Up-1273/23
Natisni
Opravilna št.:
Up-1273/23
Datum odločitve:
2. 10. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.1273.23
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. III Ips 4/2022 z dne 13. 6. 2023 in sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cpg 4/2021 z dne 1. 9. 2021 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju št. Ng 6/2019 z dne 17. 7. 2020
Izrek:
Postopek odločanja o ustavni pritožbi se prekine do odločitve Sodišča Evropske unije v zadevi
Svema Trade
, C-567/24.
Pravna podlaga:
Člen 3.1.3, Ustava [URS]
Člen 41.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Člen 267.1.b, Pogodba o delovanju Evropske unije [PDEU]
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Vseslovensko združenje malih delničarjev, Ljubljana
Datum vloge:
24. 8. 2023
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
druge rešitve
Dokument:
US34232
Dokument v PDF obliki:
Up-1273-23.pdf
188 KB
Prenesite datoteko
Up-1273/23-12
2. 10. 2025
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi društva
Vseslovensko združenje malih delničarjev
,
Ljubljana
,
ki ga zastopa Odvetniška družba Fašun, Melihen, Milač, Strojan, o. p., d. o. o., Ljubljana,
na seji 2. oktobra 2025
sklenilo
:
Postopek odločanja o ustavni pritožbi se prekine do odločitve Sodišča Evropske unije v zadevi
Svema Trade
, C-567/24.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog 47 manjšinskih delničarjev za sodni preizkus in določitev primerne denarne odpravnine, ponujene v postopku izključitve manjšinskih delničarjev družbe Gorenjska banka, d. d., Kranj. Višje sodišče je pritožbo predlagateljev zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko odločitev. Vrhovno sodišče je s sklepom št. III DoR 160/2021 z dne 16. 11. 2021 dopustilo revizijo glede vprašanja, ali je domneva pravičnega nadomestila iz drugega odstavka 68. člena Zakona o prevzemih (Uradni list RS, št. 79/06, 1/08, 68/08, 10/12, 38/12, 56/13, 25/14 in 75/15 – v nadaljevanju ZPre-1) izpodbojna. Revizijo je Vrhovno sodišče zavrnilo. Sprejelo je stališče, da je domneva pravičnega nadomestila izpodbojna, kadar je prišlo do nepravilnosti v postopku konkretnega prevzema, ki lahko vzbujajo dvom o primernosti domnevno pravične odpravnine in ki so vplivale na ceno delnic ali odločitev o sprejemu ponudbe, zaradi česar je mogoče sklepati, da cena delnice, ki velja na podlagi drugega odstavka 14. člena ZPre-1, ni bila izoblikovana na podlagi primernih tržnih transakcij, pri čemer trditveno in dokazno breme nosi manjšinski delničar.
2. Pritožnik zatrjuje kršitev četrtega odstavka 15. člena ter 33. in 69. člena Ustave. Navaja, da je stališče Vrhovnega sodišča, da bi pritožnik kot manjšinski delničar moral dokazati zlorabo pravic, nedelovanje oziroma nenormalno delovanje trga, nezakonitost in netransparentnost postopka, prestrogo. To naj bi kazala tudi sodna praksa, ki še ni zabeležila primera, ko bi manjšinski delničarji zadostili postavljenim zahtevam. Opisana razlaga 68. člena ZPre-1 naj bi bila v očitnem nasprotju z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2004/25/ES z dne 21. aprila 2004 o ponudbah za prevzem (UL L 142, 30. 4. 2004 – v nadaljevanju Direktiva 2004/25/ES), katere glavni namen je varstvo manjšinskih delničarjev. Zato je po mnenju pritožnika absurdno, da se zakon, ki je bil sprejet zaradi prenosa navedene direktive v slovenski pravni red, razlaga na način, ki je v škodo manjšinskim delničarjem, saj se na ta način omejuje njihova pravica do sodnega varstva glede višine odpravnine, do katere so upravičeni zaradi razlastitve kot posledice izključitve manjšinskih delničarjev, ki pomeni poseg v pravico do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave. Dokazno breme, ki je naloženo manjšinskim delničarjem, naj bi bilo pretežko in preveč omejuje njihovo pravico do sodnega varstva ter je zato tudi v nasprotju s pravom Evropske unije (v nadaljevanju EU). Pritožnik trdi, da sodno varstvo ne bi smelo biti omejeno le na primere zlorabe, saj gre za prisilno iztisnitev, ki povzroči prenehanje družbeništva. Pritožnik se sklicuje tudi na sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP), iz katere naj bi izhajalo, da se za učinkovito pravno sredstvo šteje le tisto, ki ne le po zakonu, pač pa tudi v praksi prepreči nastanek domnevne kršitve ali njeno nadaljevanje oziroma se z njim pritožniku zagotavlja ustrezna poprava že nastale kršitve. Pritožnik se prav tako ne strinja s stališčem Vrhovnega sodišča, da je tržni test zadosten razlog za izključitev pravice do sodnega varstva. Tržni test naj bi bil ustrezen le v primerih, ko prevzemnik pridobi 90 % vseh delnic v postopku prostovoljne prevzemne ponudbe, v obravnavanem primeru pa je bilo za prevzem na razpolago le še 12 % vseh delnic, garant za poštenost pa naj bi bil že akcept nekaj več kot polovico razpoložljivih delnic. Pritožnik meni, da je z Direktivo 2004/25/ES skladna le razlaga, po kateri pogoj za veljavnost domneve pravičnega denarnega nadomestila ni le to, da prevzemnik s sprejetjem postane imetnik vsaj 90 % deleža delnic z glasovalno pravico, temveč tudi, da mora pridobiti delnice, ki pomenijo 90 % kapitala z glasovalno pravico, ki ga zajema ponudba. Pritožnik poudarja, da tudi zakonodajalec ni naredil vsega, da bi zaščitil izključene delničarje, saj ni uzakonil možnosti iz drugega pododstavka četrtega odstavka 5. člena Direktive 2004/25/ES, po kateri države članice pooblastijo nadzorne organe za prilagoditev cene v okoliščinah in v skladu s kriteriji, ki so jasno določeni.
3. Nasprotna udeleženka iz gospodarskega nepravdnega postopka je odgovorila na ustavno pritožbo. Opozarja, da je spremenila firmo in da se sedaj imenuje AIK Banka akcionarsko društvo Beograd – Aeris Cardney SGA, Beograd, Republika Srbija. Nasprotna udeleženka meni, da gre v obravnavani zadevi za ekonomsko vprašanje določitve prevzemne cene, o čemer Ustavno sodišče ne more presojati. Prevzemna cena naj bi bila določena skladno z veljavno zakonodajo, postopek naj bi bil podvržen nadzoru Agencije za trg vrednostnih papirjev (v nadaljevanju ATVP) in naj ne bi bilo dokazano, da bi obstajale manipulacije ali nepoštene prakse, medtem ko naj bi bile trditve pritožnika pavšalne in brez strokovne podlage. Po procesnih pravilih bi moral pritožnik izkazati nepravilnosti. Nasprotna udeleženka navaja, da pritožnik ni predložil dokazov za očitke o nepravični ceni, da njegovi očitki temeljijo le na domnevah in da brez konkretnih dokazov ustavna pritožba ne more biti uspešna. Zavrača očitke, da bi bili manjšinski delničarji obravnavani drugače kot večinski, saj je bil v postopek prevzema vključen celoten krog delničarjev, in navaja, da zakonodaja zagotavlja enako obravnavo vseh. Sklicuje se na 67. člen Ustave, ki določa, da lastninska pravica ni absolutna, temveč mora služiti tudi gospodarskim, socialnim in ekološkim funkcijam. Pri prevzemih naj bi bila omejitev lastninske pravice zakonita in sorazmerna – v interesu stabilnosti finančnih trgov in pravne varnosti. Nasprotna udeleženka poudarja, da so manjšinski delničarji dobili nadomestilo (ceno za delnice), kar pomeni, da jim lastninska pravica ni bila odvzeta brez odškodnine. Očitki pritožnika po mnenju nasprotne udeleženke ne vzdržijo presoje niti z vidika Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) in Prvega protokola k EKČP. Omejitve lastninske pravice manjšinskih delničarjev naj bi bile dovoljene, saj so predpisane z zakonom, zasledujejo legitimen cilj (varnost trga, zaščita investitorjev, stabilnost finančnega sistema) in so sorazmerne. Prav tako nasprotna udeleženka poudarja, da je bilo m
anjšinskim delničarjem zagotovljeno sodno varstvo, kar je skladno tudi z Direktivo 2004/25/ES. Glede na to predlaga, naj Ustavno sodišče zavrne ustavno pritožbo in pritožniku naloži plačilo stroškov postopka z ustavno pritožbo.
4. Odgovor nasprotne udeleženke je bil poslan pritožniku, ki je nanj odgovoril. Vztraja, da izključitev manjšinskih delničarjev pomeni hud poseg v njihovo lastninsko pravico (razlastitev) in da se nujno zahteva pravična odškodnina, država pa mora zagotoviti tudi učinkovito sodno varstvo (ne le njegovo formalno možnost). Pritožnik se ne strinja, da bi morali izključno manjšinski delničarji nositi trditveno in dokazno breme, ker so ti v bistveno slabšem položaju (ekonomsko in informacijsko). Takšna ureditev bi po mnenju pritožnika dala glavnemu delničarju dvojno prednost, saj manjšinski delničarji težko dostopajo do informacij in dokazov. Pritožnik se prav tako ne strinja s tezo nasprotne udeleženke o enaki obravnavi vseh delničarjev. Poudarja, da je treba ločiti prostovoljno prodajo delnic od prisilne prodaje zaradi iztisnitve, kjer svobodne odločitve ni. Zato položaja nista enaka, poudarja pa, da mora biti odškodnina v primeru prisilne razlastitve vsaj enaka kot pri prostovoljni prodaji. Pritožnik meni, da sodno varstvo ne sme biti zgolj formalno, ampak mora omogočiti preverjanje primernosti ponujenega nadomestila. Sklicuje se na prakso slovenskih sodišč (npr. sklep Vrhovnega sodišča št. V Sklep 2/2023 z dne 22. 8. 2023), ki priznava pravico do učinkovite sodne kontrole nadomestila. Pritožnik zavrača stališče nasprotne udeleženke, da so manjšinski delničarji zaščiteni že s postopki pred ATVP ali Banko Slovenije, saj ti postopki ne zagotavljajo dejanskega varstva lastninske pravice. Pritožnik predlaga, naj Ustavno sodišče ugodi ustavni pritožbi.
5. Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-1273/23 z dne 26. 5. 2025 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo. O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijano sodno odločbo kršene pritožnikove človekove pravice oziroma temeljne svoboščine. Zlasti bo presodilo, ali je bila pritožniku kršena pravica do sodnega varstva iz prvega odstavka 23. člena Ustave.
B.
6. V obravnavanem primeru odločitve sodišč temeljijo na stališču, da v okoliščinah konkretne zadeve domneva pravične odpravnine iz drugega odstavka 68. člena ZPre-1 ni izpodbojna, kar pomeni, da njena primernost ne more biti predmet sodnega preizkusa. Možnost izpodbijanja naj bi namreč bila po stališču sodišč omejena le na primere, ko je mogoče prevzemniku očitati zlorabo pravic zaradi povezav z akceptanti, tržnih manipulacij z delnicami ciljne družbe in drugih poslovnih praks z delnicami v nasprotju s predpisi o zlorabi trga ali zaradi vpliva zunanjih izjemnih dejavnikov na ceno delnic ipd., na podlagi katerih je mogoče sklepati, da cena ni bila izoblikovana na podlagi tržnih dejavnikov. Pritožnik je v postopku zatrjeval drugače, in sicer, da bi moralo biti sodno varstvo vselej zagotovljeno, torej ne glede na to, ali je mogoče prevzemniku očitati zlorabo pravic, saj bi drugačna razlaga izvotlila pravico do sodnega varstva iz prvega odstavka 23. člena Ustave, kot tudi, da pomeni dokazovanje zlorab prevzemnika pretežko dokazno breme za manjšinskega delničarja, kar je tudi v nasprotju z namenom Direktive 2004/25/ES, da je treba zavarovati manjšinske delničarje.
7. Ustavno sodišče je že sprejelo stališče, da so določbe ZPre-1 izvedbene določbe prava EU, kar izhaja tudi iz 2. člena ZPre-1, ki določa, da se z ZPre-1 v pravni red Republike Slovenije prenaša Direktiva 2004/25/ES.
[1]
Zahteve enotne uporabe prava EU in načela enakosti nalagajo, da se pojmi iz posameznih določb prava EU, ki za določitev njihovega pomena in obsega ne napotujejo izrecno na pravo držav članic, običajno v vsej EU razlagajo neodvisno in enotno,
[2]
ob upoštevanju besedila te določbe ter sobesedila in ciljev, ki jih uresničuje ureditev, katere del je. Ustavno sodišče je že večkrat sprejelo stališče, da mora na podlagi tretjega odstavka 3.a člena Ustave pri odločanju o zadevi, ki pomeni odločitev na področju izvajanja prava, upoštevati primarno in sekundarno zakonodajo EU ter sodno prakso Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju SEU). Republika Slovenija je izvrševanje dela svojih suverenih pravic prenesla na EU. Nanjo je prenesla tudi normativno urejanje na nekaterih področjih, ki ga je treba upoštevati pri odločanju. Še več, SEU je že sprejelo stališče, da ne morejo obstajati primeri, v katerih nacionalna ureditev spada na področje uporabe prava EU, ne da bi se uporabljale tudi temeljne pravice iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju Listina). Dejstvo, da se uporabi pravo EU, vključuje uporabo temeljnih pravic, ki jih zagotavlja Listina.
[3]
Da gre v obravnavanem primeru za položaj, ko je pravno odločilno tudi pravo EU, ne more biti sporno. Že SEU je namreč sprejelo stališče, da gre za položaj, ki ga ureja pravo EU, in se uporablja Listina, tudi kadar gre za postopek, ki se tako kot ta, ki je predmet ustavne pritožbe, vodi na podlagi določb nacionalnega prava, s katerimi je prenesena Direktiva 2004/25/ES.
[4]
Zato mora Ustavno sodišče pri svoji presoji v obravnavanem primeru upoštevati tako navedeno direktivo kot tudi Listino.
[5]
8. Glede na očitke pritožnika je odločitev v obravnavanem primeru odvisna od razlage Direktive 2004/25/ES. Ustavno sodišče je že sprejelo stališče, da je tretji pododstavek petega odstavka 15. člena Direktive 2004/25/ES, ki ureja vprašanje izpodbojnosti domneve pravične odpravnine, razlagalno nejasen in da ga SEU še ni razlagalo.
[6]
O razlagi direktive je na podlagi točke b) prvega odstavka 267. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije (prečiščena različica, UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju PDEU) izključno pristojno presojati SEU.
9. Vprašanje razlage domneve iz tretjega pododstavka petega odstavka 15. člena Direktive 2004/25/ES je že bilo predloženo SEU v predhodno odločanje v zadevi
Svema Trade
, C-567/24, v kateri Okrožno sodišče v Ljubljani sprašuje, ali je domneva pravičnega nadomestila izpodbojna ali ne, in ali je ta izpodbojnost neomejena ali pa je morebiti omejena na specifične okoliščine.
[7]
Odločitev SEU je torej po presoji Ustavnega sodišča odločilnega pomena za odločitev v obravnavani zadevi, ki odpira enaka vprašanja, kot so SEU že bila predložena v predhodno odločanje. Ker se zatrjevana kršitev pravice do sodnega varstva po vsebini ujema z razlogi, zaradi katerih že poteka postopek odločanja o razlagi Direktive 2004/25/ES, se Ustavno sodišče ni odločilo, da bi tudi samo vložilo predlog za predhodno odločanje SEU.
[8]
Pri tem je upoštevalo, da je v zadevi generalni pravobranilec že podal sklepne predloge
[9]
in da v postopku ne bo opravljena obravnava.
[10]
10. Ustavno sodišče o ustavni pritožbi ne more odločiti, dokler SEU, ki je izključno pristojno razlagati navedeno direktivo, ne odloči o obsegu sodnega varstva oziroma izpodbojnosti domneve pravičnosti odpravnine. Zato je Ustavno sodišče do odločitve SEU v zadevi
Svema Trade
,
C-567/24
, prekinilo postopek odločanja o ustavni pritožbi.
C.
11. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi točke b) prvega odstavka 267. člena PDEU v zvezi s tretjim odstavkom 3.a člena Ustave in drugega odstavka 41. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – ZUstS) v sestavi: predsednik
dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs. Sklep je sprejelo soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-558/20 z dne 1. 2. 2024, 12. točka obrazložitve.
[2]
Sodba SEU v zadevi
Kásler in Káslerné Rábai proti OTP Jelzálogbank Zrt
, C-26/13, z dne 30.
4. 2014, 37. točka obrazložitve.
[3]
Glej sodbo SEU v zadevi
Åklagaren proti Hansu Åkerbergu Franssonu
, C-617/10, z dne 26. 2. 2013, 21. točka obrazložitve.
[4]
Sodba SEU v zadevi
Adler Real Estate in drugi proti Übernahmekommission
, C-546/18, z dne
9. 9. 2021, 42. točka obrazložitve.
[5]
Tako že v odločbi Ustavnega sodišča št. Up-558/20, 12. točka obrazložitve.
[6]
Prav tam, 14. in 15. točka obrazložitve.
[7]
Predlog z dne 21. 8. 2024, UL C, C/2024/6918, z dne 25. 11. 2024.
[8]
Prim. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-65/13 z dne 26. 9. 2013, 9. točka obrazložitve.
[9]
Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Manuela Camposa Sanchez-Bordona, predstavljene 3. 7. 2025 v zadevi
Svema Trade
, C-567/24.
[10]
Prav tam, 26. točka obrazložitve.