VSM Sklep II Cp 63/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-24

Mirjana Klobasa (preds.), Marko Čagran (poroč.), Milena Šteharnik

motenje posesti - motenje posesti električnega priključka - dejanje ni dokazano - dokazni predlog za vpogled v sodni spis - neprimeren dokaz

Za razsojo predmetne zadeve ni pomembno, ali je toženec v preteklosti že motil posest tožnika, temveč je pomembno oziroma pravno odločilno zgolj ali je ravno toženec motil posest tožnika v predmetni zadevi.

I. Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

II. Pravdni stranki krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z uvodoma citiranim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, ki glasi: "1. Tožena stranka je dolžna vzpostaviti prejšnje posestno stanje v nekdaj garažnih, sedaj stanovanjskih prostorih v stanovanjski hiši na nepremičnini parc. št. 769/26, k.o. ..., na naslovu A. 8b, v mesarski delavnici, ki se nahaja zraven stanovanjske hiše na naslovu A. 8b, oziroma se je v enem delu drži in v avtomehanični delavnici, ki se nahaja čez lokalno cesto, nasproti stanovanjske hiše na naslovu A. 8b, na nepremičnini parc. št. 769/27, k.o. ..., tako da v roku 2 dni omogoči priklop oziroma zagotovi uporabo električne energije za navedene prostore. 2. Toženi stranki se v bodoče prepoveduje posegati v posest tožeče stranke na nepremičnini iz 1. točke tega zahtevka, še posebej se toženi stranki prepoveduje, da odklopi oziroma onemogoči uporabo električne energije v nekdaj garažnih, sedaj stanovanjskih prostorih v stanovanjski hiši na nepremičnini parc. št. 769/26, k.o. ..., na naslovu A. 8b, v mesarski delavnici, ki se nahaja zraven stanovanjske hiše na naslovu A. 8b, oziroma se je v enem delu drži in v avtomehanični delavnici, ki se nahaja čez lokalno cesto, nasproti stanovanjske hiše na naslovu A. 8b, na nepremičnini parc. št. 769/27, k.o. ..., ali kakorkoli drugače poseže v uporabo električne energije v tem stanovanju, da ne bo izvršbe." (I. točka izreka). Ugovoru zoper sklep o začasni odredbi je ugodilo in izdano začasno odredbo z dne 14. 4. 2025 razveljavilo (II. točka izreka). Zavrnilo je predlog za izrek denarne kazni z dne 6. 6. 2025 (III. točka izreka). Tožeči stranki je naložilo, da mora v roku 8 dni od prejema sklepa toženi stranki povrniti pravdne stroške v znesku 1.236,89 EUR, po poteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zamude dalje do plačila (IV. točka izreka).

2. Zoper izpodbijani sklep sodišča prve stopnje se pravočasno, po pooblaščencu, pritožuje tožeča stranka (v nadaljevanju tožnik), iz vseh pritožbenih razlogov iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s 366. členom ZPP. Tožnik zatrjuje, da je izpodbijan sklep neobrazložen in sam s seboj v nasprotju, posledično je podana kršitev po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, zatrjuje tudi kršitev po 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Sodišču prve stopnje očita, da je pravdni stranki obravnavalo neenako, in da je kršilo načelo kontradiktornosti. V pritožbi navaja, da sodišče prve stopnje ni vpogledalo v spis Okrajnega sodišča na Ptuju P 148/2023, iz katerega izhaja, da je tožena stranka (v nadaljevanju toženec) v preteklosti že motila posest tožnika. Obsežno graja zaključke sodišča prve stopnje v zvezi s poškodovano elektro omarico. Nadalje tudi obsežno graja zaključke sodišča v zvezi z izpovedbami prič. Pri tem navaja, da sodišče ni pojasnilo, zakaj naj bi šlo bolj verjeti pričam, ki jih je predlagal toženec, kot pa pričam, ki jih je predlagal tožnik. Tožnik v pritožbi navaja tudi, da je sodišče nekritično verjelo tožencu, da naj bi bil 5. 3. 2025 odsoten do večernih ur, kar naj bi potrjeval zgolj priložen račun, ki se glasi na uro 11.56, kar dokazuje ravno nasprotno. Tudi v tem delu je dejansko stanje napačno ugotovljeno, saj temelji samo na izpovedbi toženca. V zvezi z izpovedjo prič B. B. in C. C. sodišču prve stopnje očita, da se sploh ni opredelilo do njune izpovedbe o domnevnem "vklapljanju in izklapljanju" elektrike, saj ni logično, da bi tožnik izklapljal elektriko najemnikoma, ker bi to pomenilo, da bi jo izklapljal tudi sebi. Nasprotuje tudi odločitvi o ugovoru zoper začasno odredbo in predlogu za izrek denarne kazni, saj se je sodišče o tem le pavšalno izreklo, posledično pa je odločitev neobrazložena. V posledici obrazloženega graja tudi stroškovno odločitev.

Sodišču druge stopnje predlaga, da pritožbi v celoti ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi in tožencu naloži, da tožniku v celoti povrne stroške postopka oziroma podredno, da pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

3. V odgovoru na pritožbo se toženec zavzema za potrditev sklepa sodišča prve stopnje in v celoti graja pritožbene navedbe. Priglasil je stroške odgovora na pritožbo.

5. V skladu s 424. členom ZPP v zvezi s 350. ter 366. členom ZPP, preizkusi sodišče druge stopnje sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu oziroma v delu, v katerem stranka ni zmagala v sporu ter v mejah pritožbenih razlogov, pri tem pa po uradni dolžnosti pazi na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11., 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava.

6. Sodišče druge stopnje v okviru uradnega preizkusa ter pritožbenih navedb ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje, pravilno je tudi uporabilo materialno pravo, pri tem ni storilo absolutno bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, niti kršitve pravil pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP.

7. V obravnavani zadevi gre za spor zaradi motenja posesti, v katerem se po določbi 426. člena ZPP obravnavanje tožbe omeji samo na ugotavljanje in dokazovanje dejstev zadnjega posestnega stanja in nastalega motenja, izključeno pa je odločanje o pravici do posesti, o pravni podlagi, poštenosti ali nepoštenosti posesti ali odškodninskih zahtevkih. V okvir navedenega sodi tudi pritožbena presoja, ki se omejuje le na razloge o odločilnih dejstvih.

8. Neutemeljeni so pritožbeni očitki, da je sodišče prve stopnje pravdni stranki obravnavalo neenako ter s tem kršilo načelo kontradiktornosti. Kršitev načela kontradiktornosti predstavlja kršitev 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če sodišče stranki z nezakonitim postopanjem zlasti pa z opustitvijo vročitve ni dalo možnosti obravnavanja pred sodiščem. Kršitev 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni del uradnega preizkusa

sodbe sodišča prve stopnje, zato jo je mogoče uveljavljati samo, če jo je pritožnik v pritožbi natančno in jasno konkretiziral. Pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje pravdne stranke obravnavalo neenako so neutemeljene, saj je tožnik v postopku na prvi stopnji aktivno sodeloval, dana mu je bila možnost obravnavanja pred sodiščem in njegove pravice niso bile v ničemer kršene. Sodišče prve stopnje je tožnika zaslišalo in izvedlo predlagane dokaze, v kolikor jih ni izrecno zavrnilo in odločitev o zavrniti ustrezno obrazložilo.

9. Pritožba neutemeljeno zatrjuje absolutno bistveno kršitev določb postopka iz 14. točke 339. člena ZPP, ki je podana, če ima odločba pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, zlasti pa, če je izrek odločbe nerazumljiv, če nasprotuje samemu sebi ali razlogom odločbe, ali če odločba sploh nima razlogov, ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Skupna značilnost teh dejanskih stanov je, da odločbe zaradi teh napak objektivno ni mogoče preizkusiti. Pri tovrstnem preizkusu gre le za formalen (procesni) preizkus razumljivosti odločbe in ne njenih razlogov, kar je vsebinski kriterij. Ta procesna kršitev bi bila podana le v primeru, če bi bila obrazložitev odločbe tako pomanjkljiva, da preizkus razumnosti sprejete odločitve ne bi bil mogoč. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da nobeden izmed očitkov, ki jih toženka v pritožbi izpostavlja, ne predstavlja omenjene kršitve. Odločba sodišča prve stopnje ima vse potrebne elemente, ki omogočajo njen preizkus, in v njej tudi ni nobenih pomanjkljivosti, ki bi sodile v katerega izmed zakonskih dejanskih stanov citirane točke. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev glede ugovora zoper začasno odredbo in predlog za izrek denarne kazni tudi ustrezno in obsežno obrazložilo (glej 17. točko obrazložitve). Prav tako razlogi sodbe niso sami s seboj v nasprotju, kot to napačno zatrjuje tožnik v pritožbi. Navedena pritožbena zatrjevanja predstavljajo nestrinjanje z vsebinskimi zaključki sodišča prve stopnje, kar pa ne predstavlja absolutne bistvene kršitve določb postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP.

10. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje ni pojasnilo oziroma obrazložilo, zakaj naj bi šlo bolj verjeti pričam, ki jih je predlagal toženec, kot pa pričam, ki jih je predlagal tožnik. Sodišče prve stopnje je v 10. in 11. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa določno pojasnilo, zakaj ni sledilo izpovedim s strani tožnika predlaganih prič, saj jih ni štelo za prepričljive. V njih je bilo veliko nekonsistentnosti, neskladij in nasprotij, slednje pa je tudi v obrazložitvi konkretiziralo. V nadaljevanju je sodišče prve stopnje v 12. točki obrazložitve obsežno in konkretizirano pojasnilo, zakaj je verjelo izpovedi toženca in z njegove strani predlaganim pričam. Prav tako se je tudi sodišče druge stopnje z vpogledom v prepis zvočnega posnetka dela naroka za glavno obravnavo z dne 23. 9. 2025 (l. št. 220 do 268) prepričalo, da so priče predlagane s strani tožnika, izpovedovale neskladno in nasprotujoče, medtem ko takšnih neskladij pri pričah predlaganih s strani toženca ni bilo mogoče zaznati. Dokazni predlog tožnika po zaslišanju prič D. D. in E. E., ki bi naj izpovedala o tem, kako je tožnik s pomočjo agregata delal v delavnici, je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo. Zavrnjen dokazni predlog namreč ni bil relevanten za razsojo, ker je sodišče tožniku verjelo, da si elektriko v delavnici priskrbi s pomočjo agregata, zato zaslišanje navedenih prič ni bilo potrebno (glej 4. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa in 11. točko obrazložitve tega sklepa).

11. Podana tudi ni očitana kršitev iz 15. tč. drugega odstavka 339. člena ZPP, pri kateri gre za absolutno bistveno kršitev določb postopka, vendar ni del uradnega preizkusa, zato jo lahko sodišče druge stopnje preizkusi le v okviru izrecno (konkretno, določno) in jasno (enopomensko) zapisanih trditev v pritožbi. T. i. protispisnost je podana takrat, ko je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar je navedeno v obrazložitvi sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov in samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Gre torej za napako, ki je povsem tehnične narave, saj pri tem sodišče napačno prenese nek podatek o odločilnem dejstvu, ta pa je nato predmet nadaljnje dokazne ocene. Tovrstna kršitev konstituira zgolj napačen prenos podatka o odločilnem dejstvu.

Tožnik v pritožbi neutemeljeno zatrjuje, da je zaključek sodišča prve stopnje protispisen, da do motenja s strani toženca ni prišlo, ker naj ne bi upoštevalo dejstva, da v primeru nemotenega dovoda elektrike sploh ne bi bila potrebna uporaba alternativnih virov napajanja z elektriko. Kot je že pravilno pojasnilo sodišče prve stopnje v 4. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa, tožnik ni dokazal, da bi prišlo do motenja s strani toženca. Sodišče druge stopnje k navedenemu dodaja, da je za predmetni postopek bilo pravno relevantno oziroma odločilno samo vprašanje, ali je ravno toženec tisti, ki je motil posest tožnika, ne pa ali je bila posest motena kako drugače. Sodišče prve stopnje je zato pravilno lahko verjelo tožniku, da si elektriko v delavnicah priskrbi s pomočjo agregata, saj niti ni bilo sporno ali elektrike "res zmanjka", temveč ali elektriko odklopil ravno toženec.

12. Tožnik v pritožbi sodišču prve stopnje neutemeljeno očita kršitev pravdnega postopka, ker ni vpogledalo v spis Okrajnega sodišča na Ptuju P 148/2023, iz katerega izhaja, da je toženec v preteklosti že motil posest tožnika. Sodišče prve stopnje je namreč v 4. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa pravilno obrazložilo, da navedenega dokaza ni izvedlo, saj ni bil zadostno substanciran. Substanciranje pomeni dolžnost predlagatelja dokaza navesti, katera dejstva naj se dokažejo s ponujenimi dokazi. Predlagatelj dokaza, torej nosi breme prepričevanja sodišča, da je dokaz, ki ga predlaga, smiselno izvesti. Sodišču namreč ni treba izvajati dokazov, ki so nebistveni za odločitev, prav tako pa tudi ne neprimernih dokazov, takih, ki že na prvi pogled niso sposobni dokazati dokazne teme.

Poleg tega sodišče druge stopnje k obrazloženemu dodaja, da za razsojo predmetne zadeve ni pomembno, ali je toženec v preteklosti že motil posest tožnika, temveč je pomembno oziroma pravno odločilno zgolj ali je ravno toženec motil posest tožnika v predmetni zadevi.

13. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da se pritožbene navedbe v nadaljevanju osredotočajo na pritožbeni razlog zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Bistvo pritožbene graje je, da tožnik nasprotuje zaključkom sodišča prve stopnje, da ni prišlo do motenja s strani toženca. Sodišče druge stopnje pri tem pojasnjuje, da je bilo dokazno breme v tej smeri na strani tožnika.

14. Pritožba neutemeljeno nasprotuje ugotovitvam sodišča prve stopnje glede dostopa in poškodovanja elektro omarice. Sodišče druge stopnje pritrjuje ugotovitvam sodišča prve stopnje, da ni bilo dokazano, da bi samo toženec imel dostop do elektro omarice in bi res le on lahko motil tožnika. Ravno zaradi navedenega je pomembna ugotovitev sodišča prve stopnje (glej 8. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa), da je imel tudi tožnik dostop do omarice, čeprav je v času motilnega dejanja imel ključe od omarice le toženec. Do omarice se je namreč lahko dostopalo tudi brez ključev, saj kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje, ker je bila omarica poškodovana (priloga B6). Poškodba omarice pa je omogočala dostop v elektro omarico tudi drugim osebam. Prav tako sta tudi priči B. B. in C. C., najemnika v hiši, izpovedala, da tudi njima pogosto zmanjka elektrike, vendar pa je elektrika vedno delujoča, ko je tožnik tam, ko odide pa jo odklopi. Pri tem sta dodala, da je v času, ko sta imela obisk zmanjkalo elektrike, zato sta tožniku rekla naj jo vklopi nazaj, kar je tožnik tudi storil. Navedeno izkazuje, da je torej tudi tožnik imel dostop do elektro omarice. Pomembna pa je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da se izklopljena elektrika vedno priklopi nazaj na način, da se vklopi "fit" stikalo v elektro omarici (glej 13. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa). Posledično tožnik z navedbami, da je imel ključe do omarice le toženec, ni mogel dokazati, da je ravno toženec motil posest, zato so tudi nasprotne pritožbene navedbe neutemeljene.

15. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče nekritično verjelo tožencu, da naj bi bil 5. 3. 2025 odsoten do večernih ur, kar naj bi potrjeval zgolj priložen račun, ki se pa glasi na uro 11.56, kar dokazuje ravno nasprotno. Tožnik pri tem neutemeljeno zatrjuje, da navedeno temelji samo na izpovedbi toženca. Sodišče prve stopnje je v 12. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa pojasnilo, da poslovna odsotnost toženca v Ljubljani do večernih ur izhaja poleg priloženega računa, tudi iz skladnih izpovedb toženca in priče F. F., ki je bila zraven toženca v Ljubljani. Posledično so neutemeljene pritožbene navedbe, da poslovno odsotnost v času motilnega dejanja izkazuje samo priložen račun, saj navedeno potrjuje tudi izpovedba toženca in priče F. F. Da pa je 5. 3. 2025 zmanjkalo elektrike že v času, ko toženec ni bil prisoten na nepremičnini, kjer bi lahko odklopil elektriko, potrjuje tudi izpoved priče F. F. v delu, kjer je izpovedala, da sta jo najemnika klicala, da ni elektrike. Prav tako je tudi priča B. B. izpovedala, da "včasih, se je zgodilo, recimo, da jaz pokličem ob štirih popoldan, toženec pa lahko pride ob devetih zvečer..." (l. št. 250). Iz obrazloženega torej izhaja, da najemnika res pokličeta toženca, ko zmanjka elektrike, kot je izpovedala priča F. F.

16. Glede na obrazloženo sodišče druge stopnje pritrjuje pravilnemu zaključku sodišča prve stopnje, da je bilo na tožniku dokazno breme glede zatrjevanega motilnega ravnanja,

torej da je toženec tisti, ki mu onemogoča uporabo električne energije v spornih prostorih, česar pa tožnik ni dokazal, zato je sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek pravilno zavrnilo.

17. Ker je sodišče prve stopnje, torej pravilno zavrnilo zahtevek tožnika, je pravilna tudi odločitev sodišča prve stopnje v zvezi z predlagano začasno odredbo in izrekom denarne kazni.

18. Iz navedenih razlogov je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. člena ZPP).

19. Tožnik s pritožbo ni uspel, zato krije sam svoje stroške postopka. Toženec je vložil odgovor na pritožbo in priglasil stroške, vendar sodišče druge stopnje ocenjuje, da njegov odgovor ni bistveno prispeval k odločitvi pritožbenega sodišča, zato ta vloga ni bila potrebna (155. člen ZPP) in posledično toženec krije sam svoje stroške pritožbenega postopka (163. člen ZPP).

Prvi odstavek 360. člena ZPP: V obrazložitvi sodbe oziroma sklepa mora sodišče prve stopnje presoditi navedbe pritožbe, ki so odločilnega pomena in navesti razloge, ki jih je upoštevalo po uradni dolžnosti.

Glej tudi: VSL Sodba I Cpg 506/2022 z dne 23. 3. 2023.

VSRS sodba II Ips 54/2015 z dne 19. 3. 2015.

VSRS Sodba II Ips 267/2018 z dne 6. 6. 2018.

Glej tudi: VSL Sklep I Cp 1412/2023 z dne 25. 1. 2024.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 33

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.