VSL Sklep V Cp 106/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-02

Katja Mramor (preds.), Maša Butenko (poroč.), dr. Vesna Bergant Rakočević

prekinitev zapuščinskega postopka in napotitev na pravdo - ločitev zapuščine - priznanje terjatve - razpolaganje z dediščino - izjava dediča - prerekanje terjatve

Prekinitev postopka v primeru ločitve zapuščine ni obvezna. Sodišče mora obrazložiti, zakaj je v okoliščinah konkretnega primera smiselno postopek prekiniti.

S samo izdajo sklepa o ločitvi zapuščine še ne pride do poplačila upnika. V primeru, ko dediči terjatev zapustnikovega upnika prerekajo, mora sodišče upnika napotiti, da v določenem roku sproži ustrezen postopek za poplačilo svoje terjatve. Če do poteka roka ustreznega postopka ne sproži, sodišče sklep o ločitvi zapuščine prekliče.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v III., IV. in V. točki izreka razveljavi.

1. Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje (I.) na predlog upnice banke A. d. d. ločilo zapuščino pokojne od premoženja dedičev. Odločilo je še, (II.) da denarna sredstva ostanejo v hrambi banke B. d. d., banke A., d.d. in ZPIZ, (III.) da je upnica banka A. d. d. dolžna v roku 30 dni od pravnomočnosti tega sklepa zoper dediče sprožiti ustrezen postopek za poplačilo svoje terjatve, (IV.) da se zapuščinski postopek prekine in (V.) da bo Okrajno sodišče v Krškem postopek nadaljevalo, ko bodo prenehali razlogi za ločitev zapuščine oziroma ko bo neuspešno potekel rok za sprožitev postopka iz tretje točke tega sklepa.

2. V pravočasni pritožbi dediča sprva pojasnjujeta, da predlogu upnika za ločitev zapuščine nista nasprotovala in da se zato zoper pravilni odločitvi pod I. in II. točko izreka izpodbijanega sklepa ne pritožujeta. Nasprotujeta pa odločitvam pod III., IV. in V. točko izreka. Izpostavljata, da v predmetni zadevi še ni bil opravljen narok, niti ni jasno, kaj in kako je z oporoko ter kdo in do kakšnega deleža je dedič po zapustnici. Dediča tudi še nista podala izjave, ali terjatev priznavata ali ne. Iz odločitve pod III. točko niti ne izhaja, kakšen postopek naj bi upnik sprožil. Dokler niso znani dediči in dokler ni znano stališče dedičev glede upnikove terjatve, upnik ne more sprožati sodnih postopkov.

Za prekinitev postopka ni zakonske podlage. Zapuščinski postopek se prekine, kadar je med dediči spor o določenih dejstvih (upravičenje do dedovanja ter ali določeno premoženje spada v zapuščino). Ni predvideno, da bi se zapuščinski postopek prekinil, če dediči ne priznajo določene terjatve do zapuščine. V tem trenutku stališče dedičev do terjatve še sploh ni znano. Iz navedenega razloga sodišče ne more in ne sme prekiniti zapuščinskega postopka.

Pritožnika predlagata razveljavitev in vrnitev zadeve v ponovno sojenje sodišču prve stopnje.

3. Na gornjo pritožbo sta odgovorila ločitveni upnik banka A. d.d. ter dedič C. C. po pooblaščencu.

Ločitveni upnik se strinja s pritožbo, da je napotitev upnika na sprožitev ustreznih postopkov za poplačilo terjatve preuranjena. Ker iz pritožbe izhaja, da je možna sklenitev dogovora o poplačilu terjatve, predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa, da se bo zapuščinski postopek lahko nadaljeval ter da se bodo tako ugotovili dejanski dediči in obseg zapuščine.

Dedič soglaša s pritožbeno ugotovitvijo, da se dediči še niti niso izrekli o priglašeni terjatvi. Pritožbeni pomisleki glede oporoke pa so nepotrebni, saj je ta veljavna in perfektna. Napotitev na pravdo je nezakonita, ker bi dediči morali biti pozvani na opredelitev glede priznanja priglašene terjatve. Tudi za prekinitev zapuščinskega postopka ni razloga, vsaj ne takega, kakršen je naveden v izpodbijanem sklepu, saj nasprotuje ZD

5. Pritožbeno sodišče je izpodbijani sklep preizkusilo le v s pritožbo izrecno določenem obsegu, torej glede odločitev pod tretjo, četrto in peto točko izreka (drugi odstavek 350. člena v zvezi s 366. členom ZPP

, ki se v zapuščinskem postopku uporablja na podlagi 163. člena ZD). Odločitev o ločitvi zapuščine je pravnomočna. Sporno pa je, ali je prvostopno sodišče ravnalo pravilno, ko je upnika napotilo na sprožitev ustreznega postopka ter ko je predmetni zapuščinski postopek prekinilo.

6. Za razrešitev gornjega vprašanja je sprva treba pojasniti, čemu je namenjena ločitev zapuščine. Gre za zaščito in poplačilo zapustnikovih upnikov. Z zahtevo za ločitev zapuščine zapustnikovi upniki lahko dosežejo, da se zapuščinsko premoženje, ki je sicer s trenutkom zapustnikove smrti prešlo na dediča, loči od preostalega dedičevega premoženja. S tem se dediču onemogoči, da razpolaga s stvarmi in pravicami iz zapuščine, dokler niso poplačani zapustnikovi upniki, ki so zahtevali ločitev (143. člena ZD). Gre torej za preprečitev zlitja zapuščine z dedičevim premoženjem ter preprečitev poseganja dedičevih upnikov v zapuščino.

7. S samo izdajo sklepa o ločitvi zapuščine še ne pride do poplačila upnika. V primeru, ko dediči terjatev zapustnikovega upnika prerekajo, mora sodišče upnika napotiti, da v določenem roku sproži ustrezen postopek za poplačilo svoje terjatve. Če do poteka roka ustreznega postopka ne sproži, sodišče sklep o ločitvi zapuščine prekliče.

8. Zaradi odločitve o ločitvi zapuščine se po večinskem stališču sodne prakse zapuščinski postopek tudi prekine. Z zapuščinskim postopkom se nadaljuje šele, ko prenehajo razlogi za ločitev zapuščine (s poplačilom terjatve ali njenim ustreznim zavarovanjem) ali ko poteče rok za uveljavljanje terjatve. Sodišča se pri odločitvi o prekinitvi sklicujejo na 210. ali 212. člen ZD, ali pa tudi na 1. točko prvega odstavka 206. člena ZPP. Gre za rešitev, ki se utemeljuje z razlogi smiselnosti (npr. do poplačila upnikov ni znan obseg zapuščine; zapuščinski postopek se izpelje le glede dela zapuščine, ki ostane po poplačilu upnikov; položaj ločitvenih upnikov ne bi bil zavarovan, če bi se dedič vknjižil kot lastnik v zemljiško knjigo...).

Pravna teorija opozarja na pravno spornost takšne pragmatične rešitve, saj ločitvenemu upniku daje določeno dodatno varstvo, zaradi katerega je dediču razpolaganje z zapuščino v resnici onemogočeno, ne le prepovedano.

Upoštevaje, da prekinitev postopka v primeru odločitve o ločitvi zapuščine ni obvezna, je zato še toliko bolj na dlani, da mora biti utemeljitev, zakaj je v okoliščinah konkretnega primera smiselno postopek prekiniti, še toliko bolj skrbna.

9. V obravnavani zadevi sta dediča imela možnost, da se izjasnita o terjatvi, ki jo je zapustničin upnik prijavil v vlogi, s katero je zahteval ločitev zapuščine, saj jima je bila ta upnikova vloga poslana v odgovor. Kljub temu pa utemeljeno opozarjata, da je prvostopno sodišče preuranjeno napotilo ločitvenega upnika na sprožitev ustreznega postopka. Takšna odločitev mora namreč temeljiti na ugotovitvi o prerekanju upnikove terjatve. Dejstvo, da pa dediča v danem roku na upnikovo vlogo nista odgovorila, samo po sebi ne more šteti za prerekanje terjatve. Dediča pa na kakšno posledico molka v dopisih z dne 8. 5. 2025 in 3. 7. 2025, s katerima sta jima bili upnikovi vlogi z dne 23. 4. 2025 in 30. 6. 2025 poslani v odgovor, niti nista bila poučena.

10. Glede na to, da sodišče prve stopnje ni razjasnilo, ali je upnikova terjatev sporna, se napadena odločitev izkaže za zmotno. Pritožbi je bilo zato potrebno ugoditi in sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljaviti (3. točka 365. člena, 366. člen in prvi odstavek 355. člena ZPP).

11. Kakšni posebni napotki sodišču prve stopnje za nadaljevanje zapuščinskega postopka, v katerem bo potrebno sprva razjasniti, ali dediči priznavajo ali prerekajo terjatev zapustničinega upnika, niso potrebni, saj dovolj jasno izhajajo iz gornje obrazložitve.

Zakon o dedovanju (ZD), Uradni list SRS, št. 15/77 in nasl.

Zakon o pravdnem postopku (ZPP), Uradni list RS, št. 26/99 in nasl.

Zakon o dedovanju s komentarjem, Založba WD, Maribor, 2025, str. 652.

Glej Zakon o dedovanju s komentarjem, Založba WD, Maribor, 2025, str. 653 in tam citirane vire.

A. Božič Penko: Ločitev zapuščine, Pravosodni bilten, 2012, št. 2, str. 27.

Pravna teorija opozarja še na načelo procesne ekonomije, ki sodniku nalaga, da pred prekinitvijo zapuščinskega postopka hkrati preveri, ali je treba odločiti tudi o napotitvi kakšne druge stranke na pravdo ali upravni postopek (A. Božič Penko: Ločitev zapuščine, Pravosodni bilten, 2012, št. 2, str. 28).

Zakon o dedovanju (1976) - ZD  - člen 143, 143/1, 210, 210/1, 212, 213, 213/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.