni pravni interes za ugotovitev materialne resnice glede očetovstva. Trdi, da ločenega pravnega varstva ni mogel uveljavljati, saj bi bila njegova tožba na izpodbijanje očetovstva zavržena zaradi litispendence oz. je že potekel subjektivni rok enega leta za vložitev takšne tožbe.
V diskusiji so se pojavljali tako argumenti za kot proti pritožnikovemu pravnemu interesu. Argumenti za pravni interes so temeljili na sledečih predpostavkah.
(1) Kljub temu, da je v postopku nastopal na toženi strani, pritožnikovega pravnega interesa v postopku izpodbijanja očetovstva ni mogoče reducirati le na interes za zavrnitev zahtevka, ker se načelom pravde pridružuje tudi okoliščina, ki se nanaša na osebni statusu toženca. Toženec, katerega očetovstvo se sodno izpodbija, naj bi imel tudi interes, da se dejansko stanje razčisti s standardom gotovosti, in ne nujno, da se očetovstvo ohrani (in zahtevek zavrne).
(2) Nadalje je v družinskih postopkih za ugotavljanje/izpodbijanje očetovstva ugotavljanje dejanskega stanja zelo pomembno in načeloma sodišča ne odločajo po golem dokaznem bremenu. Dispozicija strank je v teh postopkih omejena – ni mogoče izdati sodbe na podlagi pripoznave ali na podlagi odpovedi zahtevka ali zamudne sodbe.
[3]
Sodišče tudi ni vezano na postavljene zahtevke
[4]
in lahko ugotavlja dejstva in izvaja dokaze mimo navedb in predlogov strank.
[5]
(3) Vse to kaže, da v družinskih postopkih interes udeležencev ni vezan na golo razpolaganje z zahtevkom, temveč je pravno varstvo zastavljeno širše, zaradi pomembnosti varovanih dobrin in zaradi
erga omnes
učinka teh sodnih odločitev.
(4) Sodba, ki je bila sprejeta na podlagi posrednih dokazov (indicev) in brez izvedbe DNK analize (zaradi zakonske omejitve), je posegla v pravni interes pritožnika, ki bi pod predpostavko uspeha v postopku pred Ustavnim sodiščem lahko v novem postopku vztrajal pri prisilni izvedbi predlaganega dokaza in izboljšal svoj pravni položaj na način, da bi prekinil pravno vez z otrokom v primeru, če med njima ne bi bilo ugotovljene biološke vezi.
(5) Tega ne bi mogel doseči v novem postopku, saj je subjektivni rok za vložitev predloga zanj že potekel v času, ko se je neuspešno aktivno pravdal v tem postopku. V ponovljenem sojenju bi se glede na prehodne določbe uporabila nova zakonodaja (torej DZ in ZNP-1).
[6]
(6) Bistvo nepravdnega postopka naj bi bilo urejanje razmerij med udeleženci postopka, katerih interesi se medsebojno prekrivajo, kar odstopa od klasičnega polariziranega pravdnega postopka med tožnikom in tožencem, ki imata nasprotujoče si pravne interese.
Proti pravnemu interesu pritožnika pa so se navajali spodnji argumenti.
(1) Pritožnik ni nikoli izpodbijal svojega priznanja očetovstva, čeprav je imel na voljo tožbo na izpodbijanje izjave o priznanju očetovstva po 99. členu OZ zaradi napake volje (grožnje, sile, bistvene zmote, prevare).
[7]
(2) ZNP-1, ki je v veljavi od 15. 4. 2019, je aktivno legitimacijo za vložitev predloga za izpodbijanje očetovstva razširil tudi na očete, ki so status očeta dobili po priznanju očetovstva. Pritožnik bi torej takšen predlog po spremembi zakonodaje lahko vložil (cca. 1 leto po začetku tu obravnavanega postopka) in nato s pravnimi sredstvi izpodbijal odločitev o morebitnem zavrženju zaradi litispendence.
(3) Ker bi pritožnik v ločenem postopku z vložitvijo tožbe na izpodbijanje priznanja očetovstva (ali kasneje z vložitvijo predloga za izpodbijanje očetovstva po ZNP-1) lahko aktivno zavaroval svoj pravni interes, pa tega ni storil, mu gre to šteti v škodo.
(4) V postopku pred Ustavnim sodiščem bi torej posledično lahko govorili le še o njegovem dejanskem interesu, da se razčisti dvom glede njegovega biološkega očetovstva, ta pa ni pravno varovan.
[8]
Obravnavani zadevi je podobna zadeva št. Up-814/18, v kateri je plenum zavrgel ustavno pritožbo v postopku ugotavljanja očetovstva zaradi pomanjkanja pravnega interesa. V tisti zadevi je pritožnik izpodbijal pravnomočno sodbo, s katero je bilo ugodeno njegovemu tožbenemu zahtevku za ugotovitev očetovstva, ki ga je vložil zoper mater in otroka. Redno sodišče je odločitev sprejelo na podlagi zaslišanj in medicinske dokumentacije, DNK analize pa ni izvedlo, saj mama ni dovolila odvzema otrokovega biološkega materiala. Pritožnik je v ustavni pritožbi zatrjeval, da odločitev o ugotovitvi njegovega očetovstva brez izvedbe DNK testa krši njegove pravice iz 35., 53., 54. in 56. člena Ustave. Ker je pritožniku že uspelo z zahtevkom za ugotovitev očetovstva, ugoditev ustavni pritožbi in vrnitev zadeve v ponovno sojenje ne bi mogla izboljšati njegovega pravnega položaja. Zgolj želja, da bi izvedel za resnico o svojem biološkem starševstvu glede otroka z 99,99 % verjetnostjo, pa ne pomeni pravno varovanega interesa.
III. Sklepno
Sama pritrjujem argumentom, ki podpirajo tezo, da pritožnik v tem primeru nima pravnega interesa za vložitev ustavne pritožbe. Materi nikoli ni uspelo zamajati teze, da je pritožnik otrokov oče. Kot izhaja iz sodb, je začela preprečevati stike otroka z očetom, zaradi česar se je znašla celo v kazenskem postopku. V tem času je prvič začela trditi, da stike preprečuje, ker naj pritožnik sploh ne bi bil oče otroka, in zatrjevati, da bo sprožila ustrezne postopke v to smer. Ko je tak postopek precej kasneje v resnici sprožila, pa je sama preprečila izvedbo ključnega dokaza, ki bi lahko njeni "tezi" pritrdil. Ves čas vseh teh postopkov je dajala kontradiktorne izjave in vmes celo želela, da bi bil kot oče vpisan njen novi partner. Ob odsotnosti možnosti prisilnega odvzema DNK je, po mojem mnenju, sodišče povsem prepričljivo in ne da bi kršilo katerokoli človekovo pravico, odločilo tako, kot je.
Pritožnik je očetovstvo priznal in je bil prva leta tudi udeležen pri negi in vzgoji otroka. V svoje očetovstvo ni dvomil, trdi pa, da je začel dvomiti o tem tekom sodnega postopka. Vendar svojih interesov ni varoval s pravnimi sredstvi takrat, ko bi to lahko storil, v postopku, ki ga je sprožila mati, pa je bilo celo odločeno v pritožnikov prid.
Ali mora pravo res varovati interese toženca, ki si med postopkom premisli in začne podpirati tožnikovo tezo, pa svojih pravnih interesov ni zavaroval takrat, ko bi jih lahko? Ali sodbe, s katerimi očetovstvo ni ovrženo, kršijo očetove pravice, ker ni bil izveden dokaz, ki bi do tega sklepa lahko prišel z večjo zanesljivostjo? Ali bi moralo Ustavno sodišče pritožniku priznati pravni interes in posledično razveljaviti sodbe ter mu tako
ex post
zagotoviti pravico do DNK dokaza, čeprav so sodbe rednih sodišč povsem prepričljive in ni materi niti malo uspelo zamajati teze o očetovstvu pritožnika? Ali gre res za kršitev pritožnikovih pravic, če se dvom, ki naj bi ga sam začel doživljati tekom postopka izpodbijanja očetovstva, ne potrdi oziroma ovrže z DNK dokazom? Po mojem je odgovor na vsa ta vprašanje – ne, zato sem sklep o zavrženju brez zadržkov podprla.
Je pa ta primer lep dokaz dejstva, koliko časa in energije Ustavno sodišče pogosto posveča tudi zadevam, ki se končajo s kratkim, neobrazloženim sklepom o zavrženju.
dr. Katja Šugman Stubbs, l.r.
Sodnica
[1]
Člen 262 ZPP določa: "Nobeni prisilni ukrepi niso dovoljeni zoper stranko, ki se ni odzvala sodnemu vabilu na zaslišanje; prav tako se stranka ne more prisiliti k izpovedbi.
Sodišče presodi glede na vse okoliščine, kakšen pomen ima to, da stranka ni prišla na zaslišanje ali da ni hotela izpovedati."
[2]
Mati naj bi se v tistem obdobju prizadevala, da bi bil kot oče otroka v matični knjigi zaveden njen novi partner.
[3]
Prvi odstavek 412. člena ZPP.
[4]
Drugi odstavek 408. člena ZPP
[5]
Tretji odstavek 408. člena ZPP, 7. člen ZNP-1.
[6]
To določata prehodni določbi drugega odstavka 216. člena ZNP-1 in drugega odstavka 290. člena DZ.
[7]
Glej 13. točko obrazložitve sodbe Višjega sodišča.
[8]
Podobno je ob presoji ustavnosti zakonsko določenih rokov za vložitev tožbe na izpodbijanje očetovstva (po prejšnji zakonodaji) Ustavno sodišče zapisalo: "domnevni očetje, ki dlje kot eno leto tolerirajo nadaljnji obstoj starševstva kljub dvomu o njegovi biološki podlagi, morajo torej sprejeti prenehanje možnosti uveljavljanja svoje osebnostne pravice, ki je v takem primeru povsem posledica njihove pasivne drže." Glej odločbo št. U-I-251/14 z dne 21. 10. 2015, 17. točka obrazložitve.
⇒