Up-735/24
Natisni
Opravilna št.:
Up-735/24
Datum odločitve:
12. 6. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.735.24
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 96/2024 z dne 8. 5. 2024 in zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 269/2024 z dne 4. 3. 2024
Izrek:
Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 269/2024 z dne 4. 3. 2024 se razveljavi in zadeva se vrne temu sodišču v nov postopek.
Pritožnica sama nosi svoje stroške postopka z ustavno pritožbo.
Evidenčni stavek:
Odvzem pravice do stikov je skrajni ukrep, ki pride v poštev v redkih zaostrenih družinskih situacijah, vendar to ne pomeni, da prepoved vseh stikov ne more biti nikdar upravičena; mora pa biti obrazloženo utemeljena. Omejitev ali odvzem pravice do stikov vedno pomeni poseg v pravico do družinskega življenja, zato mora utemeljitev dopustnosti konkretnega posega doseči standard upoštevnih in zadostnih razlogov. Tak poseg je dopusten le, če prestane (družinskim postopkom prilagojen) test sorazmernosti; če je skladen z zakonom, če zasleduje legitimni cilj in če ga je mogoče šteti za nujnega v demokratični družbi. Za izpolnitev slednjega pogoja morajo sodišča pri omejevanju pravice do družinskega življenja vzpostaviti pravično ravnovesje med koristmi otroka in koristmi staršev ter v postopku tehtanja posebno pozornost nameniti največjim koristim otroka, ki lahko glede na njihovo vrsto in pomen prevladajo nad koristmi staršev.
Geslo:
1.5.51.2.10 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Razveljavitev/odprava izpodbijanega akta in vrnitev v novo odločanje.
1.5.51.1.11 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Odločitev o stroških .
5.3.13.17 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Obrazložitev.
1.4.10.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Vmesni postopki - Izločitev sodnika.
1.5.5.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Ločena mnenja članov - Pritrdilna mnenja.
Pravna podlaga:
Člen 22, Ustava [URS]
Člen 34.1, 49.1, 59.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Opomba:
¤ Tiskovno sporočilo glede odločitve -
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-735/24 z dne 12. 6. 2025 | Ustavno sodišče Republike Slovenije
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
A. B. C., Č.
Datum vloge:
29. 7. 2024
Vrsta odločitve:
odločba
Vrsta rešitve:
razveljavitev ali odprava, druge rešitve
Dokument:
US34197
Dokument v PDF obliki:
Up-735-24.pdf
107 KB
Prenesite datoteko
Up-735-24 - Odločba.pdf
178 KB
Prenesite datoteko
Up-735/24-7
31. 3. 2025
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe, ki jo je vložila A. B. C., Č., ki jo zastopa Odvetniška družba Čeferin, Pogačnik, Novak, Koščak in partnerji, družba za opravljanje odvetniškega poklica, o. p., d. o. o., Grosuplje, na seji 31. marca 2025
sklenil
:
1. Ustavna pritožba zoper
sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 269/2024 z dne 4. 3. 2024
se sprejme v obravnavo.
2. Ustavna pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 96/2024 z dne 8. 5. 2024 se ne sprejme.
OBRAZLOŽITEV
1. Sodišče prve stopnje je v nepravdnem postopku, ki se vodi zaradi zaupanja treh mladoletnih otrok (rojenih v letih 2014, 2016 in 2018) v vzgojo in varstvo in o stikih, odločilo, da se vsi trije otroci zaupajo v varstvo in vzgojo materi (ustavni pritožnici), očetu pa se odvzame pravica do stikov z otroki. Sodišče druge stopnje je na pritožbo očeta odločitev glede stikov delno spremenilo in določilo stike med mladoletnimi otroki in očetom preko telekomunikacijskih sredstev enkrat tedensko v obliki avdio in/ali videoklica, ko oče pokliče na telefon matere oziroma se z njo poveže prek druge primerne aplikacije, ter pisne stike, ko oče otrokom do dvakrat mesečno pošilja pisma, dopisnice ali razglednice, poleg tega pa tudi voščilnice in darila ob osebnih in drugih praznikih, ko je običajno obdarovanje. Po odločitvi sodišča druge stopnje se očetu odvzame (le) pravica do osebnih stikov z otroki. V preostalem je Višje sodišče pritožbo očeta zavrnilo in potrdilo odločitev sodišča prve stopnje. Pritožnica je vložila predlog za dopustitev revizije, ki ga je Vrhovno sodišče zavrnilo.
2. Pritožnica v ustavni pritožbi zatrjuje kršitve 22., 23. in 56. člena Ustave ter 6. in 8. člena Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP). Meni, da obrazložitev sodbe sodišča druge stopnje ne zadosti standardu obrazložene sodne odločbe, razlogovanje sodišča pa naj bi bilo arbitrarno in samovoljno. Kršitve procesne narave (iz 22. in 23. člena Ustave in 6. člena EKČP) naj bi nadalje rezultirale v kršitvi pravic otrok iz 56. člena Ustave in kršitvi pravic matere in otrok iz 8. člena EKČP. Sodišče druge stopnje naj ne bi neodvisno preučilo vsa dejanska in pravna vprašanja, ki so pomembna pri odločitvi o ukinitvi ali ponovni vzpostavitvi stikov, predvsem pa se naj ne bi opredelilo do ključnih dokazov, na katere se je oprlo sodišče prve stopnje (tj. izpoved pritožnice in mnenje in izpoved sodne izvedenke). Pritožnica Višjemu sodišču očita, da ni opravilo skrbnega tehtanja med koristmi in škodo, ki jo otrok utegne imeti oziroma utrpeti zaradi stikov. Strokovno presojo izvedenke, ki je priporočila ukinitev vseh stikov z otroki, naj bi Višje sodišče nadomestilo s svojim laičnim stališčem. Edini okoliščini, na katerih je utemeljilo svojo odločitev, naj bi bili, da je za otroke nedvomno koristno, če imajo vsaj omejene stike z očetom, in da naj bi bilo nesporno ugotovljeno, da oče nikoli ni bil neposredno sovražen ali nasilen do otrok. Sodišče druge stopnje naj bi povsem spregledalo s strani prvostopenjskega sodišča ugotovljeno dejstvo, da so bili otroci zaradi stikov v stiski, in naj ne bi upoštevalo izvedenskega mnenja. Takšno ravnanje sodišča naj bi bilo arbitrarno. Odločitev Višjega sodišča naj bi kršila pravice otrok iz 56. člena Ustave, saj je režim izvajanja stikov po mnenju pritožnice za otroke izrazito škodljiv ter jim povzroča dolgoročne nepopravljive posledice. Pritožnica opozarja na 8. člen EKČP, ki državi nalaga pozitivne obveznosti, da pri odločanju o določitvi ali ukinitvi stikov starša z otroki zasleduje otrokovo največjo korist ter svoje odločitve sprejema na podlagi strokovnih argumentov in mnenja oseb, ki so za podajo ocene ogroženosti otrok ustrezno strokovno usposobljene. Dodatno pojasnjuje, da so stiki prek telefona za otroke izjemno stresni, da jih ti zavračajo, da jim oče še vedno govori o neprimernih vsebinah, da so priprave na stik vir konflikta med njo in otroki, nato pa se večkrat zgodi, da oče ne kliče ali kliče slišno opit. Vse skupaj naj bi krhalo tudi odnos med pritožnico in otroki, saj naj bi jim dajalo občutek, da jih pritožnica v stike sili. Zaradi nadlegovanja pritožnice po telefonu so bili očetu izrečeni tudi ukrepi po Zakonu o preprečevanju nasilja v družini (Uradni list RS, št. 16/08, 68/16, 54/17 – v nadaljevanju ZPND), ki sicer ne veljajo za čas izvajanja stikov očeta z otroki.
3. Senat Ustavnega sodišča je ustavno pritožbo zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 269/2024 z dne 4. 3. 2024 sprejel v obravnavo. O njeni utemeljenosti bo odločalo Ustavno sodišče, ki bo presodilo, ali so bile z izpodbijano sodno odločbo kršene pritožničine človekove pravice oziroma temeljne svoboščine (1. točka izreka).
4. Senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe zoper sklep Vrhovnega sodišča ni sprejel v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20 in 92/21 – v nadaljevanju ZUstS) (2. točka izreka).
5. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve in druge alineje drugega odstavka 55.b člena ZUstS
ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik senata dr. Rok Svetlič ter člana dr. Rajko Knez in dr. Špelca Mežnar. Sklep je sprejel soglasno.
dr. Rok Svetlič
Predsednik senata
⇒
Up-735/24-15
12. 6. 2025
ODLOČBA
Ustavno sodišče je v postopku odločanja o ustavni pritožbi A. B. C., Č., ki jo zastopa Odvetniška družba Čeferin, Pogačnik, Novak, Koščak in partnerji, družba za opravljanje odvetniškega poklica, o. p., d. o. o., Grosuplje, na seji 12. junija 2025
odločilo:
1. Sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 269/2024 z dne 4. 3. 2024 se razveljavi in zadeva se vrne temu sodišču v nov postopek.
2. Pritožnica sama nosi svoje stroške postopka z ustavno pritožbo.
OBRAZLOŽITEV
A.
1.
Sodišče prve stopnje je v nepravdnem postopku odločilo, da se trije mladoletni otroci (rojeni v letih 2014, 2016 in 2018) zaupajo v varstvo in vzgojo materi (ustavni pritožnici), očetu pa se odvzame pravica do stikov z otroki. Višje sodišče je na pritožbo očeta odločitev glede stikov delno spremenilo in določilo stike med otroki in očetom preko telekomunikacijskih sredstev enkrat tedensko v obliki avdio in/ali videoklica, ter pisne stike, ko oče otrokom do dvakrat mesečno pošilja pisma, dopisnice ali razglednice, poleg tega pa tudi voščilnice in darila ob osebnih in drugih praznikih, ko je običajno obdarovanje. Višje sodišče je očetu odvzelo (le) pravico do osebnih stikov z otroki, v preostalem pa je pritožbo očeta zavrnilo in potrdilo odločitev sodišča prve stopnje. Pritožnica je vložila predlog za dopustitev revizije, ki pa ga je Vrhovno sodišče zavrnilo.
2.
Pritožnica v ustavni pritožbi zatrjuje kršitve 22., 23. in 56. člena Ustave ter 6. in 8. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP). Meni, da obrazložitev sodbe sodišča druge stopnje ne zadosti standardu obrazložene sodne odločbe, razlogovanje sodišča pa naj bi bilo arbitrarno in samovoljno. Kršitve procesne narave (iz 22. in 23. člena Ustave ter 6. člena EKČP) naj bi vodile tudi v kršitve pravic otrok iz 56. člena Ustave in pravic matere in otrok iz 8. člena EKČP. Sodišče druge stopnje naj ne bi neodvisno preučilo vseh dejanskih in pravnih vprašanj, pomembnih za odločitev o ukinitvi ali ponovni vzpostavitvi stikov, predvsem pa naj se ne bi opredelilo do ključnih dokazov, na katere se je oprlo sodišče prve stopnje (tj. izpoved pritožnice ter mnenje in izpoved sodne izvedenke). Pritožnica Višjemu sodišču očita, da ni opravilo skrbnega tehtanja med koristmi in škodo, ki jo otroci utegnejo imeti oziroma utrpeti zaradi stikov. Strokovno presojo izvedenke, ki je priporočila ukinitev vseh stikov z otroki, naj bi Višje sodišče nadomestilo s svojim laičnim stališčem. Edini okoliščini, na katerih je utemeljilo svojo odločitev, naj bi bili, da je za otroke nedvomno koristno, če imajo vsaj omejene stike z očetom, in da naj bi bilo nesporno ugotovljeno, da oče nikoli ni bil neposredno sovražen ali nasilen do otrok. Sodišče druge stopnje naj bi povsem spregledalo dejstvo, ki ga je ugotovilo prvostopenjsko sodišče, da so bili otroci zaradi stikov v stiski, in naj ne bi upoštevalo izvedenskega mnenja. Takšno ravnanje sodišča naj bi bilo arbitrarno. Odločitev Višjega sodišča naj bi kršila pravice otrok iz 56. člena Ustave, saj je režim izvajanja stikov po mnenju pritožnice za otroke izrazito škodljiv ter jim povzroča dolgoročne nepopravljive posledice. Pritožnica opozarja na 8. člen EKČP, ki državi nalaga pozitivne obveznosti, da pri odločanju o določitvi ali ukinitvi stikov starša z otroki zasleduje otrokovo največjo korist ter svoje odločitve sprejema na podlagi strokovnih argumentov in mnenja oseb, ki so za podajo ocene ogroženosti otrok ustrezno strokovno usposobljene. Pojasnjuje, da so stiki prek telefona za otroke izjemno stresni, da jih otroci zavračajo, da jim oče še vedno govori o neprimernih vsebinah, da so priprave na stik vir konflikta med mamo in otroki ter da se večkrat zgodi, da oče ne kliče ali kliče slišno opit. Vse skupaj naj bi krhalo tudi odnos med pritožnico in otroki, saj naj bi otrokom dajalo občutek, da jih pritožnica v stike z očetom sili. Zaradi nadlegovanja pritožnice po telefonu so bili očetu izrečeni tudi ukrepi po Zakonu o preprečevanju nasilja v družini (Uradni list RS, št. 16/08 in 68/16 – ZPND), ki sicer ne veljajo za čas izvajanja stikov očeta z otroki.
3.
Ustavno sodišče je s sklepom senata št. Up-735/24 z dne 31. 3. 2025 ustavno pritožbo sprejelo v obravnavo v delu, v katerem pritožnica izpodbija sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 269/2024 z dne 4. 3. 2024, ne pa tudi v delu zoper sklep Vrhovnega sodišča št. II DoR 96/2024 z dne 8. 5. 2024.
4.
Ustavno sodišče je pridobilo spis Okrožnega sodišča v Ljubljani št. II N 1128/2019 in vanj vpogledalo.
5.
Ustavno sodišče je ustavno pritožbo vročilo nasprotnemu udeležencu iz nepravdnega postopka, ki ni podal odgovora.
B.
6.
Pritožnica v bistvenem Višjemu sodišču očita, da svoje odločitve o omejitvi prepovedi stikov mladoletnih otrok z očetom le na osebne stike ter hkratni določitvi stikov prek telekomunikacijskih poti in pisemskih pošiljk (s čimer je Višje sodišče spremenilo prvostopenjsko odločitev o prepovedi vseh stikov) ni zadostno obrazložilo. Meni tudi, da je razlogovanje sodišča v tem delu samovoljno. Zatrjuje, da je Višje sodišče poseglo v njeno pravico do poštenega sojenja, kot ji jo zagotavlja 22. člen Ustave.
7.
Obrazložena sodna odločba je bistveni del poštenega postopka. Z njo je sodišče dolžno na konkreten način in z zadostno jasnostjo opredeliti razloge, na podlagi katerih je sprejelo svojo odločitev.
[1]
Tako za zagotovitev ustavne pravice do poštenega sojenja kot tudi za zagotovitev zaupanja v sodstvo je namreč velikega pomena, da stranka, tudi če njenemu zahtevku ali pravnemu sredstvu ni ugodeno, lahko spozna, da se je sodišče z njenimi argumenti seznanilo in jih obravnavalo, in da ne ostane v dvomu, ali jih sodišče morda ni enostavno prezrlo. Ustrezna obrazložitev je hkrati tudi pogoj za preizkus razumnosti sprejete odločitve. Odločitev brez razumnih argumentov, iz katere ni mogoče razbrati razlogov zanjo, je mogoče šteti za arbitrarno, kar pomeni kršitev pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave.
[2]
8.
Ustavno sodišče je že pojasnilo, da je lahko zahteva po obrazloženosti odločb instančnega sodišča nižja od siceršnje zahteve po obrazloženosti sodnih odločb, vendar le v primeru, ko instančno sodišče pritrdi pravnemu naziranju nižjih sodišč in ko je mogoče že iz sodb nižjih sodišč razbrati obširne razloge za sporno pravno stališče.
[3]
V primeru, da instančno sodišče odločitev sodišča prve stopnje spreminja, pa zahteva po obrazloženosti zanj ni bistveno ožja od obveznosti prvostopenjskega sodišča. Poleg tega, da se mora instančno sodišče opredeliti do vseh bistvenih navedb strank v postopku, to sodišče v primerih, ko na podlagi drugačne razlage predpisov spremeni odločitev sodišča prve stopnje, tudi ne sme spregledati bistvenih razlogov, s katerimi je prvostopenjsko sodišče utemeljilo izdajo za pritožnika neugodne sodne odločbe. Tudi opredelitev do teh argumentov namreč prispeva k prepričljivosti odločitve sodišča (in s tem njene sprejemljivosti za nasprotno stranko, ki je na instanci izgubila) kot eni izmed zahtev, ki izhaja iz pravice do obrazloženosti sodne odločbe.
[4]
Kadar se določeno vprašanje aktualizira šele na višji stopnji sojenja, se mora instančno sodišče do njega opredeliti tako, kot da bi bilo sodišče prve stopnje.
[5]
9.
Ustavno sodišče je že zavzelo tudi stališče, da je zahteva po obrazloženi sodni odločbi toliko večja v primerih, ko gre za najbolj občutljive sodne postopke, med katere spada tudi odločanje o varstvu in vzgoji mladoletnih otrok.
[6]
Res je odvzem pravice do stikov skrajni ukrep, ki pride v poštev v redkih zaostrenih družinskih situacijah, vendar to ne pomeni, da prepoved vseh stikov ne more biti nikdar upravičena; mora pa biti obrazloženo utemeljena. Omejitev ali odvzem pravice do stikov vedno pomeni poseg v pravico do družinskega življenja, ki jo varujeta 54. člen Ustave in 8. člen EKČP, zato mora utemeljitev dopustnosti konkretnega posega doseči standard upoštevnih in zadostnih razlogov, kot je izoblikovan v sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP).
[7]
Kot je v sodbi v zadevi
X in drugi proti Sloveniji
[8]
obrazložilo ESČP, je tak poseg dopusten le, če prestane (družinskim postopkom prilagojen) test sorazmernosti; če je skladen z zakonom, če zasleduje legitimni cilj in če ga je mogoče šteti za nujnega v demokratični družbi.
[9]
ESČP tako poudarja, da morajo za izpolnitev slednjega pogoja sodišča pri omejevanju pravice do družinskega življenja vzpostaviti pravično ravnovesje med koristmi otroka in koristmi staršev ter v postopku tehtanja posebno pozornost nameniti največjim koristim otroka, ki lahko glede na njihovo vrsto in pomen prevladajo nad koristmi staršev.
[10]
Ustavno sodišče je standard obrazloženosti v primeru sodne odločitve o prepovedi stikov otroka s staršem primeroma presojalo v zadevi št. Up-116/24, U-I 28/24, kjer je ocenilo, da razumno in prepričljivo obrazložena odločitev sodišč o prepovedi stikov, oprta tudi na mnenje centra za socialno delo in mnenja izvedencev, izpolnjuje zahteve, ki za obrazloženo sodno odločbo izhajajo iz ustaljene ustavnosodne presoje.
[11]
10.
Pri presoji standarda obrazloženosti sodbe Višjega sodišča v konkretnem primeru je torej Ustavno sodišče kot bistveni okoliščini upoštevalo: a) da gre za nepravdni postopek urejanja družinskih razmerij, znotraj tega pa za vprašanje omejitve oziroma prepovedi stikov otrok z očetom, ter b) da je Višje sodišče odločitev sodišča prve stopnje spremenilo. Obe okoliščini dvigujeta zahtevano podrobnost obrazložitve odločitve pritožbenega sodišča.
11.
Po presoji Višjega sodišča je bil sklep sodišča prve stopnje o ogroženosti otrok, ki terja popolno prepoved stikov med njimi in očetom, napačen. Višje sodišče je torej presodilo, da ogroženost otrok na vseh stikih – takšna, kakor jo je nižje sodišče ugotovilo na podlagi izvedenega dokaznega postopka, predvsem na podlagi izvedenskih mnenj in izpovedi udeležencev – ni podana. Pri tem iz obrazložitve sodbe Višjega sodišča niso razvidni razlogi za takšno odločitev. Nasprotno, Višje sodišče je v 13. točki obrazložitve sklepa nanizalo ugotovitve, s katerimi je sodišče prve stopnje utemeljilo ogroženost otrok na (vseh) stikih:
[12]
da je zaradi nezdravljene osebne motnje z nacepljeno odvisnostjo od alkohola in drugih psihoaktivnih snovi oče na stikih nepredvidljiv; da potencialno lahko odreagira agresivno in konfliktno; da je v zadnjem času stike tudi opustil za daljše obdobje; da je bil glede stikov nereden, kar je pri otrocih povzročalo stisko (stikov so se veselili, potem pa jih ni bilo); da je zadnje čase opustil tudi video klice in otroke klical le po telefonu, vendar jim je govoril tudi neprimerne vsebine (otrokom je govoril o človeku, ki se je vrgel pod vlak, ker se je slabo počutil, kar je prikrita grožnja s samomorom). Po lastnem razlogovanju je Višje sodišče tako ugotovljena dejstva upoštevalo, vendar zaključilo, da neosebni stiki (s pomočjo telekomunikacijskih sredstev in/ali poštnih pošiljk) za otroke ne bi bili ogrožajoči do te mere, da bi jih bilo treba popolnoma ukiniti, saj naj ne bi bilo dvoma, da je za otroke koristno, če imajo z očetom vsaj omejene stike.
[13]
Ob ugotovitvah o nepredvidljivosti, agresivnosti, konfliktnosti očeta, neprimernosti vsebine pogovorov, stiski in zavračanju stikov na strani otrok je dvom o koristnosti stikov po presoji Ustavnega sodišča nedvomno vzpostavljen. Višje sodišče bi zato moralo pojasniti, v čem je korist (ali vsaj odsotnost ogroženosti) otrok pri neosebnih stikih in zakaj je to pravno relevantno stvarnost sodišče prve stopnje napačno ugotovilo. Višje sodišče se je ob tem sklicevalo le še na splošno znano stališče, da otroci za zdrav psihosocialni razvoj načeloma potrebujejo stike z obema staršema, ter (domnevno) nesporno ugotovljeno dejstvo, da oče ni bil nikoli neposredno nasilen ali sovražen do otrok. V obrazložitvi si Višje sodišče delno nasprotuje, ko šteje za nesporno ugotovljeno, da oče ni neposredno ogrožajoč do otrok ter bo za otroke nedvomno koristno, če bodo imeli vsaj omejene stike z očetom, hkrati pa v obrazložitvi predvideva, da bo na stikih na daljavo vedno prisotna mati, ki bo v primeru neprimernih izjav očeta stik prekinila, tako da otrokom ne bo v škodo (enako naj bi mati preverjala tudi poštne pošiljke in poskrbela, da morebitna neprimerna pisanja ne bodo prišla do otrok).
12.
Ustavno sodišče ugotavlja, da takšna obrazložitev ne zadosti zahtevam iz 22. člena Ustave. Iz izpodbijanega sklepa ne izhaja konkretizirano tehtanje (kot ga narekuje načelo sorazmernosti v družinskih postopkih), ki bi pripeljalo do rezultata, da se neosebni stiki otrok z očetom dovolijo. Višje sodišče se ni opredelilo do izvedenskih mnenj, na katerih je bila osnovana odločitev sodišča prve stopnje, in ni pojasnilo, zakaj je očitno štelo za nebistvene ključne ugotovitve izvedenke o tem, da: i) je v predmetni zadevi škoda, ki jo povzročijo stiki otrokom večja od potencialne škode, če se stiki ukinejo, kar velja tudi za neosebne stike, ter ii) nepredvidljivost in nestabilnost stikov, najsi bo osebnih ali neosebnih, otrokom škoduje in ima dolgoročne posledice na njihov osebnostni razvoj. Ker je izvedensko mnenje pomenilo bistveno dokazno osnovo odločitve sodišča prve stopnje, ki jo je Višje sodišče spremenilo, bi moralo svoj odstop, ki tudi meji na drugačno dokazno oceno (kolikor je Višje sodišče izvedensko mnenje štelo za neprepričljivo), ustrezno pojasniti.
13. S tem, ko Višje sodišče ni navedlo zadostnih razlogov za spremembo odločitve sodišča prve stopnje in ni jasno argumentiralo svojih drugačnih pravnih (in morda dejanskih) zaključkov, je kršilo ustavna procesna jamstva pritožnice, kot jih zagotavlja 22. člen Ustave. Zato je Ustavno sodišče izpodbijani sklep Višjega sodišča razveljavilo in zadevo vrnilo temu sodišču v novo sojenje (1. točka izreka). Ker je sodbo razveljavilo že zaradi ugotovljene kršitve 22. člena Ustave, navedb pritožnice o kršitvah drugih človekovih pravic ni presojalo.
14. V skladu s prvim odstavkom 34. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – v nadaljevanju ZUstS) nosi v postopku pred Ustavnim sodiščem vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Navedena določba se po prvem odstavku 49. člena ZUstS uporablja tudi v postopku z ustavno pritožbo. Za drugačno odločitev bi morali obstajati posebej utemeljeni razlogi, ti pa niso izkazani. Ustavno sodišče je zato o predlogu pritožnice za povrnitev stroškov postopka pred Ustavnim sodiščem odločilo, kot izhaja iz 2. točke izreka te odločbe.
C.
15. Ustavno sodišče je sprejelo to odločbo na podlagi prvega odstavka 59. člena in prvega odstavka 34. člena v zvezi s prvim odstavkom 49. člena ZUstS ter prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi: podpredsednica dr. Neža Kogovšek Šalamon ter sodnici in sodniki dr. Matej Accetto, Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA), dr. Rajko Knez, dr. Špelca Mežnar, dr. Rok Svetlič, Marko Šorli in dr. Katja Šugman Stubbs. Sodnik dr. Rok Čeferin je bil pri odločanju o tej zadevi izločen. Ustavno sodišče je odločbo sprejelo s sedmimi glasovi proti enemu. Proti je glasoval sodnik Svetlič.
dr. Neža Kogovšek Šalamon
Podpredsednica
[1]
Tako na primer odločbe Ustavnega sodišča št. Up-97/20 z dne 4. 4. 2024, 19. in 20. točka obrazložitve, št. Up-147/09 z dne 23. 9. 2010 (Uradni list RS, št. 83/10), 8. točka obrazložitve, št. Up-434/14 z dne 8. 1. 2015 (Uradni list RS, št. 6/15), 7. točka obrazložitve, in št. Up-957/16 z dne 22. 6. 2017, 11. točka obrazložitve.
[2]
Primerjaj odločbo Ustavnega sodišča št. Up-728/08 z dne 26. 3. 2009 (Uradni list RS, št. 28/09, in OdlUS XVIII, 68).
[3]
Glej odločbi Ustavnega sodišča št. Up-645/13 z dne 3. 3. 2016 (Uradni list RS, št. 24/16) in št. Up-919/10 z dne 8. 11. 2012 (Uradni list RS, št. 91/12).
[4]
Primerjaj odločbe Ustavnega sodišča št. Up-728/08, št. Up-919/10, št. Up-609/12 z dne 23. 5. 2013 (Uradni list RS, št. 51/13), št. Up-824/14 z dne 7. 4. 2016 in št. Up-781/15 z dne 24. 11. 2016.
[5]
Primerjaj z odločbo Ustavnega sodišča št. Up-1273/09 z dne 13. 10. 2011 (Uradni list RS, št. 93/11), 8. točka obrazložitve.
[6]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-957/16, 11. točka obrazložitve.
[7]
Sodba ESČP v zadevi
X in drugi proti Sloveniji
z dne 19. 12. 2024, 145.–151. točka obrazložitve; glej tudi sodbe ESČP v zadevah
Strand Lobben in drugi proti Norveški
z dne 10. 9. 2019, 206. točka obrazložitve,
Wetjen in drugi proti Nemčiji
z dne 22. 3. 2018, 68. točka obrazložitve, in
Sommerfeld proti Nemčiji
z dne 8. 7. 2003, 64. točka obrazložitve.
[8]
Sodba ESČP v zadevi
X in drugi proti Sloveniji
, 145.–151. točka obrazložitve.
[9]
Glej sodbe ESČP v zadevah
Strand Lobben in drugi proti Norveški
, 202. točka obrazložitve,
K. A. proti Finski
z dne 14. 1. 2003, 92. točka obrazložitve, ter
P., C. in S. proti Združenemu kraljestvu
z dne 16. 7. 2002, 113. točka obrazložitve.
[10]
Glej sodbo ESČP v zadevi
X in drugi proti Sloveniji
, 151. točka obrazložitve.
[11]
Odločba Ustavnega sodišča št. Up-116/24, U-I 28/24 z dne 5. 9. 2024, 36. točka obrazložitve.
[12]
Višje sodišče ugotovljena dejstva sicer veže le na ogroženost otrok pri "osebnih" stikih, kar pa je v nasprotju z dejanskimi ugotovitvami sodbe sodišča prve stopnje, ki je v 36. točki obrazložitve izrecno poudarilo, da je škoda, ki jo povzročijo stiki otrokom, večja od potencialne škode, če se stiki ukinejo, zato je izvedenka predlagala njihovo ukinitev, kar velja tudi za ukinitev neosebnih stikov. Nepredvidljivost in nestabilnost stikov, najsi bo osebnih ali neosebnih, otrokom škoduje in ima dolgoročne posledice na njihov osebnostni razvoj, zato jih je treba prekiniti.
[13]
Glej 14. točko obrazložitve sodbe Višjega sodišča.
⇒