U-I-16/25, Up-31/25
Natisni
Opravilna št.:
U-I-16/25, Up-31/25
Datum odločitve:
10. 4. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:U.I.16.25
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. X DoR 33/2024 z dne 18. 12. 2024 ter zoper sodbo Upravnega sodišča št. I U 1572/2021 z dne 5. 2. 2024 v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 35402-34/2021-2550-6 z dne 5. 10. 2021 in odločbo Agencije Republike Slovenije za okolje št. 35400-159/2021-2 z dne 10. 6. 2021 

Odlok o občinskem prostorskem načrtu Občine Ivančna Gorica (Uradni list RS, št. 36/17 – uradno prečiščeno besedilo)
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. X DoR 33/2024 z dne 18. 12. 2024 ter zoper sodbo Upravnega sodišča št. I U 1572/2021 z dne 5. 2. 2024 v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 35402-34/2021-2550-6 z dne 5. 10. 2021 in odločbo Agencije Republike Slovenije za okolje št. 35400-159/2021-2 z dne 10. 6. 2021 se ne sprejme.
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka o občinskem prostorskem načrtu Občine Ivančna Gorica (Uradni list RS, št. 36/17 – uradno prečiščeno besedilo) v delu, v katerem se nanaša na enoto urejanja prostora IVG-31 in na zemljišča v enoti urejanja prostora ŠKR-1, ki se uvrščajo v območje trgovskih, oskrbnih, poslovno-storitvenih, gostinskih dejavnosti in manjše obrti (CDo), se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču.
Pobudnik nima pravnega interesa, če ne izkaže, da izpodbijana določba neposredno posega v njegov pravni položaj.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
1.5.51.1.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje pobude - Ker ni pravnega interesa.
1.4.51.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Pravni interes za vložitev pobude.
Pravna podlaga:
Člen 25.3, 55.b.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
občinski predpis, posamični akt
Vlagatelj:
Mojca Koren, Ivančna Gorica
Datum vloge:
19. 1. 2025
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe, zavrženje
Dokument:
US34110
Dokument v PDF obliki:
U-I-16-25, Up-31-25.pdf
177 KB
Prenesite datoteko
U-I-16/25-7
Up-31/25-10
10. 4. 2025
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopkih za preizkus pobude in ustavne pritožbe Mojce Koren, Ivančna Gorica, na seji 10. aprila 2025
sklenilo:
1. Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. X DoR 33/2024 z dne 18. 12. 2024 ter zoper sodbo Upravnega sodišča št. I U 1572/2021 z dne 5. 2. 2024 v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 35402-34/2021-2550-6 z dne 5. 10. 2021 in odločbo Agencije Republike Slovenije za okolje št. 35400-159/2021-2 z dne 10. 6. 2021 se ne sprejme.
2. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka o občinskem prostorskem načrtu Občine Ivančna Gorica (Uradni list RS, št. 36/17 – uradno prečiščeno besedilo) v delu, v katerem se nanaša na enoto urejanja prostora IVG-31 in na zemljišča v enoti urejanja prostora ŠKR-1, ki se uvrščajo v območje trgovskih, oskrbnih, poslovno-storitvenih, gostinskih dejavnosti in manjše obrti (CDo), se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Agencija Republike Slovenije za okolje (ARSO) je z odločbo z dne 10. 6. 2021 zavrnila pritožničin predlog za izrek ničnosti okoljevarstvenega soglasja z dne 2. 10. 2018, izdanega nosilcu nameravanega posega za izgradnjo gospodarske infrastrukture na območju Gospodarske cone Škrjanče. Ministrstvo za okolje in prostor je pritožničino pritožbo zavrnilo. Upravno sodišče spremembe tožbe z dne 21. 2. 2022 ni dovolilo (I. točka izreka) ter je zavrnilo pritožničino tožbo (II. točka izreka) in stroškovna zahtevka tožeče stranke (pritožnice) in stranke z interesom (III. točka izreka). Pritožnica je vložila predlog za dopustitev revizije, ki pa ga je Vrhovno sodišče zavrnilo.
2. Pritožnica izpodbija sklep Vrhovnega sodišča in sodbo Upravnega sodišča v zvezi z upravnima aktoma, izdanima v postopku odločanja o njenem predlogu za izrek ničnosti okoljevarstvenega soglasja. Upravnemu sodišču očita, da ni presojalo protiustavnosti prostorskih aktov, ki so bili podlaga za izdajo okoljevarstvenega soglasja. S tem naj bi Upravno sodišče odstopilo od ustaljene sodne prakse Vrhovnega sodišča in pritožnico tudi neenako obravnavalo. Pritožnica se tudi ne strinja s stališčem Upravnega sodišča,
da je mogoče izvesti presojo vplivov na okolje tudi naknadno, po izvedbi gradnje
. Meni, da je takšna razlaga 50. člena Zakon o varstvu okolja (Uradni list RS, št. 39/06 – uradno prečiščeno besedilo, 70/08, 108/09, 48/12, 57/12, 92/13, 56/15, 102/15, 30/16 in 158/20 – v nadaljevanju ZVO-1) v neskladju s 14. in 22. členom Ustave ter pravom Evropske unije. Pritožnica
trdi, da je investitor sprva zamolčal informacije o že izvedenih posegih, nato pa to skušal sanirati z dopolnitvami po izdaji soglasja, ter da je bila dokumentacija, predložena za presojo vplivov na okolje, neresnična. Vztraja, da to pomeni zlorabo pravic z zavestnim zavajanjem uradne osebe, ki je imelo za posledico nezakonito pridobljeno pozitivno odločbo, in ustreza ničnostnemu razlogu iz 5. točke 279. člena
Zakona o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 24/06 – uradno prečiščeno besedilo, 126/07, 65/08, 8/10 in 82/13 – v nadaljevanju ZUP)
. V zvezi s tem pritožnica še posebej oporeka razlogom Upravnega sodišča, da je bil upravni organ ob izdaji okoljevarstvenega soglasja seznanjen s posegi v prostor, ki so bili izvedeni pred izdajo soglasja.
Trdi, da je sodba Upravnega sodišča pomanjkljiva in v nasprotju z listinskimi dokazi. Trdi še, da je Upravno sodišče s protiustavno razlago upoštevnih določb ogrozilo pravico do zdravega življenjskega okolja iz 72. člena Ustave. Do kršitve navedene ustavne pravice in pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja iz 8. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) naj bi prišlo tudi s samo širitvijo območja z novo gospodarsko cono. Pritožnica zatrjuje tudi kršitev procesnih jamstev iz 22. člena Ustave, do katerih naj bi prišlo v upravnem postopku odločanja o predlogu za izrek ničnosti okoljevarstvenega soglasja ter v upravnem sporu.
Upravnemu organu očita, da ni izvedel naroka, ni pozval stranskih udeležencev, naj se izjavijo o predloženih dokazih, in ni navedel razlogov za zavrnitev pritožničinih ključnih navedb, Upravno sodišče pa naj bi brez kritičnega preverjanja na terenu sprejelo trditve investitorja.
3. Pritožnica navaja, da obravnavana zadeva odpira sistemsko pomembno ustavnopravno vprašanje ustavne skladnosti prostorskega akta, ki omogoča preoblikovanje namenske rabe zemljišča iz nezazidljivega v zazidljivo. Njen pravni položaj naj bi bil neenakopraven glede na položaje pobudnikov v novejši ustavnosodni presoji.
[1]
Pritožnica meni, da odloženo pravno varstvo ne dosega konvencijskih standardov, kot jih določata 8. in 9. člen Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (v nadaljevanju Aarhuška konvencija).
[2]
Državi očita, da v primeru umestitve gospodarske cone Škrjanče v prostor ni zagotovila učinkovitega pravnega varstva. Trdi, da v osmih letih in devetnajstih sodnih postopkih, ki so tekli v povezavi z nezakonitostjo prostorskih izvedbenih aktov in njihovimi posledicami, ni bila zagotovljena učinkovita presoja zakonitosti Odloka o prvih spremembah in dopolnitvah Odloka o občinskem prostorskem načrtu Občine Ivančna Gorica (Uradni list RS, št. 81/16 – v nadaljevanju Odloka/16). Pravna sredstva, na katerih izčrpanje je pritožnico napotilo Ustavno sodišče v sklepih št. U-I-228/16 z dne 16. 2. 2017, št. U-I-177/17 z dne 15. 12. 2017 in št. U-I-166/22 z dne 8. 9. 2022, naj bi se izkazala za neučinkovita in časovno nedosegljiva, zato naj bi bila podana kršitev 23. člena Ustave ter prvega odstavka 6. člena in 13. člena EKČP.
4. Pritožnica skupaj z ustavno pritožbo vlaga tudi pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti
Odloka o občinskem prostorskem načrtu Občine Ivančna Gorica (Uradni list RS, št. 73/13 – v nadaljevanju Odlok/13),
Odloka/16
in Odloka o občinskem prostorskem načrtu Občine Ivančna Gorica (Uradni list RS, št. 36/17 – uradno prečiščeno besedilo – v nadaljevanju Odlok) v delu, v katerem se nanašajo na enoto urejanja prostora IVG-31 in na zemljišča v enoti urejanja prostora ŠKR-1, ki se uvrščajo v območje trgovskih, oskrbnih, poslovno-storitvenih, gostinskih dejavnosti in manjše obrti (CDo). Navaja, da je Občina Ivančna Gorica (v nadaljevanju Občina) z Odlokom omogočila vzpostavitev nove gospodarske cone Škrjanče. Zatrjuje neskladje z 2., 14., 22., 33. in 72. členom Ustave ter z določbami Zakona o urejanju prostora (Uradni list RS, št. 110/02 in 8/03 – popr. – ZUreP-1) in
Zakona o prostorskem načrtovanju (Uradni list RS, št. 33/07, 108/09, 57/12 in 109/12 – ZPNačrt).
5. Svoj pravni interes za pobudo pobudnica utemeljuje z vloženo ustavno pritožbo. Upravnemu sodišču očita, da ni presojalo zatrjevanih vsebinskih kršitev ustavnih pravic in njenih očitkov o neskladnosti izpodbijanega prostorskega akta z višjimi pravnimi predpisi. Pravni interes je zato po njenem mnenju utemeljen s kršitvijo pravic do pravnega sredstva in sodnega varstva. Pobudnica trdi, da izločitev prostorskega akta v posamičnih postopkih ne zagotavlja celovitega sodnega varstva, saj predpis v teh primerih ostaja del pravnega reda. Navaja, da zahteva po vlaganju številnih pravnih sredstev povzroča dolgotrajno pravno negotovost in neučinkovito varstvo. Pobudnica trdi, da v nobenem upravnem sporu do zdaj ni bila presojana zakonitost spremembe prostorskega akta, medtem pa se gradnje nadaljujejo, upravna dovoljenja izvršujejo, pravni interes za sodno varstvo pa je razpršen na nedoločeno število sodnih postopkov. Meni, da ta razdrobljenost vodi v t. i. "sodni vakuum", kjer bistvo sporov ostaja nerazrešeno, učinki sodnega varstva pa prepozni in neučinkoviti. Meni tudi, da bi ugoditev pobudi omogočila celovito odpravo nezakonitih prostorskih aktov, prekinitev izdajanja gradbenih dovoljenj, ustavitev gradnje in uresničitev prostorskega režima, kar bi vse znatno izboljšalo njen pravni in dejanski položaj in interes.
6. Nadalje pobudnica trdi, da njen pravni interes izhaja tudi iz Odloka/13, ki je izrecno prepovedoval širitev gospodarskih dejavnosti na območju trgovskih, oskrbnih, poslovno-storitvenih, gostinskih dejavnosti in manjše obrti (CDo), na katerega mejijo njene nepremičnine, in določa obvezno preselitev obstoječih dejavnosti, Odlok/16 pa je to kršil. Pravni interes naj bi bil izkazan tudi s tem, da naj bi načrtovani posegi v prostor neposredno ogrožali pobudničino pravico do zdravega življenjskega okolja (72. člen Ustave). Prav tako naj bi bili prezrti cilji varstva okolja iz ZVO-1, ki vključujejo preprečevanje obremenjevanja okolja in izboljšanje njegove kakovosti. Pobudnica meni tudi, da njen pravni interes izhaja tudi iz ustavnih načel in pravic, ki so bili kršeni pri pripravi in spremembi izpodbijanih prostorskih aktov. Ustavnemu sodišču predlaga, naj zadevo obravnava prednostno in izpodbijane prostorske akte odpravi oziroma razveljavi, do končne odločitve pa zadrži njihovo izvrševanje.
B. – I.
7. Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) (1. točka izreka).
B. – II.
8. Pritožnica skupaj z ustavno pritožbo vlaga tudi pobudo, s katero izpodbija Odlok/13, Odlok/16 in Odlok v delu, v katerem se ti akti nanašajo na enoto urejanja prostora IVG-31 in na zemljišča v enoti urejanja prostora ŠKR-1, ki se uvrščajo v območje trgovskih, oskrbnih, poslovno-storitvenih, gostinskih dejavnosti in manjše obrti (CDo). Odlok je uradno prečiščeno besedilo, ki vsebuje med drugim tudi Odlok/13 in Odlok/16. Ustavno sodišče je zato štelo, da pobudnica izpodbija Odlok, in sicer v delu, ki se nanaša na enoto urejanja prostora IVG-31 in na zemljišča v enoti urejanja prostora ŠKR-1, ki se uvrščajo v območje trgovskih, oskrbnih, poslovno-storitvenih, gostinskih dejavnosti in manjše obrti (CDo).
9. Pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti lahko da, kdor izkaže svoj pravni interes ob vložitvi pobude (prvi odstavek 24. člena ZUstS). Po drugem odstavku navedenega člena je pravni interes podan, če predpis ali splošni akt, izdan za izvrševanje javnih pooblastil, katerega oceno pobudnik predlaga, neposredno posega v njegove pravice, pravne interese oziroma v njegov pravni položaj.
10. Ustavno sodišče je s sklepi št. U-I-228/16, št. U-I-177/17 in št. U-I-166/22 zavrglo pobude, s katerimi je pobudnica nasprotovala umestitvi gospodarske cone Škrjanče v prostor. V navedenih sklepih je Ustavno sodišče že sprejelo stališče, da Odlok ne učinkuje neposredno, saj gradnja neposredno na podlagi Odloka ni mogoča, temveč mora pristojni upravni organ na njegovi podlagi v postopku izdaje gradbenega dovoljenja odločiti o dovoljenosti gradnje in predpisati konkretne pogoje, ki jih je treba pri gradnji upoštevati. Pobudnici je pri tem pojasnilo, da bo lahko v postopku izdaje gradbenega dovoljenja, če bo izkazala svojo pravni interes, sodelovala kot stranska udeleženka in svoje ugovore v zvezi s protiustavnostjo oziroma nezakonitostjo spornih določb naslovila že na sodišča, pravni interes za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti izpodbijanih določb Odloka pa bo lahko izkazovala šele po izčrpanju vseh pravnih sredstev v postopkih pred pristojnimi sodišči hkrati z vložitvijo ustavne pritožbe.
[3]
11. V obravnavanem primeru pobudnica trdi, da je izčrpala vsa pravna sredstva, ter svoj pravni interes za izpodbijanje Odloka utemeljuje z ustavno pritožbo, vloženo zoper sodbo Upravnega sodišča, s katero je to zavrnilo njeno tožbo zoper odločitev upravnega organa o zavrnitvi predloga za izrek ničnosti okoljevarstvenega soglasja. Drugače kot gradbeno dovoljenje, na postopek izdaje katerega je Ustavno sodišče v citiranih sklepih napotilo pobudnico, odločitev o predlogu za izrek ničnosti ne temelji na prostorskem izvedbenem aktu. Upravni organ je odločitev o pobudničinem predlogu za izrek ničnosti okoljevarstvenega soglasja sprejel na podlagi določb
ZUP, ki urejajo pogoje za izrek ničnosti upravne odločbe. Ker torej z ustavno pritožbo izpodbijani posamični akti ne temeljijo na Odloku, pobudnica z njimi ne more utemeljiti pravnega interesa za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka. Na navedeno ne more vplivati pobudničino stališče, da bi Upravno sodišče moralo v postopku izdaje izpodbijanih posamičnih aktov presojati njene očitke o protiustavnosti in nezakonitosti prostorskega izvedbenega akta. Za tako stališče v določbah ZUP, ki urejajo ničnost odločbe kot izredno pravno sredstvo in na katerih temelji z ustavno pritožbo izpodbijana odločitev, ni podlage. Pobudničini očitki, da
v nobenem (drugem) upravnem sporu do zdaj ni bila presojana zakonitost spremembe prostorskega akta, pa pravnega interesa za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka tudi ne utemeljijo, saj so usmerjeni v postopke sodnega varstva zoper posamične upravne akte.
12. Zatrjevana sprememba Odloka/13, do katere je prišlo z Odlokom/16, ne spreminja pravne narave izpodbijanih določb Odloka. Za odločitev o tem, ali pobudnica izkazuje pravni interes za presojo določb Odloka, je odločilno, da te ne učinkujejo neposredno in da ima pobudnica možnost, da očitke o njihovi protiustavnosti in nezakonitosti učinkovito uveljavlja v postopkih izdaje gradbenega dovoljenja. Pobudničinega primera ni mogoče enačiti s primeri, na katere se sklicuje pobudnica, ko pobudo vlaga lastnik zemljišča, ki nasprotuje določitvi dopustne rabe zemljišča. Ustavno sodišče pri presoji, ali občinski prostorski načrt neposredno učinkuje na pravice ali pravni položaj pobudnika, upošteva konkretne okoliščine primera.
[4]
Iz ustaljene ustavnosodne presoje res izhaja, da občinski prostorski načrt neposredno učinkuje na pravni položaj lastnika zemljišča, kadar so že v občinskem prostorskem načrtu pogoji namenske rabe za to zemljišče opredeljeni tako določno, da je že na njihovi podlagi mogoče določiti meje dopustne rabe zemljišča.
[5]
Pobudnica, ki nasprotuje načrtovani gradnji na zemljiščih v neposredni bližini njene nepremičnine, ni v primerljivem položaju z lastniki zemljišč, ki nasprotujejo z občinskim prostorskim načrtom opredeljenim mejam dopustne rabe njihovega zemljišča. Do posegov v prostor na podlagi Odloka, ki ga izpodbija pobudnica, in s tem do zatrjevanega posega v njeno pravico do zdravega življenjskega okolja namreč lahko pride le na podlagi (pravnomočnega) gradbenega dovoljenja. To pa pomeni, da Odlok v izpodbijanem delu ne učinkuje neposredno.
[6]
13. V zvezi s pobudničinimi očitki o neučinkovitosti sodnega varstva zoper Odlok Ustavno sodišče še odgovarja, da
je že odločilo, da ko v okviru svojih pristojnosti odloča o skladnosti podzakonskih predpisov – vključno s prostorskimi izvedbenimi akti kot splošnimi pravnimi akti
sui generis
– z Ustavo in zakoni (160. člen Ustave), ne ocenjuje primernosti ureditve s stališča različnih strok
[7]
in ne odloča o strokovnih vprašanjih.
[8]
Ustavno sodišče je tudi že sprejelo stališče, da v primeru, ko izpodbijana ureditev terja obravnavo kompleksnih strokovnih vprašanj, ki niso zgolj pravne narave, Ustavno sodišče ne more biti tisto, ki kot prvi organ presoja ta vprašanja, saj te vloge Ustavno sodišče nima.
[9]
Ustavno sodišče po svojih pristojnostih in nasploh po položaju v sistemu državne oblasti ni sodišče, ki bi lahko – tudi če bi prezrlo načelo subsidiarne pristojnosti in s tem načelom utemeljeno zahtevo po predhodnem izčrpanju pravnih sredstev zoper posamični akt, izdan na podlagi prostorskega izvedbenega akta – kot prvo in edino sodišče zagotavljalo učinkovito sodno varstvo zoper prostorske izvedbene akte kot splošne pravne akte
sui generis
, katerih običajni sestavni del je tudi njihova predhodna okoljska presoja. Ker gre za kompleksna interdisciplinarna strokovna vprašanja, je še toliko bolj utemeljena zahteva po predhodnem izčrpanju pravnih sredstev zoper posamični akt, izdan na podlagi prostorskega izvedbenega akta.
[10]
V obravnavanem primeru iz pobudničine vloge izhaja, da so postopki izdaje gradbenih dovoljenj že v teku oziroma da je bil vsaj v enem primeru zoper izdano gradbeno dovoljenje že sprožen upravni spor.
[11]
V okoliščinah obravnavanega primera je pobudnici v postopkih izdaje gradbenega dovoljenja, ki so že v teku, zagotovljeno učinkovito uresničevanje pravice do sodnega varstva. Pobudnica ima namreč, če je za to izkazala pravni interes, možnost v teh postopkih sodelovati kot stranska udeleženka in že v teh postopkih možnost uveljavljati svoje očitke zoper Odlok ter svoje ugovore nasloviti že na sodišča, ki so pri odločanju vezana na Ustavo in zakon, ter v teh postopkih doseči zavrnitev izdaje gradbenega dovoljenja kot podlage za poseganje v prostor. Zatrjevana okoliščina, da v nobenem upravnem sporu do zdaj ni bila presojana zakonitost izpodbijane spremembe prostorskega akta, pa neposrednega pravnega interesa za izpodbijanje Odloka tudi z vidika zagotovitve učinkovitega sodnega varstva zoper Odlok ne more utemeljiti, saj so tudi uveljavljanju navedenega očitka namenjena ustrezna pravna sredstva v zvezi s postopki izdaje posamičnih upravnih aktov, ki temeljijo na Odloku.
14. Glede na vse navedeno pobudnica ni izkazala, da Odlok v izpodbijanem delu neposredno posega v njene pravice, pravne interese oziroma v njen pravni položaj. Ustavno sodišče je zato pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti Odloka v delu, v katerem se nanaša na enoto urejanja prostora IVG-31 in na zemljišča v enoti urejanja prostora ŠKR-1, ki se uvrščajo v območje trgovskih, oskrbnih, poslovno-storitvenih, gostinskih dejavnosti in manjše obrti (CDo), zavrglo (2. točka izreka). Glede na tako odločitev se Ustavnemu sodišču ni bilo treba opredeljevati do pobudničinega predloga za začasno zadržanje izvrševanja Odloka.
C.
15. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena in tretjega odstavka 25. člena ZUstS ter prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Rajko
Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs. Sklep je sprejelo soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Pritožnica se sklicuje na odločbi Ustavnega sodišča št. U-I-268/22 z dne 12. 12. 2024 (Uradni list RS, št. 3/25) in št. U-I-265/22 z dne 12. 12. 2024 (Uradni list RS, št. 3/25) ter na odklonilni ločeni mnenji sodnika Dr. Dr. Klemna Jakliča (Oxford ZK, Harvard ZDA) z dne 14. 1. 2025 k tema odločbama.
[2]
Državni zbor je Aarhuško konvencijo ratificiral s sprejetjem Zakona o ratifikaciji Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Uradni list RS, št. 62/04, MP, št. 17/04 – MKDIOZ), spremembo Aarhuške konvencije pa z Zakonom o ratifikaciji spremembe Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Uradni list RS, št. 11/10, MP, št. 1/10 – MSKIVOZ).
[3]
Tako na primer sklep Ustavnega sodišča št. U-I-166/22, 7. točka obrazložitve.
[4]
Tako tudi odločba Ustavnega sodišča št. U-I-265/22, 20. točka obrazložitve.
[5]
Prav tam. Glej tudi na primer odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-139/15 z dne 23. 4. 2020 (Uradni list RS, št. 74/20, in OdlUS XXV, 6), 13. točka obrazložitve, št. U-I-151/15 z dne 4. 6. 2020 (Uradni list RS, št. 90/20, in OdlUS XXV, 11), 12. in 13. točka obrazložitve, in št. U-I-144/17 z dne 3. 6. 2021 (Uradni list RS, št. 95/21, in OdlUS XXVI, 20), 8. in 9. točka obrazložitve.
[6]
Primerjaj na primer sklepe Ustavnega sodišča št. U-I-237/23 z dne 28. 12. 2023, št. U-I-199/23 z dne 24. 10. 2023 in št. U-I-339/22 z dne 25. 10. 2022.
[7]
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-203/05 z dne 31. 5. 2006, 6. točka obrazložitve.
[8]
Odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-393/18 z dne 25. 4. 2019 (Uradni list RS, št. 36/19, in OdlUS XXIV, 4), 24. točka obrazložitve, št. U-I-332/22 z dne 12. 12. 2024 (Uradni list RS, št. 3/25), 42. točka obrazložitve, in št. U-I-329/22 z dne 22. 1. 2025 (Uradni list RS, št. 12/25). Glej tudi S. Nerad v: L. Šturm (ur.), Komentar Ustave Republike Slovenije, Dopolnitev – A, Fakulteta za državne in evropske študije, Ljubljana 2011, str. 1420.
[9]
Glej odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-474/22 z dne 20. 3. 2025, 41. točka obrazložitve, in sklep Ustavnega sodišča št. U-I-95/24 z dne 19. 9. 2024, 23. točka obrazložitve.
[10]
Odločba Ustavnega sodišča št. U-I-474/22, 44. točka obrazložitve.
[11]
Glej Prilogi 1 in 8 k pobudi.