P-1/26
Natisni
Opravilna št.:
P-1/26
Datum odločitve:
12. 3. 2026
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2026:P.1.26
Akt:
Spor o pristojnosti
Izrek:
Za odločanje v postopku o prekršku zaradi storitve prekrška, opisanega v obdolžilnem predlogu Finančne uprave Republike Slovenije št. DT 71012-24/2025-2 (10-620-10) z dne 26. 11. 2025, je pristojno Okrajno sodišče v Celju.
Evidenčni stavek:
Sodišče se pri preizkusu, ali je podana njegova stvarna pristojnost na podlagi prve alineje drugega odstavka 52. člena Zakona o prekrških, ne sme spuščati v presojo, ali je predlog za izrek stranske sankcije glede na okoliščine konkretnega primera utemeljen. O tem sme odločiti šele po izvedenem rednem sodnem postopku.
Geslo:
1.2.51.7.2 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Spor o pristojnosti - Prizadeti organ.
1.3.52.1.3 - Ustavno sodstvo - Pristojnost - Odločitev - V sporu o pristojnosti - Med sodišči in drugimi državnimi organi.
1.5.51.3.3 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - Odločitve v drugih postopkih - Odločitev o tem, kateri organ je pristojen.
Pravna podlaga:
Člen 61.4, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Vrsta zadeve:
spori o pristojnosti
Vrsta akta:
drugi akti
Vlagatelj:
Finančna uprava Republike Slovenije, Finančni urad Murska Sobota
Datum vloge:
12. 2. 2026
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
določitev pristojnega organa
Dokument:
US34349
Dokument v PDF obliki:
P-1-26.pdf
152 KB
Prenesite datoteko
P-1/26-5
12. 3. 2026
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku za rešitev spora glede pristojnosti, začetem z zahtevo Finančne uprave Republike Slovenije, na seji 12. marca 2026
odločilo:
Za odločanje v postopku o prekršku zaradi storitve prekrška, opisanega v obdolžilnem predlogu Finančne uprave Republike Slovenije št. DT 71012-24/2025-2 (10-620-10) z dne 26. 11. 2025, je pristojno Okrajno sodišče v Celju.
OBRAZLOŽITEV
A.
1.
Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju prekrškovni organ) je na Okrajno sodišče v Celju vložila obdolžilni predlog, v katerem obdolžencu očita, da je opravljal dejavnost trgovine na drobno z urami in nakitom, čeprav te dejavnosti ni imel vpisane oziroma dela ni imel priglašenega v skladu z Zakonom o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno (Uradni list RS, št. 32/14 in 43/19 – v nadaljevanju ZPDZC-1), s čimer naj bi kršil šesto alinejo 3. člena ZPDZC-1 in storil prekršek po šestem odstavku 21. člena ZPDZC-1. Prekrškovni organ je sodišču predlagal, naj obdolžencu poleg glavne sankcije izreče tudi stransko sankcijo odvzema predmetov, tj. zaseženih ročnih ur, ki naj bi jih obdolženec prodajal. Izrek te sankcije je utemeljil z navedbo, da bo le tako mogoče preprečiti nadaljnje opravljanje dela na črno.
2.
Okrajno sodišče v Celju je sprejelo sklep, s katerim se je izreklo za stvarno nepristojno za odločanje o navedeni zadevi in jo odstopilo v obravnavo prekrškovnemu organu. Sodišče je navedlo, da je za očitani prekršek v zakonu predpisan obvezen odvzem premoženjske koristi (šesti odstavek 19. člena ZPDZC-1), pri čemer odvzem premoženjske koristi obsega tudi odvzem predmetov, pridobljenih s prekrškom ali zaradi njega (28. člen Zakona o prekrških, Uradni list RS, št. 29/11 – uradno prečiščeno besedilo, 21/13, 111/13, 32/16 in 38/24 – v nadaljevanju ZP-1). Pojasnilo je, da se v primeru, ko je predpisan obvezen odvzem premoženjske koristi, ne sproži redni postopek z vložitvijo obdolžilnega predloga, temveč se izda pisna odločba o prekršku (druga alineja prvega odstavka 56. člena ZP-1). Glede na navedeno je sodišče zaključilo, da je za odločanje v obravnavanem primeru pristojen prekrškovni organ.
3.
Prekrškovni organ, ki je pri Ustavnem sodišču vložil zahtevo za odločitev o sporu glede pristojnosti, trdi, da je v obdolžilnem predlogu predlagal izrek stranske sankcije odvzema predmetov in ne odvzema premoženjske koristi. Pojasnjuje, da gre pri institutu odvzema premoženjske koristi za odvzem koristi, ki jo je storilec neposredno ali posredno pridobil z izvršitvijo prekrška. Namen tega instituta naj bi bil, da storilec od storitve prekrška nima nobene koristi. Institut odvzema predmetov pa naj bi se nanašal na stvari, ki so bile uporabljene ali namenjene za izvršitev prekrška. Ta sankcija naj bi preprečevala nadaljnje prekrške in zagotavljala varstvo javnega reda, ne glede na to, ali je storilec s prekrškom pridobil premoženjsko korist. Prekrškovni organ meni, da so ročne ure, ki so bile obdolžencu v obravnavanem primeru zasežene, predmeti prekrška in ne s prekrškom pridobljena premoženjska korist. Ker za obravnavani prekršek ni predpisan obvezen odvzem predmetov, je po oceni prekrškovnega organa v skladu s prvo alinejo drugega odstavka 52. člena ZP-1 za odločanje o prekršku pristojno sodišče.
B.
4.
Ustavno sodišče je na podlagi osme alineje prvega odstavka 160. člena Ustave in osme alineje prvega odstavka 21. člena Zakona o Ustavnem sodišču
(Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – v nadaljevanju ZUstS)
pristojno odločati o sporih glede pristojnosti med sodišči in drugimi državnimi organi. Če pride do spora glede pristojnosti, ker več organov zavrača pristojnost v posamezni zadevi (t. i. negativni kompetenčni spor), lahko organ, ki mu je bila zadeva odstopljena, pa meni, da zanjo ni pristojen, zahteva rešitev spora glede pristojnosti (drugi odstavek 61. člena ZUstS).
5.
V prvem odstavku 45. člena ZP-1 je določeno, da o prekrških odločajo prekrškovni organi in sodišča. Pristojnost med njimi razmejuje 52. člen ZP-1, ki v prvem odstavku določa, da se o prekrških praviloma odloča v hitrem postopku pred prekrškovnim organom, v drugem odstavku pa določa izjeme, ko hitri postopek ni dovoljen.
Po prvi alineji drugega odstavka
tega člena hitri postopek ni dovoljen, če predlagatelj rednega sodnega postopka glede na naravo kršitve oceni, da so podani pogoji za izrek stranske sankcije po tem zakonu.
Ta določba se nanaša na primere, ko izrek stranske sankcije po zakonu ni obvezen, temveč fakultativen, torej ko je v zakonu predpisano, da se določena sankcija sme izreči oziroma se lahko izreče. Če torej prekrškovni organ v takem primeru oceni, da so podani pogoji za izrek stranske sankcije, o prekršku ne sme odločiti sam v hitrem postopku, temveč mora pri sodišču vložiti obdolžilni predlog.
6.
Odvzem predmetov je po ZP-1 stranska sankcija za prekršek (šesta alineja drugega odstavka in tretji odstavek 4. člena ZP-1). Gre za odvzem predmetov, ki so bili uporabljeni ali namenjeni za prekršek ali pa so nastali s prekrškom (prvi odstavek 25. člena ZP-1). Namen te sankcije je preprečiti posest predmetov, ki niso v pravnem prometu, so nevarni ali bi bilo z njimi mogoče ponoviti prekršek.
[1]
ZP-1 loči dve vrsti odvzema predmetov: (1) obvezni odvzem, torej odvzem, ki se izreče vedno, kadar je z zakonom, ki določa prekršek, to predpisano (tretji odstavek 25. člena ZP-1), in (2) fakultativni odvzem, o katerem je treba odločiti glede na okoliščine konkretnega primera, ob upoštevanju pogojev iz prvega in drugega odstavka 25. člena ZP-1 ter ustavnih pogojev za poseg v pravico do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave.
[2]
7.
Za prekršek po šestem odstavku 21. člena ZPDZC-1 zakon ne predpisuje obveznega odvzema predmetov, zato sme v postopku zaradi tega prekrška odvzem predmetov izreči le sodišče na podlagi prvega ali drugega odstavka 25. člena ZP-1. Če torej prekrškovni organ oceni, da je treba v postopku zaradi prekrška po šestem odstavku 21. člena ZPDZC-1 izreči stransko sankcijo odvzema predmetov, mora pri sodišču vložiti obdolžilni predlog.
8.
Odvzem premoženjske koristi, pridobljene s prekrškom ali zaradi njega (28. člen ZP-1), ni sankcija za prekršek, temveč poseben ukrep, ki zagotavlja, da storilec ali druge osebe zaradi prekrška niso obogatene.
[3]
Ukrep obsega odvzem denarja, predmetov in vsake druge premoženjske koristi, ki je bila pridobljena s prekrškom ali zaradi njega. Če to ni mogoče, se storilcu naloži plačilo denarnega zneska, ki ustreza pridobljeni premoženjski koristi (tretji odstavek 28. člena ZP‑1).
9.
Odvzem premoženjske koristi izreče bodisi sodišče bodisi prekrškovni organ z odločbo o prekršku (drugi odstavek 28. člena, druga alineja prvega odstavka 56. člena in prvi odstavek 192. člena ZP-1). Kadar torej pride v poštev odvzem premoženjske koristi, pa ne gre za nobenega od primerov iz drugega odstavka 52. člena ZP-1, je za odločanje o prekršku pristojen prekrškovni organ.
10.
V obravnavanem primeru prekrškovni organ meni, da zasežene ročne ure niso premoženjska korist, pridobljena z očitanim prekrškom ali zaradi njega, ocenjuje pa, da so podani pogoji za njihov odvzem na podlagi določb o fakultativni stranski sankciji odvzema predmetov, zato je pri sodišču vložil obdolžilni predlog. Iz sklepa sodišča o stvarni nepristojnosti po drugi strani izhaja, da po stališču sodišča pogoji za izrek stranske sankcije odvzema predmetov niso izpolnjeni, je pa treba predmete odvzeti kot premoženjsko korist, kar lahko stori prekrškovni organ.
11.
Ustavno sodišče je že sprejelo stališče, da se sodišče pri preizkusu, ali je podana njegova stvarna pristojnost na podlagi prve alineje drugega odstavka 52. člena ZP-1, ne sme spuščati v presojo, ali je predlog za izrek stranske sankcije glede na okoliščine konkretnega primera utemeljen. Zakon namreč stvarne pristojnosti sodišča ne pogojuje z dejstvom, da so podani pogoji za izrek stranske sankcije; v skladu s prvo alinejo drugega odstavka 52. člena ZP-1 za stvarno pristojnost sodišča zadostuje, da oceno o obstoju teh pogojev sprejme prekrškovni organ. Sodišče sme torej o utemeljenosti predloga za izrek stranske sankcije odločiti šele po izvedenem rednem sodnem postopku.
[4]
12.
Glede na navedeno je Ustavno sodišče odločilo, da je za odločanje v postopku o obravnavanem prekršku pristojno Okrajno sodišče v Celju.
C.
13.
Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi četrtega odstavka 61. člena ZUstS in četrte alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnici in sodniki dr. Matej Accetto, mag. Nina Betetto, dr. Primož Gorkič, Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA), dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon in dr. Rok Svetlič. Odločbo je sprejelo soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
K. Filipčič v: K. Filipčič et al., Zakon o prekrških (ZP-1) s komentarjem, Lexpera, GV Založba, Ljubljana 2018, str. 167. Enako tudi odločba Ustavnega sodišča št.
Up-431/17 z dne 5. 11. 2020
(OdlUS XXV, 42), 7. točka obrazložitve.
[2]
Glej odločbo Ustavnega sodišča št. Up-431/17, 6.–10. točka obrazložitve.
[3]
L. Selinšek v: K. Filipčič et al., nav. delo, str. 187.
[4]
Glej
odločbi Ustavnega sodišča
št. P-13/23 z dne 5. 10. 2023, 7. točka obrazložitve, in št. P-12/23 z dne 14. 9. 2023, 7. točka obrazložitve.