VSL Sklep III Cp 396/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-27

Zvone Strajnar (preds.), Katja Mramor (poroč.), dr. Vesna Bergant Rakočević

NEPRAVDNO PRAVO - USTAVNO PRAVO - ČLOVEKOVE PRAVICE

prisilna hospitalizacija - pogoji za zadržanje na zdravljenju brez privolitve - ogrožanje življenja in zdravja - shizofrenija - izvedensko mnenje

Zaradi kronificirane nezdravljene psihoze ima nasprotna udeleženka scela ukinjeno presojo realnosti in hudo moteno sposobnost obvladovati svoja ravnanja. Ponavljajoče objestno vozi avto (tudi 200 km/h), z zavračanjem zdravljenja se ji učvrščujejo bolezenski znaki v možganih, kar hudo krni njeno funkcionalnost, tako da je socialno, osebnostno in ekonomsko povsem izolirana, zaradi psihološkega travmatiziranja jo zavrača 10-letna hči.

1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da se A. A. (v nadaljevanju: nasprotna udeleženka) na predlog njenih staršev brez privolitve sprejme na zdravljenje v oddelek pod posebnim nadzorom Univerzitetne psihiatrične klinike B., in sicer za tri mesece od dneva sprejema. Nosilni razlog za to je, da nasprotna udeleženka potrebuje takšno zdravljenje, ker je to nujno za odvrnitev (vzrokov) hudega ogrožanja njenega življenja in zdravja, zdravja in življenja drugih ter hude premoženjske škode.

2. Nasprotna udeleženka se je zoper sklep pritožila. To je storila z vlogo, poimenovano "Umik predloga za prisilno namestitev pod posebnim nadzorom v medicinsko oskrbo, brez privolitve" in istega dne vloženo "pritožbo na odvzem prostosti". V prvi od vlog, ki ji je nasprotna udeleženka priložila kliničnopsihološko z dne 6. 12. 2023, piše: "Subjektivno mnenje, da mlajša ženska, predmet razprave, hudo ogroža sebe in druge prikazuje laž, poleg tega primer kaže na uperjeno sovražno gibanje proti mladim ljudem". Druga vloga - gre za dopolnitev pritožbe - vsebuje slabo stran in pol besedila. V njej med drugim piše, da je bila v psihiatrično bolnišnico "sprejeta stranska družinska linija […] teta, rojena 1956", "račun je bil izstavljen 9. 12. 2025", da so bili zdravljeni še nekateri člani "stranske vertikalne linije po očetovih sorodnicah". Naprej, nasprotna udeleženka v pritožbi še navaja: da so komentarji v spisu subjektivni in ne objektivni; da predlagateljica navaja laži, katerih namen je verjetno "oškodovanje imena mlajše ženske, njenega premoženja" in ki "očitno opisujejo življenje nekoga povsem tretjega"; da so o nasilju navedene laži; da "ko je mlajša sorodnica vertikalne sorodstvene linije želela odpeljati svojega otroka iz varstva pri predlagateljici, se je le-ta odzvala agresivno, nasprotujoče, napadalno in kot bi izgubila vedenje, občutek, da v sorodstveni navezi predstavlja staro mamo in da odločitve niso v njeni pristojnosti". V delu pritožbe le stežka najdemo povezavo z izpodbijanim sklepom. Gre, primeroma, za naslednje zapise: "otrok je razvil distanco do predlagateljice in predlagatelja in v njuni družbi deluje zadržano..."; "odločba o skrbništvu še ne določa preživljanja časa s starimi starši". Nasprotna udeleženka pritožbo sklene z zapisi o tem, naj se predlagateljica in starejša sorodnica sprejmeta na zdravljenje, če to želita.

4. Sprejetje posameznika na zdravljenje v oddelek pod posebnim nadzorom, od koder ne more svobodno oditi, ko si to sam zaželi, je poseg v človekovo pravico do osebne svobode iz 19. člena Ustave in kot tak najhujši mogoč poseg v posameznikovo osebno integriteto (glej 18. točko obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-477/18, Up-93/18). Kot večino človekovih pravic sodišče sme - celo mora - tudi to človekovo pravico omejiti pod pogoji, ki jih določa zakon zaradi nujnega varstva drugih pomembnih vrednot. Osrednji med njimi sta življenje in zdravje (poleg njiju še premoženje večje vednosti), tu ukrep neprostovoljnega zdravljenja pod posebnim nadzorom sledi t. i. varstvenemu cilju. Hkrati, kot pove že ime, sledi ukrep tudi t. i. terapevtskemu cilju - torej zdravljenju. Vsa ta izhodišča so zasidrana v 39. členu ZDZDr, ki določa, da morajo biti za zdravljenje brez privolitve izpolnjeni tile pogoji:

- oseba ogroža svoje življenje ali življenje drugih ali huje ogroža svoje zdravje ali zdravje drugih ali povzroča hudo premoženjsko škodo sebi ali drugim;

- navedeno ogrožanje je posledica duševne motnje, zaradi katere ima oseba hudo moteni presojo realnosti in sposobnost obvladovati svoje ravnanje;

- navedenih vzrokov in ogrožanja ni mogoče odvrniti z drugimi oblikami pomoči (z zdravljenjem v psihiatrični bolnišnici izven oddelka pod posebnim nadzorom, z ambulantnim zdravljenjem ali z nadzorovano obravnavo).

5. Vse to je sodišče prve stopnje v tem občutljivem nepravdnem postopku upoštevalo. Pravno odločilna dejstva o obstoju ogrožanj, ki so posledica duševne motnje nasprotne udeleženke, je sodišče ugotovilo s pomočjo sodne izvedenke kot nevtralne strokovne pomočnice sodišča, ne morebiti zgolj na subjektivnih pogledih predlagateljev - staršev nasprotne udeleženke. Celovito, notranje skladno in prepričljivo mnenje sodne izvedenke temelji predvsem na pregledu nasprotne udeleženke in pogovoru z njo ter na analizi medicinske dokumentacije. Upošteva to mnenje tudi vse drugo procesno gradivo, med njimi so dolgoletne zaznave bližnjih svojcev nasprotne udeleženke in listine (ki dokumentirajo cestno-prometne prekrške nasprotne udeleženke in zasege vozil zaradi hudih prekoračitev hitrosti, vožnje brez vozniškega dovoljenja, in policijsko intervencijo zaradi prijave njenega nasilja v družini). Plod kritične ocene te celote je dejansko stanje, kot ga je ugotovilo sodišče prve stopnje:

- 41-letna nasprotna udeleženka ima zaradi duševne motnje - psihoze shizofrenega kroga, ki traja vsaj 10 let in je nezdravljena ter zato kronificirana, hudo moteni presojo realnosti (ta je scela ukinjena) in sposobnosti obvladovati svoja ravnanja (kar se kaže kot nanašalno preganjalne blodnje, miselna razrahljanost in čustvena splitvenost, ker jo v vseh življenjskih aktivnostih vodi bolezensko doživljanje);

- nasprotna udeleženka zaradi tega huje ogroža svoje zdravje in zdravje drugih, celo življenja, kajti: (i) čeprav ob akutni psihozi vožnje ne zmore, je večkrat objestno, nevarno vozila avto, tudi ko je bila z njo 1o-letna hči,

in čeprav ji je bilo odvzeto vozniško dovoljenje; (ii) prepričani, da ne potrebuje zdravljenja, se ji učvrščujejo bolezenski znaki v možganih, kar hudo krni njeno funkcionalnost (je socialno in osebnostno povsem izolirana; 10-letna hči, ki sicer živi z očetom, jo zavrača zaradi psihološkega travmatiziranja, razrušil se je njen partnerski odnos in odnos s sorodniki in svojci; čeprav univerzitetno izobražena, je brez urejenih socialnih pravic, opustila je vsakršno delovno aktivnost, ker v večstanovanjski hiši razgraja in razbija, ji grozi izguba doma).

6. Sklepanje, da je glede na vse to akutno zdravljenje v bolnišnici pod posebnim nadzorom edina možnost za izognitev opisanemu ogrožanju in bolezenskim vzrokom zanj, je pravno pravilno. Podpirajo ga dognanja izvedenke, da nasprotna udeleženka zaradi nekritičnosti do bolezni ter svojega funkcionalnega upada ne zmore sodelovanja, ki je nujno za vse teoretično mogoče manj invazivne oblike zdravljenja, vključno z zdravljenjem v odprti bolnišnični enoti. Ker se nasprotna udeleženka ne zaveda svojega stanja (v dejanskih prvinah), velja domneva, da bi, ko bi te prvine mogla razumeti, v zdravljenje verjetno privolila.

7. Pritožbene trditve niso utemeljene, sklep in postopek njegovega sprejemanja prav tako nista obremenjena s kršitvami, na katere je višje sodišče pazilo po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi z 42. členom Zakona o nepravdnem postopku - ZNP-1). Ker je tako, je na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1 pritožbo zavrnilo. Ker v trenutku te odločitve še ni jasno, ali je rok za pritožbo potekel vsem, ki jo imajo pravico vložiti, višje sodišče sklepa ni potrdilo.

Iz listin v spisu je razvidno, da je vozila s hitrostjo 185 km/h (omejitev je bila 130 km/h) in 203 km/h (kjer je bila omejitev 100 km/h).

Tako tudi Ustavno sodišče v odločbi U-I-60/03 z dne 4. 12. 2003, 8. točka obrazložitve.

Zakon o duševnem zdravju (2008) - ZDZdr  - člen 39

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.