Up-1274/23
Natisni
Opravilna št.:
Up-1274/23
Datum odločitve:
13. 2. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.1274.23
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. III Ips 7/2022 z dne 13. 6. 2023 in sklep Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 51/2021 z dne 13. 7. 2021 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Novi Gorici št. Ng 6/2020 z dne 10. 3. 2021
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. III Ips 7/2022 z dne 13. 6. 2023 in sklep Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 51/2021 z dne 13. 7. 2021 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Novi Gorici št. Ng 6/2020 z dne 10. 3. 2021 se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže ustavno pritožbo, če zoper izpodbijani posamični akt niso izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva.
Geslo:
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev .
1.5.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Pritrdilna mnenja.
1.5.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Odklonilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 55.b.1.5, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Vseslovensko združenje malih delničarjev, Ljubljana
Datum vloge:
24. 8. 2023
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US34048
Dokument v PDF obliki:
Up-1274-23.pdf
152 KB
Prenesite datoteko
Up-1274-23 - Odklonilno LM dr. Svetliča.pdf
155 KB
Prenesite datoteko
Up-1274-23 - Pritrdilno LM dr. Knez.pdf
131 KB
Prenesite datoteko
Up-1274/23-8
13. 2. 2025
SKLEP
Ustavno sodišče
je v postopku za preizkus ustavne pritožbe
društva
Vseslovensko združenje malih delničarjev
,
Ljubljana
,
ki ga zastopa Odvetniška družba Fašun, Melihen, Milač, Strojan, o. p., d. o. o., Ljubljana, na seji
13. februarja 2025
sklenilo
:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. III Ips 7/2022 z dne 13. 6. 2023 in sklep Višjega sodišča v Kopru št. Cpg 51/2021 z dne 13. 7. 2021 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Novi Gorici št. Ng 6/2020 z dne 10. 3. 2021
se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Sodišče prve stopnje je sklepom št. Ng 2/2019 z dne 27. 3. 2019 sklenilo, da so izpolnjeni pogoji za izvedbo postopka za sodni preizkus in določitev primerne denarne odpravnine, ponujene v postopku izključitve manjšinskih delničarjev iz družbe Certa, d. d., Cerkno. Višje sodišče je pritožbi nasprotne udeleženke ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je predlog zavrnilo. Vrhovno sodišče je s sklepom št. III DoR 138/2019 z dne 19. 11. 2019 dopustilo revizijo glede vprašanja: "Ali je domneva pravičnega nadomestila iz drugega odstavka 68. člena Zakona o prevzemih (ZPre-1) izpodbojna?"
2. Sodišče prve stopnje je v postopku obnove s sklepom št. Ng 2/2019 z dne 5. 3. 2020 dovolilo obnovo postopka in razveljavilo svoj sklep št. Ng 2/2019 z dne 27. 3. 2019 skupaj s sklepom pritožbenega sodišča. Pritožbeno sodišče je to odločitev potrdilo s sklepom št. Cpg 91/2020 z dne 8. 10. 2020. Ker je bila dopuščena revizija vložena zoper sklep, ki je bil v postopku obnove pravnomočno razveljavljen, jo je Vrhovno sodišče s sklepom št. III Ips 31/2021 z dne 19. 10. 2021 kot nedovoljeno zavrglo.
3. V obnovljenem postopku je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom št. Ng 6/2020 z dne 10. 3. 2021 predlog pritožnika in drugih zavrnilo. Odločitev je potrdilo tudi Višje sodišče, ki je pritožnikovo pritožbo zavrnilo. Vrhovno sodišče je s sklepom št. III DoR 158/2021 z dne 16. 11. 2021 ponovno dopustilo revizijo z identičnim pravnim vprašanjem. Revizijo je kasneje z izpodbijanim sklepom zavrnilo. Pritožnica zoper navedene odločitve vlaga ustavno pritožno in zatrjuje kršitev četrtega odstavka 15. člena in 33. člena Ustave.
B.
4. Po prvem odstavku 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) je mogoče ustavno pritožbo vložiti šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva, torej tudi predlog za dopustitev revizije.
[1]
Če je bila revizija dopuščena, mora biti pred vložitvijo ustavne pritožbe izčrpana tudi revizija.
[2]
5. Kot izhaja iz sodbe Vrhovnega sodišča, je v obravnavanem primeru revizijo vložila ena izmed udeleženk, tj. družba E.G.O., AG, Švicarska konfederacija, in ne pritožnik. Pritožnik je skupaj z drugimi devetnajstimi udeleženci vložil odgovor na revizijo, v katerem so navedli, da podpirajo revizijo, se ji pridružujejo in štejejo, da je v celoti utemeljena. To pomeni, da pritožnik formalno ni izčrpal pravnega sredstva, ki ga je imel na razpolago. Zato je treba ustavno pritožbo zavreči.
6. Pri tem na odločitev o neizčrpanju pravnih sredstev ne more vplivati prvi odstavek 611. člena (v zvezi z drugim odstavkom 388. člena) Zakona o gospodarskih družbah (Uradni list RS, št. 65/09 – uradno prečiščeno besedilo, 33/11, 91/11, 32/12, 57/12, 82/13, 55/15, 15/17, 18/21, 75/23 in 102/24 – v nadaljevanju ZGD-1), ki sicer med drugim določa, da pravnomočna sodna odločba, s katero sodišče odloči o predlogu za sodni preizkus, učinkuje za prevzemno družbo in vse delničarje družb, ki so bile udeležene pri pripojitvi. Ta določba ureja subjektivne meje pravnomočnosti sodne odločbe, izdane v postopku sodnega preizkusa primernosti denarne odpravnine,
[3]
in pomeni, da sodna odločba učinkuje tudi na delničarje, ki sodnega preizkusa niso zahtevali. Z vidika postopka z ustavno pritožbo to pomeni, da za upravičenost vložitve ustavne pritožbe ni treba, da bi bil pritožnik stranka v postopku, niti ni treba, da bi v njem sodeloval kot intervenient,
[4]
saj zadošča že, da gre za osebo, na katero se zaradi subjektivnih mej pravnomočnosti sodne odločbe neposredno razteza rezultat postopka.
[5]
Vendar pa prvi odstavek 611. člena ZGD-1 ne pomeni, da je treba prvi odstavek 51. člena ZUstS razlagati tako, da pritožniku ni treba izčrpati vseh pravnih sredstev, ki jih ima na razpolago, oziroma da sme pravna sredstva preskakovati, kot je pritožnik storil v obravnavanem primeru, ali da je treba šteti, da so pravna sredstva izčrpana, ker je revizijo vložil drug udeleženec in ne pritožnik. Iz ustaljene ustavnosodne presoje namreč izhaja, da mora pritožnik aktivno izkoristiti vse procesne možnosti, ki so mu na voljo in v katerih lahko navaja pomisleke zoper stališče sodišč, kar vključuje tudi odgovor na pravno sredstvo
[6]
in zahtevo po uveljavljanju kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin na vseh stopnjah sodnega varstva.
[7]
7. Glede na to je Ustavno sodišče ustavno pritožbo zavrglo, ker pravna sredstva niso izčrpana. S tem se Ustavno sodišče ne opredeljuje do zadev, v katerih se lahko zastavijo primerljiva procesna vprašanja (kot npr. enotni sosporniki ali člani skupine v primeru kolektivne tožbe).
C.
8. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi pete alineje prvega odstavka 55.b člena ZUstS
ter prve alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik
dr. Rok Čeferin ter sodnici in sodniki dr. Matej Accetto,
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA),
dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar,
dr. Rok Svetlič in Marko Šorli.
Sklep je sprejelo s petimi glasovi proti trem. Proti so glasovali sodnici Kogovšek Šalamon in Mežnar ter sodnik Svetlič. Sodnik Knez je dal pritrdilno ločeno mnenje, sodnik Svetlič pa odklonilno ločeno mnenje.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Glej sklepe Ustavnega sodišča št. Up-678/09 z dne 20. 10. 2009 (Uradni list RS, št. 88/09, in OdlUS XVIII, 92), 5. točka obrazložitve, št. Up-93/18, U-I-477/18 z dne 18. 10. 2018, 8. točka obrazložitve, in št. U-I-515/18, Up-1594/18 z dne 14. 2. 2019, 2. točka obrazložitve.
[2]
Sklep Ustavnega sodišča št. Up-499/20 z dne 25. 9. 2023, 3. točka obrazložitve.
[3]
N. Plavšak v: M. Kocbek (ur.), Veliki komentar Zakona o gospodarskih družbah (3. knjiga), GV Založba, Ljubljana 2014, str. 358.
[4]
Sklep Ustavnega sodišča št. Up-220/99 z dne 6. 1. 2000 (OdlUS IX, 138), 5. točka obrazložitve.
[5]
Tako že v sklepih Ustavnega sodišča št. Up-220/99, 5. točka obrazložitve, št. Up-289/96 z dne 28. 5. 1997, 2. točka obrazložitve, št. Up-157/97 z dne 24. 6. 1999, 5. točka obrazložitve, št. Up-28/00 z dne 30. 5. 2000, 3. točka obrazložitve, št. Up-727/03 z dne 15. 12. 2003, 5. točka obrazložitve.
[6]
Glej denimo sklep Ustavnega sodišča št. Up-43/10 z dne 7. 4. 2011 (Uradni list RS, št. 32/11, in OdlUS XIX, 32), 3. točka obrazložitve.
[7]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-538/20 z dne 19. 1. 2023, 68. točka obrazložitve.
⇒
Up-1274/23-9
27. 2. 2025
ODKLONILNO LOČENO MNENJE SODNIKA DR. ROKA SVETLIČA K SKLEPU ŠT.
Up-1274/23
Z DNE 13. 2. 2025
FORMALNO VS. MATERIALNO IZČRPANJE PRAVNIH SREDSTEV
1. Redkokdaj se zgodi, da vprašanje izčrpanja pravnih sredstev kot procesne predpostavke za vložitev ustavne pritožbe odpira pravne dileme. Še redkeje, da o tem odloča plenum Ustavnega sodišča, ki pri odločitvi ni soglasen. Vzrok za razhajanja je v tem primeru vsekakor poseben procesni položaj pritožnika, ki ga določa 611. člen Zakona o gospodarskih družbah (Uradni list RS, št. 65/09 – uradno prečiščeno besedilo, 33/11, 91/11, 32/12, 57/12, 82/13, 55/15, 15/17, 18/21, 75/23 in 102/24 – v nadaljevanju ZGD-1): "Pravnomočna sodna odločba, s katero je sodišče odločilo o predlogu za preizkus menjalnega razmerja, pravnomočna sodna poravnava in pravnomočno potrjena poravnava pred poravnalnim odborom učinkujejo za prevzemno družbo in vse delničarje družb, ki so bile udeležene pri pripojitvi."
[1]
Gre za
širjenje subjektivnih meja
pravnomočnosti sodne odločbe.
1) Člen 611 ZGD-1 in izguba procesne samostojnosti stranke
2. Na uporabo 611. člena napotuje 388. člen ZGD-1, ki ob iztisnitvi vsakemu manjšinskemu delničarju daje pravico predlagati, da sodišče določi primerno odpravnino.
[2]
V tem primeru je 21 iztisnjenih manjšinskih delničarjev predlagalo tak preizkus. Sodišče prve stopnje je predlog zavrnilo, odločitev je potrdilo sodišče druge stopnje.
3. Kar je sledilo v nadaljevanju, je ključno za razhajanja sodnikov glede interpretacije instituta izčrpanja.
Prvič
, predloga za dovoljeno revizijo in tudi revizije same namreč ni vložilo vseh enaindvajset predlagateljev, ki so bili procesno aktivni na prvi in drugi stopnji, pač pa
le 21. predlagatelj
. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da revizija ni utemeljena. In
drugič
, ustavne pritožbe na Ustavno sodišče ni vložil 21. predlagatelj, pač pa 1. predlagatelj, ki na tretji stopnji
ni bil aktiven
.
4. Brez procesnega okolja, ki ga ustvarja 611. člen ZGD-1, Ustavno sodišče ne bi imelo dileme pri presoji, ali so v zadevnem primeru izčrpana vsa pravna sredstva. Očitno je, da v formalnem smislu niso. Toda s stališča ustavnopravne perspektive po mojem mnenju ni mogoče spregledati, da je položaj našega pritožnika najtesneje povezan z odločitvami sodišč na vseh stopnjah. Ne gre le za povezavo, ki izhaja iz narave stvari (
idem factum, idem ius
) in bi omogočala enotno sosporništvo. To povezavo je zakonodajalec stopnjeval s širitvijo subjektivnih meja pravnomočnosti. To pomeni, da tudi v primeru, če 1. predlagatelj (naš pritožnik) sploh ne bi bil procesno aktiven, bi odločitev vsakega sodišča v tej zadevi zanj veljala.
5. Ta okoliščina spravi na dan doktrinarno vprašanje, kako interpretirati institut izčrpanja: drži, da naš pritožnik formalno
ni izčrpal
vseh pravnih sredstev, toda prav tako drži, da
so bila
izčrpana
(tako v formalnem in materialnem smislu) vsa pravna sredstva v zadevi, s katero ni le povezan, pač pa je, preko širitve meja pravnomočnosti, v pravnem smislu nanjo takorekoč "priklenjen".
2) Razvoj doktrine materialnega izčrpanja
6. Zato se postavlja vprašanje, ali je v tem primeru pravilna interpretacija izčrpanja, ki od pritožnika, če želi biti deležen varstva pred Ustavnim sodiščem, zahteva vrnitev na tretjo stopnjo. Drži sicer, da bi lahko predlagal drugačno revizijsko vprašanje, in verjetno obstaja tudi možnost, da bi bil pri tem uspešen. Če bi ta možnost mobilizirala našega pritožnika za vložitev predloga revizije, se lahko seveda zanjo odloči. Toda v naši situaciji to ni relevantno vprašanje.
7. Ključno vprašanje je naslednje: ali je dopustno interpretirati institut izčrpanja tako, da v konkretni procesnopravni situaciji pritožniku ne omogoča varstva pred Ustavnim sodiščem v
okviru
tistega
ustavnopravnega očitka, ki je v materialnem in formalnem smislu izčrpan. To pomeni,
mutatis mutandis
, pogojevanje ustavnosodnega varstva –
v okviru
na vseh treh stopnjah formalno in materialno izčrpanega ustavnopravnega očitka – z zahtevo
nesmiselnega
vračanja na tretjo stopnjo. Nesmiselnega iz dveh razlogov:
prvič
, ker istega revizijskega vprašanja zaradi precedenčne funkcije
[3]
Vrhovno sodišče zagotovo ne bo dovolilo, in
drugič
, ker je bil
smoter izčrpanja že dosežen
tudi po merilih utečene sodne prakse Ustavnega sodišča.
8. V 23. točki obrazložitve sklepa št. Up-1043/18 z dne 27. 10. 2022 (Uradni list RS, št. 151/22) je povzeta doktrina Ustavnega sodišča glede izčrpanja: "Predpostavka za vložitev ustavne pritožbe je tudi pogoj izčrpanosti pravnih sredstev po vsebini, kar pomeni, da mora pritožnik trditve o domnevni protiustavnosti ureditve, na podlagi katere temelji odločitev v njegovem primeru, uveljavljati že v postopku pred pristojnimi sodišči. Tako npr. v sklepih Ustavnega sodišča št. U-I-330/05, U-I-331/05, U-I-337/05 z dne 18. 10. 2007 (Uradni list RS, št. 101/07, in OdlUS XVI, 79) in št. Up-1320/20, U-I-481/20 z dne 6. 4. 2021. Iz ustaljene ustavnosodne presoje izhaja, da je pritožnik dolžan očitke o protiustavnosti predpisov zatrjevati v vseh vloženih pravnih sredstvih
.
Tako npr. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-335/20, Up-256/20 z dne 24. 3. 2022, 7. točka obrazložitve."
9. Smiselno je, da Ustavno sodišče od stranke zahteva več kot le formalno nizanje instanc in izrednih pravnih sredstev. Zato je, izhajajoč iz smotra instituta, odločilo, da je obvezno izčrpanje tudi "po vsebini", t. i. njegov materialni vidik. Stranka mora poskrbeti, da se sodišča na vseh stopnjah do očitka kršitve ustavnih pravic opredelijo oziroma jih tudi odpravijo, kar je njihova obveznost iz 125. člena Ustave.
10. Toda izpostaviti je treba, da citirano stališče ni neposredno aplikabilno na naš primer. Ustavno sodišče v njem zahteva le, da mora biti materialni vidik izčrpanja izkazan
poleg
formalnega. Iz tega ne izhaja avtomatično, da lahko materialni vidik, četudi le-ta velja kot
smoter
formalnega vidika, nastopa ločeno od njega. Lahko bi ustavodajalec in zakonodajalec postavila mejo na gramatikalni ravni ureditve izčrpanja, zaradi katere bi bila taka interpretacija
contra legem
.
11. Relevantni določbi glede tega sta tretji odstavek 160. člena Ustave – "Če zakon ne določa drugače, odloča ustavno sodišče o ustavni pritožbi le, če je bilo izčrpano pravno varstvo." – in 51. člen Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) – "Ustavna pritožba se lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva." Vidimo, da obe določili uporabljata neosebno obliko trpnika. Zato interpretacija izčrpanja pravnih sredstev kot procesne predpostavke za sprejem ustavne pritožbe, pri kateri v izjemnih okoliščinah formalno in materialno izčrpanje ni doseženo s
procesno
aktivnostjo pritožnika
na
vseh
stopnjah
postopka, ni v nasprotju z gramatikalno razlago Ustave in ZUstS.
3) Nesmiselno procesno breme in Schumannova formula
12. Pomisleki proti interpretaciji, ki jo je podprla večina, se ne javljajo zgolj na ravni pravnega občutka. Pogojevanje pravnega varstva z nesmiselnim vračanjem pred Vrhovno sodišče predstavlja stranki
breme
pri izvrševanju njene ustavne pravice. Če laik že na načelni ravni težko razume procesno pravo, saj ga občuti kot nepotrebno oviro pri varstvu "evidentnega" posega v njegove pravice, pa na strokovni ravni ni nobenega dvoma, da je "zaradi same narave" pravice do sodnega varstva "nujna"
[4]
procesna členitev in stopnjevitost postopka. Toda vse se spremeni, če v izjemnih primerih neko procesno breme postane nesmiselno. Tedaj preneha biti "nujno zaradi narave pravice" in ga ne smemo več presojati po drugem odstavku 15. člena Ustave, pač pa po tretjem odstavku tega člena, ki napotuje na test legitimnosti in strogi test sorazmernosti.
13. Menim, da bi ob uporabi Schumannove formule pri ustavnosodni presoji
take
interpretacije izčrpanja, na kateri temelji ta odločitev Ustavnega sodišča, morali ugotoviti, da le-ta pade že na testu legitimnosti. Za procesno breme, s katerim Ustavno sodišče pogojuje ustavnopravno varstvo, ni legitimnih ciljev.
dr. Rok Svetlič
Sodnik
[1]
Prvi odstavek 611. člena ZGD-1.
[2]
"Če ponujena odpravnina ni primerna, lahko vsak manjšinski delničar predlaga, da sodišče določi primerno odpravnino. Enako velja, če glavni delničar ni ponudil odpravnine ali če je ni ponudil pravilno. Za postopek sodne določitve primerne denarne odpravnine se smiselno uporabljajo določbe drugega odstavka in 1. točke tretjega odstavka 605. člena ter 606. do 615. člena tega zakona." (drugi odstavek 388. člena ZGD-1)
[3]
Člen 367a Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo, 45/08 in 10/17 – ZPP).
[4]
"Z zakonom je mogoče predpisati način uresničevanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kadar tako določa ustava, ali če je to nujno zaradi same narave posamezne pravice ali svoboščine."
⇒
Up-1274/23-10
3. 3.
2025
PRITRDILNO LOČENO MNENJE SODNIKA DR. RAJKA KNEZA K SKLEPU ŠT.
Up-1274/23
Z DNE 13. 2. 2025
1. Postopek preizkusa ustavne pritožbe se je končal z zavrženjem na plenumski seji Ustavnega sodišča, čeprav je za vprašanje preizkusa ustavne pritožbe pristojen senat. Razlog je v tem, da je civilni senat naletel na sistemsko vprašanje procesne narave, ki ga je želel predstaviti tudi ostalim šestim sodnikom. Vprašanje, ki ga tudi pojasnjujem v nadaljevanju, vpliva tudi na druge primere in postopke, kjer je posameznik (in nato ustavni pritožnik) del skupine, ki išče sodno varstvo pred rednimi sodišči, pri čemer ni nujno, da bi sam bil aktiven. To ni le primer Zakona o gospodarskih družbah,
[1]
(ki v 611. členu v zvezi z drugim odstavkom 388. člena omogoča, da pravnomočna sodna odločba, s katero sodišče odloči o predlogu za sodni preizkus, učinkuje za prevzemno družbo in za vse delničarje družb, ki so bile udeležene pri pripojitvi (poudarki R. K.):
"611. člen
(učinki pravnomočnih sodnih odločb in poravnav)
(1) Pravnomočna sodna odločba, s katero je sodišče odločilo o predlogu za preizkus menjalnega razmerja, pravnomočna sodna poravnava in pravnomočno potrjena poravnava pred poravnalnim odborom
učinkujejo
za prevzemno družbo in
vse delničarje družb
, ki so bile udeležene pri pripojitvi.
(2)
Vsem delničarjem
mora biti s
sodno odločbo
ali poravnavo
iz prejšnjega odstavka
za
vsako delnico zagotovljeno enako dodatno denarno doplačilo ali enako število dodatnih delnic
. To velja tudi, če so delničarji ali njihov skupni zastopnik zahtevali nižje dodatno denarno doplačilo.
(3) Prejšnji odstavek ne velja za delničarje, ki so se v skladu s 606. členom tega zakona odpovedali pravici do dodatnega denarnega doplačila."
Subjektivne meje pravnomočnosti odločitev sodišč, ki bodo odločila o primerni denarni odpravnini za iztisnjene delničarje, se bodo torej
ex lege
raztezale na vse takšne delničarje, ne glede na to ali so bili stranka v sodnem postopku ali ne.
2. Tudi v nekaterih drugih primerih so učinki lahko zelo podobni (na primer pri enotnem sosporništvu pa tudi pri kolektivnih tožbah, kot jih ureja Zakon o kolektivnih tožbah,
[2]
z "opt-in" ali "opt-out" načinom kolektivne tožbe oziroma
class actions
).
[3]
Takšne tožbe imajo številne pozitivne učinke,
[4]
predvsem ko gre za zadeve, kjer je lahko resnično veliko tožnikov, na primer več 100 ali tudi več 1.000 tožnikov (oškodovanci kakšnega onesnaženja, okoljske nesreče, oškodovanci uporabe fitofarmacevskih sredstev, neustreznih zdravil itd.).
3. Takšni sistemi pomenijo za sodišča enostavnejše vodenje pravde. Sodišče bo soočeno z enim (ali morda z zgolj s peščico tožnikov), medtem ko se bodo subjektivne meje pravnomočnosti raztezale na celotno skupino. To pomeni, da večina članov te skupine ne bo aktivna v vse fazah postopka. Ko pa se z ustavno pritožbo začne postopek na Ustavnem sodišču, ki ga od pristojnosti rednih sodišč,
inter alia
, loči tudi načelo subsidiarnosti in kjer je v ospredju kontrola nad odločitvami rednih sodišč,
[5]
pa Ustavno sodišče ne zahteva le formalnega in materialnega izčrpanja, ampak tudi aktivno sodelovanje ustavnega pritožnika v postopkih pred rednimi sodišči. Ne gre torej za to, da pogoj materialnega in formalnega izčrpanja v svojem ožjem pomeni ne bi bil izpolnjen. Še vedno so redna sodišča, skladno z načelom subsidiarnosti, imela priložnost odločiti tudi o ustavnopravnih vprašanjih in omenjenemu načelu je s tega zornega kota zadoščeno. To je zapisano tudi v prvem delu 6. točke sklepa, h kateremu dajem ločeno mnenje.
4. Vendar nato sklep nadaljuje, da upoštevna določba ZGD-1 ne pomeni, da je treba prvi odstavek 51. člena Zakona o Ustavnem sodišču,
[6]
ki določa:
"(1) Ustavna pritožba se lahko vloži šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva."
razlagati tako, da pritožniku ni treba izčrpati vseh pravnih sredstev, ki jih ima na razpolago, oziroma da sme pravna sredstva preskakovati, kot je to storil pritožnik v obravnavanem primeru, ali da je treba šteti, da so pravna sredstva izčrpana, ker je revizijo vložil drug udeleženec in ne pritožnik. V tem delu sklepa je poudarek na
subjektivnem kriteriju
. To je jasno s tem, prav tako v citirani točki, Ustavno sodišče nadaljuje, da iz ustaljene ustavnosodne presoje izhaja, da mora pritožnik
aktivno
(poudarek R. K.) izkoristiti vse procesne možnosti, ki so mu na voljo. Z  drugimi besedami, Ustavno sodišče zahteva, da je pritožnik sam aktiven (citira sklep št. Up-43/10
[7]
). Ne gre torej za neizčrpanje po vsebini ali po postopkovnem vidiku, ampak gre za vprašanje osebne aktivnosti ustavnega pritožnika. V citiranem prvem odstavku 51. člena ZUstS ni prav nič določeno, da mora očitke in pravna sredstva pred rednimi sodišči izčrpati ustavni pritožnik. To je posledica razlage Ustavnega sodišča (pri čemer je res, da v tej zadevi ne gre za prvi primer take razlage
).
5
. Navedeno stališče torej pomeni, da bo pritožnik lahko pasiven skozi celoten postopek pred rednimi sodišči, ampak to mu ne bo omogočilo presoje ustavne pritožbe. Z drugimi besedami, zakonodajalec omogoča, da se redna sodišča ne ukvarjajo več s številnimi tožniki v nekem postopku in poskuša na ta način doseči učinkovitejši postopek (kajti sodišče, ki je soočeno z veliko skupino tožnikov, ki jih vsakega zastopa, na primer, drug odvetnik, ali pa tudi, če vse zastopa en odvetnik, ki pa potrebuje za to številna pooblastila, bo postopkovno zelo obremenjeno). Z različnimi pristopi, denimo s tistim v 611. členu ZGD-1, ali kolektivnimi tožbami, se postopkovna učinkovitost poveča. Te pozitivne posledice Ustavno sodišče ne nadgradi v postopku z ustavno pritožbo. Pravzaprav je obratno. S tem, ko je Ustavno sodišče zavrglo predmetno ustavno pritožbo, je hkrati sporočilo, da tisti posameznik, ki računa (tudi) na ustavno pritožbo po končanem postopku pred rednimi sodišči, tam ne sme biti pasiven in mora voditi “svoj“ ločen postopek. Šele to mu bo omogočilo izpolniti pogoj aktivnega sodelovanja v postopku s pravnimi sredstvi, ki ga je Ustavno sodišče zapisalo v 6. točki sklepa. To bi lahko pomenilo, da bi se kot "bumerang" pred redna sodišča vrnila negativna posledica: posamezniki, računajoč na postopek z ustavno pritožbo, bi raje bili aktivni kot pasivni člani neke večje skupine in ne bi le pasivno čakali, da se posledice pravnomočne odločitve raztezajo tudi nanje.
6. Vendar pa menim, da ta nevarnost ni realna. Posameznik s tem, ko pristane na to, da bo pasiven član skupine (in da bo v postopku aktiven nekdo drug), nanj pa se bodo vseeno raztezale subjektivne meje pravnomočnosti, pristane tudi na to, da s pasivnostjo morda ne bodo uveljavljeni vsi njegovi zahtevku ali očitki, ki bi jih sicer lahko uveljavljal kot samostojen aktiven član v postopku. Če te želi izpostaviti, potem mora sodelovati v tej skupini kot aktiven član ali druge aktivne člane oziroma zastopnike te skupine tudi prepričati, da morda vložijo ustavno pritožbo.
7. Ustavno sodišče torej ne dovoli t. i. slaloma ali preskakovanja, ko bi torej posameznik ne bil aktiven, potem pa bi v določeni fazi želel postati aktiven član skupine ali pa bi želel nastopati samostojno. Glede na to, da gre pri ustavni pritožbi za ločen postopek nadzora stališč rednih sodišč glede človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ne vidim posebnega upoštevnega razloga, da se potem, ko so se redna sodišča (zoženo) ukvarjala zgolj z enim ali nekaj posamezniki in ne z vsemi posamezniki neke skupine, odprejo "vrata" na Ustavno sodišče in se kateremukoli (neaktivnemu) članu takšne skupine omogoči
locus standi
z ustavno pritožbo.
8. Predvsem v primerih, ki zadevajo prevzeme (kot predmetna zadeva) in se lahko nanašajo na številne družbenike (na primer več 100 ali celo 1.000 delničarjev), je takšen pristop Ustavnega sodišča, menim, opravičljiv. Ustavno sodišče mora paziti tudi na to, da samo “svojih vrat ne odpre“ preveč in ga številne ustavne pritožbe glede istih ali podobnih pravnih vprašanj dodatno ne obremenijo. Ustavno sodišče je že tako preobremenjeno in ustavne pritožbe so pravna sredstva, ki so na Ustavnem sodišču že sedaj najštevilnejša. Kako hitro je lahko Ustavno sodišče zablokirano in kako težko deluje v prevelikem pripadu, pa je tudi že lahko izkusilo v času pandemije Covid-19, ko je bilo soočeno s številnimi pobudami za presojo ustavnosti in zakonitosti vladnih ukrepov za boj proti pandemiji Covid-19. Preobremenjeno sodišče je šibko sodišče in Ustavno sodišče mora paziti na to, da do tega ne pride. Zato je to vprašanje
locus standi
, na katero je moralo odgovoriti, sistemske narave. Pomembno pa je tudi, da je v 7. točki sklepa omejilo svojo odločitev in jo ločilo od drugih postopkov, kjer se takšna ali zelo podobna vprašanja prav tako lahko zastavijo (na primer enotno sosporništvo ali v primeru različnih vrst kolektivnih tožb). Tam bo Ustavno sodišče, če bo s tem soočeno, še vedno lahko ponovno presojalo zahtevo po aktivnosti posameznega člana skupine. Ni namreč neupoštevno, kako lahko posamezni član neke skupine deluje v rednem postopku. Primerno se zato zdi, da si je sodišče pustilo odprta vrata za druge bolj ali manj primerljive primere.
dr. Rajko Knez
Sodnik
[1]
Uradni list RS, št. 65/09 – uradno prečiščeno besedilo, 33/11, 91/11, 32/12, 57/12, 82/13, 55/15, 15/17, 18/21, 75/23 in 102/24 – v nadaljevanju ZGD-1).
[2]
Uradni list RS, št. 55/17 in 133/23 – ZKolT.
[3]
Pri kolektivnih tožbah bo praviloma potrebna izjava o vključitvi ali izključitvi iz skupine. V preostalem pa bo sistem podoben temu iz ZGD-1.
Te ureja tudi pravo Evropske unije. To je potrebovalo precej časa, da je ta sistem
class action
preneslo iz
common law
sistema (na področju varstva potrošnikov).
[4]
Za negativne strani
class actions
priporočam branje John Grisham, King of Torts,
Delta, 2005, ki, čeravno ne gre za strokovni pravni tekst, ampak pravni triler, lepo odkrije številne slabe strani kolektivnih tožb. Nam v Evropi pa bo gotovo bližja kolektivna tožba, ki jo je ameriški odvetnik, specializiran za kolektivne tožbe, Edward D. Fagan vložil zoper Kaprun AG in Republiko Avstrijo in zahteval odškodnino za oškodovance velike tragedije zobate železnice leta 2000 (terjala je 155 življenj, tudi slovenskih državljanov). Ameriška sodišča pristojnosti niso sprejela. Gl.
Fagan v. Republic of Austria
, 08 Civ. 6715 (LTS) (JCF) (S.D.N.Y. Mar. 25, 2011), dosegljivo na:
https://casetext.com/case/fagan-v-republic-of-austria-2
. Kritično o tem tudi Willibald Posch, Ambulance Chasing im Dienste US-amerikanischer Rechtshegemonie, ZfRV, 2001, zv. 1, str. 14.
[5]
In ta postopek ni naslednja – četrta – stopnja sojenja; glej zadevo
Logos Trend
št. 9205/19, z dne 4. 8. 2021. Vloga Ustavnega sodišča je kontrolna in subsidiarna. Namen take ureditve je,
inter alia,
da se lahko ustavna sodišča vsaj kolikor toliko kosajo s pripadom.
[6]
Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS.
[7]
Z dne 7. 4. 2011, Uradni list RS, št. 32/11, in OdlUS XIX, 32.
⇒