U-I-88/25
Natisni
Opravilna št.:
U-I-88/25
Datum odločitve:
19. 3. 2026
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2026:U.I.88.25
Akt:
Zakon o zdravstveni dejavnosti (Uradni list RS, št. 23/05 – uradno prečiščeno besedilo, 23/08, 14/13, 64/17, 73/19, 82/20 in 32/25) (ZZDej), 1. tč. 4. odst. in 3. al. 5. odst. 3.a čl. ter 5., 51.a, 53.b, 53.c, 53.č. in 53.d čl.
Izrek:
Zahteva za oceno ustavnosti 1. točke četrtega odstavka in tretje alineje petega odstavka 3.a člena ter 5., 53.b, 53.c in 53.d člena Zakona o zdravstveni dejavnosti (Uradni list RS, št. 23/05 – uradno prečiščeno besedilo, 23/08, 14/13, 64/17, 73/19, 82/20 in 32/25) se zavrže.
Zahteva za oceno ustavnosti 51.a in 53. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti se zavrže.
Predlagatelj sam nosi svoje stroške postopka z zahtevo.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče zahtevo zavrže, če predlagatelj ne izkaže ogroženosti pravic delavcev.
Geslo:
1.2.51.3.6 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Predlagatelj - Reprezentativni sindikat za območje države.
1.5.51.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve.
1.5.51.1.11 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Odločitev o stroških .
1.4.51.6 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke (v vseh postopkih razen v postopku ustavne pritožbe) - Drugo.
Pravna podlaga:
Člen 25.1, 34.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
Vrsta akta:
zakon
Vlagatelj:
SINDIKAT FIDES, sindikat zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije, Ljubljana
Datum vloge:
12. 6. 2025
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
zavrženje, druge rešitve
Dokument:
US34368
Dokument v PDF obliki:
U-I-88-25.pdf
175 KB
Prenesite datoteko
U-I-88/25-29
19. 3. 2026
SKLEP
Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo sindikata Fides, Sindikat zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije, Ljubljana, ki ga zastopa Damijan Gregorc, odvetnik v Ljubljani, na seji 19. marca 2026
sklenilo:
1. Zahteva za oceno ustavnosti 1. točke četrtega odstavka in tretje alineje petega odstavka 3.a člena ter 5., 53.b, 53.c in 53.d člena Zakona o zdravstveni dejavnosti (Uradni list RS, št. 23/05 – uradno prečiščeno besedilo, 23/08, 14/13, 64/17, 73/19, 82/20 in 32/25) se zavrže.
2. Zahteva za oceno ustavnosti 51.a in 53. člena Zakona o zdravstveni dejavnosti se zavrže.
3. Predlagatelj sam nosi svoje stroške postopka z zahtevo.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Predlagatelj je vložil zahtevo za oceno ustavnosti, v kateri navaja, da kot reprezentativni sindikat zdravnikov in zobozdravnikov (po odločbi Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve št. 121-02-124/93 z dne 15. 7. 1993) izpodbija 1. točko četrtega odstavka in tretjo alinejo petega odstavka 3.a člena ter 5., 51.a, 53., 53.b, 53.c in 53.d člen Zakona o zdravstveni dejavnosti (v nadaljevanju ZZDej). Izpodbijane določbe naj bi bile v neskladju z 2., 14., 22., 34., 35., 49., 51., 66. in 74. členom Ustave ter naj bi neposredno posegale v delovnopravne položaje delavcev – zaposlenih zdravnikov in zobozdravnikov, oziroma v njihove ustavnopravne, delovnopravne in socialne pravice. Izpodbijane določbe naj bi omejevale pravico do svobodnega razpolaganja z delovnim časom in naj bi vzpostavljale podlage za prisilno delo. Člen 3a ZZDej naj bi tako določal razne zahteve glede odgovornega nosilca zdravstvene dejavnosti, ki naj bi tudi moral biti najmanj dvajsetodstotno zaposlen pri izvajalcu. Določene naj bi bile sistemske omejitve, s kom je mogoče skleniti pogodbe za delo v okviru javne zdravstvene mreže in zunaj nje, kar naj bi neposredno vplivalo na možnosti, da bi delavec prosto razpolagal s svojim znanjem in prostim časom (5. člen ZZDej). Določena naj bi bila dodatna delovna obveznost nad pogodbeno določenim obsegom dela (51.a člen ZZDej). Opredeljene naj bi bile oblike dela in načini zagotavljanja neprekinjenega zdravstvenega varstva, v okviru katerih naj bi bil posameznik vključen v organizacijske mehanizme, ki naj bi lahko tudi mimo posameznikove osebne volje vplivali na njegovo delo, delodajalca, razporeditve na delovnem mestu, delovni čas in obveznosti (53. člen ZZDej). Omejena naj bi bila možnost, da bi delavec svobodno opravljal dodatno delo pri drugih izvajalcih, tudi če bi bilo to v njegovem interesu in ne bi vplivalo na izpolnjevanje njegovih osnovnih delovnih obveznosti po pogodbi o zaposlitvi (53.b člen ZZDej). Razen v izjemnih primerih naj bi bilo tudi prepovedano, da bi delavec vstopil v dodatno pogodbeno razmerje z lastnim delodajalcem (5. in 53.c člen ZZDej). Možnost sklepanja pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom naj bi bila omejena le na javne zavode, pri čemer naj bi bila izključena možnost, da bi delavec na podlagi takšne pogodbe delal tudi pri zasebnih izvajalcih oziroma zunaj javnega sistema, zaradi česar naj bi bila zožena svoboda dela (53.d člen ZZDej). Predlagatelj predlaga, naj Ustavno sodišče zadevo obravnava absolutno prednostno in do končne odločitve zadrži izvrševanje izpodbijanih določb ter jih razveljavi, nasprotnemu udeležencu pa naloži, naj mu povrne stroške postopka v skladu s priloženim stroškovnikom.
2. Vlada meni, da predlagatelj ni izkazal pravnega interesa, in navaja, da tudi dvomi o njegovi reprezentativnosti, saj so podatki o članstvu v sindikatu iz leta 1993. Z izpodbijanimi določbami naj ne bi bile ogrožene pravice delavcev. Izpodbijana ureditev naj bi bila skladna z Ustavo ter naj bi delovanje javnih zavodov krepila in motivirala zaposlene. Izpodbijane določbe naj se ne bi neposredno nanašale na pravice in obveznosti zaposlenih zdravnikov in zobozdravnikov, temveč naj bi določale zgolj dodatne pogoje za opravljanje dodatnega dela zunaj rednega delovnega razmerja oziroma natančnejšo organizacijo dela v javnih zdravstvenih zavodih. Predlagatelj naj ne bi mogel zastopati interesov zdravnikov in zobozdravnikov, ki niso v delovnih razmerjih, pacientov ali zdravstvenega sistema kot takega.
3. Državni zbor navaja, da je ureditev skladna z Ustavo, tudi sicer pa, da predlagatelj ni izkazal konkretne ter neposredne ogroženosti pravic delavcev in, če bi se njegovo zahtevo štelo za pobudo, tudi ne pravnega interesa. Izpodbijane določbe naj ne bi učinkovale neposredno. Izpodbijana ureditev naj bi izrecno varovala pravico do dnevnega in tedenskega počitka ter izrabo minimalnega letnega dopusta. Predlagatelj naj bi zatrjeval le abstraktno in hipotetično ogroženost pravic delavcev, pri čemer naj bi bilo treba upoštevati tudi prehodno ureditev. Izpodbijane določbe, ki naj bi se nanašale na izvajalce zdravstvene dejavnosti, naj v pravice zdravnikov in zobozdravnikov niti ne bi mogle posegati. Z vidika delavca naj bi vsi sporni ukrepi spodbujali delo v mreži javne zdravstvene službe.
4. Predlagatelj zavrača navedbe Vlade in Državnega zbora ter vztraja pri svojih stališčih. Navaja, da so procesne predpostavke za vsebinsko obravnavo njegove zahteve izpolnjene in da vprašanje pravnega interesa, ki je potreben za pobudo, ni upoštevno. Pogoj reprezentativnosti naj bi bil izkazan s pravnomočno odločbo pristojnega organa. Upoštevaje reprezentativnost, naj namen sindikata ne bi bil varovati zgolj interesov tistih delavcev, ki so njegovi člani. Prav tako naj bi bil izpolnjen pogoj ogroženosti pravic delavcev. Predlagatelj dodatno pojasnjuje zatrjevane škodljive učinke izpodbijanih določb ter vztraja, da izpodbijane določbe omejujejo pravice delavcev in ne krepijo javnega zdravstva. Upoštevati naj bi bilo treba tudi položaj tistih zdravnikov in zobozdravnikov, ki so zaposleni zunaj javnih zavodov.
5. Predlagatelj je naknadno vložil ponovni predlog za začasno zadržanje izpodbijanih določb.
6. Predlog za začasno zadržanje izpodbijanih določb, ki ga je predlagatelj navedel v zahtevi, je Ustavno sodišče zavrnilo s sklepom št. U-I-88/25 z dne 10. 7. 2025, ker niso bili izpolnjeni pogoji iz prvega odstavka 39. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – v nadaljevanju ZUstS).
7. Ustavno sodišče je sklenilo, da zadevo obravnava absolutno prednostno.
B.
8. Enajsta alineja prvega odstavka 23.a člena ZUstS določa, da lahko reprezentativni sindikat za območje države za posamezno dejavnost ali poklic, če so ogrožene pravice delavcev, z zahtevo začne postopek za oceno ustavnosti oziroma zakonitosti predpisa ali splošnega akta, izdanega za izvrševanje javnih pooblastil.
9. Skladno z ustaljeno ustavnosodno presojo je pravica sindikata, da vloži zahtevo za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisa, omejena na pravico do izpodbijanja tistih predpisov, ki neposredno prizadenejo delovnopravni in s tem povezan socialni položaj delavcev, katerih interese predlagatelj kot reprezentativni sindikat zastopa in predstavlja.
[1]
Gre za osebe s sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, katerim je v pravnem redu zagotovljeno posebno delovnopravno varstvo zaradi njihovega odvisnega in drugemu subjektu podrejenega položaja.
[2]
Iz ustaljene ustavnosodne presoje izhaja tudi, da abstraktna ogroženost pravic ne zadostuje, temveč mora biti izkazana konkretna in neposredna ogroženost pravic delavcev. Zgolj z navedbami, da izpodbijana ureditev intenzivno posega v različne človekove pravice in temeljne svoboščine, še ni mogoče utemeljiti ogroženosti pravic delavcev.
[3]
Prav tako ne zadostuje le zmanjšanje ali poslabšanje pravic delavcev, do katerega bi lahko prišlo zaradi uveljavitve izpodbijane ureditve.
[4]
Ustavno sodišče je denimo že odločilo, da so pravice delavcev ogrožene, če obstaja možnost, da bi na podlagi izpodbijanih predpisov lahko prišlo do odpovedi pogodb o zaposlitvi.
[5]
Možnost, da pride do prenehanja pogodb o zaposlitvi, mora biti dovolj neposredno povezana s sámo izpodbijano ureditvijo.
[6]
Ustavno sodišče je na primer sprejelo stališče, da izpolnjuje pogoj ogroženosti pravic delavcev ureditev po tretjem odstavku 53.a člena ZZDej, ker določa, da je opravljanje zdravstvenih storitev pri drugem izvajalcu zdravstvene dejavnosti, ki ni v skladu s pogoji in omejitvami, ki jih določa ZZDej, razlog za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi.
[7]
10. Točka 1 četrtega odstavka 3.a člena ZZDej določa, da mora imeti izvajalec zdravstvene dejavnosti za pridobitev dovoljenja za opravljanje te dejavnosti določenega odgovornega nosilca zdravstvene dejavnosti (v nadaljevanju odgovorni nosilec). Ta mora izpolnjevati določene pogoje in biti mora zaposlen pri izvajalcu vsaj v obsegu osem ur tedensko. Tretja alineja petega odstavka 3.a člena ZZDej določa, da mora imeti odgovorni nosilec najmanj dve leti delovnih izkušenj po izpolnitvi pogojev za samostojno opravljanje dela v zdravstveni dejavnosti, in sicer z vodenjem ali sodelovanjem v zdravstvenem timu. Predlagatelj trdi, da izpodbijana ureditev omejuje delo posameznikom, ki še nimajo dovolj vodstvenih izkušenj in se zato ne morejo zaposliti kot odgovorni nosilci. Zgolj iz te trditve ne izhaja konkretna in neposredna ogroženost pravic delavcev, pri čemer zgolj morebitno poslabšanje položaja delavcev niti ni upoštevno. Odgovorni nosilci so lahko zaposleni tudi na drugih delovnih mestih.
[8]
Kolikor predlagatelj navaja, da je onemogočeno opravljanje dejavnosti zdravnikom in zobozdravnikom, ki so zasebni zdravstveni delavci in so usposobljeni za samostojno delo, vendar ga ne morejo opravljati, če hkrati ne izpolnjujejo pogojev za odgovornega nosilca, pa je treba navesti, da te navedbe ne izkazujejo ogroženosti pravic delavcev, ker zasebni zdravstveni delavci
[9]
v tem svojstvu ne delajo kot zaposleni na podlagi pogodbe o zaposlitvi.
11. Člen 5 ZZDej ureja mrežo javne zdravstvene službe. Predlagatelj trdi, da imata na zdravnike in zobozdravnike konkreten in neposreden učinek točki c in č osmega odstavka 5. člena ZZDej, ker onemogočata vključevanje zdravnikov in zobozdravnikov v mrežo javne zdravstvene službe. Točki c in č osmega odstavka 5. člena ZZDej določata, da lahko javni zavodi izjemoma sklepajo pogodbe o zaposlitvi s polnim oziroma krajšim delovnim časom, vključno z dopolnilnim delom, z zdravniki in zobozdravniki, če so podani določeni pogoji (med drugim na primer, če gre za zdravnika ali zobozdravnika, ki je pridobil naziv svetnik ali višji svetnik ali ki je zaposlen pri koncesionarju, če pri njem opravlja zgolj koncesijsko dejavnost). Ker določbi zadevata javne zavode in sklepanje pogodb o zaposlitvi v določenih primerih dopuščata,
[10]
pravic delavcev konkretno ne ogrožata. Točka č osmega odstavka 5. člena ZZDej sicer določa, da javni zavod pogodbo o zaposlitvi izredno odpove, če se ugotovi, da zaposleni pri koncesionarju opravlja zdravstvene storitve v okviru tržne dejavnosti v nasprotju z 18. točko prvega odstavka 44.f člena ZZDej, ki določa, da je treba storitve iz tržne dejavnosti praviloma opravljati v času, ki ni namenjen koncesijski dejavnosti, in za tega delavca velja nato še šestmesečna prepoved sklepanja pogodbe z javnim zavodom. Vendar to v danih okoliščinah na drugačno presojo ne vpliva, saj predlagatelj ogroženosti pravic delavcev v zvezi s tem konkretno ne zatrjuje in navedenih sankcij kot takih posebej niti obrazloženo ne izpodbija.
12. Člen 51a ZZDej določa, da je vsak zdravstveni delavec, zaposlen pri javnem zdravstvenem zavodu, in vsak koncesionar oziroma zdravstveni delavec, zaposlen pri koncesionarju, v skladu z zakonskimi pogoji vključen v program zagotavljanja neprekinjenega 24-urnega zdravstvenega varstva (kot je nujna medicinska pomoč). Člen 53 ZZDej določa program neprekinjenega zdravstvenega varstva, in sicer različne oblike ter izvajalce neprekinjenega zdravstvenega varstva, kot je na primer dežurstvo v javnem zdravstvenem zavodu. Predlagatelj trdi, da 51.a in 53. člen ZZDej neposredno posegata v delovnopravni položaj zdravnikov in zobozdravnikov, ker omejujeta njihovo pravico do samostojnega razpolaganja s svojim časom in pravico do počitka. Šlo naj bi za obliko prisilnega dela. V zvezi z vključevanjem v program zagotavljanja neprekinjenega zdravstvenega varstva je treba ugotoviti, da je 51.a člen ZZDej le splošna zakonska podlaga ukrepa. Pogoji zagotavljanja neprekinjenega zdravstvenega varstva ter medsebojne pravice in obveznosti, vključno z obsegom (število ur tedensko oziroma mesečno) ter načinom vključevanja zdravstvenega delavca, načinom njegovega nadomeščanja in posledicami v primeru kršitve obveznosti, se namreč uredijo šele s posamično pogodbo med delodajalcem zdravstvenega delavca in izvajalcem neprekinjenega zdravstvenega varstva (peti odstavek 51.a člena ZZDej). Tudi tretji odstavek 53. člena ZZDej določa, da minister za zdravje določi podrobnejšo organizacijo in financiranje neprekinjenega zdravstvenega varstva, merila za razmejitev posameznih oblik dela, s katerimi se neprekinjeno zdravstveno varstvo zagotavlja, in njihovo evidentiranje, način uvajanja zdravstvenih delavcev v program neprekinjenega zdravstvenega varstva, evidentiranje opravljenih zdravstvenih in drugih storitev (analizo dnevne delovne obremenjenosti) ter merila za povezovanje izvajalcev neprekinjenega zdravstvenega varstva po posameznih strokovnih področjih ali območjih. Vpliv na pravice delavcev (na primer v zvezi z zatrjevano povečano delovno obremenitvijo oziroma delovno obveznostjo) je torej mogoče ovrednotiti šele v konkretnih okoliščinah.
[11]
Poleg tega ni mogoče spregledati, da dodaten kader zmanjšuje obremenitev delavcev, ki zagotavljajo neprekinjeno zdravstveno varstvo, torej izpodbijana ureditev v tem pogledu njihov delovnopravni položaj izboljšuje. Vse navedeno pomeni, da 51.a in 53. člen ZZDej sama po sebi še ne moreta konkretno in neposredno ogrožati pravic delavcev, zgolj njihovo morebitno poslabšanje pa ni upoštevno.
13. Člen 53b ZZDej ureja dodatno delo zdravnikov in zobozdravnikov, ki so zaposleni v javnih zavodih. Gre za prepoved dela zunaj mreže javne zdravstvene službe (ki pomeni posebno obliko konkurenčne prepovedi), kar je za predlagatelja sporno. Ustavno sodišče je z odločbo št. U-I-79/25 že presodilo, da je ureditev iz 53.b člena ZZDej, ki omejuje dodatno delo zdravstvenemu delavcu oziroma določa pogoje za opravljanje dodatnega dela zunaj javne zdravstvene službe, s čimer v celoti prepoveduje določene oblike dela, v neskladju z Ustavo. Določilo je tudi, da se do odprave ugotovljene protiustavnosti uporablja prej veljavna ureditev. Brez nadaljnje presoje drugih okoliščin že to pomeni, da ogroženost pravic delavcev na podlagi 53.b člena ZZDej, ki jo zatrjuje predlagatelj, ne more biti podana.
14. Člen 53c ZZDej določa primere, ko lahko javni zavod sklene podjemno pogodbo z zdravstvenim delavcem oziroma zdravstvenim sodelavcem, ne more pa je skleniti s samostojnim podjetnikom. Predlagatelj navaja, da 53.c člen ZZDej delavcem omejuje individualno avtonomijo ter onemogoča fleksibilne oblike dela in dodatnega zaslužka. Vendar iz teh navedb ne izhaja ogroženost pravic delavcev in 53.c člen ZZDej ne zadeva delavcev, saj se ne nanaša na pogodbe o zaposlitvi.
15. Člen 53d ZZDej določa, da sme ne glede na prvi odstavek 147. člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 21/13, 78/13 – popr., 52/16, 81/19, 15/22 in 114/23 – v nadaljevanju ZDR-1) zdravstveni delavec oziroma zdravstveni sodelavec, ki v javnem zavodu dela polni delovni čas, izjemoma skleniti pogodbo o zaposlitvi s krajšim delovnim časom z drugim javnim zavodom, vendar za največ osem ur na teden, po poprejšnjem soglasju delodajalcev, pri katerih je zaposlen s polnim delovnim časom. Člen 147 ZDR-1, na katerega se sklicuje 53.d člen ZZDej, kot
lex generalis
ureja dopolnilno delo. Po prvem odstavku 147. člena ZDR-1 je dopolnilno delo dopustno, če gre za deficitarne poklice po podatkih zavoda za zaposlovanje ali za opravljanje vzgojno-izobraževalnih, kulturno umetniških in raziskovalnih del. Člen 53d ZZDej te omejitve ne določa, hkrati pa je posebna ureditev dopolnilnega dela po tej določbi, ki v tem pogledu določa milejše pogoje, omejena na dopolnilno delo znotraj javnih zavodov. Slednje je za predlagatelja sporno, vendar zaradi tega pravice delavcev niso konkretno in neposredno ogrožene, saj imajo delavci vse pravice skladno s pogodbo o zaposlitvi, na podlagi katere so zaposleni za polni delovni čas, in kot je bilo že navedeno, le zmanjšanje ali poslabšanje pravic delavcev, do katerega bi lahko prišlo zaradi uveljavitve izpodbijane ureditve, še ne zadostuje.
16. Glede na vse navedeno je Ustavno sodišče ugotovilo, da pogoj ogroženosti pravic delavcev v smislu enajste alineje prvega odstavka 23.a člena ZUstS ni izkazan in je zahtevo zavrglo (1. in 2. točka izreka).
17. Glede na takšno odločitev se, drugače kot v zadevi št. U-I-91/24, Ustavno sodišče ni spuščalo v presojo ugovorov Vlade, da ni izkazan pogoj reprezentativnosti predlagatelja, in tudi ni odločalo o ponovnem predlogu predlagatelja za začasno zadržanje izpodbijanih določb.
18. Odločitev o stroških temelji na prvem odstavku 34. člena ZUstS, ki določa, da nosi v postopku pred Ustavnim sodiščem vsak udeleženec svoje stroške, če Ustavno sodišče ne odloči drugače. Ker niso bili podani razlogi za drugačno odločitev, je Ustavno sodišče sklenilo, kot izhaja iz 3. točke izreka.
C.
19. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena in prvega odstavka 34. člena ZUstS ter tretje alineje tretjega odstavka v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20) v sestavi
: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, mag. Nina Betetto, dr. Primož Gorkič,
Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA)
, dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Rok Svetlič in dr. Katja Šugman Stubbs. Ustavno sodišče je 1. in 3. točko
izreka sprejelo soglasno. Točko 2 izreka je sprejelo s sedmimi glasovi proti dvema. Proti sta glasovala sodnika Gorkič in Svetlič.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Npr. sklepi Ustavnega sodišča št. U-I-74/13 z dne 11. 4. 2013, 4. točka obrazložitve, št. U-I-63/96 z dne 11. 4. 1996 (OdlUS V, 46), 4. točka obrazložitve, št. U-I-181/99 z dne 13. 4. 2000 (OdlUS IX, 91), 3. točka obrazložitve, in št. U-I-80/01 z dne 17. 5. 2001 (OdlUS X, 95), 8. točka obrazložitve.
[2]
Npr. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-52/18 z dne 21. 5. 2018, 4. točka obrazložitve.
[3]
Sklep Ustavnega sodišča št. U-I-809/21 z dne 11. 1. 2024, 9. točka obrazložitve.
[4]
Npr. sklepi Ustavnega sodišča št. U-I-132/13 z dne 11. 7. 2013, 2. točka obrazložitve, št. U-I-154/12 z dne 6. 3. 2014, 2. točka obrazložitve, št. U-I-236/13 z dne 8. 1. 2015, 2. točka obrazložitve, in št. U-I-93/15 z dne 30. 11. 2017, 14. točka obrazložitve.
[5]
Npr. sklepa Ustavnega sodišča št. U-I-210/21 z dne 30. 9. 2021 (Uradni list RS, št. 157/21), 14. točka obrazložitve, in št. U-I-823/21 z dne 23. 12. 2021 (Uradni list RS, št. 201/21), 18. točka obrazložitve.
[6]
Prim. npr. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-809/21, 10. točka obrazložitve.
[7]
Glej sklep Ustavnega sodišča št. U-I-52/18, 6. in 7. točka obrazložitve.
[8]
Glej 1. točko četrtega odstavka 3.a člena ZZDej.
[9]
Glej 35. člen ZZDej.
[10]
Prim. tudi odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-79/25 z dne 11. 12. 2025 (Uradni list RS, št. 112/25), 18. točka obrazložitve.
[11]
Prim. sklep Ustavnega sodišča št. U-I-462/20 z dne 9. 12. 2021, 9. točka obrazložitve.
⇒