Up-98/25
Natisni
Opravilna št.:
Up-98/25
Datum odločitve:
18. 2. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.98.25
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Celju št. III Kp 82389/2024 z dne 31. 1. 2025
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Celju št. III Kp 82389/2024 z dne 31. 1. 2025 se sprejme v obravnavo.
Sklep Višjega sodišča v Celju št. III Kp 82389/2024 z dne 31. 1. 2025 se razveljavi in zadeva se vrne Višjemu sodišču v Celju v novo odločanje.
Evidenčni stavek:
Stališče pritožbenega sodišča, da pri odločanju o evropskem nalogu za prijetje in predajo ni treba preverjati očitkov o verjetnosti, da bo oseba, katere predaja se zahteva, v odreditveni državi mučena, da se bo z njo ravnalo nečloveško ali ponižujoče oziroma se jo bo na tak način kaznovalo, pomeni kršitev prepovedi mučenja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz 18. člena Ustave.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
5.3.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Prepoved mučenja, nečloveškega in ponižujočega ravnanja (18).
1.5.51.2.17 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Odločba senata.
Pravna podlaga:
Člen 18, Ustava [URS]
Člen 55.b.2.1, 59.3, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Tetyana Hirina, Republika Ciper
Datum vloge:
14. 2. 2025
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava
Dokument:
US34036
Dokument v PDF obliki:
Up-98-25.pdf
159 KB
Prenesite datoteko
Up-98/25-8
18. 2. 2025
ODLOČBA
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe in v postopku odločanja o ustavni pritožbi Tetyane Hirine, Republika Ciper, ki jo zastopa Iva Inkret Markovinovič, odvetnica v Rogaški Slatini,
na seji 18. februarja 2025
odločil:
1. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Celju št. III Kp 82389/2024 z dne 31. 1. 2025 se sprejme v obravnavo.
2. Sklep Višjega sodišča v Celju št. III Kp 82389/2024 z dne 31. 1. 2025 se razveljavi in zadeva se vrne Višjemu sodišču v Celju v novo odločanje.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v Celju je odločil, da se na podlagi evropskega naloga za prijetje in predajo (v nadaljevanju ENPP) prvostopenjskega sodišča št. 2 El prat de Llobregar, Barcelona, dovoli predaja pritožnice Kraljevini Španiji zaradi izvedbe kazenskega postopka zaradi kaznivega dejanja pranja denarja po prvem odstavku in točki a) drugega odstavka 570. člena španskega Kazenskega zakonika ter kaznivega dejanja vodenja in organiziranja kriminalne združbe po 301. členu španskega Kazenskega zakonika. Višje sodišče v Celju je pritožničino pritožbo zoper ta sklep zavrnilo.
2. Pritožnica med drugim zatrjuje
kršitev pravice do prepovedi mučenja ter nečloveškega in ponižujočega ravnanja iz 18. člena Ustave, 3. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) ter 4. člena Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016 – v nadaljevanju Listina). Navaja, da je tako v postopku pred sodiščem prve stopnje kot tudi v pritožbi opozorila, da so v zaporih oziroma priporih v Kraljevini Španiji, vključno s tistimi v Barceloni, kamor bo pritožnica po predaji najverjetneje nameščena, sistemske pomanjkljivosti, zaradi katerih obstaja velika verjetnost, da bo deležna nečloveškega in ponižujočega ravnanja ter da bo izpostavljena mučenju. Sodišči naj se do teh navedb ne bi opredelili. Pritožbeno sodišče naj bi v sklepu navedlo celo, da v postopku po Zakonu o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije (Uradni list RS, št. 48/13, 37/15, 22/18 in 94/21 – v nadaljevanju ZSKZDČEU-1) ni treba presojati verjetnosti, ali bodo osebi, katere izročitev se zahteva, kršene temeljne človekove pravice. S tem naj bi pritožbeno sodišče povsem zanemarilo pravo Evropske unije (v nadaljevanju EU), prakso Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju SEU), pa tudi odločbo Ustavnega sodišče št. Up-781/24 z dne 19. 9. 2024. Pritožnica meni, da bi morali sodišči vsaj preveriti sodne odločbe in poročila mednarodnih teles, na katere se je sklicevala.
3. Pritožnica je v pritožbi med drugim zatrjevala, da zapori oziroma
pripori v Kraljevini Španiji, vključno s tistimi v Barceloni, ne zagotavljajo ustrezne ravni človekovih pravic. Ob tem se je sklicevala na naslednja poročila (glede katerih je navedla tudi spletne povezave): (a) poročilo Urada varuha človekovih pravic v Kraljevini Španiji iz leta 2020, ki naj bi opozarjalo, da se za nadzor nad zaporniki in priporniki prekomerno uporablja prisilna sredstva, vključno z začasno izolacijo, fizično silo in mehanskimi (prostorskimi) omejitvami; (b) poročilo
European Prison Observatory – Prison condictions in Spain
, iz katerega naj bi izhajalo, da so v zaporih v Valencii in Barceloni podgane in stenice; ter (c) dve poročili Evropskega odbora za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja (v nadaljevanju Odbor CPT), pri čemer naj bi eno poročalo o zaskrbljujočem številu verodostojnih obtožb o fizičnih zlorabah zapornikov s strani zaporskega osebja (kar naj bi vključevalo klofute, udarce s pestmi, brce, udarce s palicami in celo falako), drugo pa o neustreznih bivalnih razmerah v priporu (neustrezni osvetlitvi, vročini in slabih higienskih razmerah), tudi v priporu v Barceloni
. Pritožnica je trdila, da naj bi iz vseh
navedenih poročil izhajalo tudi, da obstaja resen sum, da ne bo imela na razpolago vsaj 3 m
2
osebnega prostora. Menila je, da bi sodišče prve stopnje moralo od odreditvenega pravosodnega organa zahtevati, da ga obvesti o konkretnih razmerah, v katerih bo pritožnica priprta.
4. Pritožbeno sodišče se do teh pritožbenih navedb ni opredelilo.
B. – I.
5. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča v Celju št. III Kp 82389/2024 z dne 31. 1. 2025 na podlagi prve alineje drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) sprejel v obravnavo (1. točka izreka) in takoj nadaljeval z odločanjem o njeni utemeljenosti oziroma s presojo, ali so bile z izpodbijanim sklepom pritožbenega sodišča kršene pritožničine človekove pravice oziroma temeljne svoboščine.
B. – II.
6. Ustavno sodišče je o enakem ustavnopravnem primeru že odločilo z odločbo št. Up-781/24, v kateri je med drugim navedlo naslednja stališča:
(i) Iz ustaljene ustavnosodne presoje izhaja, da 18. člen Ustave (ki določa, da nihče ne sme biti podvržen mučenju, nečloveškemu ali ponižujočemu kaznovanju ali ravnanju) med drugim prepoveduje, da bi bila oseba izročena državi oziroma izgnana vanjo, če obstaja resnična nevarnost, da bo tam izpostavljena nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju. Podobno kot v Ustavi je tudi na podlagi 3. člena EKČP prepovedana izročitev posameznika drugi državi, kadar so izkazani tehtni razlogi (
substantial grounds
), ki utemeljujejo sklep o obstoju resnične nevarnosti (
real risk
), da bo ta oseba izpostavljena nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju. Prepoved mučenja ali nečloveškega ali ponižujočega ravnanju ali kaznovanja določa tudi 4. člen Listine, pri čemer je SEU sprejelo stališče, da ta prepoved ustreza tisti iz 3. člena EKČP ter da sta v tem okviru njena vsebina in obseg v skladu s tretjim odstavkom 53. člena Listine enaka kot tista, ki ju določa EKČP.
(ii) ENPP je sodna odločba, ki jo izda država članica z namenom prijetja in predaje zahtevane osebe s strani druge države članice z namenom uvesti kazenski postopek ali izvršiti kazen zapora ali ukrep, vezan na odvzem prostosti. Mehanizem ENPP temelji na visoki stopnji zaupanja med državami članicami. Od vsake od teh držav se zahteva, naj – razen v izrednih okoliščinah – šteje, da vse druge države članice spoštujejo pravo EU in zlasti temeljne pravice, priznane s tem pravom. Izvršitev ENPP je tako načelo, zavrnitev njegove izvršitve pa je izjema, ki se ozko razlaga. Vendar to ne pomeni, da države članice pri odločanju o ENPP niso dolžne spoštovati 4. člena Listine. Okoliščina, da ENPP temelji na vzajemnem zaupanju med državami članicami glede spoštovanja temeljnih pravic iz Listine, ne pomeni, da izvršitveni pravosodni organ ni dolžan preveriti konkretiziranih očitkov zahtevane osebe, da se bo z njo zaradi predaje nečloveško ali ponižujoče ravnalo.
(iii) Iz prakse SEU izhaja, da mora organ, ki odloča o izvršitvi ENPP, presojo nevarnost kršitve 4. člena Listine opraviti v dveh korakih. V prvem koraku mora presoditi, ali obstaja dejanska nevarnost te kršitve zaradi splošnih razmer v zaporu v odreditveni državi članici. To pomeni, da mora izvršitveni organ, ki je soočen z očitki kršitve 4. člena Listine, ki temeljijo na objektivnih podatkih, podrobno preučiti aktualno stanje v zaporih odreditvene države članice ter ugotoviti, ali v tej državi članici obstajajo sistemske pomanjkljivosti pri izvrševanju odvzema prostosti. Pri tem se mora opreti na objektivne, zanesljive, natančne in ustrezno posodobljene podatke, ki lahko izhajajo zlasti iz sodb Evropskega sodišča za človekove pravice, sodnih odločb odreditvene države članice ter odločb, poročil in drugih dokumentov organov Sveta Evrope ali Organizacije združenih narodov. Če izvršitveni organ ugotovi obstoj dejanske nevarnosti nečloveškega ali ponižujočega ravnanja zaradi splošnih razmer v zaporu v odreditveni državi članici, mora v naslednjem koraku še konkretno in natančno presoditi, ali obstajajo resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da bo takšnemu ravnanju podvržena tudi zahtevana oseba. V ta namen mora izvršitveni organ od pravosodnega organa odreditvene države članice zahtevati, naj ga obvesti o konkretnih razmerah, v katerih bo zahtevana oseba zaprta v tej državi članici, po potrebi pa lahko zahteva tudi obvestila o postopkih in mehanizmih za nadzor nad razmerami v zaporih ter dodatne informacije. V okviru drugega koraka presoje daje SEU veliko težo zagotovilom odreditvenih pravosodnih organov glede konkretnih in natančnih pogojev, pod katerimi bo zadevna oseba prestajala zapor v odreditveni državi članici. Če je zagotovilo dal ali vsaj potrdil odreditveni pravosodni organ, mu mora izvršitveni organ zaupati, vsaj če ne obstaja natančen podatek o tem, da so pogoji bivanja v konkretnem zaporu v nasprotju s 4. členom Listine. Če pa zagotovila ni dal odreditveni pravosodni organ, je treba jamstvo, ki ga daje tako zagotovilo, preučiti tako, da se celovito presodijo vsi podatki, s katerimi razpolaga izvršitveni pravosodni organ.
7.
V zadevi št. Up-781/24 je Ustavno sodišče obravnavalo položaj, ko je preiskovalna sodnica odreditvenemu pravosodnemu organu poslala poizvedbe o konkretnih razmerah v zaporu, v katerem naj bi pritožnik prestajal pripor, iz česar je izhajalo, da je sodišče najmanj dopuščalo obstoj sistemskih pomanjkljivosti pri izvrševanju odvzema prostosti v odreditveni državi članici. Sodišče je prejelo zagotovila ministrstva odreditvene države članice, pri čemer iz izpodbijanih sklepov ni bilo razvidno, da je ta zagotovila potrdil odreditveni pravosodni organ, kar bi jim dalo dodatno težo. Pritožnik je – ob sklicevanju na sodne odločbe in poročili mednarodnih teles – konkretizirano zatrjeval, da iz predložene dokumentacije izhaja, da aktualne razmere v zaporu, v katerem bo nastanjen, ne ustrezajo standardom iz 3. člena EKČP. Ustavno sodišče je menilo, da je bilo sodišče te navedbe dolžno preveriti. Ker sodišče tega ni storilo, je Ustavno sodišče ugotovilo kršitev 18. člena Ustave.
8. V obravnavani zadevi se pritožbeno sodišče do pritožničinih obsežnih očitkov, da bo v zaporu oziroma priporu v Kraljevini Španiji podvržena mučenju, nečloveškemu ali ponižujočemu kaznovanju ali ravnanju (ki jih je pritožnica podkrepila s sklicevanjem na poročila mednarodnih organov, tudi Odbora CPT), sploh ni opredelilo. Iz sklepa pritožbenega sodišča je mogoče razbrati, da je sodišče presojalo samo očitke, ki se nanašajo na pogoje za predajo, ki jih določa ZSKZDČEU-1, in da navedenega pritožničinega očitka ni štelo kot upoštevnega. Navedeno potrjuje stališče, ki ga je pritožbeno sodišče v isti sestavi v isti kazenski zadevi na isti dan zapisalo v sklepu, s katerim je zavrnilo pritožbo pritožničinega moža V. H. zoper sklep o dovolitvi njegove predaje. Pritožbeno sodišče je navedlo, da pritožnik s tem očitkom uveljavlja neobstoj pogojev za izročitev iz 522. člena Zakon o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 176/21 – uradno prečiščeno besedilo in 53/24 – ZKP), v obravnavani zadevi pa gre za odločanje na podlagi ZSKZDČEU-1, ki med pogoji za predajo ne določa, da bi moralo sodišče preverjati, ali obstaja verjetnost, da bo oseba, katere predaja se zahteva, v odreditveni državi mučena, da se bo z njo ravnalo nečloveško ali ponižujoče oziroma se jo bo na tak način kaznovalo. Iz navedenega izhaja, da po stališču pritožbenega sodišča v postopku odločanja o ENPP tega očitka sploh ni treba preveriti. Navedeno stališče je v nasprotju s stališči iz odločbe št. Up-781/24 in pomeni kršitev prepovedi mučenja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz 18. člena Ustave.
9. Enako kot je bilo ugotovljeno v odločbi Ustavnega sodišča št. Up-781/24, je bila torej tudi v obravnavani zadevi pritožnici kršena pravica iz 18. člena Ustave. Ker je Ustavno sodišče o enakem ustavnopravnem primeru že odločilo tako, da je pritožniku ugodilo, je senat Ustavnega sodišča ugodil tudi ustavni pritožbi v tej zadevi. Senat Ustavnega sodišča je izpodbijani sklep Višjega sodišča v Celju razveljavil in zadevo vrnil temu sodišču v novo odločanje (2. točka izreka).
10. Ker je senat Ustavnega sodišča izpodbijani sklep razveljavil zaradi ugotovljene kršitve pravice iz 18. člena Ustave, drugih zatrjevanih kršitev ni presojal.
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel to odločbo na podlagi prve alineje drugega odstavka 55.b člena in tretjega odstavka 59. člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: predsednik senata
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA) ter člana
dr. Katja Šugman Stubbs in Marko Šorli. Odločbo je sprejel soglasno.
Dr. Dr. Klemen Jaklič
(Oxford ZK, Harvard ZDA)
Predsednik senata