U-I-16/24, Up-124/24
Natisni
Opravilna št.:
U-I-16/24, Up-124/24
Datum odločitve:
22. 1. 2026
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2026:U.I.16.24
Akt:
Zakon o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15, 11/18 in 36/21) (ZIZ), 5. odst. 29.b čl.

Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Ip 1126/2023 z dne 7. 11. 2023 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 37510/2023 z dne 23. 8. 2023
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti petega odstavka 29.b člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15, 11/18 in 36/21), kolikor določa fikcijo umika ugovora zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, se zavrne.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Ip 1126/2023 z dne 7. 11. 2023 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 37510/2023 z dne 23. 8. 2023 se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti (in zakonitosti) zavrne, če od odločitve ni pričakovati rešitve pomembnega pravnega vprašanja.
Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču.
Geslo:
1.5.51.1.5.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrnitev pobude - Ker ne odpira pomembnega vprašanja.
1.5.51.2.3 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker je zadeva majhnega pomena.
1.4.10.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Vmesni postopki - Izločitev sodnika.
Pravna podlaga:
Člen 26.2, 55.b.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
zakon, posamični akt
Vlagatelj:
Mojca Stramič, Straža
Datum vloge:
29. 1. 2024
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrnitev, nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US34319
Dokument v PDF obliki:
U-I-16-24, Up-124-24.pdf
168 KB
Prenesite datoteko
U-I-16/24-8
Up-124/24-9
22. 1. 2026
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopkih za preizkus pobude in ustavne pritožbe Mojce Stramič, Straža, ki jo zastopa Odvetniška pisarna Sedmak, d. o. o., Ljubljana, na seji 22. januarja 2026
sklenilo:
1. Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti petega odstavka 29.b člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Uradni list RS, št. 3/07 – uradno prečiščeno besedilo, 93/07, 28/09, 51/10, 26/11, 53/14, 54/15, 11/18 in 36/21), kolikor določa fikcijo umika ugovora zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, se zavrne.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. I Ip 1126/2023 z dne 7. 11. 2023 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani št. VL 37510/2023 z dne 23. 8. 2023 se ne sprejme.
OBRAZLOŽITEV
1. Pritožnica vlaga ustavno pritožbo zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim je to sodišče (1) zavrnilo predlog za vrnitev v prejšnje stanje in (2) štelo ugovor zoper sklep o izvršbi za umaknjen, ter zoper sklep Višjega sodišča, ki je pritožbo pritožnice zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Izpodbijana sklepa sta izdana v postopku izvršbe na podlagi verodostojne listine, v katerem je pritožnica predhodno vložila ugovor, in je bil njenemu pooblaščencu poslan plačilni nalog za plačilo sodne takse za ugovor. Plačilnega naloga pritožnica zaradi tehničnih težav pri delovanju elektronske pošte njenega odvetnika naj ne bi prejela, zaradi česar sodne takse naj ne bi pravočasno plačala. Sodna taksa naj bi bila plačana takoj po odkritju napake, tj. nekaj dni po poteku roka za plačilo.
2. Pritožnica zatrjuje kršitev
pravic iz 22., 23., 25. in 33. člena Ustave, kršitev drugega odstavka 14. člena Ustave, kršitev 6., 13. in 14. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) ter 1. člena Prvega protokola k EKČP.
Pritožnica v obsežni ustavni pritožbi trdi, da v izvršbi, v kateri je izdan sklep o izvršbi, ki temelji na podlagi verodostojne listine,
[1]
ni imela možnosti vsebinsko sodelovati, kar naj bi bilo v nasprotju s procesnimi pravicami, zagotovljenimi z Ustavo. Postopka, v kateri eni stranki ni bila zagotovljena pravica do izjave, naj ne bi bilo mogoče označiti za poštenega. Pritožnica meni, da ima institut vrnitve v prejšnje stanje namen odvrniti ostrino avtomatično delujoče prekluzije, zato sodišči v konkretnem primeru pogoje za vrnitev v prejšnje stanje ne bi smeli razlagati prestrogo (pri tem se sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. Up-552/09 z dne 23. 9. 2010, Uradni list RS, št. 81/10). Sodišču prve in druge stopnje očita, da sta odločali o utemeljenosti predloga za vrnitev v prejšnje stanje, ne da bi ga pretehtali z vidika pritožničine pravice do izjavljanja in pravice do sodnega varstva. Sodišči naj bi spregledali, da je bila pritožnica zaradi zamude občutneje prikrajšana za uveljavljanje ustavnih pravic, kar bi narekovalo ugoditev predlogu za vrnitev v prejšnje stanje.
[2]
Pritožnica trdi, da iz prakse Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP) izhaja, da pogojev za vrnitev v prejšnje stanje sodišče ne sme tolmačiti pretirano togo in formalistično (sodba v zadevi
Platakou proti Grčiji
z dne 11. 1. 2001). Prav tako se sklicuje na sodbo v zadevi
Aždajić proti Sloveniji
z dne 8. 10. 2015, v kateri je ESČP kljub premajhni skrbnosti stranke ugotovilo kršitev 6. člena EKČP. Opozarja, da je redno sodišče v tej zadevi pri izdaji zamudne sodbe opravilo presojo materialnega prava in sklepčnosti tožbe. V obravnavani zadevi pa naj bi sodišči izdali odločitvi brez kakršnekoli presoje utemeljenosti zahtevka upnice, zaradi česar naj bi bil poseg v pravice pritožnice še hujši. Pritožnica navaja, da je upnica uspela z izvršbo na podlagi verodostojne listine, ne da bi verodostojno listino morala izkazati in kljub pritožničinemu pravočasno vloženemu ugovoru zoper sklep o izvršbi. Zaradi nepričakovane napake pri delovanju elektronske pošte njenega pooblaščenca, naj bi pritožnica zamudila s plačilom sodne takse za ugovor, zaradi česar je nastopila fikcija umika ugovora. Zaradi preveč formalističnega pristopa naj sodišči ne bi opravili vsebinske presoje vloženega ugovora pritožnice in utemeljenosti zahtevka upnice ter naj ne bi upoštevali značilnosti postopka izvršbe na podlagi verodostojne listine. Z izpodbijanima sklepoma naj bi preprečili, da bi se enostranski postopek izvršbe na podlagi verodostojne listine nadaljeval v kontradiktorni pravdi. Vzpostavljena fikcija umika ugovora za pritožnico pomeni vzpostavitev stanja, kot da ugovor, ki je bil pravočasen, sploh ne bi bil vložen, pri čemer pritožnica meni, da bi bilo treba upoštevati, da je ugovor v izvršbi edino pravno sredstvo in odraz njene pravice do izjave. Izpodbijani odločitvi naj bi bili nedopustni, predvsem pa nesorazmerni. Z izpodbijanima odločitvama naj bi sodišči posegli v procesni vidik pravice do zasebne lastnine, ker ji glede na poseg v njena denarna sredstva sodno varstvo sploh ni bilo omogočeno, vloženi ugovor pa ni bil vsebinsko obravnavan. S tem naj bi sodišči znatno posegli v njeno premoženje in njen šibek socialni položaj, ki naj bi ga imela kot upokojenka z nizko pokojnino.
3. Pritožnica navaja, da naj bi sodišči poglobili kršitev pravice iz 22. člena Ustave še s tem, ko pri odločanju v nasprotju s 3.a členom Ustave nista upoštevali obvezujočega prava Evropske unije (v nadaljevanju EU), tj. ker nacionalne predpise v nasprotju z načelom lojalne razlage nista interpretirali v skladu s pravom EU in pritožnici kot potrošnici nista zagotovili varstva pred nepoštenimi poslovnimi praksami upnice. Sodišči naj ne bi upoštevali zahtev Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL L 95, 21. 4. 1993 – v nadaljevanju Direktiva 93/13/EGS), ki skladno s sodno prakso Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju SEU) od držav članic terja vzpostavitev zakonodaje, ki potrošniku omogoča učinkovito sodno varstvo pred nedovoljenimi pogodbenimi pogoji.
[3]
Pritožnica se sklicuje na sodno prakso SEU, iz katere izhaja, da nacionalna zakonodaja, ki sodišču, ki mu je predložen predlog za izdajo plačilnega naloga, ne dovoljuje, da bi po uradni dolžnosti ali v katerikoli kasnejši fazi postopka presodilo o nedovoljenosti pogoja, sklenjenega med ponudnikom in potrošnikom, nasprotuje Direktivi 93/13/EGS. Izvršilni sodišči takšne presoje naj ne bi opravili in naj bi z izdajo izpodbijanih sklepov pritožnici omejili pravico do izjave in pravico do sodnega varstva, čeprav naj bi ob obravnavi predloga za vrnitev v prejšnje stanje razpolagali z vsemi potrebnimi podatki, zato bi morali predlogu za vrnitev v prejšnje stanje ugoditi, upoštevati pravočasno vložen ugovor ter omogočiti presojo zahteve upnice v kontradiktornem postopku. Tudi z vidika razlage prava EU naj bi sodišči prestrogo razlagali pogoje za vrnitev v prejšnje stanje, saj naj bi opravili zgolj formalen, ne pa vsebinski preizkus.
4. Pobudnica izpodbija v izreku navedeno določbo Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ), kolikor določa fikcijo umika ugovora zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, če sodna taksa ni plačana,  pa niso izpolnjeni pogoji za oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodne takse.  Določba, ki določa fikcijo umika ugovora zaradi neplačila sodne takse v prekluzivnem roku, naj bi bila protiustavna, ker dolžniku v postopku izvršbe na podlagi verodostojne listne odvzema pravico do izjave in pravico do sodnega varstva. Pobudnica opozarja, da zakonodajalec dolžniku nalaga tri prekluzivne roke: za vložitev ugovora, za plačilo sodne takse za ugovor in za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje zaradi zamude pri plačilu sodne takse, v primeru zamude le enega roka pa mu odvzema možnost aktivnega sodelovanja v postopku. Hkrati pa naj bi sodišče na podlagi izpodbijane ureditve zgolj na podlagi enostranske navedbe upnika o obstoju verodostojne listine (ki je ni dolžan predložiti), ne da bi preverjalo sam obstoj verodostojne listine in njeno vsebino, odločalo o obveznostih dolžnika, ne da bi se mu omogočilo, da se do njih izjavi. Pobudnica zatrjuje neskladje z 2. členom, drugim odstavkom 14. člena, 22. in 23. členom Ustave ter s tretjim odstavkom 153. člena Ustave.
5. Po drugem odstavku 26. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo,
109/12, 23/20, 92/21 in 22/25
– v nadaljevanju ZUstS) Ustavno sodišče pobudo zavrne, če od odločitve ni pričakovati rešitve pomembnega pravnega vprašanja. Ko gre za oceno ustavnosti zakona oziroma oceno ustavnosti ali zakonitosti podzakonskega predpisa, sprejme pobudo za začetek takega postopka Ustavno sodišče torej le tedaj, če bo lahko na njeni podlagi odločilo o pomembnem ustavnopravnem vprašanju. Pomembno ustavnopravno vprašanje, kadar se pobuda vlaga hkrati z ustavno pritožbo, pa je lahko samo tisto, ki je odločilno za sprejem ustavne pritožbe v obravnavo. Po oceni Ustavnega sodišča ta pobuda ne odpira pomembnih ustavnopravnih vprašanj, zato jo je Ustavno sodišče zavrnilo (1. točka izreka).
6. Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena ZUstS (2. točka izreka).
7. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi drugega odstavka 26. člena in drugega odstavka 55.b člena ZUstS v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnici in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Primož Gorkič, Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA), dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Rok Svetlič in dr. Katja Šugman Stubbs. Sodnica mag. Nina Betetto je bila pri odločanju v tej zadevi izločena. Ustavno sodišče je sklep sprejelo soglasno.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Verodostojna listina naj bi bil v konkretnem primeru račun, ki naj bi ga upnica enostransko in neutemeljeno izstavila dolžnici.
[2]
Pritožnica se sklicuje na sklepe Višjega sodišča v Ljubljani št. I Cpg 588/2010 z dne 18. 5. 2010, št. I Cpg 876/2010 z dne 7. 9. 2010 in št. I Cp 4030/2011 z dne 19. 9. 2012 ter sklep Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 1366/2009 z dne 12. 8. 2009.
[3]
Upnica naj bi pritožnici "vsilila" neveljavno in nepošteno pogodbeno določilo, na podlagi katere je upnica (nepremičninska družba) od pritožnice (ki naj bi bila potrošnica) zahtevala plačilo provizije, do katere po zakonu naj ne bi bila upravičena (sklicuje se na drugi odstavek 25. člena Zakona o nepremičninskem posredovanju, Uradni list RS, št. 72/06 – uradno prečiščeno besedilo, 49/11 in 47/19 – ZNPosr). Domnevno sporne potrošniške pogodbe pritožnica v postopku pred Ustavnim sodiščem ni predložila in tudi ni izkazala, da jo je predložila sodiščema v obravnavani izvršilni zadevi.
⇒