Up-896/23
Natisni
Opravilna št.:
Up-896/23
Datum odločitve:
7. 4. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.896.23
Akt:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 8/2022 z dne 19. 4. 2023 v zvezi s sodbo in sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 27/2021 z dne 18. 5. 2021
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 8/2022 z dne 19. 4. 2023 v zvezi s sodbo in sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 27/2021 z dne 18. 5. 2021
se ne sprejme.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
Pravna podlaga:
Člen 55.b.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
OTP banke, d. d., Ljubljana (prej Nova kreditna banka Maribor, d. d., Maribor)
Datum vloge:
17. 7. 2023
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe
Dokument:
US34111
Dokument v PDF obliki:
Up-896-23.pdf
122 KB
Prenesite datoteko
Up-896/23-17
7. 4. 2025
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe
OTP banke, d. d., Ljubljana (prej
Nova kreditna banka Maribor, d. d., Maribor
)
, ki jo zastopa Odvetniška družba Ketler & Partnerji, o. p., d. o. o., Ljubljana, na seji 7. aprila 2025
sklenil
:
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 8/2022 z dne 19. 4. 2023 v zvezi s sodbo in sklepom Višjega sodišča v Mariboru št. I Cp 27/2021 z dne 18. 5. 2021
se ne sprejme.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pritožnica (banka) je s potrošnikom kot kreditojemalcem 11. 3. 2008 sklenila stanovanjsko kreditno pogodbo v višini 79.000 švicarskih frankov (v nadaljevanju CHF) in vračilom v 240 mesečnih anuitetah.
V pravdnem postopku je potrošnik na temelju nepoštenosti kredita v tuji valuti primarno zahteval ugotovitev ničnosti sklenjene kreditne pogodbe ter neveljavnost in izbris vknjižene hipoteke, ki je služila kot zavarovanje njegovih obveznosti po kreditni pogodbi. Sodišče prve stopnje je zahtevek potrošnika zavrnilo.
2. Sodišče druge stopnje je pritožbi potrošnika ugodilo in prvostopenjsko sodbo spremenilo tako, da je ugotovilo ničnost kreditne pogodbe in neveljavnost vknjižene hipoteke.
Soglašalo je s presojo prvostopenjskega sodišča o neizpolnjeni pojasnilni dolžnosti. Med drugim se je oprlo na ugotovitev prvostopenjskega sodišča, da so bila kreditojemalcu dana le splošna pojasnila o enakovrednosti valute CHF in eura (v nadaljevanju EUR) v povezavi z možnostjo le manjših nihanj. Kredit v CHF mu je v primerjavi s kreditom v EUR bil predstavljen kot ugodnejši in mu je ustrezal tudi glede na ustrezno višjo glavnico. Sodišče druge stopnje je sprejelo izhodišče, da je koncept dobre vere na podlagi Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL L 95, 21. 4. 1993 – v nadaljevanju Direktiva 93/13/EGS) objektiviziran.
Zaradi neizpolnjene pojasnilne dolžnosti je pritožnica p
o presoji pritožbenega sodišča ravnala v slabi veri. Čeprav konkretnih gibanj tečaja ni mogoče predvideti, je močnejša nihanja v 20-letnem obdobju pritožnica po naziranju sodišča druge stopnje lahko pričakovala.
P
ritožnica po presoji sodišča druge stopnje tudi ni upoštevala legitimnih interesov potrošnika, s čimer ni ravnala vestno in pošteno. Ker je potrošnik nosil celotno nezavarovano in neomejeno valutno tveganje in je imela pritožnica kredit zavarovan s hipoteko, po presoji pritožbenega sodišča tveganja niso bila enakomerno porazdeljena. Potrošnikov edini vir za odplačevanje kredita so pomenili njegovi tekoči prihodki v EUR, katerih glavnino je namenil plačilu stanovanjskega kredita.
Zato je bilo po presoji drugostopenjskega sodišča v obravnavanem primeru podano tudi znatno neravnotežje v pogodbenem razmerju.
3. Vrhovno sodišče je revizijo pritožnice zavrnilo. Ob alternativnosti meril nepoštenosti po Zakonu o varstvu potrošnikov (Uradni list RS, št. 98/04 – uradno prečiščeno besedilo in 126/07
– v nadaljevanju
ZVPot) je Vrhovno sodišče tudi preglednost pogodbenega pogoja obravnavalo kot enega od elementov presoje njegove nepoštenosti (poštenost v preglednosti oziroma v postopku). Po naziranju Vrhovnega sodišča krediti v tuji valuti sami po sebi oziroma po svoji vsebini niso nepošteni, a lahko neustrezna pojasnila glede potencialno neomejenega predmeta obveznosti ob neenakomerni porazdelitev bremena (v škodo potrošnika) pomenijo znatno neravnotežje. Pravne posledice nepreglednosti se po naziranju Vrhovnega sodišča pri kreditih v tujih valutah glede na potencialno neomejeno breme, ki ga nalagajo potrošniku, razlagajo strožje.
[1]
Vrhovno sodišče je zapisalo, da bo pri kreditih v tuji valuti ob neustrezni pojasnilni dolžnosti, upoštevaje navedena izhodišča, praviloma šlo za nepošten pogodbeni pogoj. Po naziranju Vrhovnega sodišča pa ne drži, da to vnaša pretirano mejo avtomatizma v presojo nepoštenosti pogodbenega pogoja. Do takega sklepa je Vrhovno sodišče prišlo na podlagi presoje okoliščin konkretnega primera, ob upoštevanju evolucije prava Evropske unije, na katerega so slovenska sodišča vezana, in ustavno skladne razlage socialno naravnanega potrošniškega prava. Merilo dobre vere je Vrhovno sodišče razumelo kot objektivni standard skrbnosti banke. Ločilo je med nenapovedljivostjo konkretnega trenutka in vzroka za znatno spremembo tečaja in zavedanjem splošne tveganosti, da lahko pride do znatnih oscilacij valutnega para. Zato zadostuje, da bi se pritožnica ob profesionalni skrbnosti lahko zavedala škodljivih posledic za potrošnika, tudi če se jih v resnici ni ali se jih ni želela zavedati. Glede na dejanske ugotovitve sodišč je Vrhovno sodišče štelo, da pritožnica ni izpolnila pojasnilne dolžnosti. Opozorilo je, da pritožnica niti pred pritožbenim niti pred revizijskim sodiščem ni izpodbijala obsega danih pojasnil. Vrhovno sodišče je soglašalo s presojo drugostopenjskega sodišča, da nepredvidljivost konkretnih dogodkov še ne pomeni, da niso bila že v trenutku sklenitve pogodbe nepredvidljiva tudi močnejša nihanja CHF v dolgoročnem obdobju.
4. Pritožnica se sklicuje na kršitev 14., 22., 25., 33., 35. in 74. člena Ustave (v zvezi z 2. in 154. členom Ustave). Pritožbeno in Vrhovno sodišče naj bi vsebino pojasnilne dolžnosti, ki v trenutku sklenitve kreditne pogodbe ni bila podrobneje predpisana, nedopustno razširili. Razlaga, ki sta jo v tej zvezi sprejeli pritožbeno in Vrhovno sodišče, za pritožnico naj ne bi bila predvidljiva. Pomenila naj bi tudi nedopustno dokazno breme. Sodišči naj bi neustrezno izpolnitev pojasnilne dolžnosti obravnavali kot ključno okoliščino presoje vprašanja dobre vere, s čimer naj bi odločali v nasprotju z dotedanjo sodno prakso, da neizpolnjena pojasnilna dolžnost sama po sebi še ne pomeni nepoštenosti pogodbenega pogoja.
[2]
Pritožnica tudi obširno utemeljuje kršitev pravice do obrazložene sodne odločbe v zvezi s presojo sodišč glede pojasnilne dolžnosti in meril nepoštenosti. V tej zvezi se sklicuje tudi na arbitrarnost. Sodišče druge stopnje naj bi pritožnici kršilo pravico do izjave, ker ni imela možnosti, da bi se tekom postopka opredelila do interpretacije pritožbenega sodišča glede izvedenskega mnenja. Opozarja, da na podlagi izvedenskega mnenja ni bilo mogoče pričakovati tako hitre apreciacije tečaja CHF v letih 2007 in 2015. Pritožbeno in Vrhovno sodišče se do navedenih zaključkov izvedenskega mnenja naj ne bi opredelili. Pritožnica meni, da pritožbeno sodišče ne bi smelo samo odločiti v zadevi, ampak bi moralo (na podlagi ocene o zmotni uporabi materialnega prava) prvostopenjsko sodbo razveljaviti in vrniti v novo odločanje. V tej zvezi se pritožnica sklicuje na pooblastila pritožbenega sodišča in posebej tudi na prvi odstavek 355. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/07 – uradno prečiščeno besedilo, 45/08 in 10/17 – ZPP).
B.
5. Na podlagi drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) se ustavna pritožba sprejme v obravnavo, če gre za kršitev človekovih pravic ali temeljnih svoboščin, v obravnavanem primeru z Ustavo zagotovljenih pravic, ki je imela hujše posledice za pritožnika, ali če gre za pomembno ustavnopravno vprašanje, ki presega pomen konkretne zadeve. Če nobeden izmed navedenih pogojev ni podan, ustavna pritožba ni sprejeta v obravnavo, četudi bi šlo za kršitev z Ustavo zagotovljenih pravic.
[3]
6. Izpolnjenost pogoja, da gre za kršitev z Ustavo zagotovljenih pravic, ki ima zanj hujše posledice, mora izkazati in utemeljiti pritožnik ter, kadar je to mogoče, za svoje trditve predložiti tudi ustrezna dokazila.
[4]
Pritožnica hujših posledic ne zatrjuje. Prav tako ne pojasni, kaj pomeni ničnost kreditne pogodbe v kontekstu njenega poslovanja.
Pogoj za sprejem ustavne pritožbe v obravnavo iz prve alineje drugega odstavka 55.b člena ZUstS zato ni izpolnjen.
7. Ustavna pritožba se sprejme v obravnavo tudi, če gre za pomembno ustavnopravno vprašanje, ki presega pomen konkretne zadeve. V primeru, ko je Ustavno sodišče že odločilo o ustavnopravnem vprašanju, ustavna pritožba, ki vsebuje enake očitke o kršitvi z Ustavo zagotovljenih pravic, praviloma ne odpira pomembnega ustavnopravnega vprašanja, ki presega pomen konkretne zadeve.
[5]
Po presoji senata Ustavnega sodišča kršitve, ki jih pritožnica uveljavlja v ustavni pritožbi, niso take, da bi odpirale pomembna ustavnopravna vprašanja. Pravica do obrazložene sodne odločbe, dolžnost opredelitve, odstop od (enotne in ustaljene) sodne prakse in vprašanje arbitrarnosti so že bili predmet ustavnosodne presoje, pritožnica pa v zvezi s temi vprašanji v ustavni pritožbi ne izpostavlja vidikov, ki jih Ustavno sodišče ne bi upoštevalo že pri dosedanjem odločanju o enakih ustavnopravnih vprašanjih. Pri tem je senat Ustavnega sodišča upošteval tudi, da pritožnica nekaterih očitkov v predlogu za dopustitev revizije oziroma reviziji ni uveljavljala. To velja v prvi vrsti za očitek, ki se nanaša na zatrjevano retroaktivno uporabo standarda pojasnilne dolžnosti, in povezani očitek o nemogočem dokaznem bremenu.
Enako velja tudi za očitek kršitve pravice do pritožbe v povezavi s spremembo odločitve na pritožbeni stopnji. Glede na navedeno pogoj iz druge alineje drugega odstavka 55.b člena ZUstS ni izpolnjen.
8. Ker pogoji iz drugega odstavka 55.b člena ZUstS niso izpolnjeni, senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe ni sprejel v obravnavo.
C.
9. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena ZUstS ter
petega odstavka v zvezi s tretjo alinejo tretjega odstavka 46. člena Poslovnika
Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi:
dr. Rok Svetlič ter člana dr. Rajko Knez in dr. Špelca Mežnar.
Sklep je sprejel soglasno.
dr. Rok Svetlič
Predsednik senata
[1]
Vrhovno sodišče se sklicuje na sodbo Sodišča Evropske unije v zadevi
BNP Paribas Personal Finance SA proti VE
, C-609/19, z dne 10. 6. 2021 ter združenih zadevah
BNP Paribas Personal Finance
, C-776/19 do C‑782/19, z dne 10. 6. 2021.
[2]
Pritožnica se sklicuje na sklep Vrhovnega sodišča št. II Ips 137/2018 z dne 25. 10. 2018. Glede presoje opozoril Banke Slovenije se sklicuje na sodbo Vrhovnega sodišča št. II Ips 32/2019 z dne 23. 1. 2020.
[3]
Prim. sklep Ustavnega sodišča št. Up-1036/17 z dne 19. 11. 2020 (Uradni list RS, št. 5/21, in OdlUS XXV, 45), 3. točka obrazložitve.
[4]
Prav tam, 4. točka obrazložitve.
[5]
Sklepi Ustavnega sodišča št. Up-722/16 z dne 22. 5. 2018, št. Up-382/19 z dne 10. 7. 2023, 5. točka obrazložitve, in št. Up-495/22 z dne 16. 10. 2023, 7. točka obrazložitve.