U-I-165/25, Up-715/25
Natisni
Opravilna št.:
U-I-165/25, Up-715/25
Datum odločitve:
22. 1. 2026
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2026:U.I.165.25
Akt:
Gradbeni zakon (Uradni list RS, št. 61/17, 72/17 – popr. in 65/20) (GZ)

Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. X Ips 6/2025 z dne 27. 8. 2025 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. I U 1326/2021 z dne 4. 6. 2024, odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 0612-316/2020-2 z dne 26. 7. 2021, sklepom Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P3562-1472/2005-24 z dne 13. 11. 2020 in popravnim sklepom Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P35602-1472/2005-31 z dne 16. 8. 2021 

Do končne odločitve Ustavnega sodišča se zadrži izvršitev sklepa Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P3562-1472/2005-24 z dne 13. 11. 2020.
Izrek:
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti Gradbenega zakona (Uradni list RS, št. 61/17, 72/17 – popr. in 65/20) se sprejme.
Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. X Ips 6/2025 z dne 27. 8. 2025 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. I U 1326/2021 z dne 4. 6. 2024, odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 0612-316/2020-2 z dne 26. 7. 2021, sklepom Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P3562-1472/2005-24 z dne 13. 11. 2020 in popravnim sklepom Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P35602-1472/2005-31 z dne 16. 8. 2021 se sprejme v obravnavo.
Do končne odločitve Ustavnega sodišča se zadrži izvršitev sklepa Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P3562-1472/2005-24 z dne 13. 11. 2020.
Pravna podlaga:
Člen 26.3, 55.b.2.2, 58, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov, ustavna pritožba
Vrsta akta:
zakon, posamični akt
Vlagatelj:
Blagoja Nasteski, Ljubljana
Datum vloge:
18. 11. 2025
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
druge rešitve, začasno zadržanje
Dokument:
USZZ127
Dokument v PDF obliki:
U-I-165-25, Up-715-25.pdf
169 KB
Prenesite datoteko
U-I-165/25-10
Up-715/25-16
22. 1. 2026
SKLEP
Ustavno sodišče je
v postopkih za preizkus pobude in ustavne pritožbe Blagoje Nasteskega, Ljubljana, ki ga zastopa
Odvetniška pisarna Senica & partnerji, d. o. o., Ljubljana
, na seji 22. januarja 2026
sklenilo:
1.
Pobuda za začetek postopka za oceno ustavnosti Gradbenega zakona (Uradni list RS, št. 61/17, 72/17 – popr. in 65/20) se sprejme.
2. Ustavna pritožba zoper sodbo Vrhovnega sodišča št. X Ips 6/2025 z dne 27. 8. 2025 v zvezi s sodbo Upravnega sodišča št. I U 1326/2021 z dne 4. 6. 2024, odločbo Ministrstva za okolje in prostor št. 0612-316/2020-2 z dne 26. 7. 2021, sklepom Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P3562-1472/2005-24 z dne 13. 11. 2020 in popravnim sklepom Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P35602-1472/2005-31 z dne 16. 8. 2021 se sprejme v obravnavo.
3. Do končne odločitve Ustavnega sodišča se zadrži izvršitev sklepa Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. P3562-1472/2005-24 z dne 13. 11. 2020.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Pobudnik izpodbija 89. člen Gradbenega zakona (v nadaljevanju GZ), ki je urejal izvršbo inšpekcijskega ukrepa odstranitve zgrajenega nelegalnega objekta ali dela objekta, vzpostavitve prejšnjega stanja ali druge sanacije objekta. Povzema zakonsko ureditev izvršbe inšpekcijskega ukrepa gradbenega inšpektorja v GZ in Zakonu o splošnem upravnem postopku (Uradni list RS, št. 24/06 – uradno prečiščeno besedilo, 126/07, 65/08, 8/10 in 82/13 – v nadaljevanju ZUP) ter trdi, da zakonodaja določb, ki bi se nanašale na zastaranje inšpekcijskega ukrepa ali v katerih bi bil določen zastaralni rok, ne vsebuje. Odsotnost teh določb naj bi upravnemu organu omogočala, da izvršitev inšpekcijske odločbe dovoli kadar koli, ne glede na to, koliko časa je preteklo od izdaje upravne odločbe, in ne glede na to, ali je v zvezi z izvršitvijo odločbe še vedno podan javni interes. Pobudnik utemeljuje, da je tolmačenje, da izvršitev upravnih odločb ne zastara, v nasprotju z načelom pravne države in načelom pravne varnosti. Meni, da država v pravice posameznika ne sme posegati neomejeno (razen izjemoma) in nesorazmerno dolgo. Z zastaranjem sta po pobudnikovem mnenju pravno varovana tako organ, ki si prizadeva za čimprejšnjo izpolnitev z odločbami odrejenih ukrepov, ki varujejo javni interes in red, kot dolžnik, ki mu je v interesu, da se pravna negotovost glede izvršitve odločbe, če je ne izpolni sam, čim prej konča. Zakonska določitev zastaranja izvršitve inšpekcijskega ukrepa odstranitve objekta po poteku daljšega časovnega obdobja ter določitev izjem od tega pravila bi po pritožnikovem mnenju po poteku določenega časovnega obdobja služila soočenju javnega interesa z drugimi upravičenji, tudi ustavnopravno varovano lastninsko pravico. Ustrezna zakonska ureditev zastaranja izvršitve naj bi tako zagotovila, da se take izvršbe ne bi vodile po nepotrebnem in da ne bi brez razlogov posegale v mirno uživanje lastninske pravice, ki so ga upravni organi sami dopuščali v daljšem časovnem obdobju. Ureditev po 89. členu GZ je zato po pobudnikovem mnenju v neskladju z 2., 14., 22. in 33. členom Ustave.
2. Pobudnik vlaga tudi ustavno pritožbo, s katero izpodbija sodbo Vrhovnega sodišča v zvezi s sodbo Upravnega sodišča, s katero je bila zavrnjena njegova tožba zoper dokončen sklep Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana (v nadaljevanju IRSOP), z dne 13. 11. 2020 (v nadaljevanju sklep o izvršbi) o dovolitvi izvršbe odločbe IRSOP z dne 15. 9. 2000. S to je bilo pritožniku kot inšpekcijskemu zavezancu naloženo, da v roku 60 dni po prejemu odločbe na lastne stroške odstrani stanovanjski objekt v gradnji ter vzpostavi prejšnje stanje. Pritožnik pritrjuje ugotovitvi sodišč, da ne GZ ne ZUP ne določata zastaranja izvršitve upravnih odločb, vendar meni, da je stališče sodišč, da zato o tem zastaranju ni mogoče govoriti in da javni interes v tem primeru ne preneha nikoli, napačno in v nasprotju z načelom pravne države iz 2. člena Ustave ter s 14. in 22. členom Ustave. Zgolj to, da zastaralni rok v zakonodaji ni določen, po pritožnikovem zatrjevanju ne pomeni, da je obveznost oziroma izvršitev upravne odločbe nezastarljiva. Pritožnik trdi, da mora biti tudi dejstvo, da obveznost ne zastara, zaradi načela zaupanja v pravo zakonsko določeno. Če ni, mora sodišče po pritožnikovem mnenju skladno s 14. in 22. členom Ustave ob ustaljenih metodah razlage ugotoviti, po katerih pravilih in pogojih je zastaranje nastopilo, kot že izhaja iz upravnosodne prakse v zvezi z zastaranjem denarnih obveznosti. Da javnopravne obveznosti lahko zastarajo, naj bi potrjevala tudi ureditev zastaranja javnih obveznosti oziroma sankcij na področju kazenskega in prekrškovnega prava. Pritožnik zatrjuje, da se – tako kot kaznovalni postopki – tudi inšpekcijski postopki glede nelegalnih gradenj vodijo ravno zaradi varovanja javnega interesa. V okoliščinah konkretnega primera, kjer inšpekcijski organ ni ugotovil, da bi nelegalni objekt posegal v varstvo okolja ali ogrožal življenje ali zdravje ljudi, je po pritožnikovem mnenju jasno, da javnega interesa za izvršitev inšpekcijskega ukrepa ni oziroma da je ta prenehal. Stališče sodišč o nezastarljivosti izvršitve inšpekcijskega ukrepa v konkretnem primeru naj bi bilo tudi v nasprotju s prej navedeno sodno prakso in arbitrarno ter zato v neskladju z 22. členom Ustave.
3. Pritožnik zatrjuje tudi, da bi bilo treba po določenem času javni interes soočiti z drugimi upravičenji in da bi v nasprotnem primeru lahko javni interes posegal tudi v lastninsko pravico oziroma njeno mirno uživanje, ki so ga upravni organi sami dopuščali v dolgem časovnem obdobju. Po pritožnikovem mnenju iz sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi
Hamer proti Belgiji
z dne 27. 11. 2007 izhaja, da po poteku daljšega časovnega obdobja nastane upravičenje lastnika do varstva njegovega premoženja, tudi če gre za nelegalno gradnjo, in da ima posameznik tudi upravičeno pričakovanje, da bo to svoje premoženje užival še naprej. Odločitev Vrhovnega sodišča naj bi bila zato v nasprotju z 2. členom Ustave, ker pri presoji revizijskih navedb pritožnika, zlasti njegovega sklicevanja na poseg v lastninsko pravico, Vrhovno sodišče ni opravilo testa sorazmernosti posega. S tem ko naj bi Vrhovno sodišče argumente pritožnika v zvezi s posegom v pravico do zasebne lastnine iz 33. člena Ustave oziroma pravico do nadaljnjega mirnega uživanja premoženja iz 1. člena Prvega protokola h Konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) prezrlo, naj bi kršilo ti dve pravici in pravico pritožnika iz 22. člena Ustave. Pritožnik trdi, da ima zatrjevana kršitev zanj nepredstavljive in nepopravljive posledice, saj bo moral na podlagi izpodbijanih pravnih aktov po več kot 20 letih odstraniti stanovanjski objekt, ki je v njegovi lasti in v katerem živi. Hkrati meni, da ustavna pritožba odpira pomembno ustavnopravno vprašanje, ki presega pomen konkretne zadeve, tj. ali sta stališči Vrhovnega in Upravnega sodišča o nezastarljivosti izvršitve nedenarnih obveznosti v upravnih zadevah in o tem, da je tudi po poteku 20 let od izdaje inšpekcijske odločbe še vedno podan javni interes, ki presega varstvo lastninske pravice, skladni z 2., 22. in 33. členom Ustave ter s 1. členom Prvega protokola k EKČP.
4. Pritožnik predlaga tudi, naj Ustavno sodišče do končne odločitve zadrži izvršitev sklepa o dovolitvi izvršbe, s katerim je bila dovoljena izvršitev inšpekcijskega ukrepa odstranitve stanovanjskega objekta. Trdi, da gre za nepopravljive posledice, saj v primeru, če bo objekt na podlagi izpodbijanih aktov odstranjen, tega ne bo mogel postaviti nazaj, tudi če bo njegovi ustavni pritožbi ugodeno. Pritožnik navaja, da je stanovanjski objekt njegov dom in dom njegove družine in da del objekta v poletni turistični sezoni oddaja turistom, med letom pa študentom. V objektu naj bi skupaj s študenti prebivalo deset ljudi, ki bi jim odstranitev objekta po navedbah pritožnika vsem povzročila bivanjsko stisko, saj se ne morejo vseliti v drugo stanovanje. Pritožnik trdi tudi, da glede stanovanjskega objekta, ki je predmet izpodbijanih aktov, že pripravlja meritve in dokumente za legalizacijo, ki pa bi bila v primeru odstranitve objekta brezpredmetna.
B.
5. Pobudnik izpodbija 89. člen GZ. Ker pa zatrjuje obstoj protiustavne pravne praznine, je Ustavno sodišče štelo, da izpodbija celotno zakonsko ureditev. V primeru zatrjevanja, da je zakon protiustaven, ker določenega vprašanja, ki bi ga moral urejati, sploh ne ureja, je Ustavno sodišče namreč že sprejelo stališče, da pravne praznine praviloma ni mogoče locirati v natančno določenem členu nekega predpisa.
[1]
Pobudnik trdi, da ne GZ ne ZUP ne urejata vprašanja zastaranja izvršitve inšpekcijskega ukrepa. Ker se pobudnikovi očitki nanašajo na zastaranje izvršitve inšpekcijskega ukrepa na področju graditve (odstranitve nelegalne gradnje), je Ustavno sodišče štelo, da pobudnik izpodbija GZ.
6. Ustavno sodišče ocenjuje, da je od odločitve o pobudi mogoče pričakovati rešitev pomembnega pravnega vprašanja, tj. ali je skladna z Ustavo zakonska ureditev, ki ne ureja zastaranja izvršitve odločbe o inšpekcijskem ukrepu glede nelegalne gradnje. Zato je sklenilo, da sprejme pobudo za začetek postopka za oceno ustavnosti GZ (1. točka izreka). V obravnavo je sprejelo tudi ustavno pritožbo zoper sodbi sodišč in odločitvi upravnih organov, ki temeljijo na stališču, da izvršitev inšpekcijske odločbe glede nelegalne gradnje ne zastara (2. točka izreka).
7. Če je ustavna pritožba sprejeta v obravnavo, lahko po 58. členu Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – v nadaljevanju ZUstS) senat ali Ustavno sodišče na nejavni seji zadrži izvršitev posamičnega akta, ki se z ustavno pritožbo izpodbija, če bi z izvršitvijo lahko nastale težko popravljive škodljive posledice. V obravnavanem primeru pritožnik izpodbija sklep o dovolitvi izvršbe, s katerim je bila dovoljena izvršitev inšpekcijskega ukrepa odstranitve stanovanjskega objekta in vzpostavitve prejšnjega stanja. Iz navedenega sklepa izhaja, da je tudi dodatni rok za prostovoljno izpolnitev (15. 2. 2022) že potekel. Iz okoliščin primera izhaja, da posledic, ki bi nastale z izvršitvijo izpodbijane odločitve o dovolitvi izvršbe, tj. odstranitev objekta in vzpostavitev prejšnjega stanja, v primeru kasnejše ugoditve ustavni pritožbi ne bi bilo mogoče več odpraviti. To pomeni, da bi ustavna pritožba v takem primeru postala brezpredmetna. Zato je Ustavno sodišče na podlagi 58. člena ZUstS sprejelo odločitev, ki omogoča zagotovitev učinkovitosti ustavne pritožbe na način, da se do odločitve Ustavnega sodišča o njej preprečijo težko popravljive ali celo nepopravljive škodljive posledice izpodbijanih posamičnih aktov za pritožnika (3. točka izreka).
8. Ustavno sodišče je sklenilo, da bo zadevo obravnavalo absolutno prednostno.
C.
9. Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi tretjega odstavka 26. člena,
druge alineje drugega odstavka 55.b člena in 58. člena ZUstS ter tretje alineje tretjega odstavka v zvezi s petim odstavkom 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik dr. Rok Čeferin ter sodnice in sodniki dr. Matej Accetto, mag. Nina Betetto, dr. Primož Gorkič, Dr. Dr. Klemen Jaklič (Oxford ZK, Harvard ZDA), dr. Rajko Knez, dr. Neža Kogovšek Šalamon, dr. Rok Svetlič in dr. Katja Šugman Stubbs. Sklep je sprejelo s petimi glasovi proti štirim. Proti so glasovali sodnici Kogovšek Šalamon in Šugman Stubbs ter sodnika Knez in Svetlič.
dr. Rok Čeferin
Predsednik
[1]
Odločba Ustavnega sodišča št. U-I-50/11 z dne 23. 6. 2011 (Uradni list RS, št. 55/11, in OdlUS XIX, 24), 17. točka obrazložitve.
⇒