Up-567/24
Natisni
Opravilna št.:
Up-567/24
Datum odločitve:
7. 4. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.567.24
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 74/2023 z dne 20. 3. 2024 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 928/2021 z dne 8. 9. 2021 v zvezi z I. in III. točko izreka sodbe Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II P 1099/2018 z dne 20. 10. 2020
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 74/2023 z dne 20. 3. 2024 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 928/2021 z dne 8. 9. 2021 v zvezi z I. in III. točko izreka sodbe Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II P 1099/2018 z dne 20. 10. 2020
se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
Pravna podlaga:
Člen 55.b.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Marino Šrenk, Litija
Datum vloge:
6. 6. 2024
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US34114
Dokument v PDF obliki:
Up-567-24.pdf
151 KB
Prenesite datoteko
Up-567/24-16
7. 4. 2025
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe Marina Šrenka, ki ga zastopa Odvetniška pisarna Robert Preininger, d. o. o., Šmarje pri Jelšah,
na seji 7. aprila 2025
sklenil
:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 74/2023 z dne 20. 3. 2024 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani št. II Cp 928/2021 z dne 8. 9. 2021 v zvezi z I. in III. točko izreka sodbe Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II P 1099/2018 z dne 20. 10. 2020
se ne sprejme.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pritožnik je 28. 3. 2008 sklenil stanovanjsko kreditno pogodbo za glavnico v višini 83.000 švicarskih frankov (v nadaljevanju CHF) in vračilom v 300 mesečnih anuitetah. Kredit je bil zavarovan s hipoteko na nepremičnini. Pritožnik je v upoštevnem delu pravde zahteval ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe v CHF in pogodbe o zastavi nepremičnin ter neveljavnost vknjižene hipoteke, ki je služila zavarovanju njegovih kreditnih obveznosti. Sodišče prve stopnje je njegov zahtevek zavrnilo. V izhodišču je ugotovilo, da se njegovo breme tekom izvrševanja pogodbe ni bistveno povečalo in zanj (glede na njegov dohodek) odplačevanje kredita ni pomenilo večjega bremena. Glede na dejanske ugotovitve je presodilo, da je bila pojasnilna dolžnost v obravnavanem primeru izpolnjena. Štelo je, da je presoja nepoštenosti pogodbenega pogoja mogoča le, če je bil ta določen nejasno.
2. Sodišče druge stopnje je pritožbo pritožnika zavrnilo in potrdilo prvostopenjsko sodbo. S presojo prvostopenjskega sodišča glede izpolnjene pojasnilne dolžnosti je soglašalo. V kontekstu zapisov o nepredvidljivosti tečajnega gibanja in naziranja, da neomejenost valutnega tveganja sama po sebi ni nepoštena, je pritožbeno sodišče zapisalo tudi, da je bil pritožnik s takšnim tveganjem seznanjen.
Oprlo se je tudi na ugotovitve prvostopenjskega sodišča, da so obveznosti pritožnika po kreditni pogodbi nihale v okviru pritožnikovih pričakovanj v okviru sklenitve pogodbe.
3. Vrhovno sodišče je revizijo pritožnika zavrnilo. Zavzelo je stališče, da presoja splošnih tipov nepoštenosti po
Zakonu o varstvu potrošnikov (Uradni list RS, št. 98/04 – uradno prečiščeno besedilo in 126/07 – v nadaljevanju ZVPot)
brez ugotavljanja izpolnjenosti pojasnilne dolžnosti ni mogoča. To po naziranju Vrhovnega sodišča ne pomeni, da je nepreglednost predpostavka, da se sploh presoja nepoštenost pogodbenega pogoja, temveč so vzroki za nepreglednost (dobra oziroma slaba vera banke) in posledice nepreglednosti (neuravnoteženost pogodbenega pogoja) nujen del presoje nepoštenosti. Po naziranju Vrhovnega sodišča kredit v tuji valuti, ki ima vse potrebne sestavine, ki jih je zapovedoval Zakon o potrošniških kreditih (Uradni list RS, št. 77/04 – uradno prečiščeno besedilo in 111/07
– v nadaljevanju ZPotK
), ne da bi bilo ugotovljeno, da je bil nepregledno predstavljen, ne more biti nepošten ne po
Direktivi Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL L 95, 21. 4. 1993 – v nadaljevanju Direktiva 93/13/EGS)
ne po
ZVPot
, tudi če je izpolnitev v znatno škodo potrošnika.
V
nasprotnem primeru bi bilo po naziranju Vrhovnega sodišča izvotljeno načelo pravne predvidljivosti in zaupanja v dogovorjeno, s tem pa tudi ogrožena stabilnost pravnoposlovnega prometa. V zvezi s pojasnilno dolžnostjo se je Vrhovno sodišče sklicevalo na ugotovitev, da je bil pritožnik seznanjen z neomejenim valutnim tveganjem. Slednje po naziranju Vrhovnega sodišča nujno implicira tudi seznanjenost z možnostjo zelo velike depreciacije domače valute. Vrhovno sodišče je dodatno zapisalo, da je bil pritožnik opozorjen, (i) da bo moral poskrbeti za ustrezno stanje CHF na računu oziroma prepustiti banki, da opravi preračun domače valute; (ii) da se odloča za kredit v drugi valuti, kot pa prejema dohodke, kakor tudi na neomejeno valutno tveganje kot na dolgi rok odplačevanja kredita, v katerem se lahko tveganje uresniči. Vrhovno sodišče se je sklicevalo tudi na opozorilo s strani notarja na znana in običajna tveganja v zvezi s sklenitvijo nameravanega pravnega posla po veljavnem pravu. Zapisalo je tudi, da je pritožnik sam potrdil, da mu je referentka vse razložila in da se je po premisleku – torej preudarno, poznavajoč vsa tveganja in prednosti ponujenega produkta – odločil za kredit v CHF zaradi nizke obrestne mere.
V
se navedene okoliščine skupaj v povezavi z dolžnikovo izpovedbo po naziranju Vrhovnega sodišča kažejo, da se je (bi se) pritožnik moral in mogel zavedati dejanskih posledic sprejetega tveganja in njegovega konkretnega vpliva na prevzete kreditne obveznosti.
Ker je banka pojasnilno dolžnost izpolnila, kredit v tuji valuti Vrhovno sodišče ni štelo za nepošten.
4.
Pritožnik se sklicuje na kršitev 12., 22., 23., 25., 33. in 67. (v zvezi z 2. členom) člena Ustave. Vrhovno sodišče je po naziranju pritožnika v nasprotju s sodno prakso Sodišča Evropske unije
[1]
in presojo Ustavnega sodišča
[2]
nepoštenost predmeta pogodbe pogojevalo z neizpolnjeno pojasnilno dolžnostjo. Pritožnik se sklicuje tudi na očitno napačnost navedenega pogojevanja. Vrhovno sodišče naj ne bi upoštevalo, da slovensko pravo zaradi opustitve prenosa drugega odstavka 4. člena Direktive 93/13/EGS razširja presojo nepoštenosti na pogodbene pogoje, ki se nanašajo na glavni predmet pogodbe, in na ustreznost cene ali plačila, ne glede na to, ali so taki pogoji navedeni v jasnem in razumljivem jeziku. Pritožnik opozarja tudi na izjavo Vlade z dne 25. 4. 2008 na podlagi 8.a člena Direktive 93/13/EGS, ki je opustitev prenosa drugega odstavka 4. člena te direktive izrecno utemeljila z višjo ravnijo varstva pravic potrošnikov.
Meni, da stališče v zvezi z izpolnitvijo pojasnilne dolžnosti na podlagi seznanitve z neomejenim valutnim tveganjem po kvaliteti ne zadošča vsebini pojasnilne dolžnosti. Navaja, da je Vrhovno sodišče arbitrarno povzelo vsebino njegove izpovedbe brez ključnega poudarka, da je računal le z možnim nihanjem mesečne anuitete v manjši višini. Opozarja, da opozorilo o neomejenosti valutnega tveganja ne izraža opozorila o ekonomskih okoliščinah, ki bi lahko vplivale na nihanja menjalnih tečajev in delovanja mehanizma kredita.
B.
5. Na podlagi drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) se ustavna pritožba sprejme v obravnavo, če gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, v obravnavanem primeru z Ustavo zagotovljenih pravic, ki je imela hujše posledice za pritožnika, ali če gre za pomembno ustavnopravno vprašanje, ki presega pomen konkretne zadeve. Če nobeden izmed navedenih pogojev ni podan, ustavna pritožba ni sprejeta v obravnavo, četudi bi šlo za kršitev z Ustavo zagotovljenih pravic.
[3]
6. Izpolnjenost pogoja, da gre za kršitev z Ustavo zagotovljenih pravic, ki ima zanj hujše posledice, mora izkazati in utemeljiti pritožnik ter, kadar je to mogoče, za svoje trditve predložiti tudi ustrezna dokazila.
[4]
Pritožnik hujših posledic ne zatrjuje in tudi ne izpodbija ugotovitev sodišč, da je znesek mesečnih anuitet ves čas odplačevanja ostal na bistveno enakem nivoju v povezavi z dejstvom, da je tudi znesek odplačane glavnice ostal v sorazmerju z dolžino odplačila kredita. Pogoj za sprejem ustavne pritožbe v obravnavo iz prve alineje drugega odstavka 55.b člena ZUstS zato ni izpolnjen.
7. Ustavna pritožba se sprejme v obravnavo tudi, če gre za pomembno ustavnopravno vprašanje, ki presega pomen konkretne zadeve. V primeru, ko je Ustavno sodišče že odločilo o ustavnopravnem vprašanju, ustavna pritožba, ki vsebuje enake očitke o kršitvi z Ustavo zagotovljenih pravic, praviloma ne odpira pomembnega ustavnopravnega vprašanja, ki presega pomen konkretne zadeve.
[5]
Po presoji senata Ustavnega sodišča kršitve, ki jih pritožnik uveljavlja v ustavni pritožbi, niso take, da bi odpirale pomembna ustavnopravna vprašanja. Pravica do obrazložene sodne odločbe, dolžnost opredelitve, odstop od (enotne in ustaljene) sodne prakse in vprašanje arbitrarnosti so že bili predmet ustavnosodne presoje, pritožnik pa v zvezi s temi vprašanji v ustavni pritožbi ne izpostavlja vidikov, ki jih Ustavno sodišče ne bi upoštevalo že pri dosedanjem odločanju o enakih ustavnopravnih vprašanjih. Vrhovno sodišče je v obravnavanem primeru med drugim zavzelo stališče, da kredit v tuji valuti, ki ima vse potrebne sestavine, ki jih je zapovedoval ZPotK, ne da bi bilo ugotovljeno, da je bil nepregledno predstavljen, ne more biti nepošten ne po Direktivi 93/13/EGS ne po ZVPot, tudi če je izpolnitev v znatno škodo potrošnika.
[6]
Po presoji senata Ustavnega sodišča ustavna pritožba pritožnika, v kateri se v zvezi z zgoraj navedenim stališčem Vrhovnega sodišča sklicuje na nasprotovanje Direktivi 93/13/EGS in mu (smiselno) očita očitno napačno razlago zakonskega prava, ne odpira pomembnih ustavnopravnih vprašanj, ki bi presegala pomen konkretne zadeve.
[7]
Ustavno sodišče je že sprejelo stališče, da dejstvo, da je sodišče v nekem konkretnem postopku kršilo pravo Evropske unije, samo po sebi ne more utemeljiti ustavne pritožbe, razen v tistih primerih, ko bi s tem bila kršena kakšna človekova pravica ali temeljna svoboščina, kar pa iz očitkov ni razbrati.
[8]
8. Ker pogoji iz drugega odstavka 55.b člena ZUstS niso izpolnjeni, senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe ni sprejel v obravnavo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena ZUstS ter
petega odstavka v zvezi s tretjo alinejo tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: dr. Rok Svetlič ter člana dr. Rajko Knez in dr. Špelca Mežnar. Sklep je sprejel soglasno.
dr. Rok Svetlič
Predsednik senata
[1]
Pritožnik se sklicuje na sodbe Sodišča Evropske unije v zadevah
Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid,
C-484/08, z dne 3. 6. 2010;
Kásler in Káslerné Rábai
, C-26/13, z dne 30. 4. 2014 in
Profi Credit Polska
, C-84/19, z dne 3. 9. 2020.
[2]
Pritožnik se sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča št. Up-14/21 z dne 13. 1. 2022 (Uradni list RS, št. 16/22, in OdlUS XXVII, 36).
[3]
Prim. sklep Ustavnega sodišča št. Up-1036/17 z dne 19. 11. 2020 (Uradni list RS, št. 5/21, in OdlUS XXV, 45), 3. točka obrazložitve.
[4]
Prav tam, 4. točka obrazložitve.
[5]
Sklepi Ustavnega sodišča št. Up-722/16 z dne 22. 5. 2018, št. Up-382/19 z dne 10. 7. 2023, 5. točka obrazložitve, in št. Up-495/22 z dne 16. 10. 2023, 7. točka obrazložitve.
[6]
Vrhovno sodišče se je v tej zvezi sklicevalo na 45. točko obrazložitve svoje sodbe v zadevi št. II Ips 8/2022 z dne 19. 4. 2023, kjer je zapisalo tudi, da bi bilo v nasprotnem primeru izvotljeno načelo pravne predvidljivosti in zaupanja v dogovorjeno, s tem pa tudi ogrožena stabilnost pravnoposlovnega prometa.
[7]
Glede pomena pojasnilne dolžnosti pri presoji nepoštenosti pogodbenega pogoja glej tudi odločbo Ustavnega sodišča št. Up-14/21, 27. in 28. točka obrazložitve.
[8]
Tako že v odločbah Ustavnega sodišča št. Up-1201/05 z dne 6. 12. 2007 (Uradni list RS, št. 117/07, in OdlUS XVI, 116), 6. točka obrazložitve, in št. Up-558/20 z dne 1. 2. 2024, 22. točka obrazložitve.