Up-451/21
Natisni
Opravilna št.:
Up-451/21
Datum odločitve:
24. 10. 2024
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2024:Up.451.21
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II Ks 30320/2020 z dne 1. 3. 2021
Izrek:
Ustavna pritožba
zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II Ks 30320/2020 z dne 1. 3. 2021 se zavrne.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče je na podlagi ustavne pritožbe, ki jo je vložil svojec pokojne osebe, presodilo, da v zvezi z uradno preiskavo okoliščin smrti pokojnika ni bil kršen procesni vidik pravice do življenja, ki izhaja iz 17. člena Ustave in 2. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Čeprav preiskava ni privedla do ugotovitve neposrednega vzroka smrti, po presoji Ustavnega sodišča opravljena preiskava glede na ustavnopravna merila ravnanja dobrega preiskovalca kaznivih dejanj oziroma merila učinkovitosti preiskave iz presoje Evropskega sodišča za človekove pravice ne vzbuja ustavnopravnih pomislekov. Glede na to, da gre v primeru preiskave kaznivih dejanj, katerih pregon se izvaja po uradni dolžnosti, za obligacijo prizadevanja in ne rezultata, policija in tožilstvo pa sta izvedla večino razumno dosegljivih dejanj, ki bi jih bilo treba opraviti, da bi se razjasnile morebitne sumljive okoliščine smrti, sta s tem po presoji Ustavnega sodišča svojo obveznost po učinkoviti in neodvisni preiskavi sumljive smrti iz 17. člena Ustave ustavnoskladno izpolnila.
Geslo:
1.5.51.2.6 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrnitev ustavne pritožbe.
5.3.2 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do življenja (17).
2.1.1.4.3 - Viri ustavnega prava - Razredi - Pisani viri - Mednarodni dokumenti - Evropska konvencija o človekovih pravicah iz leta 1950.
2.1.3.2.1 - Viri ustavnega prava - Razredi - Sodna praksa - Mednarodna sodna praksa - Evropsko sodišče za človekove pravice.
2.1.1.3 - Viri ustavnega prava - Razredi - Pisani viri - Pravo Skupnosti.
Pravna podlaga:
Člen 17, Ustava [URS]
Člen 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤
Tiskovno sporočilo glede odločitve -
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-451/21 z dne 24. 10. 2024 – Ustavno sodišče Republike Slovenije
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
Lidija Giuliatti Bajželj, Ljubljana
Datum vloge:
25. 5. 2021
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
zavrnitev
Dokument:
US33965
Dokument v PDF obliki:
Up-451-21 - Odločba.pdf
315 KB
Prenesite datoteko
Up-451/21-33
24. 10. 2024
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi Lidije Giuliatti Bajželj, Ljubljana, ki jo zastopa dr. Blaž Kovačič Mlinar, odvetnik v Ljubljani, na seji 24. oktobra 2024
odločilo:
Ustavna pritožba
zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II Ks 30320/2020 z dne 1. 3. 2021 se zavrne.
OBRAZLOŽITEV
A.
Izpodbijana odločitev
1. Pritožnica vlaga ustavno pritožbo zoper sklep, s katerim je Okrožno sodišče v Ljubljani zavrnilo njen predlog za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj po prvem odstavku 165. člena Zakona o kazenskem postopku (Uradni list RS, št. 176/21 – uradno prečiščeno besedilo in 53/24 – v nadaljevanju ZKP) zaradi kaznivega dejanja uboja po prvem odstavku 115. člena Kazenskega zakonika (Uradni list RS, št. 50/12 – uradno prečiščeno besedilo, 6/16 – popr., 54/15, 38/16, 27/17, 23/20, 91/20, 95/21, 186/21 in 16/23 – v nadaljevanju KZ-1), ki ga je pritožnica vložila kot oškodovanka kot tožilka (60. člen ZKP).
2. Pritožnica navaja, da je po prejemu sklepa Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani o zavrženju kazenske ovadbe zaradi kaznivega dejanja uboja njenega sina A. B. na Okrožno sodišče v Ljubljani kot oškodovanka vložila predlog za izvedbo petindvajsetih posameznih preiskovalnih dejanj in da je izvenobravnavni senat sodišča predlog na podlagi prvega odstavka 165. člena ZKP zavrnil. Zoper navedeno odločitev sodišča ni pravnega sredstva, zaradi česar naj bi v celoti ostal neraziskan in nepojasnjen vzrok smrti njenega sina, prav tako naj ne bi bila ugotovljena morebitna pravna odgovornost tretjih oseb zanjo. Preiskavo sumljivih okoliščin v zvezi s smrtjo posameznika naj bi zahtevalo varstvo pravice do življenja iz 17. člena Ustave in 2. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP). Ob sklicevanju na sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP)
[1]
pritožnica zatrjuje, da bi morala biti preiskava domnevno sumljive smrti opravljena v skladu z vsemi zahtevami, ki izhajajo iz procesnega vidika pravice do življenja, torej po neodvisnosti, ustreznosti oziroma učinkovitosti, hitrosti in razumnem obsegu preiskave, ter ob zagotavljanju možnosti njenega nadzora s strani javnosti in sodelovanja oškodovancev. Pritožnica trdi, da organi odkrivanja in pregona niso opravili preiskovalnih dejanj, ki so bila nujna in potrebna za preiskavo vzroka smrti njenega sina, temveč so prehitro zaključili, da je bila smrt posledica zaužitja previsokega odmerka droge, posledično pa se je preiskava vodila zgolj v smeri potrditve te domneve. Prav tako naj ne bi preverili vseh informacij, ki sta jih posredovala starša pokojnika kot oškodovanca.
3. Okrožno sodišče v Ljubljani je predlog za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj zavrnilo z utemeljitvijo, da ni podan utemeljen sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje uboja po prvem odstavku 115. člena KZ-1. Po stališču sodišča sta se odsotnosti utemeljenega suma zavedala tudi oškodovanca kot tožilca, ki pa sta s predlaganimi posameznimi preiskovalnimi dejanji želela najprej razjasniti vzrok in način sinove smrti, nakar bi predlagala še dodatna preiskovalna dejanja oziroma sprejela odločitev, ali bosta zahtevala uvedbo preiskave, čemur pa naj institut posameznih preiskovalnih dejanj po prvem odstavku 165. člena ZKP ne bi bil namenjen. Namen 165. člena ZKP naj bi bil v tem, da se v primerih, ko je bilo določeno kaznivo dejanje nedvomno storjeno, ne ve pa se, kdo je storilec, opravijo posamezna preiskovalna dejanja, s katerimi se zavarujejo dokazi, in odkrije storilec.
[2]
Cilju, ki ga zasledujeta oškodovanca kot tožilca, torej da se s posameznimi preiskovalnimi dejanji šele ugotovi obstoj utemeljenega suma, je po stališču sodišča namenjen prvi odstavek 165.a člena ZKP, po katerem sme državni tožilec pred vložitvijo zahteve za preiskavo ali obtožnice brez preiskave predlagati preiskovalnemu sodniku, da opravi eno ali več preiskovalnih dejanj, če je to potrebno za njegovo odločitev, ali naj kazensko ovadbo zavrže ali začne kazenski pregon; ta možnost pa naj bi bila pridržana le državnemu tožilcu. Opisano razlikovanje položajev navedenih upravičenih tožilcev je po presoji sodišča zakonodajalec "omilil" s četrtim odstavkom 161. člena ZKP, po katerem mora državni tožilec, preden zavrže ovadbo za kaznivo dejanje, za katero je v zakonu predpisana kazen zapora več kot osem let, oškodovanca pisno seznaniti z namero, da bo zavrgel ovadbo, s čimer mu omogoči udeležbo v postopku in dá s tem možnost, da posreduje morebitne dodatne podatke in dokaze glede utemeljenosti suma ter na tak način predlaga tudi določena preiskovalna dejanja. Sodišče je poudarilo, da je tožilka v obravnavanem primeru oškodovanca kot tožilca pisno seznanila z namero, da bo zavrgla ovadbo, in ju poučila o njunih pravicah po omenjeni določbi. Predlagatelja sta se do namere tožilke obširno opredelila, vendar njune navedbe mnenja tožilke niso spremenile, saj je ta kazensko ovadbo s sklepom št. Ktn/11639/2019 z dne 21. 4. 2020 zavrgla. Ocenila je namreč, da ni podan utemeljen sum, da je neznani storilec storil naznanjeno kaznivo dejanje. Sodišče je nato ob povzemanju ugotovitev Inštituta za sodno medicino v Ljubljani (v nadaljevanju ISM) v zvezi s stanjem trupla, verjetnim vzrokom smrti in glede na odsotnost sledov oziroma okoliščin, ki bi kazale na povzročitev smrti pokojnika po tretji osebi, ter ob upoštevanju navedb oškodovancev glede okoliščin, ki bi lahko kazale na navzočnost tretjih oseb, pritrdilo presoji preiskovalne sodnice, da utemeljen sum kaznivega dejanja ni podan. Zlasti naj iz spisa ne bi izhajala vzročna zveza med nepojasnjenimi oziroma neznanimi ravnanji tretjih oseb oziroma njihovo domnevno navzočnostjo v času in prostoru, v katerem naj bi prišlo do smrti njunega sina, ter njegovo smrtjo, zaradi česar naj ne bi bilo moč s stopnjo utemeljenega suma zaključiti, da je bil žrtev uboja.
4. Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-451/21 z dne 4. 12. 2023 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo. O tem je bilo na podlagi prvega odstavka 56. člena
Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) obveščeno Okrožno sodišče v Ljubljani.
5.
Na podlagi 5. člena ZUstS je Ustavno sodišče pridobilo spisa Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani št. Ktn/11639/2019
[3]
in Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II Kpd 30320/2020 ter vpogledalo vanju.
B. – I.
Okvir ustavnosodne presoje in sprememba stališča
6. Ustava v 17. členu določa, da je človekovo življenje nedotakljivo. Človekovo življenje, njegova fizična in psihična celovitost ter dostojanstvo so vrednote, ki so v hierarhiji človekovih pravic najvišje in so kot take zavarovane v mnogih mednarodnih instrumentih. Posebno varstvo življenja tako med drugim zagotavljajo 2. člen EKČP, 2. člen Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 202, 7. 6. 2016), 3. člen Splošne deklaracije človekovih pravic
[4]
in 6. člen Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah (Uradni list SFRJ, št. 7/71, in Uradni list RS, št. 35/92, MP, št. 9/92). Pravica do življenja je v Republiki Sloveniji zagotovljena na ustavni ravni. Gre za absolutno pravico, ki je na podlagi 16. člena Ustave ni dovoljeno začasno razveljaviti ali omejiti niti v vojnem ali izrednem stanju. Priznava se vsem živečim posameznikom.
7. Navedena pravica vsebuje tako materialni kot postopkovni vidik. Pravica do življenja je v prvi vrsti obrambna pravica posameznika, ki državi prepoveduje samovoljne oziroma namerne posege v človekovo življenje kot ustavnopravno varovano dobrino.
[5]
Navedeni negativni vidik pravice iz 17. člena Ustave pomeni jedro (in enega od materialnih vidikov) pravice do življenja. S prepovedjo smrtne kazni iz 17. člena Ustava
[6]
državi postavlja absolutno omejitev posegov v pravico do življenja.
[7]
Sicer pa je vsak drug poseg države v navedeno pravico strogo podvržen pogoju nujnosti.
[8]
8. Materialni vidik pravice do življenja vsebuje tudi pozitivne obveznosti države v zvezi z varstvom življenja. Ustavno sodišče je že v odločbi št.
Up-555/03, Up-827/04 obrazložilo, da te
pozitivne obveznosti zavezujejo državo oziroma njene veje oblasti (sodno, zakonodajno in izvršilno) k aktivnemu ravnanju pri varstvu človekovih pravic in svoboščin ter da varstva človekovih pravic ne gre jemati le kot obveznosti, da se vzdrži ravnanj, ki bi posegala v človekove pravice ali jih omejevala, temveč državo zavezujejo tudi k aktivnemu ravnanju, s katerim se ustvarjajo možnosti za čim učinkovitejše uresničevanje človekovih pravic. Pri tem varuje posameznika pred najhujšimi posegi v njegovo življenje, celovitost in dostojanstvo tudi s tem, da v kazenskem pravu tovrstne posege opredeli kot kazniva dejanja, ki jih preganja po uradni dolžnosti.
[9]
Nevarnost za življenje posameznika je tako tudi eden od razlogov, zaradi katerih je dopustno na podlagi prvega odstavka 20. člena Ustave osebo pripreti, če je to neogibno potrebno za zagotovitev
"
varnosti ljudi
"
.
[10]
Pozitivne obveznosti države varovati življenje niso omejene le na področje kazenskega prava, ampak od države terjajo vzpostavitev zakonodajnega okvirja na širših področjih delovanja policije, pravosodnih organov, vojske in varnostnih organov, s čimer se varuje tudi nedotakljivost človekovega življenja in določajo pogoji za dopusten poseg vanj.
[11]
Po ustavnosodni presoji na primer država pozitivne obveznosti iz materialnega vidika pravice do življenja izvršuje tudi s tem, da se odziva na epidemijo nalezljive bolezni
[12]
in da po uradni dolžnosti upošteva eksteritorialni vidik te pravice pri odločanju o izgonu tujca.
[13]
Táko vsebino materialnemu vidiku pravice do življenja pripisuje tudi ESČP, saj iz 2. člena EKČP po njegovi presoji ne izhaja izključno obveznost države, da se vzdrži namernega ali nezakonitega odvzema življenja, ampak tudi, da sprejme ustrezne (zakonodajne ali operativne) ukrepe za zaščito življenja oseb, ki so pod njeno pristojnostjo.
[14]
9. V sodni praksi ESČP se je razvil tudi procesni vidik pravice do življenja. Tega je ESČP izpeljalo iz 2. člena EKČP, po katerem je pravica vsakogar do življenja "zavarovana z zakonom". Procesna obveznost države je bila prvič formulirana v zvezi s presojo uporabe smrtonosne sile s strani državnih organov. ESČP je presodilo, da splošna pravna prepoved samovoljnega odvzema življenja s strani državnih organov v praksi ne bi bila učinkovita, če ne bi obstajal tudi postopek za presojo samovoljnosti in zakonitosti njihovega ravnanja, pri čemer je določbe 2. člena EKČP povezalo s 1. členom EKČP, po katerem pogodbenice priznavajo vsakomur, ki sodi v njihovo pristojnost, pravice in svoboščine, ki so opredeljene v prvem delu EKČP.
[15]
Kasneje se je zahteva po preiskavi smrti v praksi ESČP razširila tudi na druge primere, v katerih smrt osebe ni bila neposredno pripisljiva ravnanju državnih organov.
[16]
Šlo je predvsem za primere, v katerih se je pojavil sum, da je do smrti prišlo zaradi nasilnega ravnanja drugih posameznikov ali v sumljivih okoliščinah, ki nakazujejo, da je bilo storjeno kaznivo dejanje s posledico odvzema življenja.
[17]
Zahtevo po preiskavi smrti v teh primerih je ESČP izpeljalo iz materialnega vidika pravice iz 2. člena EKČP, ki državi narekuje, da opredeli posege v življenje kot kazniva dejanja, ki se preganjajo po uradni dolžnosti, in organizira aparat organov, katerih naloge so preprečevanje, odkrivanje, pregon in kaznovanje odgovornih oseb za takšne posege. V teh primerih zahteva po učinkovitosti zakonskega okvirja, ki ga je država vzpostavila za zaščito življenja, implicira tudi obveznost izvedbe uradne preiskave smrti.
[18]
10. Razvoj procesnega vidika pravice do življenja v praksi ESČP upošteva tudi ustavnosodna presoja. Ustavno sodišče je v odločbi št. Up-555/03, Up-827/04, v kateri je sicer preiskavo smrti osebe v policijski akciji presojalo skozi prizmo četrtega odstavka 15. člena Ustave, povzelo sodno prakso ESČP in ocenilo, da iz nje izhaja, da mora država v okviru svojih pozitivnih obveznosti preprečevati nasilje, ki se konča s smrtjo osebe, dosledno izslediti domnevne storilce in opraviti preiskavo proti njim.
[19]
Zato mora država, če je posameznik v času, ko je bil pod dejanskim fizičnim nadzorom represivnih organov, utrpel hujše poškodbe ali umrl, tudi verodostojno obrazložiti nastanek takih posledic ter v ta namen zagotoviti izvedbo postopkov, v katerih se v skladu z načelom neposrednosti raziščejo in ugotovijo vsa relevantna dejstva in okoliščine v zvezi z obravnavanim dogodkom, predvsem pa verjetni razlogi za smrt ali poškodbe posameznika.
[20]
Ustavno sodišče je presodilo, da narava pravice, ki naj bi jo represivni organi kršili, vpliva tudi na vrsto pravnih sredstev (oziroma preiskave), ki jih je treba zagotoviti žrtvam.
[21]
11. V odločbi št. Up-1082/12 je Ustavno sodišče obravnavalo ustavno pritožbo zaradi zatrjevane kršitve procesnega dela pravice do življenja, ki jo je zato, ker življenje pritožnika v napadu neznanih storilcev ni bilo resno ogroženo, presojalo samo s procesnega vidika pravic iz 34. in 35. člena Ustave v zvezi s 26. členom Ustave (šlo je za odškodninsko pravdo).
[22]
Ustavno sodišče je procesni vidik navedenih pravic razložilo enako, kot velja za procesni vidik pravice do življenja iz 17. člena Ustave, pri čemer je poudarilo, da v določenih primerih oblast bremeni pozitivna obveznost, da sama sprejme preventivne operativne ukrepe za zaščito posameznika, čigar življenje ali zdravje ogroža drug posameznik, da pa vedno obstaja dolžnost učinkovite uradne preiskave suma nasilne smrti oziroma drugačnega resnega nasilja zoper posameznika, ne glede na to, kdo je (domnevni) storilec, agent države ali drug posameznik.
[23]
Ustava sicer žrtvi takega kaznivega dejanja ne daje pravice, ki bi utemeljevala njen zahtevek do države, do obtožbe ali celo obsodbe storilca. Vendar pa po presoji Ustavnega sodišča žrtev (ali svojci žrtve) v pravni državi upravičeno pričakuje, da bodo državni organi v njenem primeru in (tudi) v njeno korist zaradi zaščite njene (dejanske) varnosti in osebnega dostojanstva skrbno udejanjili njihovo abstraktno in v javnem interesu določeno dolžnost preiskati in preganjati kazniva dejanja. Četudi so pooblastila in dolžnosti države v zvezi z zatiranjem kaznivih dejanj v javnem interesu, javni interes kot tak ne izključuje pomena dolžnosti države v razmerju do žrtve in je povsem očiten stik javnega in žrtvinega interesa v primerih naklepnih kaznivih dejanj zoper življenje in telo. V tem smislu se dolžnosti skrbne preiskave kaznivega dejanja zaradi javnega interesa pridruži po pomenu enaka dolžnost skrbne preiskave v razmerju do žrtve, za katero Ustava ne zahteva, da bi bila kakorkoli neposredno iztožljiva.
[24]
Zato po presoji Ustavnega sodišča ni mogoče zanikati interesa žrtve kaznivega dejanja za učinkovito izpeljan predkazenski postopek, pri čemer je jasno, da se navedene pozitivne dolžnosti države stopnjujejo skladno s pomenom prizadete kazenskopravno zavarovane vrednote žrtve kaznivega dejanja. Upoštevajoč ta izhodišča, lahko opustitve dolžnosti države na področju preiskave kaznivih dejanj pomenijo kršitev postopkovnega dela človekovih pravic iz 34. in 35. člena Ustave.
[25]
12. Način, kako država izpolni svoje obveznosti, ki izhajajo iz procesnega vidika pravice do življenja, je odvisen zlasti od okoliščin posameznega primera, pa tudi od tega, ali ga je mogoče pripisati ravnanju državnih organov in ali so s takim posegom kršene pozitivne ali negativne obveznosti države v zvezi z materialnim vidikom pravice do življenja.
[26]
Ustavno sodišče je v odločbi št. Up-555/03, Up-827/04 zapisalo, da glede na tedanjo prakso ESČP zadošča preiskava smrti, ki je opravljena zunaj sodnih postopkov, pod pogojem, da je preiskava neodvisna in da prizadetim zagotavlja učinkovito udeležbo.
[27]
Iz četrtega odstavka 15. člena Ustave, iz katerega je Ustavno sodišče izpeljalo vsebino procesnega vidika pravice do življenja, po stališču Ustavnega sodišča ne izhaja, da bi morala biti neodvisna preiskava smrti opravljena v okviru kazenskega postopka. Namen kazenskega postopka je po stališču iz citirane odločbe ugotoviti, ali je obdolženec storil kaznivo dejanje in ali je zanj kriv, ter mu, če je odgovor na ti vprašanji pritrdilen, izreči kazensko sankcijo. Zato glede na namen kazenskega postopka tega ni mogoče razširiti na preiskavo okoliščin smrti, niti ga šteti za nadomestilo take preiskave. Po drugi strani pa bi omejitev neodvisne preiskave samo na kazenski postopek izničila možnosti neodvisne preiskave državnega nasilja v primerih, ko posameznikom ni mogoče očitati storitve kaznivega dejanja ali ko so ovire za njegovo uvedbo.
[28]
Tako v tej odločbi kot tudi v odločbi št. Up-1082/12 je Ustavno sodišče poudarilo, da zahteva po preiskavi smrti svojcem sicer ne daje pravice do obsodbe morebitnega storilca kaznivega dejanja.
[29]
Tudi ESČP zagovarja stališče, da iz pravice do preiskave smrti ne izhaja pravica do kazenske obsodbe storilca ali pa do izreka določene sankcije v primeru takšne obsodbe,
[30]
pri čemer se presoja ESČP v praksi ne omejuje le na predkazenski postopek, ampak ocenjuje tudi ravnanje sodišča, če je bil izveden kazenski postopek.
[31]
13. Iz 17. člena Ustave torej ne izhaja pravica do uvedbe kazenskega postopka kot sodnega postopka. To pa še ne pomeni, da preiskava smrti, ki jo v določenih okoliščinah zahteva procesni vidik pravice do življenja, ni povezana s kazenskim postopkom v širšem pomenu. Ta vključuje tudi predkazenski postopek in s tem izvajanje nalog in pooblastil organov, zadolženih za izvajanje funkcij odkrivanja in pregona kaznivih dejanj, katerih posledica je odvzem življenja, zlasti policije, državnega tožilstva in sodišča, kolikor je to v predkazenskem postopku pristojno za izvajanje ali odrejanje preiskovalnih dejanj.
[32]
V tem smislu Ustavno sodišče pri presoji kršitve 17. člena Ustave v celoti upošteva sodno prakso ESČP, po kateri je vrsta preiskave, ki jo narekuje procesni vidik pravice iz 2. člena EKČP, odvisna od okoliščin konkretnega primera.
[33]
V določenih primerih lahko namreč civilni postopek pred sodiščem, ne glede na to, da bi tudi preiskava, opravljena v okviru (pred)kazenskega postopka, povsem ustrezala zahtevam, ki izhajajo iz procesnega vidika pravice do življenja, že zadosti pogojem, ki jih zahteva 2. člen EKČP.
[34]
Ti primeri so povezani s pozitivno obveznostjo države iz materialnega vidika pravice do življenja, da vzpostavi delujoč in neodvisen sistem sodstva, v katerem ima žrtev, katere smrt je posledica ravnanja drugega posameznika, oziroma njeni svojci na voljo pravna sredstva, z uporabo katerih je mogoče ugotoviti relevantna dejstva in morebitno odgovornost posameznika za smrt drugega ter nakloniti pravično odškodnino.
[35]
Obstoj takega sistema je nujen za izpolnitev pozitivne obveznosti države, da varuje življenje oseb pod njeno pristojnostjo.
[36]
Ali bo država svoje pozitivne obveznosti izpolnila tako, da bo po uradni dolžnosti uvedla kazenski postopek ali pa zagotovila ustrezne možnosti preiskave smrti (le) v okviru civilnega postopka, je vprašanje pravnega sredstva, ki je načeloma prepuščeno oblastem.
[37]
Dostop do civilnega sodnega postopka je (ali bi) na primer zadoščal za preiskavo smrti osebe, do katere je prišlo zaradi nenaklepnega ravnanja drugega posameznika pri porodu ali zdravljenju v (javni ali zasebni) bolnišnici,
[38]
pri prometni nesreči,
[39]
pri nesreči na gradbišču
[40]
in v primerljivih položajih.
[41]
14. Vendar po praksi ESČP zahtevi po preiskavi smrti, ki izhaja iz procesnega vidika pravice iz 2. člena EKČP, država v določenih primerih ne more zadostiti drugače kot z izvedbo kazenske preiskave.
[42]
Civilni postopek tako ne zadošča, kadar je podan sum, da je smrt nastopila zaradi samovoljnega ali nezakonitega ravnanja državnih organov, ali ko je bila oseba pod njihovo dejansko oblastjo, na primer zaradi prekomerne uporabe policijske sile ali med prestajanjem kazni zapora.
[43]
V teh primerih kazenska preiskava ni potrebna le zaradi učinkovitega delovanja zakonodaje, če tako ravnanje hkrati pomeni storitev kaznivega dejanja, ampak tudi, ker so okoliščine smrti v takih primerih pogosto omejene na vednost državnih organov, zaradi česar pa je učinkovito uveljavljanje kakršnihkoli pravnih sredstev s strani svojcev pokojne osebe odvisno od ustrezne, neodvisne in nepristranske uradne preiskave.
[44]
Kazenska preiskava smrti je po praksi ESČP prav tako potrebna, če obstaja začetni sum, da je v smrt vpleten državni agent ali da smrt ni posledica nenaklepnega ravnanja drugega posameznika, pa četudi tak sum po končani preiskavi ni potrjen.
[45]
Navezne okoliščine, iz katerih izhaja zahteva po preiskavi smrti posameznika s kazenskopravnimi sredstvi, so torej zlasti v večji možnosti zagotovitve neodvisnosti uradne preiskave ravnanja državnih organov ali večji spoznavni vrednosti take preiskave.
[46]
Ustavnosodna presoja je, upoštevajoč ta izhodišča, izoblikovala stališče, da državo bremeni dolžnost učinkovite uradne preiskave (suma) nasilne smrti oziroma (glede na kontekst zadeve) drugačnega resnega nasilja nad posameznikom, ne glede na to, kdo je (domnevni) storilec, agent države ali drug posameznik.
[47]
Za skladnost ravnanja države s 17. členom Ustave in 2. členom EKČP je pomembno tudi, da oblasti bremena preiskave ne prevalijo na svojce tako, da preiskavo na primer pogojujejo s prijavo kaznivega dejanja ali da svojcem nalagajo odgovornost za njen potek.
[48]
15. V praksi ESČP so bila oblikovana tudi vsebinska merila, ki jih mora izpolnjevati preiskava glede na zahteve, ki izvirajo iz procesnega vidika pravice do življenja. To so zahteve po njeni neodvisnosti (
independence
),
[49]
ustreznosti (
adequacy
),
[50]
sprotnosti in razumni hitrosti (
promptness
,
reasonable expedition
)
[51]
ter možnosti nadzora javnosti in sodelovanja svojcev v preiskavi (
public scrutiny
,
participation of the next-of kin
).
[52]
Iz dolžnosti, da zagotovi preiskavo, ki je ustrezna, za državo izhaja obveznost prizadevanja in ne obveznost rezultata.
[53]
Navedena merila je Ustavno sodišče po vsebini povzelo že v odločbi št.
Up-555/03, Up-827/04 (32. točka obrazložitve) in poudarilo, da jih je treba upoštevati pri presoji (ustreznosti) preiskave smrti osebe, do katere je prišlo medtem, ko je bila oseba pod oblastjo represivnih organov. V odločbi št. Up-1082/12 pa je Ustavno sodišče izrecno opredelilo ustavno zahtevan standard delovanja države s postopkovnega vidika človekovih pravic iz 34. in 35. člena Ustave (ki, kot je že bilo navedeno, ustreza postopkovnemu vidiku pravice iz 17. člena Ustave), in sicer je kot merilo presoje ravnanja policije (in tožilstva, ki policijo usmerja) v predkazenskem postopku opredelilo ravnanje "dobrega preiskovalca kaznivih dejanj". Navedeni standard je bil sicer opredeljen pri presoji ustavne pritožbe zoper pravnomočno zavrnitev odškodninskega zahtevka zoper državo, ker naj bi policija vodila (pred)kazenski postopek tako malomarno in neučinkovito, da naj bi bile zato prekršene ustavne pravice pritožnika.
[54]
Vendar gre, kot je bilo navedeno, za ustavno zahtevani standard, ki je uporaben ne glede na to, ali za izpolnitev zahtev, ki izhajajo iz procesnega vidika pravice do življenja iz 17. člena Ustave, glede na okoliščine primera zadošča civilni postopek ali pa je treba izvesti kazensko preiskavo, ter tudi ne glede na to, zoper kateri posamični akt je vložena ustavna pritožba.
16. Glede vsebine ravnanja "dobrega preiskovalca kaznivih dejanj" iz odločbe št. Up-1082/12 sledi, da zahtevano ravnanje države opredeljujejo kriminalistična stroka, akumulirana, izkustveno oblikovana pravila dobrega policijskega dela in tudi zahteve po skrbnosti, vestnosti in prizadevnosti preiskovalca. Pri preiskovalnih dejanjih gre namreč za različne, sicer zakonsko določno urejene ukrepe, ki si jih sama odrejata policija oziroma tožilstvo ali jih na njuno pobudo odredi sodišče. Ustava in zakonodaja s postavljanjem različnih pogojev za odreditev in izvedbo preiskovalnih opravil (npr. stopnja suma, ali gre za dovolj resno kaznivo dejanje, in trajanje ukrepa) zaradi zaščite preiskovanca sicer omejujeta manevrski prostor preiskovalcev, a policija in tožilstvo imata vendarle, če so po njuni oceni zakonski pogoji za te različne posege izpolnjeni, precejšen prostor svobodnega odločanja o tem, katere ukrepe bosta izvedla ali predlagala sodišču ter kdaj in v kakšnem vrstnem redu jih bosta predlagala, predvsem pa tudi, na kakšen način bodo navedeni ukrepi opravljeni. Če se med preiskavo pojavijo ovire, ki otežujejo njen napredek, pa zahtevani standard skrbnosti in profesionalnosti prizadevanja od preiskovalcev zahteva, da naredijo vse, da bi zadevne ovire odpravili. Obligacija prizadevanja namreč po definiciji predpostavlja skrbnost in vestnost pri prizadevanju doseči postavljeni cilj. Zahteva po učinkovitosti preiskave zato vključuje dolžnost izvesti potrebna,
razumno dosegljiva dejanja, ki vodijo do zadostnih dokazov o storilcu in o okoliščinah storitve kaznivega dejanja
, vključno z izpovedbami prič in forenzičnimi dokazili.
[55]
17. Iz prakse ESČP o vsebini merila ustreznosti (
adequacy
) preiskave izhaja, da morajo državni organi izvesti vse razumne ukrepe za zavarovanje dokazov v zvezi z dogodkom ter med drugim pridobiti izjave očividcev, zbrati forenzične dokaze in, kadar je primerno, opraviti obdukcijo, da se poškodbe popolnoma in natančno dokumentirajo ter objektivno analizirajo klinične ugotovitve, vključno z ugotovitvijo vzroka smrti.
[56]
Če je do smrti prišlo zaradi uporabe sile s strani državnih organov, mora preiskava zagotoviti tudi možnost presoje, ali je bila njihova uporaba sile upravičena.
[57]
Zaključki preiskave morajo biti zasnovani na temeljiti, objektivni in nepristranski oceni vseh relevantnih dejstev in dejavnikov, pri čemer lahko opustitev sledenja določeni očitni smeri raziskovanja v odločilni meri prepreči, da bo preiskava pripeljala do ugotovitev vseh okoliščin smrtnega dogodka ter morebitnih odgovornih oseb zanjo.
[58]
Če pomanjkljivost v preiskavi spodkoplje možnost ugotovitve vzroka smrti ali identitete morebitne odgovorne osebe, je indicirano, da zahtevani standard ravnanja ni izpolnjen.
[59]
Sodelovanje svojcev mora biti zagotovljeno, kar pa ne pomeni, da morajo organi izvesti vsako preiskovalno dejanje, ki ga ti predlagajo.
[60]
18. Navedene premise je Ustavno sodišče upoštevalo tudi pri presoji obravnavane ustavne pritožbe. Pri tem se je odločilo, da spremeni svoje stališče iz odločbe
št.
Up-555/03, Up-827/04
, po katerem je treba pravico do ustrezne in neodvisne preiskave dogodka, v katerem je oseba med akcijo državnih represivnih organov izgubila življenje, presojati po četrtem odstavku 15. člena Ustave, ki določa, da sta zagotovljena sodno varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter pravica do odprave posledic njihove kršitve.
[61]
Ž
e v odločbi št. Up-679/12 je namreč Ustavno sodišče obrazložilo, da je bil z odločbo št. Up-555/03, Up-827/04 poudarjen postopkovni vidik pravice do življenja iz 17. člena Ustave. Tudi ESČP je v zadevi
Šilih
proti Sloveniji
presodilo, da se, četudi ima lahko opustitev ravnanj države v skladu z obveznostjo učinkovite preiskave posledice za pravico do učinkovitega pravnega sredstva, varovano v 13. členu EKČP, šteje procesna obveznost iz 2. člena EKČP za samostojno obveznost.
[62]
Odvzem življenja ima namreč za nosilca pravice nepopravljive posledice,
[63]
iz pravice do življenja pa ne izhaja pravica žrtve do uvedbe kazenskega postopka zoper posameznika niti v primeru, ko zahteva po neodvisnosti in učinkovitosti narekuje preiskavo smrti s kazenskopravnimi mehanizmi. Zato Ustavno sodišče
sprejema novo stališče, da je
treba kršitev procesnega vidika pravice do življenja presojati kot kršitev 17. člena Ustave in ne kot kršitev četrtega odstavka 15. člena Ustave.
B. – II.
Procesne predpostavke
19. Pritožnica vlaga ustavno pritožbo zoper sklep senata Okrožnega sodišča, ki je zavrnil zahtevo za izvedbo preiskovalnih dejanj, ki jo je pritožnica kot subsidiarna tožilka (60. člen ZKP) vložila na podlagi 165. člena ZKP. Po prvem odstavku 165. člena ZKP lahko upravičeni tožilec, če je storilec kaznivega dejanja neznan, predlaga preiskovalnemu sodniku, da opravi posamezna preiskovalna dejanja, za katera je glede na okoliščine primera smotrno, da jih opravi, še preden se uvede preiskava. Če se preiskovalni sodnik ne strinja s predlogom, zahteva, naj o tem odloči senat (šesti odstavek 25. člena ZKP). Ustavno sodišče je s sklepom št. Up-776/14 z dne 22. 6. 2017 (Uradni list RS, št. 59/17) spremenilo dotedanje stališče, po katerem subsidiarni tožilec ni bil upravičena oseba za vložitev ustavne pritožbe. Na novo je presodilo, da sme subsidiarni tožilec (oškodovanec kot tožilec) z ustavno pritožbo uveljavljati ustavno varstvo temeljnih procesnih jamstev v kazenskem postopku, ki jih za uveljavljanje njegovih civilnopravnih zahtevkov zagotavljajo Ustava, mednarodni instrumenti in ZKP, tudi zoper pravnomočno sodno odločbo, s katero je končan kazenski postopek. Toda obravnavana zadeva se razlikuje od tistih, v katerih je Ustavno sodišče presojalo, ali je prišlo do kršitev procesnih pravic subsidiarnega tožilca;
[64]
ne samo, da
iz pravice do življenja ne izhaja pravica do uvedbe kazenskega postopka zoper posameznika, ampak je, če bi bilo treba preiskavo smrti opraviti s kazenskopravnimi sredstvi, vsebina navedene pravice tudi v tem, da
oblasti bremena preiskave ne smejo prevaliti na svojce s tem, da bi na primer izvedbo preiskave pogojevale s prijavo kaznivega dejanja ali pa jim naložile odgovornost za njen potek.
Po stališču ESČP v zadevah zoper Slovenijo zaradi kršitve procesnega vidika pravic iz 2. in 3. člena EKČP, v katerih je Vlada ugovarjala, da ima oškodovanec kot tožilec po ZKP možnost prevzeti pregon, pritožniki niso bili dolžni uporabiti tega pravnega mehanizma.
[65]
20. Čeprav z vidika pravice iz 17. člena Ustave ni bilo treba, da bi pritožnica kot subsidiarna tožilka začela postopek pred sodiščem, je kljub temu to storila, ustavno pritožbo pa vlaga zoper sklep, ki ga je sodišče izdalo na podlagi prvega odstavka 165. člena ZKP.
[66]
Po ustaljeni ustavnosodni presoji je institut subsidiarnega tožilca korektiv monopola in morebitnih nepravilnih stališč državnega tožilca pri presoji, ali obstajajo pogoji za kazenski pregon.
[67]
Državni tožilec s tem, ko izda sklep o zavrženju kazenske ovadbe, namreč zameji obseg preiskave kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti (prvi odstavek 161. člena ZKP). Čeprav zavrženje kazenske ovadbe praviloma ne pomeni, da državni tožilec ne bi smel več zahtevati uvedbe kazenskega postopka za isto dejanje,
[68]
je zavrženje kazenske ovadbe povezano z oceno, da ni več razumno zbirati obvestil in izvajati drugih preiskovalnih dejanj v predkazenskem postopku z namenom ugotavljanja okoliščin kaznivega dejanja in odkrivanja morebitnega storilca.
[69]
V primerih, v katerih je potrebna neodvisna in učinkovita preiskava smrti s kazenskopravnimi sredstvi, navedeno zato omogoča sklep, da je pristojni organ, ki je s procesnega vidika pravice do življenja zavezan izvesti táko preiskavo, odločil, da je preiskava končana in da ni več razumno dosegljivih dejanj, ki bi lahko vodila do dokazov o storilcu in o okoliščinah storitve kaznivega dejanja.
21. Z vložitvijo zahteve za izvedbo preiskovalnih dejanj iz prvega odstavka 165. člena ZKP lahko subsidiarni tožilec ne glede na to, da pravica do vložitve take zahteve ne izhaja že iz 17. člena Ustave, zahteva odpravo nekaterih pomanjkljivosti preiskave smrti.
[70]
Po stališču Okrožnega sodišča je pritožnica kot subsidiarna tožilka zahtevo za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj vložila z namenom, da bi se sum kaznivega dejanja uboja šele ugotovil, čemur naj prvi odstavek 165. člena ZKP ne bi bil namenjen. Cilju, da bi šele ugotovili obstoj utemeljenega suma, naj bi bil namenjen prvi odstavek 165.a člena ZKP, ki pa naj bi bil namenjen zgolj državnemu tožilcu. Skladnosti navedenih stališč z Ustavo pritožnica ne oporeka. Z vložitvijo zahteve iz prvega odstavka 165. člena ZKP po presoji Ustavnega sodišča sicer oškodovanec ne more opredeliti vseh pomanjkljivosti iz zahteve po neodvisni in učinkoviti preiskavi smrti, saj na primer ne more doseči, da bi državni organi vsa preiskovalna opravila izvedli po uradni dolžnosti, ali pospešiti predkazenskega postopka.
[71]
Vendar bi pritožnica lahko izkazala, da je podan utemeljen sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje uboja in da je treba opraviti katero od predlaganih preiskovalnih dejanj. To bi s procesnega vidika pravice do življenja iz 17. člena Ustave pomenilo, da je prišlo do nasilne smrti in da so obstajala razumno dosegljiva dejanja, ki bi lahko vodila do dokazov o okoliščinah smrti in o storilcu, z izvedbo ali odreditvijo katerih bi sodišče lahko učinkovito opravilo ter nadomestilo dejanja, ki bi jih morala sicer opraviti že policija in državno tožilstvo. Ker se ustavna pritožba vloži zoper posamični akt, s katerim je državni organ odločil o pravici posameznika (prvi odstavek 50. člena ZUstS), je Ustavno sodišče predmetno ustavno pritožbo zoper sklep, izdan na podlagi prvega odstavka 165. člena ZKP, sprejelo v obravnavo, saj bi, če bi sodišče presojo o zavrnitvi predloga oprlo na stališča, ki niso združljiva s procesnim vidikom pravice do življenja iz 17. člena Ustave, to pomenilo (novo) kršitev navedene pravice.
22. Upoštevajoč vsebino premis iz dela B. – I. obrazložitve te odločbe in okoliščine, da je bila ustavna pritožba vložena zoper sklep senata o zavrnitvi predloga za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj iz prvega odstavka 165. člena ZKP, z vložitvijo katerega je pritožnica opredelila domnevne pomanjkljivosti preiskave smrti z vidika zahtev, ki izhajajo iz 17. člena Ustave in 2. člena EKČP, mora Ustavno sodišče presoditi, ali je prišlo do kršitve navedene človekove pravice.
B. – III.
Pomembne dejanske okoliščine obravnavane zadeve
23. Za celovito presojo obravnavane zadeve s procesnega vidika pravice do življenja iz 17. člena Ustave igrajo pomembno vlogo tudi dejanske okoliščine v zvezi s preiskovanjem smrti pritožničinega sina, ki so razvidne iz spisov Okrožnega državnega tožilstva št. Ktn/11639/2019 in Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II Kpd 30320/2020,
še posebej iz kazenske ovadbe in poročila št. 2300-3533877/1960505/9689910/2019 (1873344) z dne 30. 10. 2019, sklepa o zavrženju kazenske ovadbe Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani št. Ktn/11639/2019/LT/UR z dne 21. 4. 2020 in izpodbijanega sklepa.
24. Pritožnica je 16. 8. 2019 ob 23.00 prijavila pogrešanje svojega sina A. B., ki ga je nazadnje videla 15. 8. 2019 ob 18.45. Operater Telekom Slovenije je 19. 8. 2019 na podlagi 1. in 2. točke prvega odstavka 153. člena Zakona o elektronskih komunikacijah (Uradni list RS, št. 109/12, 110/13, 81/15 in 40/17 – v nadaljevanju ZEKom-1) policiji po njenem predlogu posredoval podatke, potrebne za ugotovitev zadnje lokacije mobilne številke pogrešanega imetnika A. B., in sicer je bila zadnja zabeležena zveza z navedeno mobilno številko 16. 8. 2019 ob 6.40 ID celica v bližini kraja Pot na Rakovo Jelšo v Ljubljani.
[72]
Oče pogrešanega je 19. 8. 2019 obvestil policijo, da je v bližini kraja Pot na Rakovo Jelšo v Ljubljani v osebnem avtomobilu našel mrtvega sina A. B.
[73]
Na kraj je prišla zdravnica ZD Ljubljana, ki je potrdila smrt. Opravljen je bil ogled kraja dejanja skupaj s kriminalističnimi tehniki, ki so med drugim ugotovili, da je bilo na voznikovem sedežu truplo pokojnega A. B., ki je bilo močno deformirano in v fazi razkrajanja. Pri ogledu trupla je bil na levi strani roke pod komolcem najden nameščen elastični trak z napisom "društvo Slovenija Hep NoHep", s katerim je bilo nakazano, da je šlo za injiciranje prepovedane droge s pomočjo brizge, ki je bila uporabljena najdena poleg desne roke (dlani) na sopotnikovem sedežu, najdena pa je bila še ena dodatna, že uporabljena igla brez brizge. Na sopotnikovem sedežu je bila najdena tudi aluminijasta folija, v kateri je bila bela grudasta kristalna snov. Pri ogledu je sodelovala tudi dr. M. Č. iz ISM, ki je navedla, da znakov nasilja ali kaznivega dejanja na truplu pokojnega ni zaznala, da je po prvih ugotovitvah smrt nastopila 15. 8. 2019 nekje po 24.00, z veliko verjetnostjo zaradi predoziranja s prepovedanimi drogami, in da je posledično odredila sanitarno obdukcijo. Med ogledom kraja dejanja so bili odvzeti tudi predmeti, ki so bili poslani v nadaljnjo analizo v
Nacionalni forenzični laboratorij
(v nadaljevanju NFL),
[74]
med drugim injekcijska brizga z napisom Pic solution 5 ml z injekcijsko iglo, najdena poleg desne roke pokojnega na sprednjem desnem sedežu, še ena injekcijska igla, aluminijasta folija, v kateri je bila zavita bela grudasta snov (najdena na sprednjem desnem sedežu poleg desne roke, kasneje ugotovljeno, da gre za 2,68 grama kokaina), plastična škatlica z napisom Sample No. 7, v kateri so bili dva plastična ovoja, šestnajst velikih in štiri majhne tablete ter rdeč papirnat ovoj, v katerem je bilo šestnajst majhnih tablet. Pri pregledu širše okolice kraja najdbe vozila in trupla pokojnega je bila pribl. 100 metrov stran najdena zapuščena baraka brez vrat, v kateri so bili priročna postelja, steklenica nepopite vodke, osebni predmeti pokojnega (manjša toaletna torbica, v kateri so bile osebne stvari pokojnega in zaščitne gumijaste rokavice ter sledovi, ki so nakazovali na predhodno uživanje drog, to je tulec, s katerim se njuha droga heroin), od tam pa so bili odvzeti še drugi predmeti.
25. Ogled trupla se je nato nadaljeval 20. 8. 2019 v prostorih ISM Ljubljana, kjer je pri obdukciji trupla, ki jo je opravila dr. M. Č., izvedenka sodne medicine ISM Ljubljana, sodeloval tudi kriminalistični tehnik iz Policijske uprave Ljubljana, Sektorja kriminalistične policije zaradi dodatnega zavarovanja sledov.
[75]
Pritožnica je 21. 8. 2019 ob podaji kazenske ovadbe tožilstvu predlagala tudi izvedbo sodne obdukcije, vendar ta ni bila izvedena, saj se je tožilstvo oprlo na poizvedbe pri predstojniku ISM, da sodna obdukcija glede na stanje trupla (tri dni po smrti ob avgustovskih visokih temperaturah okrog 34 °C) ne bi razkrila več, kot je bilo ugotovljeno ob sanitarni obdukciji.
[76]
Iz obdukcijskega zapisnika izhaja, da zaradi močno napredovanih posmrtnih sprememb neposrednega vzroka smrti niso mogli ugotoviti, opravljene toksikološke preiskave so bile negativne, obducentka pa ni ugotovila znakov poškodb, ki bi nastale v času življenja in bi lahko pojasnile nastop smrti. Po mnenju ISM je smrt najverjetneje nastopila zaradi nenadnega zastoja srca, do česar je lahko prišlo iz nekega bolezenskega vzroka, zelo verjetna pa je tudi možnost, da je smrt nastopila zaradi odpovedi srca ob zaužitju kokaina.
26. Ker so bili rezultati glede prisotnosti drog v telesu pokojnega negativni, je ISM na pobudo policije
[77]
podal dodatno mnenje glede interpretacije rezultatov, saj je bila ob pokojniku najdena prepovedana droga, skupaj s priborom za injiciranje. Na ISM so pojasnili, da so analizirali vzorec stegenske mišice, saj telesnih tekočin pokojnega ni bilo mogoče preiskati, ker jih ni bilo (urin, možganska tekočina, žolč) ali pa so bile zaradi razkroja trupla neuporabne (kri), da so psihoaktivne snovi po smrti izpostavljene razgradnji in redistribuciji v telesu, da nekatere substance iz trupla izginjajo hitro, druge pa so dokazljive še po dolgem času,
da na splošno velja, da kokain iz telesa po smrti izginja hitro in je s časom vse težje dokazljiv ter da dejstvo, da kokaina v vzorcu mišice pokojnega niso dokazali, nikakor ne pomeni, da pokojni pred smrtjo ni zaužil kokaina
.
[78]
Analiza zavarovanih bioloških sledi na držalu in notranjem delu uporabljene injekcijske brizge je pokazala, da imajo zavarovane sledi enak DNK profil kot pokojni,
[79]
na zavarovani foliji, v kateri je bila najdena prepovedana droga, pa so bili prstni odtisi pokojnega.
[80]
27. Pritožnica je 21. 8. 2019 na policijo in državno tožilstvo podala kazensko ovadbo zaradi kaznivega dejanja uboja njenega sina po prvem odstavku 115. člena KZ-1. Poleg tega je policija na Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani 30. 10. 2019 podala kazensko ovadbo zaradi kaznivega dejanja neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami po prvem odstavku 186. člena KZ-1 zoper neznanega storilca, ki naj bi 15. 8. 2019 ob neugotovljeni uri na območju Rakove Jelše v Ljubljani A. B. dobavil in prodal najmanj neto 2,68 grama prepovedane droge kokain, in zaradi kaznivega dejanja tatvine po prvem odstavku 204. člena KZ-1 zoper neznanega storilca, ki naj bi med 15. 8. 2019 in 16. 8. 2019 do 6.40 v bližini naslova Ljubljana, Pot na Rakovo Jelšo, pokojnemu A. B. odtujil mobilni telefon znamke Samsung Galaxy S9+, korekcijska očala in usnjeno ročno zapestnico. V zvezi s kaznivim dejanjem uboja po prvem odstavku 115. člena KZ-1 je policija tožilstvu podala poročilo na podlagi desetega odstavka 148. člena ZKP,
[81]
ker naj ne bi bil podan sum, da je bilo storjeno naznanjeno kaznivo dejanje. Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani je ob upoštevanju, da je pritožnica podala kazensko ovadbo za kaznivo dejanje uboja po prvem odstavku 115. člena KZ-1, njeno kazensko ovadbo na podlagi prvega in petega odstavka 161. člena KZ-1 zavrglo, saj naj ne bi bil podan utemeljen sum, da bi neznani storilec storil kaznivo dejanje uboja. Pritožnico je tudi poučilo, da ima na podlagi 60. člena ZKP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZKP pravico, da v roku 30 dni predlaga preiskovalnemu sodniku izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj, za katera je glede na okoliščine primera smotrno, da jih opravi, še preden se uvede preiskava.
28. Policija je 23. 8. 2019 in 16. 1. 2020 opravila razgovor in zaslišanje z osebo A. T., za katero je bil podan sum, da je sinu pritožnice prodala nedovoljeno drogo, pri isti osebi pa je policija 18. 12. 2019 opravila tudi hišno preiskavo, vendar iskanih prepovedanih drog niso našli. Prav tako niso našli nobenih dokazov v smeri očitanega kaznivega dejanja pri preiskavi zaseženih elektronskih naprav navedene osebe.
[82]
Zaradi odsotnosti utemeljenega suma v smeri storitve kaznivega dejanja neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami po prvem odstavku 186. člena KZ-1 je tožilka nato ovadbo zoper A. T. zavrgla.
[83]
Ovadba glede kaznivega dejanja tatvine ostaja aktualna do odkritja storilca oziroma do zastaranja, ki bo nastopilo 19. 8. 2029.
[84]
B. – IV.
Ustavnosodna presoja
29. Procesni del pravice do življenja iz 17. člena Ustave državi nalaga dolžnost učinkovite uradne preiskave (suma) nasilne smrti oziroma drugačnega resnega nasilja nad posameznikom, in to ne glede na to, kdo je domnevni storilec, agent države ali drug posameznik. V tem okviru mora Ustavno sodišče najprej presoditi stališča sodišča iz izpodbijanega sklepa, ali so bili podani pogoji za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj v smeri suma, da je bil pokojni A. B. žrtev kaznivega dejanja uboja, torej nasilne smrti.
30. Sodišče je svojo odločitev, da zavrne predlog pritožnice za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj, oprlo na 165. člen ZKP in presodilo, da utemeljen sum kaznivega dejanja uboja po prvem odstavku 115. člena KZ-1 ni podan. Člen 165 ZKP izrecno ne določa utemeljenega suma kot dokaznega standarda, ki bi bil pogoj za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj po 165. členu ZKP, da lahko upravičeni tožilec v primeru neznanega storilca predlaga preiskovalnemu sodniku izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj, za katera je glede na okoliščine primera smotrno, da jih opravi, še preden se uvede preiskava. Vendar sta sodna praksa in teorija enotni v razlagi, da navedeno predpostavlja obstoj utemeljenega suma,
[85]
da je bilo določeno kaznivo dejanje storjeno, le storilec je (še) neznan.
[86]
Zoper neznanega storilca namreč ni mogoče voditi kazenskega postopka, torej začeti (sodne) preiskave. Ta preiskovalna dejanja v primeru, ko gre za nepojasnjeno smrt, naj ne bi bila namenjena iskanju informacij ali dokazov, na podlagi katerih bi se šele potrdila verjetnost, da je smrt posledica kaznivega dejanja, ampak predvsem zavarovanju v primeru, ko je verjetnost, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, že izkazana na ravni utemeljenega suma. Takšno stališče izvenobravnavnega senata ne vzbuja ustavnopravnih pomislekov.
31. Presojo, da utemeljen sum glede kaznivega dejanja uboja po prvem odstavku 115. člena ZKP ni podan, je sodišče oprlo na zapisnik o sanitarni obdukciji in na dodatno mnenje ISM, iz katerih, kot je bilo že navedeno, izhaja, da neposrednega vzroka smrti niso mogli ugotoviti, da je bila
pri pregledu trupla ugotovljena sled injekcijskega vboda v predelu leve predkomolčne kotanje,
da so bile opravljene toksikološke preiskave negativne, da obducentka ni ugotovila znakov poškodb, ki bi lahko nastale v času življenja in bi lahko pojasnile nastop smrti, izključena pa je bila tudi možnost, da bi pokojnik umrl zaradi tope poškodbe glave ali drugega dela telesa, poškodbe, ki bi bila povzročena z ostrim predmetom, zastrupitve z alkoholom, bolezenske krvavitve, pljučnice, rakavega obolenja itd. Po mnenju ISM je smrt najverjetneje nastopila zaradi nenadnega zastoja srca, do česar je lahko prišlo iz nekega bolezenskega vzroka, zelo verjetna pa je tudi možnost, da je smrt nastopila zaradi odpovedi srca ob zaužitju kokaina. Pritožnica je sicer navedeno mnenje ISM izpodbijala s stališčem patologa dr. R. K., ki ga je sama angažirala,
[87]
da negativni rezultat toksikološke preiskave na droge pomeni neizpodbiten dokaz, da v preiskovanem vzorcu pokojnika drog ni bilo in da pokojnik torej ni umrl zaradi zastrupitve z drogo (t. i.
overdose
). Sodišče je na pomislek v zvezi s tem, da v telesu pokojnega ni bilo prisotnih drog, čeprav so okoliščine najdbe trupla nakazovale na injiciranje prepovedanih drog, odgovorilo s sklicevanjem na dodatno pojasnilo ISM, da na splošno velja, da kokain iz telesa po smrti izginja hitro in je s časom vse težje dokazljiv, zato dejstvo, da kokaina v vzorcu mišice pokojnega niso dokazali, nikakor ne pomeni, da pokojni pred smrtjo ni zaužil kokaina. Presodilo je, da navedbe pritožnice o okoliščinah smrti, ki naj bi kazale na prisotnost tretjih oseb, glede na izvid obdukcije in ugotovitve ISM v zvezi s stanjem trupla, odsotnosti sledov oziroma okoliščin, ki bi govorile o možnem vzroku smrti po drugi osebi, utemeljenega suma ne morejo vzpostaviti. Upoštevaje vse navedeno, stališče sodišča, da vzročna zveza med nepojasnjenimi oziroma neznanimi ravnanji drugih oseb oziroma njihovo domnevno prisotnostjo v obravnavanem času in prostoru ter smrtjo pokojnika iz sodnega in tožilskega spisa ne izhaja, zaradi česar utemeljen sum, da je pokojni A. B. umrl nasilne smrti, povzročene s strani druge osebe, ni podan, po presoji Ustavnega sodišča ne vzbuja ustavnopravnih pomislekov z vidika 17. člena Ustave.
32. Po drugi strani pa je pritožnica že med policijsko preiskavo navajala določena dejstva in okoliščine, ki naj bi kazali, da je njen sin A. B. umrl v sumljivih okoliščinah.
Negativen izvid toksikoloških preiskav naj bi namreč dokazoval, da ni šlo za predoziranje z drogo. Njen sin, ki naj bi sicer bil odvisnik, naj si droge ne bi injiciral, temveč naj bi jo njuhal, ker se je bal igel. Bil naj bi tudi levičar, v konkretnem primeru pa naj bi si glede na mesto vboda drogo injiciral z desno roko, s katero ni bil spreten. V nasprotju z vsebino zapisnika o ogledu naj v osebnem avtomobilu ne bi bilo aluminijaste folije ali zavitka, ki bi kazala, da naj bi si pritožnik sam vbrizgal odmerek droge. Poleg tega naj bi glede na poročilo NFL biološka sled z zgornjega dela injekcijske brizge (držala za vbrizg) vsebovala DNK pokojnika, vendar tudi alel tuje DNK, kar naj bi kazalo, da naj bi drogo pokojniku vbrizgal nekdo drug, na držalu brizge pa naj ne bi bilo prstnih odtisov pokojnika. Na truplu naj bi bila razvidna podplutba na levi roki, kri naj bi bila na majici v predelu reber na desni strani trupa, na desnem rokavu, pa tudi po notranjosti vozila. Na majici naj bi bile vidne sledi vlečenja, na fotografiji trupla v državnotožilskem spisu pa naj bi bile vidne poškodbe obraza. V okolici avtomobila naj bi bile sledi obuval in avtomobilskih pnevmatik, ki naj jih policisti med ogledom navkljub opozorilom pritožnice ne bi zavarovali ali dokumentirali. Povezavo druge osebe s smrtjo naj bi dokazovali tudi podatki o gibanju mobilnega telefona pokojnika na območju Rakove Jelše v obdobju pred potrjeno smrtjo in tudi še po smrti, pri čemer sam telefon ni bil nikoli najden. Pokojnik naj bi v marcu, aprilu in juniju 2019 prejel grožnje po telefonu.
33. Vse naštete konkretne okoliščine smrti pritožničinega sina so tudi po presoji Ustavnega sodišča utemeljevale oceno, da je kljub odsotnosti utemeljenega suma v smeri kaznivega dejanja uboja vendarle šlo za smrt osebe v sumljivih okoliščinah. Posledično so obveznosti iz 17. člena Ustave od policije in tožilstva terjale, da opravita neodvisno in učinkovito preiskavo okoliščin smrti. Glede na okoliščine obravnavane zadeve je po stališču Ustavnega sodišča preiskava smrti v okviru mehanizmov predkazenskega postopka bila ustrezna, če ne celo edina učinkovita možnost, saj je obstajal sum, da je bila smrt povezana s storitvijo drugih kaznivih dejanj, prav tako je obstajala tudi potreba po preiskovalnih dejanjih, ki so značilna za delovanje organov odkrivanja in pregona kaznivih dejanj (po obdukciji, po forenzičnih preiskavah, hišni preiskavi itd.). Pri tem organi pregona v skladu s prakso ESČP ne smejo
zlahka sprejeti domneve o dogodku, ki se najočitneje ponuja, temveč je treba odpravljati opustitve ali protislovja, ki se pojavijo med preiskavo,
[88]
saj
lahko neupoštevanje neke očitne smeri preiskovanja odločilno spodkoplje sposobnost preiskave, da se ugotovijo relevantne okoliščine primera in identiteta odgovornih oseb.
[89]
Kljub navedenemu pa preiskovalni organi niso dolžni upoštevati prav vsakega predloga svojcev pokojne osebe. Ustavnopravno merilo za oceno preiskave smrti namreč je, ali so organi odkrivanja in pregona v primeru, da je bilo treba vzrok smrti preiskati s kazenskopravnimi sredstvi, ravnali v skladu s standardom dobrega preiskovalca kaznivih dejanj
[90]
in standardi učinkovite preiskave iz sodne prakse ESČP.
34. Pritožnica je predlagala številna preiskovalna dejanja, ki bi po njenem mnenju morala biti opravljena, da bi policija in državno tožilstvo neodvisno in učinkovito preiskala okoliščine, v katerih je umrl njen sin. Večina od predlaganih preiskovalnih dejanj se sicer vsaj po vsebini prekriva s tistimi, ki jih je policija že opravila.
[91]
V okviru ustavnosodne presoje o tem, ali je ravnanje organov odkrivanja in pregona kot celota ustrezalo pojmu neodvisne in učinkovite preiskave s procesnega vidika pravice do življenja iz 17. člena Ustave in 2. člena EKČP, ni naloga Ustavnega sodišča, da tako kot redno sodišče odloča o pogojih za izvedbo vsakega od petindvajsetih predlaganih preiskovalnih dejanj, ampak da oceni, ali
sta policija oziroma državno tožilstvo opustila izvedbo kakšnega
razumno dosegljivega dejanja, ki bi ga bilo treba opraviti, da bi se razjasnile sumljive okoliščine smrti.
35. Policija je po
prijavi pritožnice, da je njen sin pogrešan, izvajala številne aktivnosti, da bi ga našla; poleg ukrepa na podlagi 153. člena ZEKom-1 je tako obvestila operativno-komunikacijski center, poizvedovala na reševalnih postajah in v zdravstvenih zavodih, klicala telefonsko številko pogrešanega in pošiljala SMS nanjo, razpisala iskanja osebe, pregledala teren, na katerem bi glede na podatke svojcev in podatke o baznih postajah, preko katerih je bila vzpostavljena zveza z mobilnim telefonom, lahko pogrešani bil, ter opravila razgovor z osebami, ki bi lahko podale informacije o njegovi lokaciji.
[92]
Na podlagi podatkov o baznih postajah je truplo sicer našel oče pokojnega, o njegovi najdbi pa je nato policija obvestila dežurno preiskovalno sodnico in okrožno državno tožilko.
[93]
Policija je opravila ogled trupla in vozila, v katerem so našli pokojnega, ter širše okolice, odvzeti so bili tudi sumljivi predmeti ter zavarovane sledi za namen forenzičnih preiskav. Na podlagi odredbe zdravnice ISM, ki je opravljala mrliški pregled, pri katerem ni zaznala znakov nasilja ali kaznivega dejanja na truplu pokojnika, je bila opravljena sanitarna obdukcija.
[94]
Zaradi morebitnega dodatnega zavarovanja sledov je bil pri obdukciji prisoten tudi kriminalistični tehnik.
Ker se je pojavil tudi sum, da je bila smrt povezana s storitvijo kaznivega dejanja neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami po 186. členu KZ-1, je policija za to kaznivo dejanje podala ovadbo, prav tako pa tudi ovadbo zaradi kaznivega dejanja tatvine, saj ob truplu ni bilo nekaterih pokojnikovih osebnih predmetov, med drugim mobilnega telefona. Policija je opravila tudi več razgovorov z osebami, ki bi lahko kaj vedele o smrti pritožničinega sina, vendar ni bilo nobene priče, ki bi lahko potrdila vzrok smrti ali podala kakšne koristne informacije. V preiskavi je policija opravila tudi razgovore z osebami, ki naj bi v preteklosti grozile pokojniku, vendar sumov o kaznivem dejanju uboja ni potrdila.
[95]
Policisti so pregledali tudi nadzorne kamere ob poti, po kateri se je večer pred smrtjo gibal pritožničin sin A. B., vendar niso zaznali nobenih
sumljivih okoliščin (na posnetkih je pritožničin sin sam, brez drugih oseb).
Pri A. T., osumljenem za kaznivo dejanje neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami, so policisti opravili tudi hišno preiskavo, vendar iskanih drog niso našli, posledično pa je tožilka ovadbo zoper njega zavrgla.
36.
Glede predlagane vnovične toksikološke preiskave vzorca mišice, ki je bil pozitiven le na alkohol (etanol), ne pa tudi na mamila, kar naj bi po prepričanju pritožnice
pomenilo, da pokojnik zanesljivo ni zaužil kokaina
,
[96]
je po presoji Ustavnega sodišča policija
vložila razumen napor v odpravo tega protislovja preiskave.
[97]
ISM je namreč zaprosila za dodatno mnenje, iz katerega pa jasno izhaja, da odsotnost kokaina v mišici pokojnega nikakor ne pomeni, da pred smrtjo ni zaužil kokaina. Dejstvo, da je s strani pritožnice angažirani patolog dr. R. K. sprejel drugačno
interpretacijo rezultatov kot ISM, je sicer vneslo določen dvom v hipotezo, da je šlo za smrt zaradi droge, vendar pa policisti te hipoteze niso sprejeli kot edino možne, temveč so preiskovali tudi druge možne vzroke smrti in nato zlasti na podlagi rezultatov obdukcije, pa tudi številnih drugih okoliščin
[98]
zaključili, da vzrok smrti ni znan. Nova toksikološka preiskava vzorca mišice, upoštevajoč, da pritožnica niti ne trdi, da bi bila prvič opravljena nestrokovno ali metodološko napačno, tako tudi po presoji Ustavnega sodišča ni pomenila potrebnega preiskovalnega dejanja.
37. Pritožnica je tudi trdila, da je na fotografijah, ki so bile posnete na kraju najdbe trupla, na majici v predelu reber na desni strani trupla in na več mestih v vozilu vidna kri, da so na majici vidne sledi vlečenja ter da je na levi roki trupla vidna podplutba. Navedeno naj bi kazalo na nasilno smrt, zaradi česar je pritožnica predlagala ponovno preiskavo vozila in odvzem kontaktnih sledov ter njihovo preiskavo. Policisti so ob ogledu kraja smrti opravili ogled vozila, prav tako so odvzeli vzorce za preiskavo bioloških sledi. Iz obdukcijskega zapisnika tako izhaja, da so bila oblačila pokojnika, med njimi rdeča majica s kratkimi rokavi in sive kratke hlače, prepojena z gnilobno tekočino, ki je pritožniku iztekala iz nosu in ust, koža zgornjih okončin pa je bila zeleno gnilobno obarvana, ponekod so bili na njej gnilobni mehurji. Upoštevajoč poročilo NFL o preiskavi bioloških sledi, je bila opravljena forenzična preiskava na prisotnost krvi na zavitku aluminijaste folije, ki je bil v avtomobilu, ter na zapestnici, ki je bila zavarovana s trupla med obdukcijo, in dejansko je bila najdena pokojnikova kri. Vendar pa je opravljena obdukcija sum o nasilni smrti, ki naj bi jo potrjevala prisotnost krvi v avtu, jasno ovrgla. Kot je pojasnil ISM, sodna obdukcija zaradi stanja trupla ne bi razkrila nič več, kot je sanitarna, zato je tudi po presoji Ustavnega sodišča razumno stališče, da se opravi le sanitarna obdukcija, pri čemer pa bi obducentka in navzoči kriminalistični tehnik kot strokovno usposobljeni osebi gotovo tudi pri sanitarni obdukciji zaznala morebitne poškodbe, zaradi katerih bi bila oblačila premočena s krvjo, zlasti upoštevaje dejstvo, da je bila odkrita celo lokacija vboda injekcijske igle, torej relativno majhne vbodne rane.
38. Domnevno protislovje v preiskavi naj bi po stališču pritožnice izhajalo tudi iz okoliščine, da naj bi rezultat DNK preiskave vzorca biološke sledi, ki je bil odvzet z držala injekcijske brizge, najdene in odvzete med ogledom, pokazal, da se je v vzorcu pojavil tuj DNK alel, kar naj bi kazalo na udeležbo druge osebe pri aplikaciji droge. Iz poročila NFL izhaja,
[99]
da se te pritožničine navedbe nanašajo na opombo k rezultatu preiskave sledi držala injekcijske brizge, da je izolirana DNK količinsko skromnejša in da so opazne posledice stohastičnega efekta (neuravnovešenost alelskih signalov, alelski izpadi, pojav tujega alela). V tej opombi pa so po presoji Ustavnega sodišča zgolj na splošno opisane posledice t. i. stohastičnega efekta, do katerega lahko pride, če vzorci vsebujejo majhne količine DNK oziroma če iz različnih vzrokov ne gre za kvaliteten vzorec.
[100]
Ko namreč analitik poskuša DNK kopirati z metodo PCR, je lahko posledica neuravnotežena zastopanost prisotnih alelov, v skrajnem primeru lahko pride do neželenih učinkov, kot so alelski izpadi, kar lahko otežuje razlago podatkov ali povzroči nepravilno poročilo o profilu DNK.
[101]
Glede na rezultat preiskave DNK v obravnavani zadevi so izmed možnih posledic stohastičnega efekta nastali samo alelski izpadi, ni pa se, kot trdi pritožnica, pojavil tuj alel.
S tega vidika se torej primerjava tega vzorca z najdenimi kontaktnimi sledmi v osebnem avtomobilu, kar je bilo eno izmed preiskovalnih dejanj, katerih izvedbo je predlagala pritožnica, ne kaže kot potrebna.
[102]
Po presoji Ustavnega sodišča namreč ne gre za protislovje, ampak zgolj za pritožničino napačno interpretacijo rezultata preiskave DNK. Odsotnost prstnih odtisov pokojnika na držalu injekcijske brizge sicer podobno, kot je Ustavno sodišče ugotovilo že v zvezi s toksikološko preiskavo, res vnaša določene dvome v hipotezo smrti zaradi zaužitja droge in v tem kontekstu, da si je pokojnik sam vbrizgal kokain.
[103]
Vendar je obveznost neodvisne in učinkovite preiskave smrti obveznost prizadevanja in ne rezultata, zato neuporabnost določene sledi še ne pomeni utemeljenosti očitka policiji, da ni ravnala v skladu z obveznostjo, da učinkovito preišče okoliščine smrti.
39. Za preiskavo smrti naj bi bili pomembni tudi podatki o lokaciji mobilnega telefona, katerega lastnica je bila pritožnica, njegov dejanski uporabnik pa je bil pokojnik, ter o vzpostavljenih klicih preko navedenega telefona, ki jih je pritožnica pridobila z vpogledom v uporabniški račun Google.
[104]
Po stališču pritožnice je sumljivo, da se je telefon gibal na območju Rakove Jelše tudi po času, ko naj bi nastopila pokojnikova smrt, da telefon nikoli ni bil najden, da se je pokojnik glede na starejše podatke o lokacijah v preteklosti zadrževal predvsem v bližini enega od naslovov na Rakovi Jelši, nikoli pa na kraju, na katerem je bilo najdeno njegovo truplo, ter da je z navedenega naslova pokojnik opravil svoj poslednji telefonski klic. Zato naj bi bilo po mnenju pritožnice nujno odrediti izvedenstvo telekomunikacijske stroke
[105]
in pregledati nadzorne kamere. Iz kazenske ovadbe policije izhaja, da je policija sama podrobno analizirala lokacije telefona za 15. 8. 2019 in 16. 8. 2019, pridobila pa je tudi posnetke nadzornih kamer P + R Ljubljana Barje in bencinskega servisa Petrol Barje, na katerih je razvidno gibanje pritožničinega sina na večer smrti. Na podlagi zbranih podatkov v preiskavi, tudi podatkov o lokaciji mobilnega telefona in stikih ter operativnih podatkov, s katerimi je policija že razpolagala, je policija preiskovala osebo A. T., ki je bivala na naslovu Pot na Rakovo Jelšo, osumljeno storitve kaznivega dejanja prometa s prepovedanimi drogami po 186. členu KZ-1, ker naj bi pokojniku prodala kokain. Vzporedno je tako policija vodila še predkazenski postopek za navedeno dejanje ter za kaznivo dejanje tatvine. Poleg tega je policija na državno tožilstvo v skladu s prvim odstavkom 149.b člena ZKP podala tudi tri pobude za pridobitev podatkov o komunikacijskem prometu preko telefonske številke, ki jo je uporabljal pritožnik, ki pa jih je državno tožilstvo zavrnilo. Zveze s pokojnikovo telefonsko številko so bile nato pridobljene po drugi poti, in sicer z vpogledom v uporabniški račun Google, policija pa je z osumljenim A. T. opravila tudi razgovor oziroma zaslišanje. Zaradi preiskovanja tatvine je bila na podlagi pobude policije in nato predloga državnega tožilstva pridobljena sodna odredba z dne 25. 10. 2019 za zavarovanje podatkov o komunikaciji preko mobilne številke, ki jo je uporabljal pritožnik, za tri mesece, kar pa ni bilo uspešno pri odkrivanju storilca, zato je policija podala ovadbo zaradi kaznivega dejanja tatvine zoper neznanega storilca. Po presoji Ustavnega sodišča vse navedeno potrjuje, da je policija vložila razumne napore v razjasnitev dejstva izginotja telefona, ki je nedvomno sumljivo in kaže na prisotnost tretje osebe na kraju smrti A. B., vendar njihova prizadevanja niso obrodila sadov. S tem je policija svojo obveznost prizadevanja po neodvisni in učinkoviti preiskavi v delu glede analize podatkov s telefona po oceni Ustavnega sodišča izpolnila.
40.
Poleg tega sta policija in državno tožilstvo, ki sta organa odkrivanja in pregona kaznivih dejanj, katerih posledica je smrt osebe, preiskavo smrti pokojnika opravila po uradni dolžnosti.
[106]
Ne glede na to, da je sicer glas o pogrešanju osebe in najdbi trupla pokojnika prišel s strani svojcev ter da so ti sami pridobili in navedenim organom posredovali koristne informacije za preiskavo,
[107]
po oceni Ustavnega sodišča ni mogoče reči, da je bilo na pritožnico prevaljeno breme preiskave, saj so bila ključna dejanja za preiskavo smrti (npr. obdukcija, forenzične preiskave in razgovori z osebami, hišna preiskava na naslovu osebe, ki naj bi pokojniku prodala drogo) izvedena po uradni dolžnosti, vloženi pa so bili tudi razumni napori, da bi bila odpravljena morebitna neskladja pri izsledkih preiskovalnih dejanj.
41. Pritožnici je bilo ves čas
predkazenskega postopka zagotovljeno tudi sodelovanje s policijo, prav tako je bila sproti seznanjena z ugotovitvami preiskave. Policiji je podala mnogo informacij o svojem sinu, ki jih je policija ovrednotila, preverila in uporabila pri nadaljnjem preiskovanju.
[108]
Iz kazenske ovadbe tako izhaja, da je bila pritožnica večkrat telefonsko in po elektronski pošti v stiku s kriminalistom glede poteka preiskave, pri čemer je bilo po komunikacijah 21. 8. in 26. 8. 2019 ocenjeno, da je pritožnica podala nova dejstva in okoliščine v zvezi s smrtjo,
[109]
na podlagi katerih so bila opravljena še dodatna preiskovalna opravila.
[110]
Pritožnica je v komunikaciji s policijo večkrat izrazila pomisleke o pravilnosti poteka in zaključkov preiskave, zato kazenska ovadba vsebuje tudi podroben opis vseh pojasnil, ki so jih policisti v zvezi s preiskavo smrti posredovali pritožnici.
[111]
Možnost sodelovati pri preiskavi je bila pritožnici zagotovljena tudi na podlagi četrtega in petega odstavka 161. člena ZKP,
[112]
saj iz sklepa o zavrženju kazenske ovadbe zaradi kaznivega dejanja uboja po 115. členu KZ-1 izhaja, da je državna tožilka oškodovancema poslala svojo pisno namero o zavrženju kazenske ovadbe, ki je vsebovala bistvene razloge za to odločitev, odgovor oškodovancev pa po oceni državne tožilke ni vseboval konkretnih podatkov in dokazov, da bi šlo glede na način ali sredstvo, s katerim naj bi bila povzročena po drugi osebi, za nasilno ali s kaznivim dejanjem povezano smrt posameznika. Upoštevaje opisano ravnanje policije in tožilstva ob preiskovanju sumljive smrti pritožničinega sina je po presoji Ustavnega sodišča mogoče zaključiti, da je bila možnost sodelovanja pri preiskavi pritožnici zagotovljena v skladu s procesnimi zahtevami iz 17. člena Ustave.
42. Vsa navedena ravnanja ob preiskovanju tragičnega dogodka smrti pritožničinega sina po presoji Ustavnega sodišča kažejo, da sta policija in tožilstvo navedbe pritožnice, da je bil njen sin žrtev uboja, upoštevala z vso resnostjo, jih tudi obravnavala in preiskovala, vendar pa nista našla nobenih dokazov, ki bi takšen sum utemeljevali. Pri tem Ustavno sodišče ni spregledalo, da policija ob ogledu kraja najdbe trupla sicer ni zavarovala in ni dokumentirala sledi obuval,
[113]
da očitno tudi ni analizirala vzorcev snovi iz avtomobila, za katere je pritožnica trdila, da so kri, ter da na slikah s kraja ogleda ni razvidno, da bi kokain, zasežen na prednjem sovoznikovem sedežu, dejansko bil zavit v aluminijasto folijo.
[114]
Kljub navedenemu pa zlasti ob upoštevanju rezultatov obdukcije in celotnega aktivnega preiskovanja s strani policije in tožilstva v več smereh po stališču Ustavnega sodišča ni mogoče reči, da je bil odziv državnih oblasti v zvezi s smrtjo pritožničinega sina kot celota neustrezen in v neskladju z garancijami procesnega vidika pravice do življenja.
Čeprav preiskava ni privedla do ugotovitve neposrednega vzroka smrti, kar je za svojce pokojnega gotovo še posebej obremenjujoče, pa po presoji Ustavnega sodišča opravljena preiskava glede na ustavnopravna merila ravnanja dobrega preiskovalca kaznivih dejanj oziroma merila učinkovitosti preiskave iz presoje ESČP ne vzbuja ustavnopravnih pomislekov. Glede na to, da gre v primeru preiskave kaznivih dejanj, katerih pregon se izvaja po uradni dolžnosti, za obligacijo prizadevanja in ne rezultata, policija in tožilstvo pa sta izvedla tista razumno dosegljiva dejanja, ki jih je bilo treba opraviti, da bi se razjasnile morebitne sumljive okoliščine smrti, sta s tem po presoji Ustavnega sodišča svojo obveznost po učinkoviti in neodvisni preiskavi sumljive smrti iz 17. člena Ustave ustavnoskladno izpolnila.
Zato je Ustavno sodišče presodilo, da pritožnici pravica do nedotakljivosti življenja iz 17. člena Ustave ni bila kršena, in je njeno ustavno pritožbo zavrnilo.
C.
43. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUstS in tretje alineje tretjega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Matej Accetto ter sodnici in sodniki dr. Rok Čeferin,
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA)
, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs.
Odločbo je sprejelo s petimi glasovi proti trem. Proti so glasovali sodniki Jaklič, Knez in Svetlič.
dr. Matej Accetto
Predsednik
[1]
Pritožnica se sklicuje na sodbe ESČP v zadevah Šilih proti Sloveniji z dne 9. 4. 2009; Frančiška Štefančič proti Sloveniji z dne 24. 10. 2017; McCann in drugi proti Združenemu kraljestvu z dne 27. 9. 1995; Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji z dne 14. 4. 2015; Ilhan proti Turčiji z dne 27. 6. 2000; Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu z dne 7. 7. 2011; Hugh Jordan proti Združenemu kraljestvu z dne 4. 5. 2001; Varnava in drugi proti Turčiji z dne 18. 9. 2009; Armani da Silva proti Združenemu kraljestvu z dne 30. 3. 2016; Giuliani in Gaggio proti Italiji z dne 24. 3. 2011 in E. G. proti Moldaviji z dne 13. 4. 2021.
[2]
Sodišče se pri tem sklicuje na
sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 166/2002 in I Ips 167/2002 z dne 20. 6. 2002
.
[3]
Pod navedeno opravilno številko je združenih več državnotožilskih spisov, povezanih z isto predkazensko zadevo.
[4]
Sklep o objavi besedila Splošne deklaracije človekovih pravic (Uradni list RS, št. 24/18).
[5]
Glej odločbe Ustavnega sodišča št. Up-555/03, Up-827/04 z dne 6. 7. 2006 (Uradni list RS, št. 78/06, in OdlUS XV, 92), 3. točka obrazložitve, št. Up-679/12 z dne 16. 10. 2014 (Uradni list RS, št. 81/14, in OdlUS XX, 39), 8. in 9. točka obrazložitve, ter št. Up-1082/12 z dne 29. 5. 2014 (Uradni list RS, št. 43/14, in OdlUS XX, 35), 9. in 11. točka obrazložitve.
[6]
Primerjaj 1. člen 6. Protokola k EKČP.
[7]
B. Ivanc v: M. Avbelj (ur.), Komentar Ustave Republike Slovenije, Nova univerza, Evropska pravna fakulteta, Ljubljana 2019, str. 139.
[8]
Drugi odstavek 2. člena EKČP določa, da se kot kršitev tega člena ne šteje odvzem življenja, če je posledica uporabe nujno potrebne sile: a) pri obrambi katerekoli osebe pred nezakonitim nasiljem, b) pri zakonitem odvzemu prostosti ali pri preprečitvi bega osebi, ki ji je zakonito odvzeta prostost, in c) pri zakonitem dejanju, ki ima namen zadušiti upor ali vstajo.
[9]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-555/03, Up-827/04, 25.–27. točka obrazložitve, enako še v odločbah Ustavnega sodišča št. Up-1082/12, 11. točka obrazložitve, in št. Up-1289/18 z dne 16. 3. 2023 (Uradni list RS, št. 46/23), 41. točka obrazložitve.
[10]
Odločba Ustavnega sodišča št. U-I-18/93 z dne 11. 4. 1996 (Uradni list RS, št. 25/96, in OdlUS V, 40), 53. točka obrazložitve.
[11]
B. Ivanc, nav. delo, str. 138.
[12]
Odločba Ustavnega sodišča št. U-I-83/20 z dne 27. 8. 2020 (Uradni list RS, št. 128/20, in OdlUS XXV, 18), 42. točka obrazložitve.
[13]
Odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-59/17 z dne 18. 9. 2019 (Uradni list RS, št. 62/19, in OdlUS XXIV, 14), 26. točka obrazložitve, št. U-I-292/09, Up-1427/09 z dne 20. 10. 2011 (Uradni list RS, št. 98/11, in OdlUS XIX, 27), 12.–14. točka obrazložitve, in št. Up-763/09 z dne 17. 9. 2009 (Uradni list RS, št. 80/09), 6. točka obrazložitve.
[14]
Sodbe ESČP v zadevah Centre for Legal Resources v imenu Valentina Câmpeanuja proti Romuniji z dne 17. 7. 2014, 130. točka obrazložitve, L. C. B. proti Združenemu kraljestvu z dne 9. 6. 1998, 36. točka obrazložitve, in Frančiška Štefančič proti Sloveniji, 64. točka obrazložitve, ter odločitev ESČP v zadevi Boso proti Italiji z dne 5. 9. 2002.
[15]
Sodba ESČP v zadevi
McCann in drugi proti Združenemu kraljestvu
, 61. točka obrazložitve.
[16]
Sodba ESČP v zadevi
Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji
, 171. točka obrazložitve.
[17]
Prav tam, glej tudi sodbi ESČP v zadevah
Yotova proti Bolgariji
z dne 23. 10. 2012, 68. točka obrazložitve, in
Pereira Henriques proti Luksemburgu
z dne 9. 5. 2006, 56. točka obrazložitve, ter odločitev ESČP v zadevi
Menson proti Združenemu kraljestvu
z dne 6. 5. 2003.
[18]
Glej sodbe ESČP v zadevah
Hugh Jordan proti Združenemu kraljestvu
, 105. točka obrazložitve,
Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu
, 163. točka obrazložitve, in
Nachova in drugi proti Bolgariji
z dne 6. 7. 2005, 110. točka obrazložitve.
[19]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-555/03, Up-827/04, 24. točka obrazložitve.
[20]
Prav tam, 30. točka obrazložitve.
[21]
Prav tam, 32. točka obrazložitve.
[22]
Odločba Ustavnega sodišča št.
Up-1082/12, 7. točka
obrazložitve.
[23]
Prav tam, 12. točka obrazložitve.
[24]
Prav tam, 13. točka obrazložitve.
[25]
Prav tam, 14. točka obrazložitve.
[26]
Sodba ESČP v zadevi
Al-Skeini
in drugi proti Združenemu kraljestvu
, 165. točka obrazložitve.
[27]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-555/03, Up-827/04
,
33. točka obrazložitve.
[28]
Prav tam, 34. točka obrazložitve.
[29]
Prav tam in odločba Ustavnega sodišča št. Up-1082/12, 13. točka obrazložitve.
[30]
Sodbi ESČP v zadevah
Giuliani in Gaggio proti Italiji
, 306. točka obrazložitve, in
Hanan proti Nemčiji
z dne 16. 2. 2021, 210. točka obrazložitve.
[31]
Sodba ESČP v zadevi
Ali in Ayşe Duran proti Turčiji
z dne 8. 4. 2008, 61. točka obrazložitve.
[32]
Ker v obravnavani zadevi niti državna tožilka niti oškodovanka kot tožilka nista zahtevali uvedbe kazenskega postopka, se Ustavnemu sodišču ni bilo treba opredeliti do vprašanja, ali skladno s prakso ESČP preiskava smrti poteka tudi v okviru kazenskega postopka, kadar je ta uveden.
[33]
Sodba ESČP v zadevi
Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu
, 165. točka obrazložitve.
[34]
Sodba ESČP v zadevi
Šilih
proti Sloveniji
, 194. točka obrazložitve.
[35]
Sodba ESČP v zadevi
Banel proti Litvi
z dne 18. 6. 2013, 70. točka obrazložitve.
[36]
Sodba ESČP v zadevi
Fergec proti Hrvaški
z dne 9. 5. 2017, 32. točka obrazložitve, in tam navedena praksa ESČP.
[37]
Sodbe ESČP v zadevah
Šilih
proti Sloveniji
, 194. točka obrazložitve,
Calvelli in Ciglio proti Italiji
z dne 17. 1. 2002, 51. točka obrazložitve,
Lopes de Sousa Fernandes proti Portugalski
z dne 19. 12. 2017, 215. točka obrazložitve,
Vo proti Franciji
z dne 8. 7. 2004, 90. točka obrazložitve, in
Anna Todorova proti Bolgariji
z dne 24. 5. 2011, 73. točka obrazložitve.
[38]
Sodbe ESČP v zadevah Šilih proti Sloveniji, Calvelli in Ciglio proti Italiji ter Vo proti Franciji.
[39]
Sodbi ESČP v zadevah
Anna Todorova proti Bolgariji
, 74. točka obrazložitve, in
Nicolae Virgiliu Tănase proti Romuniji
z dne 25. 6. 2019, 163. točka obrazložitve.
[40]
Sodbi ESČP v zadevah
Cevrioğlu proti Turčiji
z dne 4. 10. 2016, 54. točka obrazložitve, in
Zinatullin proti Rusiji
z dne 28. 1. 2020, 32. točka obrazložitve, ter odločitev ESČP v zadevi
Olga Koceska in drugi proti Makedoniji
z dne 22. 10. 2013, 27. točka obrazložitve.
[41]
Le izjemoma je v takih primerih potrebna tudi kazenska preiskava, glej sodbe ESČP, citirane v sodbah v zadevah
Lopes de Sousa Fernandes proti Portugalski
, 215. točka obrazložitve, in
Cevrioğlu proti Turčiji
, 54. točka obrazložitve.
[42]
V kontekstu obravnavane pravice govorimo o preiskavi s kazenskopravnimi sredstvi, ki so dosegljiva organom odkrivanja in pregona kaznivih dejanj oziroma sodišču, torej o preiskavi, ki se izvaja v okviru pojma kazenskega postopka v širšem smislu, vključno s predkazenskim postopkom, in ne o sodni preiskavi, ki že pomeni uvedbo (sodnega) kazenskega postopka (XVI. poglavje ZKP).
[43]
Glej npr. sodbe ESČP v zadevah
Frančiška Štefančič proti Sloveniji
, 54. točka obrazložitve, in
Volk proti Sloveniji
z dne 13. 12. 2012, 78. točka obrazložitve.
[44]
Sodbe ESČP v zadevah Makaratzis proti Grčiji z dne 20. 12. 2004, 73. točka obrazložitve, Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu, 165. točka obrazložitve, Armani da Silva proti Združenemu kraljestvu, 232. točka obrazložitve, ter Hugh Jordan proti Združenemu kraljestvu, 105.–106. točka obrazložitve.
[45]
Sodbe ESČP v zadevah
Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji
, 133. točka obrazložitve, in
Nicolae Virgiliu Tănase proti Romuniji
, 160.–164. točka obrazložitve.
[46]
Glede vprašanja, kdaj je treba opraviti preiskavo s kazenskopravnimi sredstvi, glej tudi stališče nemškega Zveznega ustavnega sodišča (BVerfG) v sklepu št. 2 BvR 378/20 drugega senata BVerfG z dne 21. 12. 2022, 50.–55. točka obrazložitve.
[47]
Odločbi Ustavnega sodišča št. Up-1082/12, 12. točka obrazložitve, in št. Up-555/03, Up-827/04, 24. točka obrazložitve.
[48]
Sodba ESČP v zadevi
Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu
, 165. točka obrazložitve.
[49]
Sodbe ESČP v zadevah
Armani da Silva proti Združenemu kraljestvu
, 232. točka obrazložitve
, Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji
, 222.–224. točka obrazložitve, in
Stojnšek proti Sloveniji
z dne 23. 6. 2009, 98. točka obrazložitve.
[50]
Sodbe ESČP v zadevah Armani da Silva proti Združenemu kraljestvu, 233. in 234. točka obrazložitve, Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu, 166. točka obrazložitve, Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji, 175. točka obrazložitve, in Frančiška Štefančič proti Sloveniji, 68. točka obrazložitve.
[51]
Sodbe ESČP v zadevah Armani da Silva proti Združenemu kraljestvu, 237. točka obrazložitve, Giuliani in Gaggio proti Italiji, 305. točka obrazložitve, Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu, 167. točka obrazložitve, in Šilih proti Sloveniji, 195. točka obrazložitve.
[52]
Sodbe ESČP v zadevah Giuliani in Gaggio proti Italiji, 304. točka obrazložitve, Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu, 167. točka obrazložitve, in Hugh Jordan proti Združenemu kraljestvu, 121. točka obrazložitve.
[53]
Glej sodbe ESČP v zadevah Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu, 166. točka obrazložitve, Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji, 173. točka obrazložitve, Nicolae Virgiliu Tănase proti Romuniji, 170. točka obrazložitve, in Jaloud proti Nizozemski z dne 20. 11. 2014, 186. točka obrazložitve.
[54]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-1082/12, 15.–20. točka obrazložitve.
[55]
Prav tam.
[56]
Sodba ESČP v zadevi
Armani da Silva proti Združenemu kraljestvu
, 233. točka obrazložitve.
[57]
Prav tam.
[58]
Sodba ESČP v zadevi
Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji
, 175. točka obrazložitve.
[59]
Sodba ESČP v zadevi
Al-Skeini in drugi proti Združenemu kraljestvu
, 166. točka obrazložitve.
[60]
Glej sodbe ESČP v zadevah
Giuliani in Gaggio proti Italiji
, 304. točka obrazložitve,
Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji
, 180. točka obrazložitve, ter
Ramsahai in drugi proti Nizozemski
z dne 15. 5. 2007, 297. točka obrazložitve.
[61]
Odločba Ustavnega sodišča
št. Up-555/03, Up-827/04,
33. točka obrazložitve.
[62]
Sodba ESČP v zadevi
Šilih proti Sloveniji
, 153.–159. točka obrazložitve.
[63]
ESČP v določenih primerih procesni vidik pravice do življenja obravnava tudi v primeru resnih napadov na življenje, ki niso privedli do smrti, glej npr. sodbi ESČP v zadevah
Nicolae Virgiliu Tănase proti Romuniji
in
Navalnyy proti Rusiji
št. 3
z dne 6. 6. 2023, 101. točka obrazložitve; primerjaj tudi odločbo Ustavnega sodišča št. Up-1082/12, 7. točka obrazložitve.
[64]
Glej odločbe Ustavnega sodišča št. Up-293/16 z dne 12. 9. 2019, št. Up-449/16 z dne 16. 5. 2019 in št. Up-1305/20 z dne 1. 2. 2024.
[65]
Glej sodbe ESČP v zadevah
Stojnšek proti Sloveniji
, 79. točka obrazložitve,
Butolen proti Sloveniji
z dne 26. 4. 2012, 63. in 76. točka obrazložitve, in
Frančiška Štefančič proti Sloveniji
, 53.–54. ter 88.–90. točka obrazložitve. Primerjaj tudi sodbo ESČP v zadevi
Volk proti Sloveniji
, 99.–106. točka obrazložitve.
[66]
Pri tem se Ustavno sodišče ne opredeljuje do vprašanja, ali bi morala izčrpati to sredstvo na podlagi 51. člena ZUstS.
[67]
Glej odločbi Ustavnega sodišča št. Up-555/03, Up-827/04, 27. točka obrazložitve, in št.
Up-776/14, 4. točka obrazložitve.
[68]
Izjema je zavrženje kazenske ovadbe na podlagi 161.a ali 162. člena ZKP.
[69]
Drugi odstavek 161. člena ZKP se glasi: "Če državni tožilec iz same ovadbe ne more presoditi, ali so navedbe v njej verjetne, ali če podatki v ovadbi ne dajejo dovolj podlage, da bi lahko odločil, ali naj zahteva preiskavo, ali če je do njega prišel le glas o kaznivem dejanju, zlasti pa, če je storilec neznan, lahko zahteva od policije, če tega ne more storiti sam ali po drugih organih, naj v roku, ki ga on določi, zbere potrebna obvestila in stori druge ukrepe, da se odkrijeta kaznivo dejanje in storilec (148. in 149. člen). Državni tožilec sme ob vsakem času zahtevati od policije, da ga obvesti, kaj je ukrenila; ta mu je dolžna brez odlašanja odgovoriti."
[70]
Člen 11
Direktive 2012/29/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o določitvi minimalnih standardov na področju pravic, podpore in zaščite žrtev kaznivih dejanj ter o nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2001/220/PNZ (UL L 315, 14. 11. 2012) določa
, da države članice zagotovijo, da imajo žrtve v skladu z njihovo vlogo v ustreznem sistemu kazenskega pravosodja pravico zahtevati presojo odločitve, da se ne izvede pregon in da se pravila postopka za tako presojo določijo z nacionalnim pravom. Če se v skladu z nacionalnim pravom vloga žrtve v ustreznem sistemu kazenskega pravosodja določi šele po sprejetju odločitve o pregonu storilca, pri tem države članice zagotovijo, da imajo vsaj žrtve hudih kaznivih dejanj pravico zahtevati presojo odločitve, da se ne izvede pregon. V skladu s slovenskim kazenskim postopkom ima oškodovanec pravico, da se odločitvi državnega tožilca, da ne bo začel pregona, po sprejetju te odločitve zoperstavi tako, da zoper znanega osumljenca vloži zahtevo za preiskavo ali neposredno obtožnico (60. člen in XVI. poglavje ZKP); če je domnevni storilec kaznivega dejanja neznan, pa zahtevo za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj iz prvega odstavka 165. člena ZKP.
[71]
Stik med procesnim vidikom pravice do življenja iz 17. člena Ustave in možnostmi, ki jih ima po ZKP subsidiarni tožilec, je torej odvisen od okoliščin konkretnega primera.
[72]
Dopis operaterja Telekom Slovenije z dne 19. 8. 2019.
[73]
Uradni zaznamek o zbranih obvestilih z dne 20. 8. 2019.
[74]
Nacionalni forenzični laboratori
j je organizacijska enota Generalne policijske uprave (v nadaljevanju GPU).
[75]
Obdukcijski zapisnik z dne 20. 8. 2019. Navzoči tehnik je s trupla zavaroval vzorec krvi in zapestnico, ki jo je imel pokojni na levi roki.
[76]
Elektronsko sporočilo tožilca M. B. oškodovanki z dne 7. 11. 2019 in policistu P. P. z dne 22. 8. 2019 ter UZ tožilke dr. K. B. z dne 21. 8. 2019.
[77]
Dopis Policijske uprave Ljubljana, Sektorja kriminalistične policije št. 2300-3507003/1960505/9617861/2019 (1873344) z dne 18. 9. 2019.
[78]
Obdukcijski zapisnik ISM z dne 13. 9. 2019 in dodatno mnenje ISM z dne 23. 9. 2019. ISM se v utemeljitev svojega mnenja sklicuje tudi na eno od raziskav na miših, ki so jim aplicirali kokain, pri čemer so peti dan po smrti v mišici dokazali kokain v manj kot četrtini primerov, v krvi pa pri še manjšem odstotku živali.
[79]
Poročilo o preiskavi NFL GPU št. 233-3734/2019/5 z dne 20. 9. 2019 in dopolnitev z dne 27. 9. 2019.
[80]
Poročilo o preiskavi NFL GPU št. 233-3734/2019/8 z dne 24. 9. 2019.
[81]
Deseti odstavek 148. člena ZKP določa, da policija pošlje poročilo državnemu tožilcu tudi v primeru, če na podlagi zbranih obvestil in dokazov ugotovi, da ni podlage za kazensko ovadbo.
[82]
Pri tem iz obrazložitve sklepa o zavrženju kazenske ovadbe izhaja, da je osumljeni A. T. verjetno pričakoval hišno preiskavo, ker naj bi pritožnica ločeno od policije vodila lastno preiskavo in svoje ugotovitve objavljala v medijskih prispevkih ter javno dostopnih forumih, poleg navedenega pa naj bi se z osumljencem večkrat pogovarjala po telefonu, zaradi česar naj bi ta zoper pritožnico 22. 11. 2019 tudi podal kazensko ovadbo zaradi kaznivega dejanja grožnje.
[83]
Sklep Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani št. Kt/3603/2020/LT/UR z dne 22. 4. 2020.
[84]
UZ državne tožilke L. T. z dne 12. 2. 2020.
[85]
Utemeljen sum pa je podan, če je stopnja verjetnosti, da je določena oseba storila kaznivo dejanje, večja od verjetnosti, da ga ni storila, pri čemer mora sum temeljiti na konkretnih dejstvih in dokazih. Prim. sodbo Vrhovnega sodišča št. XI Ips 43256/2011 z dne 20. 10. 2011. Glej tudi K. Šugman Stubbs, P. Gorkič, Dokazovanje v kazenskem postopku, GV Založba, Ljubljana 2011, str. 109.
[86]
Glej J. Čejvanovič v: M. Šepec (ur.), Zakon o kazenskem postopku s komentarjem, 1. knjiga, GV Založba, Ljubljana 2023, str. 998, ter sodbo Vrhovnega sodišča št. I Ips 166/2002 in št. I Ips 167/2002.
[87]
Pri tem ni nepomembno, da je dr. R. K. v elektronskem sporočilu pritožnici z dne 19. 11. 2019 sam izpostavil, da ne pozna obravnavanega primera in da ne more ter si niti ne upa soditi o vzroku smrti pritožničinega sina.
[88]
Glej sodbo ESČP v zadevi
Frančiška Štefančič proti Sloveniji
, 88. točka obrazložitve.
[89]
Sodba ESČP v zadevi
Mustafa Tunç in Fecire Tunç proti Turčiji
, 175. točka obrazložitve.
[90]
Glej 15. in 16. točko obrazložitve te odločbe.
[91]
To velja npr. za zaslišanje obeh oškodovancev in prič, pa tudi za odreditev izvedenstva toksikološke stroke in vnovične preiskave mišice pokojnega, preiskavo osebnega vozila pokojnega, pregled nadzornih kamer na P + R Barje in ogled kraja, kjer je bilo truplo najdeno.
[92]
Npr. uradni zaznamek policista M. R. z dne 18. 8. 2019 ter uradni zaznamek policista Z. K. z dne 18. 8. 2019.
[93]
Iz uradnega zaznamka preiskovalne sodnice izhaja, da naj bi bila oseba mrtva že štiri dni, da je imela ob roki prazno injekcijsko brizgo z iglo, da bo na kraj prišel zdravnik ISM in da posebnih sumljivih okoliščin na kraju ni bilo zaznati, zato je bil ogled prepuščen policistom.
[94]
Takrat veljavni prvi odstavek 18. člena Pravilnika o pogojih in načinu opravljanja mrliško pregledne službe (Uradni list RS, št. 56/93 in 15/08) je določal, da se mora po opravljenem mrliškem pregledu oziroma ugotovitvi, da je oseba umrla, opraviti obdukcija (sanitarna obdukcija) v naslednjih primerih: če se ne da ugotoviti vzroka smrti, na zahtevo zdravnika, ki je bolnika zdravil, če gre za sum nalezljive bolezni, ali na zahtevo pristojnega preiskovalnega sodnika. Po drugem odstavku se obdukcija opravi tudi na željo zakonca ali izvenzakonskega partnerja, ali če tega ni, na zahtevo staršev, odraslih otrok oziroma posvojencev, če gre za umrla starša ali posvojitelje, če se ne strinjajo z ugotovljenim vzrokom smrti. Obdukcijo smejo po tretjem odstavku opravljati le za to usposobljeni zdravniki. Če se šele pri obdukciji ugotovi, da je bila smrt posledica kaznivega dejanja, je treba po petem odstavku obdukcijo prekiniti in o tem takoj obvestiti organe pregona oziroma preiskovalnega sodnika. O vsaki obdukciji se mora izdelati obdukcijski zapisnik z izčrpno obdukcijsko diagnozo. V tem zapisniku morajo biti navedeni vsi patološki znaki in vzroki smrti. Zapisnik mora podpisati zdravnik, ki je opravil obdukcijo.
[95]
Uradni zaznamek o razgovoru z M. S. z dne 24. 9. 2019.
[96]
Analiza vzorcev oziroma predmetov, odvzetih med ogledom, ki jo je opravil NFL, je pokazala, da je bila v injekcijski brizgi in zavitku aluminijaste folije prepovedana droga kokain.
[97]
Tudi po stališču državne tožilke v sklepu o zavrženju kazenske ovadbe elektronsko sporočilo patologa dr. R. K. ni omajalo prepričljivosti, verodostojnosti in sprejemljivosti dodatnega mnenja ISM.
[98]
Policija je npr. preverila tudi pretekle obravnave pokojnega v policijskih postopkih, pri čemer so ugotovili, da je pokojni A. B. že 24. 2. 2012 in 24. 7. 2013 zaužil preveliko količino drog, ki je terjala zdravniško intervencijo. Glej 14. in 15. stran kazenske ovadbe z dne 30. 10. 2019.
[99]
Glej zlasti poročilo z dne 27. 9. 2019.
[100]
I. Zupanc Pajnič, Identifikacija bioloških sledi z molekularno genetskimi metodami, Pravosodni bilten, let. 32, št. 2 (2011), str. 299–325.
[101]
National Institute of Justice, Principles of Forensic DNA for Officers of the Court, Stochastic Effects in DNA Amplification, dostopno na:
https://nij.ojp.gov/nij-hosted-online-training-courses/principles-forensic-dna-officers-court/04-introduction-forensic-dna-laboratory-protocol/laboratory-processes-used-forensic-dna-analysis/stochastic-effects-dna-amplification/
.
[102]
Tudi če bi se zaradi stohastičnega efekta pojavil tuj alel, navedeno ne pomeni nujno, da je bila analizirana mešana biološka sled, katere donor je druga oseba. Glej Forensic Science Regulator Guidance, Interpretation of DNA Evidence (Including Low-Template DNA), FSR-G-202, Issue 2, The Forensic Science Regulator, Birmingham 2020, str. 11–15.
[103]
Daktiloskopska preiskava NFL je pokazala, da na držalu zavarovane injekcijske brizge ni bilo pokojnikovih prstnih odtisov, najdena pa je bila pokojnikova biološka sled. Prstni odtisi A. B. so bili najdeni na aluminijasti foliji, v kateri je bil kokain.
[104]
Te informacije je glede na podatke kazenske ovadbe pritožnica posredovala policiji 21. 8. 2019.
[105]
Pritožnica je sicer sama angažirala izvedenca za telekomunikacije dr. M. Š. Mnenje, ki ga je ta podal 2. 3. 2021, je pritožnica priložila tudi drugi dopolnitvi predloga za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj, naslovljeni na sodišče.
[106]
Ustavno sodišče tudi nima pomislekov glede neodvisnosti preiskave smrti, saj ni indicev, da bi bila smrt povezana z ravnanjem državnih oblasti, niti ni med preiskovano smrtjo in preiskovalci oziroma državno tožilko obstajala kaka povezava, ki bi lahko vplivala na to, da njihove strokovne naloge ne bi bile izvedene nepristransko.
[107]
Glej str. 13 kazenske ovadbe in poročila z dne 30. 10. 2019.
[108]
Pritožnica je npr.
18. 8. 2019 sporočila, da je njen pogrešani sin samomorilen, policija je nato pritožnico 19. 8. 2019 dopoldne obvestila o novih dejstvih, tudi lokaciji bazne postaje, na katero se je na območju Rakove Jelše nazadnje povezal mobilni telefon pokojnika. Glede na kazensko ovadbo policije so bili to podatki s pokojnikovega uporabniškega računa, odprtega pri družbi Google, in informacije o domnevnem dobavitelju droge.
[109]
To so bili podatki s pokojnikovega uporabniškega računa, odprtega pri družbi Google, in informacije o domnevnem dobavitelju droge.
[110]
Glede na kazensko ovadbo so policisti na podlagi podatkov o gibanju telefona opravili pregled nadzornih kamer in na podlagi posnetkov ugotovili, da se je A. B. 15. 8. 2019 ob 22.08 z osebnim avtomobilom odpeljal z območja P + R Barje v smeri Poti na Rakovo Jelšo, na podlagi prometa odhodnih klicev in dodatnih informacij pritožnice pa so opravili razgovore z osebami, ki bi lahko bile vir informacij o dobavitelju droge.
[111]
Glej strani 13–15 kazenske ovadbe in poročila z dne 30. 10. 2019.
[112]
Četrti odstavek 161. člena ZKP med drugim določa, da mora državni tožilec, preden zavrže ovadbo, ki jo je za kaznivo dejanje, za katero je predpisana kazen zapora več kot osem let, podal oškodovanec, ki je fizična oseba, ovaditelja pisno seznaniti z namero, da bo zavrgel ovadbo, navesti bistvene razloge za to odločitev in mu omogočiti, da se v 15 dneh do njih pisno opredeli ter da posreduje morebitne dodatne podatke in dokaze glede utemeljenosti suma, da je osumljenec storil kaznivo dejanje. Peti odstavek tega člena pa nadalje določa, da državni tožilec zavrže ovadbo, če so tudi po opravljenih dejanjih iz drugega do četrtega odstavka tega člena podane okoliščine iz prvega odstavka 148. člena ZKP, in da se mora v primeru iz četrtega odstavka v sklepu o zavrženju ovadbe opredeliti tudi do mnenja ovaditelja.
[113]
Mrliški ogled sicer ni nakazoval nasilne smrti.
[114]
Na slikah je namreč bela grudasta snov brez aluminijaste folije. Vendarle pa so na zaseženi aluminijasti foliji odkrili pritožnikove prstne odtise (glej ugotovitve pod točko 4.3 poročila o daktiloskopski preiskavi z dne 24. 10. 2019).
⇒