U-I-42/24
Natisni
Opravilna št.:
U-I-42/24
Datum odločitve:
17. 4. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:U.I.42.24
Akt:
Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 176/21 – uradno prečiščeno besedilo, 178/21 –popr. in 102/23 – ZFPPIPP)
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 176/21 – uradno prečiščeno besedilo, 178/21 – popr. in 102/23) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže zahtevo za oceno ustavnosti zakona, če njegova odločitev ni odločilna (neizogibno potrebna) za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem primeru. Zahteva za oceno ustavnosti je lahko le skrajnje sredstvo za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem primeru.
Geslo:
1.2.51.4.1 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Konkretna presoja norm - Sodišče.
1.5.51.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve.
Pravna podlaga:
Člen 25.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Višje sodišče v Ljubljani
Datum vloge:
15. 3. 2024
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US34106
Dokument v PDF obliki:
U-I-42-24.pdf
167 KB
Prenesite datoteko
U-I-42/24-10
17. 4. 2025
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Višjega sodišča v Ljubljani, na seji 17. aprila 2025
sklenilo:
Zahteva za oceno ustavnosti Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (Uradni list RS, št. 176/21 – uradno prečiščeno besedilo, 178/21 – popr. in 102/23) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Višje sodišče v Ljubljani (v nadaljevanju predlagatelj) je v postopku osebnega stečaja pri odločanju o pritožbi stečajnega upravitelja zoper prvostopenjski sklep, s katerim je to zavrnilo njegov predlog za plačilo nadomestila za dodatne naloge v postopku odpusta obveznosti (za obdobje od 12. 10. 2021 do 11. 10. 2023), prekinilo pritožbeni postopek in vložilo zahtevo za oceno ustavnosti Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP). Navaja, da ZFPPIPP določa predujem za kritje začetnih stroškov stečajnega postopka (233. člen ZFPPIPP), ne določa pa predujma za kritje stroškov upravitelja v postopku odpusta obveznosti, ki se izvaja v okviru osebnega stečaja. Trdoto osmega odstavka 233. člena ZFPPIPP o prednostni vrnitvi sredstev v proračun pred zagotovitvijo plačila za dejanja, ki so v nekaterih postopkih nepogrešljiva, dolžnikovo premoženje pa nezadostno, je sodna praksa poskušala omiliti z razlago, po kateri mora biti pri vračilu predujma upoštevana tudi pravica stečajnega upravitelja do nagrade za dodatne naloge. Če bi sodišča vztrajala pri dobesedni razlagi osmega odstavka 233. člena ZFPPIPP, bi to pomenilo, da upravitelji v določenih primerih ne bi dobili plačila za delo, ki jim ga nalaga zakon, kar ni sprejemljivo z vidika njihovih ustavnih pravic. Predlagatelj se sklicuje na sklepe Višjega sodišča št. Cst 108/2023 z dne 13. 4. 2023, št. Cst 232/2023 z dne 27. 9. 2023, št. Cst 134/2022 z dne 12. 5. 2022 in št. Cst 255/2023 z dne 28. 9. 2023. Vendar pa naj bi bil sprožilni primer drugačen od citiranih primerov, saj je stečajna masa minimalna, predujem, založen iz sredstev sodišča, pa ni bil vrnjen niti delno. Po mnenju predlagatelja ZFPPIPP vsebuje protiustavno pravno praznino, ker ne določa predujma za kritje stroškov upravitelja v postopku odpusta obveznosti, ki je del postopka osebnega stečaja. S tem naj bi bilo onemogočeno pravično plačilo upraviteljev, ki morajo opravljati dodatne naloge v postopku odpusta obveznosti oziroma je plačilo upraviteljev odvisno od razpoložljivih sredstev stečajne mase, kar v praksi pogosto pomeni, da plačila ne prejmejo, saj naj bi se 88 % osebnih stečajev končalo brez razdelitve upnikom. Predlagatelj meni, da je ta pravna praznina v neskladju s 33. členom Ustave.
2. Državni zbor zavrača trditve predlagatelja in meni, da ni protiustavne pravne praznine, ker je mogoče vprašanje stroškov dodatnih nalog upravitelja razrešiti z razlago obstoječih določb ZFPPIPP, zlasti 233. člena (o predujmu) in 103. člena (o nagradi upravitelju). V osebnem stečaju naj bi se 233. člen ZFPPIPP uporabljal smiselno, kar omogoča, da se dodatna nagrada upravitelju za odpust obveznosti lahko všteva med stroške, ki se pokrijejo iz predujma, preden se ta vrne v proračun. Pri tem se Državni zbor sklicuje na že citirano sodno prakso Višjega sodišča v Ljubljani (npr. sklepi št. Cst 108/2023, št. Cst 232/2023 in št. Cst 255/2023), iz katere izhaja razširjena razlaga osmega odstavka 233. člena ZFPPIPP, ki vključuje tudi nagrado za dodatne naloge upravitelja v postopku osebnega stečaja. Nagrada upravitelja po mnenju Državnega zbora ni hipotetična niti v primeru, če ni bila pokrita iz stečajne mase ali predujma, saj naj bi bila izterljiva po zaključku postopka osebnega stečaja. Nagrada upravitelju za delo v postopku odpusta obveznosti nastane po začetku postopka osebnega stečaja, zato nanjo odpust obveznosti ne more učinkovati (prvi odstavek 408. člena ZFPPIPP). Upravitelj lahko po mnenju Državnega zbora po koncu postopka osebnega stečaja to terjatev uveljavlja neposredno zoper dolžnika. Taka ureditev naj bi bila skladna tudi z Direktivo (EU) 2019/1023 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2019 o okvirih preventivnega prestrukturiranja, odpustu dolgov in prepovedih opravljanja dejavnosti ter ukrepih za povečanje učinkovitosti postopkov glede prestrukturiranja, insolventnosti in odpusta dolgov ter o spremembi Direktive (EU) 2017/1132 (Direktiva o prestrukturiranju in insolventnosti) (UL L 172, 26. 6. 2019, str. 18–55 – v nadaljevanju Direktiva (EU) 2019/1023), saj dopušča, da države izključijo določene stroške iz odpusta dolgov. Med te stroške naj bi sodili tudi tisti, ki nastanejo v postopku odpusta, če niso pokriti (točka (e) drugega odstavka in točka (f) četrtega odstavka 23. člena Direktive (EU) 2019/1023). Zakonodajalec ima zato po mnenju Državnega zbora možnost in pravico, da stroške upravitelja pusti kot dolžnikovo obveznost, tudi po koncu postopka. Pravica stečajnega upravitelja do nagrade, varovana v 33. členu Ustave, tako naj ne bi bila zgolj hipotetična, zato naj zahteva Višjega sodišča ne bi bila utemeljena.
3. Svoje mnenje o navedbah v zahtevi je posredovala tudi Vlada. Meni – tako kot Državni zbor –, da protiustavne pravne praznine v ZFPPIPP ni. V primeru, ko ne gre za položaj stečaja v stečaju, naj bi bilo mogoče zakon razlagati tako, da že omogoča plačilo upravitelja za dodatne naloge v postopku odpusta obveznosti. Sklicuje se na prakso Višjega sodišča v Ljubljani (npr. sklepa št. Cst 108/2023 in št. Cst 232/2023), ki naj bi že smiselno razlagalo 233. člen ZFPPIPP tako, da vključuje tudi stroške za dodatne naloge upravitelja. Vlada meni, da ni protiustavne pravne praznine niti v položaju, kot je v sprožilnem primeru, tj. ko je stečajna masa skoraj povsem prazna in ni bil vrnjen niti delni predujem. Predujem naj bi bil namenjen začetnim stroškom stečajnega postopka, ne pa za vse stroške postopka, vključno z odpustom obveznosti. Prav tako naj založeni predujem ne bi bil namenjen kritju celotne nagrade upravitelja v postopku osebnega stečaja. Vlada pojasnjuje, da postopek odpusta obveznosti ni obvezen del osebnega stečaja, ampak se vodi le, če je podan ustrezen predlog. Stroški postopka odpusta obveznosti so v interesu dolžnika, zato bi jih moral po naravi stvari kriti dolžnik. Vlada poudarja, da je postopek odpusta obveznosti v prvi vrsti v interesu stečajnega dolžnika, saj mu omogoča "nov začetek" – torej oprostitev tistega dela dolgov, ki jih ne more poravnati niti ob prizadevanju med preizkusnim obdobjem. Vlada se zato ne strinja, da bi ti stroški avtomatično bremenili proračun prek mehanizma predujma. Trdi, da lahko upravitelj uveljavlja to terjatev neposredno zoper dolžnika tudi po koncu postopka, saj terjatev do nagrade nastane po začetku postopka osebnega stečaja in ni zajeta v odpust obveznosti (408. člen ZFPPIPP). To pomeni, da odpust dolgov ne vpliva na to dolžnikovo obveznost do upravitelja. Vlada se prav tako sklicuje na Direktivo (EU) 2019/1023, ki naj bi dopuščala tako ureditev.
4. Predlagatelj na navedbe Državnega zbora in Vlade ni odgovoril.
B.
5. Če sodišče pri odločanju meni, da je zakon ali del zakona, ki bi ga moralo uporabiti, protiustaven, mora na podlagi 156. člena Ustave in prvega odstavka 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) prekiniti postopek in z zahtevo začeti postopek za oceno njegove ustavnosti. To ustavno pooblastilo sodiščem je treba razlagati skupaj s 125. členom Ustave, po katerem so sodniki pri opravljanju sodniške funkcije vezani ne samo na zakon, temveč tudi na Ustavo. Upoštevaje ustavni položaj rednih sodišč, kot izhaja iz 125. člena Ustave, ima Ustavno sodišče po 156. členu Ustave subsidiarno vlogo. Ustavno sodišče je po tej določbi Ustave upravičeno intervenirati le takrat, kadar je ustavnosodna presoja zakona potrebna za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem sodnem postopku.
[1]
Navedeno pomeni, da mora biti odločitev Ustavnega sodišča o domnevni protiustavnosti zakona odločilna (nujna) za odločanje sodišča v konkretnem sodnem postopku.
[2]
6. Vezanost sodnika na Ustavo najprej zahteva, da sodnik pri sprejemanju konkretnih odločitev zakone razlaga tako, da je njihova uporaba v okoliščinah konkretnega primera skladna z Ustavo. Pri iskanju ustavnoskladne razlage upoštevnih zakonskih določb oziroma pri iskanju ustavnoskladne rešitve določenega pravnega problema se lahko sodišče opre na vse splošno sprejete metode pravne razlage. Med več mogočimi razlagami pa mora nato pri odločanju uporabiti tisto, ki je skladna z Ustavo. Šele če sodišče z metodami pravne razlage ne more razlagati zakona na ustavnoskladen način, mora, če meni, da je zakon v neskladju z Ustavo, na podlagi 156. člena Ustave začeti postopek za oceno njegove ustavnosti. Zato mora sodišče v zahtevi za presojo ustavnosti utemeljiti, da mora v konkretni zadevi, v kateri sodi, uporabiti (domnevno protiustavno) zakonsko ureditev na način, ki mu preprečuje ustavnoskladno odločitev.
[3]
7. Zahteva, da sodišče aktivno izčrpa vse druge možnosti za sprejetje ustavnoskladne odločitve v konkretnem primeru, preden kot skrajno sredstvo (
ultima ratio
) vloži zahtevo za oceno ustavnosti zakona, smiselno velja tudi za primere, ko sodišče oceni, da se v konkretnem primeru sooča s pravno praznino.
[4]
Obstoj pravnih praznin v pravnem redu sam po sebi ni v neskladju z Ustavo. Pravna praznina je protiustavna le, če se je z ustaljenimi metodami razlage ne da zapolniti.
[5]
Za zapolnitev pravnih praznin so v pravni državi pristojna sodišča. Le v primeru, ko bi bilo zakonodajalcu mogoče očitati, da posamezne človekove pravice v določenih primerih zaradi odsotnosti posebne zakonske ureditve sploh (niti na podlagi razlage sodišča) ne bi bilo mogoče uresničevati, bi bil podan primer t. i. protiustavne pravne praznine.
[6]
Za obstoj protiustavne pravne praznine morata biti izpolnjena dva pogoja. Prvič, neurejenega življenjskega primera ni mogoče rešiti z uporabo analogije, in drugič, ustavnopravni razlogi zahtevajo, da bi zakonodajalec moral sprejeti zakonsko ureditev, ki bi izrecno uredila tudi ta življenjski primer.
[7]
Intervencija Ustavnega sodišča prek odločitve o neskladju zakona
[8]
z Ustavo zaradi pravne praznine je glede na vse doslej navedeno potrebna in upravičena le, če gre za pravno praznino, ki je ni mogoče zapolniti s sredstvi razlage pravnih norm.
[9]
8. Predlagatelj s tem, ko zatrjuje, da v primeru, ko stečajni upravitelj nagrade za dodatne naloge v postopku osebnega stečaja, povezane s postopkom odpusta obveznosti, ne prejme niti iz stečajne mase niti iz predujma, ker sredstva ne zadoščajo (primer t. i. stečaja v stečaju
[10]
), prisojena nagrada ostane hipotetična, ker ZFPPIPP za to nagrado ne zagotavlja predujma, zatrjuje obstoj protiustavne pravne praznine. Dejansko neplačilo dosojene nagrade upravitelju naj bi posegala v njegovo pravico iz 33. člena Ustave.
9. Predlagatelj opisuje zgolj eno izmed mogočih razlag, ki jo je sodna praksa izoblikovala za primere, ko predujem zadošča za poplačilo nagrade upravitelju za dodatne naloge v postopku odpusta obveznosti. Vendar pa ne utemelji, zakaj zakonskih določb za potrebe konkretnega sodnega postopka ne more razlagati na ustavnoskladen način, kakor tudi ne, zakaj v konkretnem postopku ne more sprejeti ustavnoskladne odločitve brez odločitev Ustavnega sodišča o protiustavnosti ZFPPIPP. Predlagatelj ne pojasni, zakaj ZFPPIPP ne more razložiti, kot predlagata Državni zbor in Vlada in na način, da bi bila spoštovana upraviteljeva pravica do nagrade. Na navedbe Državnega zbora in Vlade namreč ni odgovoril.
[11]
Stališče Državnega zbora in Vlade je, da terjatev upravitelja zaradi odpusta obveznosti ne ugasne, saj je nastala po začetku postopka osebnega stečaja (prvi odstavek 408. člena ZFPPIPP). Zato naj bi bila izterljiva tudi po koncu postopka osebnega stečaja. Ker gre za strošek postopka, ki je dolžniku v korist, naj krije te stroške dolžnik sam. Presoja, ali je z vidika zakonske ureditve razlaga, ki jo ponujata Državni zbor in Vlada, (še) mogoča ali ne oziroma ali je pravilna, ni naloga Ustavnega sodišča v postopku presoje ustavnosti.
[12]
10. Predlagatelj torej ni izkazal, da ob upoštevanju vseh metod razlage v konkretnem prestopku ne more sprejeti ustavnoskladne razlage brez odločitve Ustavnega sodišča o protiustavnosti zakona, zato niso izpolnjeni pogoji iz 156. člena Ustave in prvega odstavka 23. člena ZUstS za odločanje Ustavnega sodišča. Ker zahteva za oceno ustavnosti ZFPPIPP ne izpolnjuje teh pogojev, jo je Ustavno sodišče zavrglo.
C.
11. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto,
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA)
, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs.
Sklep je sprejelo soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Primerjaj s sklepi Ustavnega sodišča št. U-I-238/12 z dne 23. 1. 2014 (Uradni list RS, št. 10/14), št. U-I-63/15 z dne 16. 12. 2015 in št. U-I-38/17 z dne 1. 2. 2018, 6. točka obrazložitve.
[2]
Glej odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-222/18 z dne 14. 5. 2020 (Uradni list RS, št. 85/20, in OdlUS XXV, 9), 8. točka obrazložitve.
[3]
Glej sklepa Ustavnega sodišča št. U-I-238/12, 7. in 9. točka obrazložitve, in št. U-I-52/15 z dne 28. 9. 2016, 5. točka obrazložitve.
[4]
Glej sklepa Ustavnega sodišča št. U-I-129/15 z dne 11. 2. 2016, 10. točka obrazložitve, in št. U-I-779/21 z dne 7. 4. 2022, 8. točka obrazložitve.
[5]
Glej odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-191/17 z dne 25. 1. 2018 (Uradni list RS, št. 6/18, in OdlUS XXIII, 1), 20. točka obrazložitve, in št. U-I-65/17 z dne 2. 9. 2021 (Uradni list RS, št. 159/21, in OdlUS XXVI, 25), 29. točka obrazložitve.
[6]
Primerjaj s sklepom Ustavnega sodišča št. U-I-303/09, Up-1473/09 z dne 23. 6. 2011, 4. točka obrazložitve.
[7]
Glej S. Nerad, Pravna praznina in protiustavna pravna praznina, Pravna praksa, št. 29–30 (2010), str. 6.
[8]
Dosledneje: pravnega reda v celoti.
[9]
Glej sklep Ustavnega sodišča št. U-I-129/15, 10. točka obrazložitve.
[10]
"Stečaj v stečaju" je poljuden izraz za položaj v stečaju, ko stečajna masa ne zadošča niti za kritje tekočih in občasnih stroškov iz 355. člena ZFPPIPP.
[11]
Prim. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-127/16 z dne 9. 2. 2017, 6. točka obrazložitve.
[12]
Direktiva (EU) 2019/1023 velja le za primer osebnega stečaja podjetnika, ne pa tudi za fizične osebe, ki niso podjetniki (točka (h) drugega odstavka 1. člena).