Up-393/25
Natisni
Opravilna št.:
Up-393/25
Datum odločitve:
20. 10. 2025
ECLI:
ECLI:SI:USRS:2025:Up.393.25
Akt:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 550/2025 z dne 16. 4. 2025 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III N 302/2023 z dne 19. 2. 2025
Izrek:
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 550/2025 z dne 16. 4. 2025 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III N 302/2023 z dne 19. 2. 2025
se ne sprejme.
Ustavna pritožba se v delu, ki se nanaša na način izvršitve začasne odredbe o stikih pod nadzorom in prepoved stikov brez sodne odločbe med pritožnikoma in njunima mladoletnima otrokoma, zavrže.
Evidenčni stavek:
Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, ker niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena Zakona o Ustavnem sodišču. Način izvršitve začasne odredbe o stikih pod nadzorom in prepoved stikov brez sodne odločbe nista posamična akta, s katerima bi bilo odločeno o kakšni pravici ali obveznosti pritožnikov, zato ustavna pritožba v tem delu ni dopustna.
Geslo:
1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.
1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.
1.4.52.1 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Akt, ki ne more biti predmet ustavne pritožbe.
Pravna podlaga:
Člen 2, 22, Ustava [URS]
Člen 50.1, 51.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
Vrsta zadeve:
ustavna pritožba
Vrsta akta:
posamični akt
Vlagatelj:
A. B. in C. Č., oba D.
Datum vloge:
17. 6. 2025
Vrsta odločitve:
sklep
Vrsta rešitve:
nesprejem ustavne pritožbe, zavrženje
Dokument:
US34261
Dokument v PDF obliki:
Up-393-25.pdf
119 KB
Prenesite datoteko
Up-393/25-6
20. 10. 2025
SKLEP
Senat Ustavnega sodišča je v postopku za preizkus ustavne pritožbe,
ki sta jo vložila
A. B. in C. Č., oba D., ki ju oba zastopa
Sonja Brezinščak, odvetnica v Ljubljani,
na seji 20. oktobra 2025
sklenil
:
1.
Ustavna pritožba zoper sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 550/2025 z dne 16. 4. 2025 v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani št. III N 302/2023 z dne 19. 2. 2025
se ne sprejme.
2. Ustavna pritožba se v delu, ki se nanaša na način izvršitve začasne odredbe o stikih pod nadzorom in prepoved stikov brez sodne odločbe med pritožnikoma in njunima mladoletnima otrokoma, zavrže.
OBRAZLOŽITEV
A.
1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom z dne 19. 2. 2025 v bistvenem: i) zavrnilo ugovore pritožnikov (staršev) zoper sklepe o začasni namestitvi deklic k rejnicama; ii) zavrnilo predloga pritožnikov za prenehanje začasnega odvzema otrok; iii) zavrglo predlog pritožnikov za nadomeščanje stikov v letu 2024; iv) zavrglo predlog pritožnikov za določitev drugega centra za socialno delo (v nadaljevanju CSD) za izvajanje nalog v tej zadevi; v) namesto predlagane začasne prepovedi stikov odločilo, da se stiki med pritožnikoma in hčerkama izvajajo pod nadzorom CSD, sicer pa pritožnikoma za obdobje šestih mesecev prepovedalo približevanje hčerkama na razdaljo najmanj 200 metrov. Višje sodišče je pritožbo pritožnikov zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo.
2. Pritožnika vlagata ustavno pritožbo, s katero izpodbijanima sklepoma očitata kršitev načela pravne države iz 2. člena Ustave, pravic staršev iz 53. člena Ustave (pravilno 54. člena Ustave), pravice do spoštovanja družinskega življenja iz 8. člena Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Uradni list RS, št. 33/94, MP, št. 7/94 – v nadaljevanju EKČP) in načela enakega varstva pravic iz 14. člena Ustave (pravilno iz 22. člena Ustave).
3. Pritožnika navajata, da sta se udeležila treh stikov pod nadzorom, določenih z izpodbijano začasno odredbo. Prvi stik naj bi bil izveden v nasprotju z veljavno začasno odredbo, ki določa, da se stik opravi z navzočnostjo enega strokovnega delavca, in v nasprotju z mnenjem psihiatra, ki je pojasnil, da stiki pod nadzorom niso ustrezna oblika stikov. Ena od deklic naj bi imela hudo stisko ob ločitvi od očeta, čemur strokovni delavki CSD naj ne bi bili kos. Na tretji stik pod nadzorom naj bi CSD vključil še tretjega strokovnega delavca, s čimer se je po mnenju pritožnikov ponorčeval iz njiju. Pritožnika problematizirata, da naj bi bili na tem (zadnjem) stiku pod nadzorom v sobi, veliki 3x3 metre, trije strokovni delavci, kolizijska skrbnica, pritožnika in deklici. Zaradi očetovega čustveno verbalnega izpada naj bi bil stik prekinjen. Od takrat dalje naj bi bili stiki ponovno ukinjeni brez ustrezne pravne podlage, kar naj bi pomenilo kršitev 54. člena Ustave. Pritožnika trdita še, da do dne vložitve ustavne pritožbe ni bila izvedena verodostojna strokovna analiza domnevne ogroženosti, ki bi lahko utemeljila tako drastičen poseg, kot je popolna prekinitev stikov.
4.
Kršitev načela pravne države, pravic staršev ter pravice do spoštovanja družinskega življenja pritožnika vidita v tem
, da naj bi sodišči z izpodbijanim sklepom zaobšli prepoved iz 163. člena Družinskega zakonika (Uradni list RS, št. 15/17, 22/19 in 5/23 – v nadaljevanju DZ), ki določa, da začasna odredba o stikih pod nadzorom lahko traja največ devet mesecev in je ni mogoče ponovno izdati ali podaljšati. Z izpodbijanim sklepom naj bi bili stiki pod nadzorom določeni že drugič v istem postopku.
5.
Pritožnika zatrjujeta kršitev enakega varstva pravic s tem, da sodišče strokovnih mnenj zdravnikov specialistov ter drugih njunih predlogov in dokazov naj ne bi obravnavalo enako kot poročila CSD. Slednja so po mnenju pritožnikov večinoma temeljila na administrativnih zapisnikih, brez poglobljene psihosocialne ocene. Na splošno naj bi bili zdravniki, ki so obravnavali pritožnika in deklici na skupno več kot stotih srečanjih, mnenja, da sta pritožnika zmožna skrbeti za deklici. Pritožnika menita, da je kontradiktorno stališče, da sta pritožnika sposobna izvajati stike s sinom, ki ima hudo obliko avtizma, medtem ko naj bi bila za deklici ogrožajoča. Zdravnica, pri kateri sta bila pritožnika obravnavana, naj bi ob zaslišanju večkrat pojasnila, da sta pritožnika zaradi vseh dogodkov izredno travmatizirana in da ob odvzemih otrok nista nikoli prejela nobene strokovne pomoči, zaradi česar naj bi razvila strah in odpor do institucij. Sodišče naj ne bi analitično primerjalo na eni strani poročil, pričevanj in izvidov zdravnikov specialistov, ki temeljijo na mnogih srečanjih s pritožnikoma, ter na drugi strani mnenj socialnih delavcev. Pritožnika se ne strinjata s stališčem sodišča, da so zdravniki presegli kompetence pri zdravstveni obravnavi deklic. Višje sodišče naj bi v nasprotju z listinami spisa zapisalo, da pritožnika nista naredila ničesar za podporo lastnemu duševnemu zdravju, in se selektivno sklicevalo na kliničnopsihološko izvedensko mnenje z dne 22. 4. 2024. Po videnju pritožnikov bi sodišče moralo stremeti k razširitvi stikov in ne k ponovnemu nadzorovanju ter bi se moralo opredeliti do postopanj oziroma konfliktnosti rejnic. Pritožnika v zvezi s tem problematizirata dejansko stanje – ravnanje rejnic in strokovnih delavcev CSD, pa tudi razloge za odvzem hčerk.
B.
6. Pritožnika problematizirata način izvršitve začasne odredbe o stikih pod nadzorom in prepoved stikov med njima in hčerkama brez sodne odločbe, ki naj bi se udejanjila po tretjem stiku pod nadzorom. V skladu s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo, 109/12, 23/20, 92/21 in 22/25 – v nadaljevanju ZUstS) je mogoče ustavno pritožbo vložiti le, če je posamezniku s posamičnim aktom državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil kršena njegova človekova pravica ali temeljna svoboščina. Ustavna pritožba neposredno zoper ravnanje ali opustitev dolžnega ravnanja pa ni dopustna.
[1]
V tem delu torej niso izpolnjene procesne predpostavke za obravnavo ustavne pritožbe, zato jo je senat Ustavnega sodišča zavrgel (2. točka izreka).
7. Po prvem odstavku 51. člena ZUstS je mogoče ustavno pritožbo vložiti šele, ko so izčrpana vsa pravna sredstva. Zahteva po izčrpanju pravnih sredstev iz prvega odstavka 51. člena ZUstS poleg formalnega izčrpanja (tj. vložitve pravnega sredstva) pomeni tudi zahtevo po materialnem izčrpanju (tj. vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic v že vloženem pravnem sredstvu).
[2]
Pritožnika v pritožbenem postopku nista uveljavljala kršitve pravic staršev iz 54. člena Ustave ter pravice do spoštovanja družinskega življenja iz 8. člena EKČP, ker naj bi bili stiki z začasno odredbo določeni v nasprotju s 163. členom DZ. Pritožnika v zvezi s temi navedbami torej nista vsebinsko izčrpala pravnih sredstev, zato jih ni mogoče upoštevati.
8. Očitka, da je bil z izpodbijanima sklepoma kršen 2. člen Ustave, v okviru postopka z ustavno pritožbo ni mogoče preizkušati, saj v skladu s prvim odstavkom 50. člena ZUstS Ustavno sodišče preveri le, ali je bila z izpodbijanim aktom kršena katera od v Ustavi navedenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ne pa tudi, ali je bilo kršeno katero od splošnih ustavnih načel.
9. Očitek o kršitvi načela enakega varstva pravic, ki ga zagotavlja 22. člen Ustave, je očitno neutemeljen. Sodišči sta izpodbijana sklepa oprli na izvedeniško mnenje dveh izvedenk klinične psihologije, ki sta se opredelili do mnenj lečečih zdravnikov, na katera se sklicujeta pritožnika. Do mnenj lečečih zdravnikov se je opredelilo tudi Višje sodišče.
[3]
Tako pridobljena strokovna mnenja pomenijo le trditve strank, ne dokaz, pritožnika pa ne izkažeta, da bi bilo takšno stališče sporno z vidika 22. člena Ustave. Zgolj nestrinjanje pritožnikov z dokazno oceno sodišč ne more pomeniti kršitve načela enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave.
10. Glede na navedeno senat Ustavnega sodišča ustavne pritožbe ni sprejel v obravnavo, saj niso izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 55.b člena ZUstS (1. točka izreka).
C.
11. Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi drugega odstavka 55.b člena in prve alineje prvega odstavka 55.b člena ZUstS ter
prve alineje drugega odstavka 46. člena Poslovnika Ustavnega sodišča (Uradni list RS, št. 86/07, 54/10, 56/11, 70/17 in 35/20)
v sestavi: predsednik senata dr. Rok Svetlič
ter člana dr. Rok Čeferin in dr. Rajko Knez
.
Sklep je sprejel soglasno.
dr. Rok Svetlič
Predsednik senata
[1]
Glej na primer sklepa Ustavnega sodišča št. Up-221/99 z dne 30. 5. 2000 in št. Up-1069/05 z dne 7. 3. 2006.
[2]
Glej na primer sklepa Ustavnega sodišča št. Up-866/17 z dne 26. 10. 2017 in št. Up-106/02 z dne 25. 4. 2002 (OdlUS XI, 128), 8. točka obrazložitve.
[3]
Glej predvsem sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. IV Cp 550/2025 z dne 16. 4. 2025, 9. točka obrazložitve.
⇒