VSL Sklep V Cp 197/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-03

Gregor Špajzer (preds.), mag. Renata Cerar (poroč.), Brigita Markovič

odmera pravdnih stroškov - odmera stroškov pravdnega postopka po temelju in po višini - naknadno sosporništvo na aktivni strani - potrebni stroški postopka - deljena odgovornost za plačilo pravdnih stroškov - deljena odgovornost - solidarna odgovornost

Kdor se pridruži tožbi, mora prevzeti pravdo v tistem stanju, v katerem je, ko stopi vanjo. Že opravljena dejanja v postopku so mu lahko tako v korist, kot tudi v morebitno škodo. To pomeni, da mora tudi v primeru, ko s tožbenim zahtevkom ne uspe, nasprotni stranki povrniti tudi tiste stroške, ki so nastali, še preden se je pridružil prvotni tožnici.

Odločanje o stroških po četrtem odstavku 163. člena ZPP poteka v dveh fazah, in sicer v končni odločbi o glavni stvari sodišče odloči o stroških postopka zgolj po podlagi, o njihovi višini pa s posebnim sklepom po pravnomočnosti odločbe. Slednji pomeni zgolj odmero stroškov oziroma njihov končni izračun, ki pa mora biti oblikovan tako, da ne pomeni samostojnega izvršilnega naslova.

I. Pritožbi se delno ugodi, izpodbijani sklep sodišča prve stopnje se spremeni tako, da se pravilno glasi:

"Stroški tožene stranke, ki jih na podlagi sodbe Okrožnega sodišča v Ljubljani I P 77/2024 z dne 25. 8. 2025 nosi tožeča stranka (II. točka izreka), se odmerijo na 2.705,84 EUR. Rok za prostovoljno izpolnitev obveznosti znaša 15 dni. V primeru zamude je tožeča stranka dolžna toženi stranki plačati še zakonske zamudne obresti od poteka paricijskega roka dalje do plačila."

II. V preostalem se pritožba zavrne in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdi.

III. Pravdni stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da je tožeča stranka dolžna v roku 15 dni povrniti pravdne stroške tožene stranke v višini 2.705,84 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka do plačila.

2. Zoper sklep se je pravočasno pritožila tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov po 338. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Tožnika pritožbenemu sodišču predlagata, da pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da ugotovi, da A. A. ni zavezanec za plačilo stroškov, stroške tožene stranke pa mora plačati zgolj B. B. in to v višini 1.265 točk oziroma 759 EUR (povečano za DDV), podredno, da sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Odločitev sodišča prve stopnje, da se toženi stranki priznajo tudi stroški prve pripravljalne vloge, je v nasprotju z določbo 155. člena ZPP. Sodišče je tožbeni zahtevek zavrnilo izključno zaradi pomanjkanja procesne predpostavke stvarne legitimacije (nujno sosporništvo vseh dedičev). Kot izhaja iz obrazložitve sodbe, je sodišče ugotovilo, da tožba ni bila naperjena zoper vse dediče, zato ni sklepčna. To dejstvo je bilo sodišču in toženi stranki znano že davno pred narokom z dne 25. 8. 2025, in sicer je sodišče že v dopisu z dne 14. 4. 2025 (zavrnitev predloga za združitev) zapisalo, da z združitvijo pravd ni možno sanirati pomanjkljive procesne legitimacije. Tožena stranka je v vlogi z dne 9. 5. 2025 izrecno nasprotovala vstopu novih strank in združitvi postopkov. Že takrat je postalo jasno, da tožbeni zahtevek ne more uspeti. Kljub jasnemu procesnemu stanju je postopek tekel naprej, kot da ovire ni. Na naroku dne 25. 8. 2025 sodišče ni izvedlo nobenega vsebinskega dokaza, temveč je le vpogledalo v listine in ugotovilo pomanjkanje legitimacije, kar je bilo sicer jasno in tudi s strani sodišča izpostavljeno že pred tem. Narok je bil zato popolnoma nepotreben, zadeva pa je bila zrela za odločitev brez naroka. Ker je tožena stranka vedela, da ni podala soglasja za vstop nujnega sospornika in da C. C. ne želi vstopiti v pravdo, je vedela, da je tožba obsojena na neuspeh izključno iz procesnih razlogov. Kljub temu je tožena stranka v prvi pripravljalni vlogi obširno razpravljala o vsebini spora, kar je bilo glede na procesno oviro popolnoma nepotrebno, in pristopila na narok 25. 8. 2025, za katerega je priglasila stroške.

Sodišče je odločilo, da sta stroške dolžna solidarno povrniti oba tožnika, torej tudi A. A., ki pa pred izdajo sodbe sploh ni bil priznana stranka postopka, saj sodišče ni izdalo ustreznega procesnega sklepa. Sodišče A. A. ni štelo za tožnika, ni ga vabilo na narok, naroka se ni udeležil oziroma na njem ni mogel veljavno sodelovati. Podredno pritožnika opozarjata na zmotno uporabo 161. člena ZPP. Med tožnikoma ni bila vzpostavljena tista pravna skupnost, ki bi utemeljevala avtomatično solidarno odgovornost za stroške. A. A. je poskušal vstopiti v pravdo šele leta 2025. Naložiti nekomu stroške za procesno dejanje (odgovor na tožbo), ki se je zgodil eno leto pred njegovim poskusom vstopa v postopek in ki je usmerjeno izključno proti drugi osebi, je groba kršitev 161. člena ZPP, ki zahteva ločevanje stroškov glede na delež in krivdo. A. A. ni mogel povzročiti stroška odgovora na tožbo leta 2024. Prav tako ni mogel povzročiti nobenih drugih stroškov, saj mu sodišče ni priznalo statusa tožnika v postopku, ni mu pošiljalo vlog in ni ga vabilo na naroke. Edina stroška, ki sta bila v predmetni zadevi potrebna, sta bila strošek odgovora na tožbo in strošek vloge z dne 5. 9. 2025 v višini 50 točk, ki bi morala bremeniti le tožnico, in 2 % materialnih stroškov ter 22 % DDV.

3. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila. Predlaga njeno zavrnitev in potrditev izpodbijanega sklepa.

5. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da je tožeča stranka dolžna v roku 15 dni povrniti pravdne stroške tožene stranke v višini 2.705,84 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka dalje do plačila. Iz obrazložitve sklepa izhaja, da je sodišče s tem sklepom v skladu s četrtim odstavkom 163. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) odmerilo stroške pravdnega postopka tožene stranke, pred tem je v sodbi I P 77/2024 z dne 25. 8. 2025 že odločilo, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki povrniti njene pravdne stroške tega postopka.

6. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je sodišče prve stopnje stroške pravdnega postopka tožene stranke pravilno odmerilo.

7. Tožnik A. A. se je tožnici B. B. pridružil najkasneje z vlogo z dne 22. 4. 2025 (r. št. 37). V skladu z ustaljeno sodno prakso velja, da kadar gre za naknadno sosporništvo na aktivni strani, soglasje tožene stranke ni potrebno. Sodišče o dopustnosti vstopa novega tožnika ni dolžno odločiti s sklepom.

A. A. je torej bil stranka postopka najmanj od 22. 4. 2025 dalje. V vabilu stranki na pripravljalni narok in prvi narok za glavno obravnavo tožnik res ni bil poimensko naveden, vendar pa gre za očitno pomoto, ki na sam potek postopka ni imela nobenega vpliva, saj je tožnik na narok dne 25. 8. 2025 osebno pristopil, kot izhaja iz zapisnika z dne 25. 8. 2025 (r. št. 45), njegov odvetnik D. D. pa je sodišču tudi predložil pooblastilo tožnika (priloga A11). Tožnik je torej sam štel, da je stranka postopka in da je na narok vabljen.

8. Kdor se pridruži tožbi, mora prevzeti pravdo v tistem stanju, v katerem je, ko stopi vanjo (tretji odstavek 191. člena ZPP). Že opravljena dejanja v postopku so mu lahko tako v korist, kot tudi v morebitno škodo. To pomeni, da mora tudi v primeru, ko s tožbenim zahtevkom ne uspe, nasprotni stranki povrniti tudi tiste stroške, ki so nastali, še preden se je pridružil prvotni tožnici. Da je tudi tožnik zavezan k povrnitvi stroškov postopka, je bilo že pravnomočno odločeno s sodbo z dne 25. 8. 2025; tožnik torej ne more uspeti s pritožbenimi razlogi, da ni odgovoren za plačilo pravdnih stroškov. To bi moral uveljavljati že s pritožbo zoper sodbo z dne 25. 8. 2025.

9. Neutemeljeno je stališče tožeče stranke, da prva pripravljalna vloga tožene stranke ni bila potrebna za pravdo (prvi odstavek 155. člena ZPP). Tožeča stranka je dne 31. 5. 2024 vložila vlogo, razširila tožbo in predlagala prekinitev postopka. Sodišče je vlogo tožeče stranke vročalo odvetnici tožene stranke s pozivom za odgovor na vlogo (r. št. 26), na katero je tožena stranka odgovorila s prvo pripravljalno vlogo. Pritožbeno sodišče glede na vsebino te pripravljalne vloge kot tudi glede na poziv sodišča, da naj se stranka o vlogi tožeče stranke izjasni v roku 15 dni, te stroške šteje za potrebne za pravdo in jih je sodišče prve stopnje toženi stranki utemeljeno priznalo.

10. Zgoraj povedano smiselno velja tudi za priznane stroške pristopa na narok. Sodišču prve stopnje glede na dejstvo, da tožeča stranka tožbe ni umaknila in ni predlagala, da sodišče odloči na podlagi 279. a člena ZPP, ni preostalo drugega, kot da opravi narok za glavno obravnavo. Tudi toženi stranki ni mogoče očitati, da se je razpisanega naroka dne 25. 8. 2025, na katerega je bila vabljena, udeležila. Tožeča stranka neutemeljeno vali krivdo za nastale pravdne stroške na druge udeležence postopka, tako na sodišče kot tudi na toženo stranko, medtem ko je do svojega procesnega postopanja povsem nekritična.

11. Tožeča stranka napačno meni, da je sodišče določilo solidarno odgovornost tožnikov za plačilo stroškov postopka. Solidarnost se ne domneva, temveč mora biti v izreku izrecno navedena

. S tem, ko je v sodbi I P 77/2024 z dne 25. 8. 2025, določeno, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki povrniti njene pravdne stroške, ni določena solidarna obveznost tožnikov, temveč tožnika v tem primeru krijeta stroške po enakih delih (prvi odstavek 161. člena ZPP).

12. VS RS je v zadevi II Ips 52/2022 (dopolnilni sklep z dne 10. 5. 2023) pojasnilo, da odločanje o stroških po četrtem odstavku 163. člena ZPP poteka v dveh fazah, in sicer v končni odločbi o glavni stvari sodišče odloči o stroških postopka zgolj po podlagi, o njihovi višini pa s posebnim sklepom po pravnomočnosti odločbe. Slednji pomeni zgolj odmero stroškov oziroma njihov končni izračun, ki pa mora biti oblikovan tako, da ne pomeni samostojnega izvršilnega naslova.

Slednje je, kot je poudarilo VS RS, pomembno zaradi načela formalne legalitete, ki velja v izvršilnem postopku, saj bi lahko stranka na podlagi nepravilno oblikovanega sklepa o odmeri stroškov, kljub morebitnemu uspehu nasprotne stranke v reviziji, uspela izterjati stroške (tč. 8 obrazložitve).

13. Pritožbeno sodišče je glede na navedeno pritožbi tožeče stranke delno ugodilo in v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena ZPP po uradni dolžnosti odpravilo kršitev po 12. točki drugega odstavka 339. člena ZPP in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je stroške tožene stranke zgolj odmerilo. Ker pa v sodbi z dne 25. 8. 2025 še ni bil določen rok za prostovoljno izpolnitev obveznosti in še ni bilo odločeno o plačilu zakonskih zamudnih obresti, je bilo treba temu prilagoditi tudi izrek sklepa.

14. Ker pritožba v preostalem delu ni utemeljena, podani pa tudi niso drugi razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke v preostalem delu zavrnilo in izpodbijani sklep v nespremenjenem delu potrdilo (353. člen ZPP v zvezi s 366. členom ZPP).

15. Tožeča stranka je s pritožbo uspela le v delu, ki ni vplival na odmero stroškov, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 154. člena ZPP).

16. Tožena stranka je priglasila stroške odgovora na pritožbo. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da glede na vsebino izpodbijanega sklepa, v pritožbi uveljavljene pritožbene razloge ter vsebino odgovora na pritožbo, priglašeni stroški ne zadostijo kriteriju potrebnosti iz 1. odstavka 155. člena ZPP. Stranka mora obseg stroškov zmanjšati na tisto najmanjšo mero, ko je še mogoče učinkovito varstvo njenih pravic in interesov, kar je v skladu z načelom vestnosti in poštenja

. Pritožbeno sodišče je zato odločilo, da tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

VSL sklep 518/2025 z dne 25. 3. 2025 in številni drugi.

Primerjaj VSL sklep III Cp 1038/2025 z dne 7. 10. 2025.

Kako naj bi se sklep o višini stroškov pravilno glasil, je VS RS nakazalo v opombi št. 3 (npr. "Stroški tožene stranke se odmerijo na ...EUR").

Ena izmed možnosti bi bila tudi, da sodišče v končni odločbi o glavni stvari o stroških postopka odloči npr.: "Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka v roku 15 dni, ki teče od prejema sklepa o odmeri stroškov, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za izpolnitev obveznosti dalje do plačila". V sklepu o višini pa se ti stroški zgolj odmerijo.

Betetto N., v: Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 2. knjiga, Uradni list in GV Založba, 2006, stran 22 (tč. 3).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 155, 155/1, 161, 161/1, 163, 163/4, 191, 191/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.