U-I-30/25
Natisni
Opravilna št.:
U-I-30/25
Datum odločitve:
2. 10. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:U.I.30.25
Akt:
Zakon o prekrških (Uradni list RS, št. 29/11 – uradno prečiščeno besedilo, 21/13, 111/13, 32/16 in 38/24) (ZP-1), 1. odst. 180. čl.
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti prvega odstavka 180. člena Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 29/11 – uradno prečiščeno besedilo, 21/13, 111/13, 32/16 in 38/24) se zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zavrže zahtevo sodišča za oceno ustavnosti zakona, če niso izpolnjeni pogoji iz 156. člena Ustave.
Geslo:
1.2.51.4.1 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Konkretna presoja norm - Sodišče.
1.5.51.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve.
1.4.51.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Drugo.
Pravna podlaga:
Člen 25.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
Okrajno sodišče v Ljubljani
Datum vloge:
20. 2. 2025
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje
Dokument:
US34247
Dokument v PDF obliki:
U-I-30-25.pdf
156 KB
Prenesite datoteko
U-I-30/25-14
2. 10. 2025
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Okrajnega sodišča v Ljubljani, na seji 2. oktobra 2025
sklenilo:
Zahteva za oceno ustavnosti prvega odstavka 180. člena Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 29/11 – uradno prečiščeno besedilo, 21/13, 111/13, 32/16 in 38/24) se zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Predlagatelj izpodbija prvi odstavek 180. člena Zakona o prekrških (v nadaljevanju ZP-1), s katerim je predpisano, da se v postopku proti mladoletniku sodba oziroma sklep o prekršku ne moreta izdati brez njegovega zaslišanja. Predlagatelj pojasnjuje, da je v predmetni zadevi prekrškovni organ zoper mladoletnico vložil obdolžilni predlog, s katerim ji očita prekršek po prvi alineji 35. člena v zvezi z 22. členom Odloka o organizaciji in načinu izvajanja mestnih linijskih prevozov potnikov (Uradni list RS, št. 55/09, 106/11, 1/13, 9/14, 50/16, 115/21, 184/21 in 128/22), tj., da ob vstopu na avtobus mestnega linijskega prevoza ni registrirala vozovnice. Predlagatelj pojasnjuje, da je predpisana globa 40 EUR; da kontrolor Javnega podjetja Ljubljanski potniški promet (v nadaljevanju LPP) ob ugotovitvi prekrška mladoletniku zaseže mesečno kartico Urbana, ki jo mora nato mladoletnik odkupiti za 40 EUR ali si kupiti novo ne-imensko vrednostno kartico; da LPP prekrškovnemu organu poda pobudo za pregon, v katerem zahteva povrnitev 1,30 EUR premoženjske koristi; da prekrškovni organ vloži obdolžilni predlog na Okrajno sodišče v Ljubljani, v katerem predlaga začetek postopka proti mladoletniku in odvzem premoženjske koristi 1,30 EUR, kolikor stane enkratna voznina; in da sodišče po prejemu obdolžilnega predloga izvede redni prekrškovni postopek, v katerem mora na podlagi izpodbijane zakonske določbe mladoletnika pred izdajo sodbe ali sklepa o prekršku zaslišati, poleg njega pa glede družinskih razmer še njegove starše (182. člen ZP-1), čeprav gre za prekršek brez oprijemljive kriminalne količine, čeprav petnajstletna mladoletnica pred tem ni bila kaznovana in čeprav se nakazuje razplet z ustavitvijo postopka zaradi nesmotrnosti sankcioniranja (drugi odstavek 185. člena ZP-1). Predlagatelj navaja, da se globa mladoletniku praviloma ne sme izreči, zato je predpisana globa hipotetična, vsa nastala škoda pa znaša 1,30 EUR – pa še te škode v resnici sploh ni, ker morajo mladoletniki svoje odvzete Urbane od LPP odkupiti nazaj za 40 EUR ali kupiti novo Urbano, ki stane vsaj nekaj EUR, ali pa so imeli kupljeno mesečno karto, pa so se ob vstopu na avtobus pomanjkljivo registrirali.
2. Predlagatelj navaja, da oportunitetno načelo iz prvega odstavka 185. člena ZP-1 omogoča izdajo sklepa o zavrnitvi obdolžilnega predloga, še preden sodišče začne postopek proti mladoletniku; ker postopka ni, odpade tudi zahteva po obveznem zaslišanju mladoletnika na podlagi izpodbijane zakonske določbe, ki je vezana na obstoj postopka. Predlagatelj navaja, da takojšnja zavrnitev obdolžilnega predloga ni mogoča, ker je pogosto treba opraviti poizvedbe (vpogled v evidenco o kaznovanosti, pridobitev podatkov glede plačila mesečne karte), kar narekuje začetek postopka kljub odsotnosti potrebe po zaslišanju mladoletnika. Predlagatelj sklene, da uporaba oportunitetnega načela ne pride v poštev tudi zato, ker prekrškovni organ zahteva odvzem premoženjske koristi 1,30 EUR, o čemer lahko sodišče odloči le s sklepom ali sodbo o prekršku po izvedenem obveznem zaslišanju, kjer mladoletnika spozna za odgovornega (prvi odstavek 192. člena v zvezi z drugim odstavkom 28. člena ZP-1).
3. Predlagatelj je zahtevi za oceno ustavnosti priložil pravnomočen sklep o prekinitvi postopka odločanja o obdolžilnem predlogu zoper mladoletnico do odločitve Ustavnega sodišča, ki ga je po pozivu Ustavnega sodišča opremil s sodnim pečatom v skladu s prvim odstavkom 117. člena Sodnega reda (Uradni list RS, št. 87/16 in 127/21).
4. Ustavno sodišče je zahtevo poslalo v odgovor Državnemu zboru, ki nanjo ni odgovoril. Mnenje je podala Vlada, ki s sklicevanjem na strokovno literaturo utemeljuje smiselnost zahteve po obveznem zaslišanju mladoletnika in njegovih staršev. Vlada meni, da ima že prekrškovni organ možnost, da v skladu z načelom oportunitete ne vloži obdolžilnega predloga (četrta alineja četrtega odstavka 51. člena ZP-1); da morajo tudi v primerih bagatelnih prekrškov prekrškovni organi in sodišča ravnati tako, da se mladoletnikom na načelni ravni ne sporoča, da je vožnja brez registracije ob vstopu v vozilo družbeno sprejemljiva; da sodišče pred vročitvijo obdolžilnega predloga z vabilom na zaslišanje lahko pridobi vsaj osnovne podatke o kaznovanosti, se s tem seznani s predhodnim življenjem mladoletnika in se na tej podlagi odloči, ali ga bo obravnavalo z zaslišanjem vred ali pa bo na podlagi prvega odstavka 185. člena ZP-1 zavrnilo obdolžilni predlog, ne da bi mladoletnika zaslišalo.
5. Ustavno sodišče je mnenje Vlade poslalo predlagatelju. Ta se z mnenjem Vlade ne strinja in podrobno pojasnjuje svoja stališča o zatrjevanem škodljivem vplivu zasliševanja mladoletnikov na njihovo vsesplošno dobrobit; o neskladnosti namena obveznega zaslišanja s sedanjimi razmerami širjenja bagatelnih prekrškov; o privilegiranosti polnoletnih storilcev prekrškov, ki se smejo braniti s pisnim zagovorom; in o nezmožnosti sodišča, da zavrne obdolžilni predlog na podlagi prvega odstavka 185. člena ZP-1 (ker so potrebne dodatne poizvedbe in ker prekrškovni organ zahteva povrnitev premoženjske koristi).
B.
6. Ustavno sodišče je že večkrat pojasnilo, da je na podlagi 23. člena
Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25
–
v nadaljevanju ZUstS) in 156. člena Ustave upravičeno intervenirati le takrat, kadar je ustavnosodna presoja zakona potrebna za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem sodnem postopku. Sodišče mora torej v zahtevi jasno in določno utemeljiti, prvič, da mora svojo odločitev v konkretni zadevi opreti na izpodbijano (domnevno protiustavno) zakonsko ureditev oziroma da se zatrjevana protiustavnost nanaša na konkretni primer, o katerem mora odločiti (gre za t. i. zveznost med izpodbijano zakonsko ureditvijo in odločanjem sodišča v konkretnem primeru), in drugič, da izpodbijane zakonske ureditve ni mogoče ustavnoskladno razložiti (gre za upoštevnost odločitve Ustavnega sodišča za odločanje v konkretnem primeru).
[1]
7. Predlagatelj kot edino potencialno možnost za izognitev izvedbi obveznega zaslišanja, predpisanega z izpodbijano zakonsko določbo, opredeljuje t. i. oportunitetno načelo iz prvega odstavka 185. člena ZP-1, ki sodišče pooblašča, da ne začne postopka proti mladoletniku, čeprav so dokazi, da je storil prekršek, če glede na naravo prekrška in okoliščine, v katerih je bil prekršek storjen, spozna, da postopek proti njemu ne bi bil smotrn. V tem primeru se izda sklep o zavrnitvi obdolžilnega predloga (tretji odstavek 185. člena ZP-1). Predlagatelj navaja, da to pooblastilo za neizvedbo zaslišanja ne zadošča, ker presoje o smotrnosti ni mogoče opraviti le na podlagi obdolžilnega predloga, temveč so pogosto potrebne dodatne poizvedbe, in ker prekrškovni organ zahteva povrnitev (odvzem) premoženjske koristi.
8. V sklop oportunitetnega načela ne spada le pooblastilo iz prvega odstavka 185. člena ZP-1, temveč tudi pooblastilo iz drugega odstavka 185. člena ZP-1, ki sodišču omogoča, da ustavi postopek, če med postopkom spozna, da mladoletniku ne bi bilo smotrno izreči sankcije, v ta namen pa lahko zahteva poročila od mladoletnikovih staršev oziroma skrbnika ter od drugih oseb in ustanov. Predlagatelj o tem pooblastilu ni zavzel stališč. Iz predlagateljevih navedb je mogoče smiselno izpeljati pomislek, da se obveznemu zaslišanju ni mogoče izogniti, čim se enkrat postopek začne, to pa je mogoče razumeti kot pojasnilo, zakaj pooblastila iz drugega odstavka 185. člena ZP-1 ne more uporabiti na način, da začne postopek, s poizvedbami zbere ustrezno gradivo in ga vroči udeležencem ter brez izvedbe zaslišanja postopek ustavi zaradi nesmotrnosti izreka sankcije. To pojasnilo je nezadostno, saj predlagatelj povezavo med začetkom postopka in obveznostjo zaslišanja predstavi kot samoumevno, vendar ta povezava iz zakona ni razvidna.
9. Predlagatelj navaja, da izdaja sklepa o zavrnitvi obdolžilnega predloga po prvem odstavku 185. člena ZP-1 ne pride v poštev, ker prekrškovni organ od mladoletnika zahteva povrnitev (odvzem) protipravno pridobljene premoženjske koristi (ne glede na to, kako upravičeno je to), v takem primeru pa izdaja tega sklepa po zakonu ni dopustna ter mora sodišče nujno izdati sklep o vzgojnem ukrepu ali sodbo o prekršku po izvedenem zaslišanju, ker lahko o zahtevi za odvzem premoženjske koristi sodišče odloči le s sklepom ali sodbo o prekršku. Kot pravno podlago tega stališča predlagatelj navaja prvi odstavek 192. člena v zvezi z drugim odstavkom 28. člena ZP-1. Tudi v tem delu predlagatelj ni izoblikoval stališč z vidika drugega odstavka 185. člena ZP-1, ker pa je njegove navedbe mogoče smiselno razumeti tudi kot ugovor o nezadostnosti pooblastila iz drugega odstavka 185. člena ZP-1 za izognitev izvedbi obveznega zaslišanja na podlagi izpodbijane zakonske določbe, jih je Ustavno sodišče presodilo tudi v tem smislu.
10. Z drugim odstavkom 28. člena ZP-1 je med drugim predpisano, da se premoženjska korist, pridobljena s prekrškom ali zaradi njega, odvzame z odločbo oziroma sodbo, s katero je bil storilec spoznan za odgovornega oziroma je bil postopek ustavljen, ker je v zakonu določeno, da se storilcu ne izreče sankcija za storjeni prekršek, oziroma mu je bil izrečen vzgojni ukrep. S prvim odstavkom 192. člena ZP-1 je predpisano, da se odvzem premoženjske koristi izreče z odločbo o prekršku, s sodbo o prekršku oziroma s sklepom o prekršku, s katerim je bil izrečen vzgojni ukrep. Ustavno sodišče v teh dveh določbah ne prepozna pravila, ki ga navaja predlagatelj, tj., da je v primeru vložene zahteve za povrnitev (odvzem) premoženjske koristi treba o tem odločiti s sklepom ali sodbo o prekršku, četudi sodišče oceni, da postopek (ali izrek sankcije) ne bi bil smotrn, torej kadar je podan dejanski stan iz prvega ali drugega odstavka 185. člena ZP-1.
11. Zaključek, da je premoženjsko korist, če jo sodišče seveda sploh ugotovi (v predmetni zadevi so predlagateljeve trditve usmerjene v minimiziranje obstoja premoženjske koristi), treba odvzeti v vsakem primeru, torej tudi kadar sodišče oceni, da postopek (ali izrek sankcije) ne bi bil smotrn, bi morda lahko izhajal iz prvega odstavka 28. člena ZP-1 (na katerega se sklicuje drugi odstavek 28. člena ZP-1, ki ga omenja predlagatelj). S prvim odstavkom 28. člena ZP-1 je predpisano, da nihče ne more obdržati premoženjske koristi, pridobljene s prekrškom ali zaradi njega. Morebitni tezi (ki je predlagatelj niti ne postavi) o absolutnem pomenu pravila iz prvega odstavka 28. člena ZP-1 so nasprotna stališča v strokovni literaturi in sodni praksi, iz katerih je mogoče razbrati, da drugi odstavek 28. člena ZP-1 predpisuje nabor odločb, s katerimi je mogoče odvzeti premoženjsko korist, in da v primeru izdaje odločbe zunaj tega nabora pač ni pravne podlage za njen odvzem.
[2]
Ustavno sodišče poudarja, da mora vsako sodišče aktivno in kreativno iskati možnost ustavnoskladne razlage zakona, četudi o tem sodna praksa morda še ne obstaja.
[3]
Predlagatelj v zahtevi izhaja le iz lastnega razumevanja zakonskih določb, ne da bi se opredelil do drugih možnih zakonskih podlag in razlagalnih možnosti, ki mu jih v smeri rešitve, ki jo sam dojema kot ustavnoskladno, ponujata sodna praksa in strokovna literatura. Ustavno sodišče zato zaključuje, da predlagatelj ni zadostil trditvenemu bremenu, ki mu nalaga pojasnilo, zakaj mora v prekinjenem postopku uporabiti izpodbijano zakonsko določbo.
12. Ker predlagatelj ni izkazal, da mora odločitev v konkretni zadevi opreti na izpodbijano zakonsko določbo, niso izpolnjeni pogoji iz 156. člena Ustave in prvega odstavka 23. člena ZUstS za odločanje Ustavnega sodišča. Zato je Ustavno sodišče zahtevo za oceno ustavnosti prvega odstavka 180. člena ZP-1 na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS zavrglo.
C.
13. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS in druge alineje drugega odstavka v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs.
Sklep je sprejelo s šestimi glasovi proti dvema. Proti sta glasovala sodnica Šugman Stubbs in sodnik Accetto.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Odločba Ustavnega sodišča št. U-I-150/21 z dne 5. 6. 2024 (Uradni list RS, št. 55/24), 10. točka obrazložitve.
[2]
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. PRp 104/2016 z dne 16. 6. 2016 in L. Selinšek, 28. člen, v: P. Čas, H. Jenull, N. Orel (red.), Zakon o prekrških s komentarjem, GV Založba, Ljubljana 2018, str. 188.
[3]
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-200/23 z dne 20. 6. 2024, 29. točka obrazložitve. Prim. s sklepom Ustavnega sodišča št. U-I-204/15 z dne 3. 3. 2016, 10. točka obrazložitve.