U-I-118/24
Natisni
Opravilna št.:
U-I-118/24
Datum odločitve:
5. 12. 2024
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2024:U.I.118.24
Akt:
Zakon o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank (Uradni list RS, št. 44/24) (ZPSVIKOB-1), 1. in 3. odst. 3. čl., 33. in 41. čl. ter 1. odst. 48. čl.
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti prvega in tretjega odstavka 3. člena, 33. in 41. člena ter prvega odstavka 48. člena Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank (Uradni list RS, št. 44/24) se sprejme v obravnavo.
Predlog, naj se do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži izvrševanje tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank, se zavrne.
Pravna podlaga:
Člen 26.3, 39.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Tadej Kotnik, Ljubljana in drugi
Datum vloge:
17. 10. 2024
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
druge rešitve
Dokument:
USSP2
Dokument v PDF obliki:
U-I-118-24.pdf
195 KB
Prenesite datoteko
U-I-118/24-17
5. 12. 2024
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za preizkus pobude Tadeja Kotnika, Ljubljana, in drugih, ki jih vse zastopa Odvetniška družba Gaberščik, o. p., d. o. o., Ljubljana, na seji 5. decembra 2024
sklenilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti prvega in tretjega odstavka 3. člena, 33. in 41. člena ter prvega odstavka 48. člena Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank (Uradni list RS, št. 44/24) se sprejme v obravnavo.
2. Predlog, naj se do končne odločitve Ustavnega sodišča zadrži izvrševanje tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank, se zavrne.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pobudniki navajajo, da izpodbijajo prvi in tretji odstavek 3. člena ter 33., 41. in 48. člen Zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank (v nadaljevanju ZPSVIKOB-1). Zatrjujejo, da so izpodbijane določbe ZPSVIKOB-1 v neskladju s prvim odstavkom 14. člena, 22. členom, prvim odstavkom 23. člena ter 33.  in 155. členom Ustave.
2. Pobudniki predlagajo, naj Ustavno sodišče do končne odločitve zadrži izvrševanje tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena ZPSVIKOB-1. Pojasnjujejo, da nastopajo kot tožeče stranke zoper sospornika Banko Slovenije in Novo Ljubljansko banko, d. d., Ljubljana (v nadaljevanju NLB), v enem postopku ter zoper sospornika Banko Slovenije in OTP banko, d. d., Ljubljana (v nadaljevanju OTP), v drugem postopku. Opustitev zadržanja izvrševanja navedenih določb naj bi pripeljala do nadaljevanja teh postopkov. Prišlo naj bi do razdružitve (ločitve) obravnavanja zahtevkov zoper Banko Slovenije in zahtevkov zoper banke, tozadevna "drobitev" postopkov pa naj bi za pobudnike pomenila precejšnje finančno in organizacijsko breme, ki naj ne bi bilo povrnjeno niti v primeru, če bi bile sporne določbe kasneje spoznane za protiustavne. Pobudniki se sklicujejo na razloge Ustavnega sodišča iz sklepa o začasnem zadržanju št. U-I-4/20 z dne 5. 3. 2020 (Uradni list RS, št. 19/20), ko naj bi šlo za smiselno enake okoliščine. Po mnenju pobudnikov bo nadaljevanje ločenih postopkov prineslo potek prekluzivnih rokov za opravo procesnih dejanj v postopkih, za katere se ne uporablja ZPSVIKOB-1, v katerih naj pobudniki ne bi zmogli dokaznega bremena zaradi neenakosti orožij (tudi te posledice naj bi bile nepopravljive).
3. Pobudniki predlagajo absolutno prednostno obravnavo zadeve.
4. Ustavno sodišče je Državnemu zboru vročilo predlog pobudnikov za začasno zadržanje izvrševanja določb ZPSVIKOB-1. Državni zbor se s predlogom ne strinja. Po njegovem mnenju ne gre za smiselno enake okoliščine kot v zadevi št. U-I-4/20. Pobudniki naj ne bi izpodbijali določb, ki pomenijo podlago za vodenje postopkov po ZPSVIKOB-1. Njihove navedbe o neenakosti orožij v postopkih zoper banke naj bi bile pavšalne. Izpodbijana ureditev naj bi pobudnikom celo omogočala hitrejše uveljavljanje zahtevkov zoper druge subjekte oziroma na drugih pravnih podlagah. Po mnenju Državnega zbora naj z navedbami o materialnem prikrajšanju ne bi bilo mogoče utemeljiti začasnega zadržanja. Na drugi strani pa naj bi z ugoditvijo predlogu pobudnikov nastale konkretne škodljive posledice. Državni zbor meni, da je ZPSVIKOB-1 namenjen zgolj odškodninskemu sodnemu varstvu zaradi odločb o izrednih ukrepih, ki jih je izdala Banka Slovenije. Ker naj bi bil tako prilagojen posebni odškodninski odgovornosti Banke Slovenije, naj postopkov zoper druge subjekte po njem sploh ne bi bilo mogoče obravnavati. Začasno zadržanje izvrševanja določb o tem posebnem sodnem varstvu pa naj bi onemogočilo učinkovito sodno varstvo zaradi učinkov odločb Banke Slovenije o izrednih ukrepih, ki je ustavna zahteva.
5. O predlogu za začasno zadržanje izvrševanja določb ZPSVIKOB-1 je dala mnenje Vlada. Vlada predlogu nasprotuje. Meni, da zavrnitev predloga ne pomeni nastanka težko popravljivih posledic v primeru poznejše ugotovitve neskladja z Ustavo. Poudarja, da je ZPSVIKOB-1 zakon, ki procesna upravičenja nekdanjih imetnikov
[1]
v odškodninskih pravdah, ki jih vodijo proti Banki Slovenije, ureja posebej ugodno, kar naj bi bila ustavna zahteva. Ne bi pa naj bilo nobene podlage za to, da bi nekdanji imetniki pod enakimi pogoji uveljavljali odškodninske zahtevke zoper banke. Vlada navaja, da Ustavno sodišče ni nikoli zahtevalo, da se ustvarijo posebne postopkovne zakonske podlage, ki bi veljale tudi za banke. Zanje naj bi se smela uporabljati splošna civilna procesna pravila.
6. Razdružitev postopkov, v katerih so nekdanji imetniki kumulirali zahtevke zoper Banko Slovenije in banke, naj bi bila povsem običajno procesno dejanje. Iz sodne prakse Vrhovnega sodišča naj bi izhajalo, da se v postopkih zoper Banko Slovenije ne rešujejo vprašanja, ki bi bila predhodna vprašanja v postopkih zoper banke. Razdružitev pravd naj bi torej celo pripomogla k hitrejšemu zaključku pravd zoper banke. Po mnenju Vlade pa naj sporni določbi tako ali tako ne bi pomenili, da pobudniki (če bi to želeli) ne bi mogli v postopkih zoper banke uveljavljati enake ugovore in dokaze kot v postopkih zoper Banko Slovenije. Začasno zadržanje v zadevi št. U-I-4/20 naj bi temeljilo predvsem na potrebi po začasni preprečitvi dostopa do podatkov v virtualnih podatkovnih sobah.
7. Vlada meni, da bi ugoditev predlogu za začasno zadržanje tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena ZPSVIKOB-1 nekdanjim imetnikom povzročila težko popravljive posledice, saj bi bilo uveljavljanje njihovega sodnega varstva zadržano. To naj bi kršilo načelo sodnega varstva pravic v razumnem roku in preprečilo izvajanje zakona, ki vsebuje posebna, za nekdanje imetnike ugodna procesna pravila. Začasno zadržanje naj bi tudi vplivalo na postopek oblikovanja posebnega odbora po 23. členu ZPSVIKOB-1, katerega predhodno mnenje naj bi bistveno prispevalo k reševanju problematike.
8. Ustavno sodišče je odgovor Državnega zbora in mnenje Vlade vročilo pobudnikom, ki so se nanju odzvali. Začasno zadržanje izvrševanja tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena ZPSVIKOB-1 naj ne bi moglo zavleči ali zadržati ali otežiti sodnega varstva nekdanjih imetnikov proti Banki Slovenije. Pobudniki vztrajajo pri trditvah o težko popravljivih škodljivih posledicah zavrnitve predloga za zadržanje izvrševanja, pri čemer dodajajo, da gre tudi za dodatne duševne obremenitve pobudnikov. Ti naj bi celovito in pošteno odškodnino lahko prejeli "zgolj s kombinacijo obeh zahtevkov, obravnavanih v skupnem postopku".
9. Ustavno sodišče je vpogledalo v pravdna spisa št. VII Pg 3078/2016 in št. VIII Pg 2651/2017 Okrožnega sodišča v Ljubljani.
B. – I.
Sprejem pobude v obravnavo
10. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti lahko da, kdor izkaže svoj pravni interes (prvi odstavek 24. člena Zakona o Ustavnem sodišču, Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS). Po drugem odstavku navedenega člena je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt, izdan za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj. Po ustaljeni ustavnosodni presoji v primeru, ko pobudo vlaga več pobudnikov, zadošča, da pravni interes za presojo izkaže (vsaj) en pobudnik,
[2]
pravnega interesa preostalih pobudnikov pa Ustavno sodišče ne preizkuša.
11. Pobudniki izpodbijajo določbe ZPSVIKOB-1, ki urejajo: omejitev sodnega varstva po ZPSVIKOB-1 le na odškodninsko varstvo zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije, ki ga je mogoče uveljavljati le po tem zakonu, ter temu ustrezno razdružitev obravnavanja v pravdnih postopkih, ki so se začeli pred uveljavitvijo ZPSVIKOB-1 in v katerih je bila dovoljena kumulacija zahtevkov v nasprotju s prej navedenim (prvi in tretji odstavek 3. člena ter prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1);
[3]
pravilo o stranski intervenciji Republike Slovenije (33. člen ZPSVIKOB-1); in posebno ureditev obrestovanja prisojenih odškodnin (41. člen ZPSVIKOB-1).
12. Pobudniki zatrjujejo, da so bili imetniki podrejenih obveznic, ki sta jih izdali NLB in Banka Celje, d. d., Celje, in ki so prenehale obstajati na podlagi izrednih ukrepov Banke Slovenije. S tem zatrjujejo, da so nekdanji imetniki in da se ZPSVIKOB-1 nanje nanaša. Ustrezne dokumentacije, s katero bi bilo to dejstvo dokazano, pobudi sicer ne prilagajo. Ustavno sodišče ga je vseeno štelo za dokazanega. Pri tem je upoštevalo, da so nekateri od pobudnikov, ki sedaj izpodbijajo ZPSVIKOB-1, pred tem izpodbijali ZBan-1 in Zakon o postopku sodnega in izvensodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank (Uradni list RS, št. 72/19 – v nadaljevanju ZPSVIKOB) ter da je Ustavno sodišče v tistih postopkih ugotovilo njihovo imetništvo izbrisanih finančnih instrumentov in jim priznalo pravni interes.
[4]
V enem od primerov je Ustavno sodišče sicer ugotovilo imetništvo izbrisanih finančnih instrumentov pobudnikov, pravnega interesa za začetek postopka za oceno ustavnosti ZPSVIKOB pa jim ni priznalo, ker zakon več ni veljal in se ni uporabljal.
[5]
13. Pobudniki (kar je pomembno predvsem v zvezi z oceno pravnega interesa za izpodbijanje prvega odstavka 48. člena ZPSVIKOB-1) navajajo, da so tožniki v dveh pravdnih postopkih, začetih pred uveljavitvijo ZPSVIKOB-1, v katerih odškodninsko tožijo Banko Slovenije in dve poslovni banki zaradi škode, nastale z izbrisom svojih finančnih instrumentov na podlagi odločbe Banke Slovenije o izrednem ukrepu. To izkazujejo
[6]
s kopijama tožb in dveh sklepov o nadaljevanju pravdnega postopka in o nepristojnosti Okrožnega sodišča v Ljubljani za odločanje o zahtevku zoper Banko Slovenije, izdanih še v času veljavnosti ZPSVIKOB.
14. Po oceni Ustavnega sodišča drži trditev pobudnikov, da se bo o obstoju njihove pravice do odškodnine zaradi prenehanja podrejenih obveznic odločalo ob uporabi izpodbijanih določb ZPSVIKOB-1. Res je namreč, da se navedene določbe za pobudnike že uporabljajo oziroma se bodo zanesljivo uporabile, saj lahko nekdanji imetniki odškodninsko varstvo zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije uveljavljajo le v skladu s postopkom, ki ga določa ZPSVIKOB-1, tudi če so tožbo vložili še pred njegovo uveljavitvijo. Prvi in tretji odstavek 3. člena, 33. in 41.člen ter prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1 v temelju učinkujejo na pravni položaj pobudnikov. To torej velja tudi za tretji odstavek 3. člena ZPSVIKOB-1, ki določa, da se ZPSVIKOB-1 ne uporablja za tožbeni zahtevek, s katerim nekdanji imetnik uveljavlja kršitve pojasnilne dolžnosti poslovne banke, niti za druge tožbene zahtevke, s katerimi se ne uveljavlja odškodninsko varstvo zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije. Pri tem je treba upoštevati, da ta določba v bistvu preprečuje subjektivno kumulacijo zahtevkov, kakršno so pobudniki oblikovali v pravdnih postopkih št. VII Pg 3078/2016 in št. VIII Pg 2651/2017 in za katero trdijo, da jo Ustava zahteva. Prav tako pa je treba šteti, da na pravni položaj pobudnikov učinkuje prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1, ki določa, kako se bo v postopkih, začetih pred uveljavitvijo ZPSVIKOB-1, izvedla ločitev odločanja o zahtevkih, ki ji pobudniki nasprotujejo. Iz vpogleda v pravdna spisa Okrožnega sodišča v Ljubljani izhaja, da bo prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1 z gotovostjo uporabljen vsaj v postopku pod št. VII Pg 3078/2016.
[7]
15. Ločeno od vprašanja, ali izpodbijane določbe ZPSVIKOB-1 v temelju učinkujejo na pravni položaj pobudnikov, je vprašanje, ali na pravni položaj pobudnikov učinkujejo neposredno. Izpodbijane zakonske določbe na pravni položaj pobudnikov ne učinkujejo neposredno, torej brez izdanega posamičnega akta, v katerem pristojni organ izreče zakonsko predvideno pravno posledico po tem, ko ugotovi, da je konkretni dejanski stan primer abstraktnega dejanskega stanu iz navedenih določb. Po ustaljeni ustavnosodni presoji se v primerih, ko izpodbijane določbe ne učinkujejo neposredno, pobuda lahko vloži šele po izčrpanju pravnih sredstev zoper posamični akt, izdan na podlagi izpodbijanega predpisa, hkrati z ustavno pritožbo, pod pogoji iz 50. do 60. člena ZUstS. To stališče Ustavnega sodišča je podrobneje obrazloženo v sklepu št. U-I-275/07 z dne 22. 11. 2007 (Uradni list RS, št. 110/07, in OdlUS XVI, 82). Pobudniki pravnih sredstev niso izčrpali. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti bi bilo zato treba po ustaljeni presoji Ustavnega sodišča zavreči.
16. Pobudniki navajajo, da bi zahteva po izčrpanju pravnih sredstev pred rednimi sodišči v okoliščinah primera povsem izvotlila institut pobude za presojo ustavnosti. Pobudnike naj bi preveč obremenilo, če bi morali pred rednim sodstvom končati pravde ob uporabi (po njihovem mnenju) protiustavnih določb ZPSVIKOB-1. Pri tem opozarjajo na to, da je do "izvirne kršitve" prišlo že leta 2013 in da je poleg njih v podobnem položaju še veliko oseb.
17. Ustavno sodišče je v podobnem položaju, ko je bil izpodbijan prejšnji zakon o sodnem varstvu nekdanjih imetnikov, že prepoznalo izjemnost njihovega položaja in je odstopilo od običajne zahteve po izčrpanju pravnih sredstev, ker bi v okoliščinah primera zanje ta zahteva delovala pretrdo (sklep Ustavnega sodišča št. U-I-27/20). Razlogi, s katerimi je Ustavno sodišče v 8. in 9. točki obrazložitve navedenega sklepa utemeljilo sprejem v obravnavo pobud za začetek postopka za oceno ustavnosti ZPSVIKOB, veljajo tudi za tu obravnavano pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti ZPSVIKOB-1. Ti razlogi zdaj veljajo kvečjemu še v večji meri. Od izbrisa kvalificiranih obveznosti bank je zdaj poteklo še več časa in javni interes za čimprejšnjo rešitev vprašanja ustavnosti zakona, ki ureja pravice in obveznosti večjega števila z izbrisom kvalificiranih obveznosti prizadetih oseb, obstoj katerega zahteva človekova pravica do sodnega varstva iz prvega odstavka 23. člena Ustave, je zdaj še močnejši. Napotitev pobudnikov na formalno in materialno izčrpanje sodnega varstva bi tudi v tem primeru pomenila ogrožanje človekovih pravic iz četrtega odstavka 15. člena in prvega odstavka 23. člena Ustave, obenem pa bi pomenila neenako presojo Ustavnega sodišča v dveh zelo podobnih primerih.
18. Ustavno sodišče je pobudnikom priznalo pravni interes za začetek postopka za oceno ustavnosti izpodbijanih določb ZPSVIKOB-1 in je pobude sprejelo v obravnavo ter začelo postopek za oceno ustavnosti zakona (1. točka izreka).
B. – II.
Odločitev o predlogu za začasno zadržanje izvrševanja
19. Po prvem odstavku 39. člena ZUstS sme Ustavno sodišče do končne odločitve v celoti ali delno zadržati izvršitev predpisa, če bi zaradi njegovega izvrševanja lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. Kadar Ustavno sodišče odloča o začasnem zadržanju izvrševanja izpodbijanega predpisa, tehta med škodljivimi posledicami, ki bi jih povzročilo izvrševanje morebiti protiustavnega predpisa, in škodljivimi posledicami, ki bi nastale, če se izpodbijane določbe ne bi izvrševale, pa bi se v ustavnosodni presoji izkazalo, da niso v neskladju z Ustavo.
20. Pobudniki predlagajo začasno zadržanje izvrševanja tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena ZPSVIKOB-1. Prva navedena določba določa, da se ZPSVIKOB-1 ne uporablja za tožbeni zahtevek, s katerim nekdanji imetnik uveljavlja kršitve pojasnilne dolžnosti poslovne banke, niti za druge tožbene zahtevke, s katerimi se ne uveljavlja odškodninsko varstvo zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije. Razumeti jo je treba skupaj s prvim odstavkom 3. člena in 6. členom ZPSVIKOB-1 (nekdanji imetnik lahko uveljavlja odškodninsko varstvo zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije le v skladu s postopkom, ki ga določa ZPSVIKOB-1, in sicer pred izključno pristojnim Okrožnim sodiščem v Mariboru).
21. Druga navedena določba je prehodne narave in je namenjena razrešitvi položaja, ki je nastal pri nekaterih sodnih postopkih, ki so se začeli pred uveljavitvijo ZPSVIKOB-1. V nekaterih primerih so tožniki vložili tožbe z odškodninskimi zahtevki zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije pred sodiščem, ki ni Okrožno sodišče v Mariboru (glede na sedež toženke praviloma pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani). Tožniki so nadalje v nekaterih od teh primerov v tožbah objektivno in subjektivno kumulirali različne zahtevke na način, ki ni združljiv s pravili iz prvega in tretjega odstavka 3. člena ZPSVIKOB-1. Prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1 je temelj za sprejem sklepa o nepristojnosti drugega sodišča in posledični odstop odločanja o zahtevkih zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije (zoper Banko Slovenije, lahko pa tudi zoper Republiko Slovenijo) na Okrožno sodišče v Mariboru. Prvotno sodišče (če to ustreza splošnim procesnim pravilom) ohrani pristojnost za odločanje o drugih zahtevkih iz tožbe. Zato je prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1 temelj tudi za razdružitev pravd in za ločeno obravnavanje zahtevkov zoper Banko Slovenije (oziroma v nekaterih primerih zoper državo) zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije in zahtevkov zoper druge subjekte, najpogosteje (poslovne) banke, čeprav naj bi bili ti tako ali drugače dejansko in pravno povezani z izbrisom kvalificiranih obveznosti.
22. V prvi vrsti je treba ugotoviti, da bi ugoditev predlogu pobudnikov za začasno zadržanje izvrševanja tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena ZPSVIKOB-1 dejansko nujno pomenila začasno zadržanje izvrševanja celotnega ZPSVIKOB-1. Pobudniki v bistvu nasprotujejo razdružitvi postopkov in želijo, da jim Ustavno sodišče do končne odločitve o ustavnosti ZPSVIKOB-1 z zadržanjem (zgolj) navedenih dveh določb omogoči uveljavljanje odškodninskih zahtevkov na način subjektivne kumulacije (združevanje procesnih subjektov) na pasivni strani tako, da se o zahtevkih zoper različne tožence odloča po istem postopku pred istim sodiščem. Obenem naj bi pravdni postopki glede na predlog pobudnikov na opisan način normalno tekli naprej, paralelno z odločanjem Ustavnega sodišča o ustavnosti ZPSVIKOB-1.
23. ZPSVIKOB-1 je kompleksen predpis, ki je namenjen izključno ureditvi posebnega sodnega postopka za odškodninske zahtevke nekdanjih imetnikov zaradi učinkov odločb Banke Slovenije o izrednem ukrepu prenehanja kvalificiranih obveznosti tako, da jim bo končno omogočeno učinkovito sodno varstvo (prva alineja 1. člena ZPSVIKOB-1).
[8]
Njegova pravila vsebujejo pomembne odstope od splošnih pravil pravdnega postopka in so povsem prilagojena uveljavljanju zahtevkov proti Banki Slovenije.
[9]
Ustavno sodišče se sicer na tem mestu še ne opredeljuje do vsebinske utemeljenosti stališč pobudnikov, da kljub vsemu temu Ustava zahteva skupno obravnavanje zahtevkov zoper Banko Slovenije in zahtevkov zoper banke na podlagi ZPSVIKOB-1, kar bi pomenilo uporabo ZPSVIKOB-1 tudi izven specifičnega področja, za katero je bil sprejet in mu prilagojen. Ocenjuje pa, da takega skupnega obravnavanja v tekočih pravdnih postopkih zaradi zelo verjetnih težkih procesnih zapletov in nepredvidljivih posledic
[10]
ne more začasno odrediti na način delnega zadržanja izvrševanja, kakršno predlagajo pobudniki. Zato mora imeti Ustavno sodišče pri odločanju o predlogu pobudnikov pred očmi, da ugoditev predlogu nujno pomeni začasno zadržanje izvrševanja celotnega ZPSVIKOB-1.
24. Ustavno sodišče je s sklepom št. U-I-4/20 v postopku za presojo ustavnosti ZPSVIKOB, začetem z zahtevo Banke Slovenije, na njen predlog začasno zadržalo izvrševanje tega zakona v celoti, čeprav so bile izpodbijane samo nekatere določbe. Tako je ravnalo, ker je ocenilo, da so določbe ZPSVIKOB tako tesno medsebojno povezane, da je treba začasno zadržati izvrševanje celega zakona. Pobudniki se na navedeni sklep sklicujejo in trdijo, da gre pri njihovem predlogu za začasno zadržanje ZPSVIKOB-1 za smiselno enake okoliščine in za nepopravljive posledice njegovega nadaljnjega izvrševanja. Take posledice naj bi izhajale iz ločenega obravnavanja odškodninskih zahtevkov proti Banki Slovenije (po ZPSVIKOB-1) in odškodninskih zahtevkov proti drugim osebam (praviloma bankam), ki so "po prepričanju oškodovancev pravno pomembno prispevale k nastanku iste škode".
[11]
Tako "drobljenje" postopkov naj bi pomenilo za tožnike veliko finančno in organizacijsko breme. Poleg tega naj tožniki v postopkih, za katere se ne uporablja ZPSVIKOB-1, zaradi neenakosti orožij ne bi zmogli dokaznega bremena.
25. V 25. točki obrazložitve sklepa št. U-I-4/20 je Ustavno sodišče ugotovilo, da bi izvrševanje morebiti protiustavnega ZPSVIKOB povzročilo več težko popravljivih ali celo nepopravljivih škodljivih posledic, ki jih je mogoče razvrstiti v več skupin. Z vidika pravic in interesov pobudnikov (oziroma celotne skupine nekdanjih imetnikov) so v tej zadevi, torej pri odločanju o začasnem zadržanju izvrševanja ZPSVIKOB-1, smiselno upoštevne zgolj škodljive posledice, opisane v 27. točki obrazložitve sklepa št. U-I-4/20. Gre za škodljive posledice, povezane z znatnimi prizadevanji in stroški strank ter organizacijskimi pripravami izključno pristojnega Okrožnega sodišča v Mariboru za sodelovanje v pravdnih postopkih oziroma za izvedbo pravdnih postopkov po 27. in 28. členu ZPSVIKOB-1. Tudi v tej zadevi namreč velja, da če bi se naknadno (lahko tudi še med trajanjem teh postopkov ali po koncu teh postopkov, vendar v okvirih učinkovanja odločbe Ustavnega sodišča po 44. členu ZUstS) izkazalo, da je zakonsko podlago za vodenje teh pravd treba razveljaviti, bi bile te posledice težko popravljive. Prišlo bi do nepovratne izgube časa in sredstev strank ter virov, ki jih za delovanje sodnega sistema namenja država. Natančneje, v kontekstu aktualnega predloga za začasno zadržanje izvrševanja izpodbijanih določb ZPSVIKOB-1: do težko popravljivih posledic te vrste bi prišlo, če bi se odškodninski zahtevki proti Banki Slovenije zaradi učinkov njenih odločb obravnavali ločeno od odškodninskih zahtevkov proti bankam, oboje po različnih pravilih, pozneje pa bi Ustavno sodišče to ureditev razveljavilo in pritrdilo argumentom pobudnikov, da se morajo obravnavati enotno (združeno) v istem postopku in po istih pravilih. Po stališču Ustavnega sodišča iz sklepa št. U-I-4/20 bi to pripeljalo do nesprejemljivega rezultata, da bi se vodilo predvideno veliko število sodnih postopkov na morebitni protiustavni podlagi.
26. Ustavno sodišče je v sklepu št. U-I-4/20 opisane škodljive posledice izrecno upoštevalo le, kolikor bi nastale pri pripravah in vodenju odškodninskih postopkov proti Banki Slovenije zaradi učinkov odločb o izbrisu ("odškodninsko varstvo po 350.a členu ZBan-1"). Drugih, z izbrisom tako ali drugače posredno povezanih odškodninskih postopkov, ki pa so se vodili po splošnih procesnih pravilih, ne po ZPSVIKOB, ni zadržalo in je ocenilo, da jih v okviru predloga za začasno zadržanje izvrševanja ZPSVIKOB niti ne more zadržati, kar izhaja iz 37. točke obrazložitve sklepa št. U-I-4/20.
[12]
Torej pri tehtanju za namene odločitve o začasnem zadržanju izvrševanja izpodbijanih določb ZPSVIKOB-1 porabe časa, sredstev in virov v teh postopkih oziroma drugih posledic, ki lahko v njih nastanejo, ni upoštevalo.
27. Treba je upoštevati, da Banka Slovenije v zahtevi za oceno ustavnosti ZPSVIKOB ni zagovarjala stališča, da je ustavna zahteva, da se zahtevki proti njej in bankam obravnavajo v združenih pravdah po istih procesnih pravilih. Ustavno sodišče v obravnavanem primeru, ko pobudniki to trdijo in izrecno izpodbijajo in predlagajo začasno zadržanje izvrševanja tretjega odstavka 3. člena in prvega odstavka 48. člena ZPSVIKOB-1, pri tehtanju med škodljivimi posledicami, ki bi jih povzročilo izvrševanje izpodbijanih določb, in škodljivimi posledicami, ki bi nastale, če se izpodbijane določbe ne bi izvrševale, upošteva tudi zatrjevane škodljive posledice v postopkih po tretjem odstavku 3. člena in prvem odstavku 48. člena ZPSVIKOB-1.
28. Za odločitev o začasnem zadržanju izvrševanja v zadevi št. U-I-4/20 so pretehtali razlogi, ki v obravnavani zadevi niso podani. V prvi vrsti Ustavno sodišče sedaj ne more upoštevati morebitnih škodljivih posledic v zvezi z vzpostavitvijo delujočih virtualnih podatkovnih sob. Pobudniki določb o virtualnih podatkovnih sobah v ZPSVIKOB-1 niti ne izpodbijajo niti ne predlagajo začasnega zadržanja njihovega izvrševanja. Poleg tega je Ustavno sodišče v odločbi št. U-I-4/20 z dne 16. 2. 2023 (Uradni list RS, št. 29/23) za v bistvenem enake določbe ZPSVIKOB o tej materiji odločilo, da niso neskladne z Ustavo.
29. V obravnavani zadevi so hipotetične posledice vodenja sodnih postopkov na morebiti protiustavni podlagi bistveno manjše kot v zadevi št. U-I-4/20. Po izpodbijani ureditvi se odškodninski postopki zoper Banko Slovenije in zoper banke vodijo ločeno, po različnih pravilih in pogosto pred različnimi sodišči. Če se ta ureditev izkaže za protiustavno, ker je ustavna zahteva, da se morajo navedeni postopki voditi v združeni pravdi, po enakih pravilih in pred istim sodiščem, bo treba vse navedene odškodninske postopke začeti znova, tokrat na skupni procesni podlagi, s posledično nepovratno izgubo časa, sredstev in virov strank ter države. Podobno je bilo v zadevi št. U-I-4/20, vendar je v obravnavani zadevi podana pomembna razlika, da se ne nakazuje potreba po postavitvi vprašanja za predhodno odločanje Sodišču Evropske unije, kar bi pripeljalo do daljšega časovnega zastoja pri odločanju Ustavnega sodišča o pobudi (pri tem je pomembno tudi dejstvo, da bo Ustavno sodišče to zadevo obravnavalo absolutno prednostno).
[13]
To pa pomeni, da so tudi hipotetične škodljive posledice zaradi morebitne "izjalovitve" teh postopkov po obsegu precej omejene.
30. Res je, da ta argument za odškodninske zahtevke iz tretjega odstavka 3. člena ZPSVIKOB-1 velja v nekoliko manjši meri. Ti se namreč obravnavajo po splošnih pravilih Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo, 45/08 in 10/17 – v nadaljevanju ZPP) in bodo verjetno postopki potekali hitreje, kot če bi se obravnavali združeno z odškodninskimi zahtevki zoper Banko Slovenije. Ustavno sodišče morebitnim izjalovljenim porabam organizacijskih in finančnih virov v teh postopkih (za katere niti ni jasno, koliko jih je oziroma jih bo) vendarle ne more dati enake teže kot podobnim posledicam v pričakovanih izredno kompleksnih in zapletenih množičnih sporih zaradi učinkov odločb Banke Slovenije, za katere je bilo treba na podlagi zahtev Ustavnega sodišča uzakoniti posebna procesna pravila. Navsezadnje pa lahko sodišča, ki odločajo o odškodninskih zahtevkih iz tretjega odstavka 3. člena ZPSVIKOB-1, sama odredijo prekinitve postopka, če se dejansko izkaže, da se jim v postopku zastavljajo predhodna vprašanja, ki se bodo reševala v pravdah zoper Banko Slovenije.
[14]
31. Druge navedbe pobudnikov glede nepopravljivih škodljivih posledic ločenega odločanja o odškodninskih zahtevkih zoper Banko Slovenije in zoper banke so dokaj pavšalne. Finančno in organizacijsko breme za pobudnike od kritizirane "drobitve" postopkov nikakor ni podvojeno. Ko se namreč iz postopka po ZPSVIKOB-1 odstrani obravnava zahtevkov zoper banke, se tozadevno breme v postopkih po ZPSVIKOB-1 za pobudnike zagotovo znatno zniža (in "prenese" v ločene postopke zoper banke). Pobudniki tudi niso jasno utemeljili, zakaj naj v postopkih, za katere se ne uporablja ZPSVIKOB-1, ne bi zmogli procesnega bremena zaradi neenakosti orožij oziroma zakaj mislijo, da procesnih določb ZPP ni mogoče razlagati tako, da jim bo v razmerju do bank zagotovljena enakost orožij. Zgolj primeroma, če bodo pobudniki v pravdah zoper poslovne banke po pravilih ZPP zahtevali in izkazali procesno potrebo po dostopu do dokumentacije, ki je (tudi) v virtualni podatkovni sobi po ZPSVIKOB-1, bodo morala redna sodišča (povsem ločeno od pogojev za dostop do te dokumentacije po ZPSVIKOB-1 in njeno uporabo) upoštevati stališča Ustavnega sodišča iz 80.–90. točke obrazložitve odločbe št. U-I-4/20 o obsegu varstva pravice do poslovne skrivnosti, ki je sestavni del pravice do svobodne gospodarske pobude iz prvega odstavka 74. člena Ustave. Prav tako ni povsem razumljivo, kakšno "soočenje nasprotujočih stališč" Banke Slovenije in poslovnih bank glede potrebnosti izrednega ukrepa naj bi umanjkalo v primeru ločenega odločanja o dveh tipih odškodninskih zahtevkov in zakaj naj bi to škodilo pobudnikom. Če bodo nekdanji imetniki v odškodninskem postopku zoper poslovno banko kvalitetno utemeljili dokazni predlog za zaslišanje predstavnika Banke Slovenije oziroma za pridobitev kakšnega dokumenta Banke Slovenije, ZPP omogoča procesne instrumente, s katerimi je mogoče doseči izvedbo takega dokaza. Poleg tega morebitne škodljive posledice izpodbijane ureditve, ki naj bi se kazale v poslabšanem oziroma neenakopravnem procesnem položaju nekdanjih imetnikov v postopkih, za katere se ne uporablja ZPSVIKOB-1, nikakor niso nepopravljive. Po hipotetičnem uspehu s pobudo bi jih pobudniki lahko sanirali z uporabo pravnih sredstev v zadevnih postopkih, vključno z ustavno pritožbo.
32. Škodljive posledice, ki bi jih povzročilo izvrševanje morebiti protiustavnih določb, za katere pobudniki zahtevajo začasno zadržanje izvrševanja, so torej razmeroma omejene, medtem ko za škodljive posledice, ki bi nastale, če se ZPSVIKOB-1 začasno sploh ne bi izvrševal,
[15]
pa bi se v ustavnosodni presoji izkazalo, da izpodbijane določbe niso v neskladju z Ustavo, tega ni mogoče trditi.
[16]
Tako kot v 32. točki obrazložitve sklepa št. U-I-4/20 Ustavno sodišče tudi sedaj ugotavlja, da bi začasno zadržanje izvrševanja ZPSVIKOB-1 povzročilo nadaljnji zastoj v procesu uveljavljanja pravnega varstva zoper izredne ukrepe Banke Slovenije po ZBan-1 v letih 2013 in 2014, pri čemer je rok za odpravo protiustavne pravne praznine glede ureditve posebnih procesnih pravil za odškodninske spore nekdanjih imetnikov proti Banki Slovenije potekel že 15. 5. 2017. Začasno zadržanje izvrševanja ZPSVIKOB-1 bi torej ogrozilo zagotovitev učinkovitega sodnega varstva pravic nekdanjih imetnikov v razumnem roku (prvi odstavek 23. člena Ustave). Škodljive posledice od začasnega zadržanja izvrševanja zakona, ki ureja sodno varstvo nekdanjih imetnikov, so torej sedaj mnogo večje, kot so bile v omenjeni zadevi. Kot je Ustavno sodišče poudarilo že v 98. točki obrazložitve odločbe št. U-I-4/20, je dolgotrajna neodzivnost države pripeljala do ugotovitve Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP), da je Republika Slovenija nekdanjim imetnikom izbrisanih obveznosti kršila človekovo pravico do zasebne lastnine iz 1. člena Prvega protokola h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – EKČP).
[17]
Od te sodbe ESČP so minila že več kot tri leta.
33. Obenem je morebitna bojazen, da učinek zavrnitve predloga za začasno zadržanje izvrševanja izpodbijanih določb ZPSVIKOB-1 sam zase ne bi jamčil tekočega in nemotenega odvijanja odškodninskih pravd nekdanjih imetnikov proti Banki Slovenije, manjša, kot je bila v zadevi št. U-I-4/20.
[18]
Ustavno sodišče ocenjuje, da je v tej zadevi manj verjetno, da bi morebitni pozivi strank sodišču, da naj vloži zahtevo za oceno ustavnosti ZPSVIKOB-1, pripeljali do najmanj enakih zastojev v sodnih postopkih, kot jih lahko povzroči začasno zadržanje izvrševanja njegovih določb.
34. Ker predvidene bodoče škodljive posledice začasnega zadržanja izvrševanja izpodbijanih določb ZPSVIKOB-1 pretehtajo nad predvidenimi bodočimi škodljivimi posledicami izvrševanja njegovih, za pobudnike spornih določb, je Ustavno sodišče predlog pobudnikov zavrnilo (2. točka izreka).
35. Ustavno sodišče je odločilo, da bo zadevo obravnavalo absolutno prednostno.
C.
36.
Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi tretjega odstavka 26. člena in drugega odstavka 39. člena ZUstS ter druge alineje tretjega in petega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Matej Accetto ter sodnici in sodniki dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs. Sodnik dr. Rok Čeferin je bil pri odločanju o tej zadevi izločen. Ustavno sodišče je sklep sprejelo soglasno.
dr. Matej Accetto
Predsednik
[1]
Po opredelitvi iz prve alineje 1. člena ZPSVIKOB-1 so nekdanji imetniki nekdanji delničarji oziroma delničarke ali upniki oziroma upnice banke, katerih delnice banke ali obveznosti banke so deloma ali v celoti prenehale, ali druge osebe, katerih pravice so prizadete zaradi učinkov odločbe Banke Slovenije, s katero je bil izrečen izredni ukrep prenehanja kvalificiranih obveznosti banke na podlagi 253.a in 261.a člena Zakona o bančništvu (Uradni list RS, št. 99/10 – uradno prečiščeno besedilo, 35/11, 52/11 – popr., 59/11, 85/11, 48/12, 105/12, 56/13 in 96/13 – v nadaljevanju ZBan-1).
[2]
Glej npr. odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-110/16 z dne 12. 3. 2020 (Uradni list RS, št. 47/20, in OdlUS XXV, 2), 10. točka obrazložitve, in sklep Ustavnega sodišča št. U-I-58/20 z dne 24. 5. 2021, 5. točka obrazložitve.
[3]
Iz vsebine pobude izhaja, da pobudniki dejansko izpodbijajo le prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1.
[4]
Andrej Bizjak, Leon Klemše, Tadej Kotnik, Borislava Tilinger in družba Vasin, d. o. o., Ljubljana, so bili stranke v postopku presoje ustavnosti ZBan-1, ki se je končal z odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-295/13 z dne 19. 10. 2016 (Uradni list RS, št. 71/16, in OdlUS XXI, 28). Ustavno sodišče je s sklepom št. U-I-27/20 z dne 1. 4. 2021 o sprejemu v obravnavo pobude za začetek postopka za oceno ustavnosti (tudi) Tadeju Kotniku priznalo pravni interes za začetek postopka za oceno ustavnosti izpodbijanih določb ZPSVIKOB. Pobuda je bila pozneje zavržena (glej sklep Ustavnega sodišča št. U-I-17/20, U-I-27/20, U-I-60/21, U-I-170/21, U-I-223/21 z dne 9. 3. 2023) zato, ker v času končne odločitve o njej ZPSVIKOB ni več veljal in se ni uporabljal.
[5]
To velja za sedanje pobudnike Dušana Sitarja, Damirja Šešeta in družbo Vasin, d. o. o., Ljubljana (zadeva št. U-I-170/21).
[6]
To izkažejo za vse pobudnike, razen za družbo FP, d. o. o., Koper, (torej tudi za vse tiste pobudnike, za katere Ustavno sodišče šteje za dokazano, da so nekdanji imetniki).
[7]
V tej zadevi je namreč Višje sodišče razveljavilo sklep sodišča prve stopnje o nepristojnosti Okrožnega sodišča v Ljubljani za odločanje o zahtevku zoper Banko Slovenije in o odstopu odločanja o tem Okrožnemu sodišču v Mariboru ter vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek. Razveljavljeni sklep je bil izdan na podlagi ZPSVIKOB, pri ponovnem odločanju pa bo sodišče prve stopnje moralo uporabiti prvi odstavek 48. člena ZPSVIKOB-1.
[8]
Na to utemeljeno opozarja Državni zbor.
[9]
Glej npr. 9.–21. člen ZPSVIKOB-1 (virtualna podatkovna soba), posebna ureditev kolektivne odškodninske tožbe (28. člen ZPSVIKOB-1), posebna ureditev rokov za vložitev tožbe in za odgovor na tožbo (29.–31. člen ZPSVIKOB-1), posebna pravila o združitvi pravd in vzorčnem postopku (32. člen ZPSVIKOB-1).
[10]
Glej sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cpg 412/2024 z dne 2. 10. 2024. Višje sodišče ocenjuje, da je glede ureditve po ZPSVIKOB-1 treba upoštevati, da je Banka Slovenije sistemsko posegla v bančni sistem in da se število prizadetih imetnikov podrejenih instrumentov meri v deset tisočih, kar naj bi zahtevalo ustrezne prilagoditve postopkov na način, da jih bo sodni sistem zmogel obdelati. Pridruževanje dodatnih dejanskih in pravnih podlag zahtevkov oziroma pridruževanje dodatnih tožencev kot sospornikov v postopek po ZPSVIKOB-1 naj bi cilje in namene ZPSVIKOB-1 v celoti izničilo, saj naj bi ti postopki postali popolnoma neobvladljivi, njihovo trajanje pa nepredvidljivo.
[11]
Kot pobudniki pojasnijo na osmi strani pobude.
[12]
V 37. točki obrazložitve sklepa št. U-I-4/20 Ustavno sodišče pojasni: "Prav tako se odločitev o zadržanju izvrševanja ZPSVIKOB po naravi stvari ne more nanašati na sodne postopke, ki po vsebini niso predmet urejanja tega zakona, čeprav jih zakon omeni (glej drugi in tretji odstavek 3. člena ZPSVIKOB ter peti v zvezi s prvim odstavkom 45. člena ZPSVIKOB)". Kolikor so redna sodišča po izdaji sklepa št. U-I-4/20 prekinjala pravdne postopke tudi proti poslovnim bankam, so ravnala mimo tega sklepa. Ustavno sodišče se sicer ne opredeljuje do morebitnih drugih pravnih temeljev za te prekinitve.
[13]
Glej 35. točko obrazložitve tega sklepa.
[14]
Glej 1. točko prvega odstavka 206. člena ZPP.
[15]
Ustavno sodišče je že pojasnilo, da začasno zadržanje izvrševanja samo dveh določb, za kateri to predlagajo pobudniki, dejansko ni mogoče.
[16]
Ustavno sodišče je v 23. točki obrazložitve tega sklepa že pojasnilo, da bi bilo mogoče začasno zadržati izvrševanje zgolj ZPSVIKOB-1 v celoti.
[17]
Sodba ESČP v zadevi
Pintar in drugi proti Sloveniji
z dne 14. 9. 2021.
[18]
Glej 33. točko obrazložitve sklepa št. U-I-4/20.
⇒