VSL Sklep III Cp 2141/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-03

Barbara Žužek Javornik (preds.), Suzana Ivanič Lovrin (poroč.), Vanja Tinta Tavčar

CIVILNO PROCESNO PRAVO - POGODBENO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE - VARSTVO POTROŠNIKOV

prekinitev postopka - kredit v CHF - zahtevek za ugotavljanje ničnosti pogodbe - kondikcijski zahtevek - načelo ekonomičnosti postopka - uveljavljanje več tožbenih zahtevkov z isto tožbo

Sodišče prve stopnje je pravilno upoštevalo načelo ekonomičnosti postopka, ko je odločilo, da bo o vseh zahtevkih v predmetni zadevi izvedlo enoten dokazni postopek in izdalo eno sodbo. Enotna izvedba postopka v primeru, ko je vložena ena tožba z več zahtevki, je pravilo, ki služi temu, da se postopek izvede najhitreje in s čim manjšimi stroški.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje pravdni postopek prekinilo do prejema odločitve Sodišča Evropske unije o predhodnem vprašanju, ki ga je Sodišču Evropske unije zastavilo Vrhovno sodišče RS z odločbo opr. št. II Ips 14/2025 z dne 21. 5. 2025.

2. Zoper ta sklep se je iz pritožbenih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava pritožila tožeča stranka. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. Navaja, da se s prekinitvijo postopka izgublja dragocen čas in podaljšuje že tako nerazumno dolg postopek, saj bi sodišče lahko vmes, ko se čaka na odločitev SEU, že izpeljalo ves dokazni postopek. Sodišče lahko glede ničnosti kreditne pogodbe, ki je predmet samostojnega zahtevka, odloči tudi v obliki delne sodbe, ki se bo samostojno preizkušala še na višjem sodišču - tudi v času čakanja na odločitev SEU. Prekinitev postopka je tako v nasprotju z načelom ekonomičnosti in v nasprotju z zahtevo po učinkovitem varstvu pravic strank. Odločanje o kondikcijskem zahtevku v predmetni zadevi je zgolj zadnja faza v sicer dolgotrajnem sodnem postopku, v katerem je bistveni poudarek na vprašanju ničnosti, in je torej v vsakem primeru pred odločanjem o kondikcijskem zahtevku oziroma njegovi višini treba izvesti obširen dokazni postopek (številne priče na obeh straneh) ter najprej sprejeti odločitev glede osnovnega zahtevka, ki je sploh podlaga za kondikcijski zahtevek - glede ničnosti kreditne pogodbe. Odločitev glede ničnosti, ki je samostojni zahtevek in ima zanj tožeča stranka pravni interes tudi brez hkrati postavljenega kondikcijskega zahtevka, pa ni v ničemer odvisna od odločitve SEU in torej čakanje na to ni relevantno za ta del postopka. Sodišče prve stopnje bo po izvedbi celotnega dokaznega postopka, na katerega odločitev SEU v ničemer ne vpliva, še vedno lahko sprejelo nov sklep o prekinitvi postopka, da bo lahko odločilo še o višini kondikcijskega zahtevka. Če bo to takrat seveda sploh še potrebno. S tem bo pravdnim strankam prihranjeno tudi do dve ali celo več let čakanja na dokončno odločitev, saj SEU o podobnih vprašanjih ne odloči kar čez noč.

3. Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

5. Pritožbeno sodišče se strinja z odločitvijo sodišča prve stopnje, ki je pravdni postopek prekinilo v celoti, čeprav se predhodno vprašanje, ki ga je Vrhovno sodišče RS v zadevi II Ips 14/2025 naslovilo na SEU, res nanaša samo na kondikcijski zahtevek. Pri tem je sodišče prve stopnje pravilno upoštevalo načelo ekonomičnosti postopka, ko je odločilo, da bo o vseh zahtevkih v predmetni zadevi izvedlo enoten dokazni postopek in izdalo eno sodbo. Enotna izvedba postopka v primeru, ko je vložena ena tožba z več zahtevki, je namreč pravilo, ki služi temu, da se postopek izvede najhitreje in s čim manjšimi stroški. Logična posledica prekinitve postopka zgolj glede kondikcijskega zahtevka bi bilo vodenje postopka glede ničnostnega (in izbrisnega) zahtevka in izdaja delne sodbe. Delno sodbo sodišče

izda zaradi ekonomičnosti postopka, pa tudi zaradi tega, da bi tožeči stranki čim prej nudilo pravno varstvo, torej tudi zaradi uveljavitve ustavnega načela o sojenju brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave RS. V obravnavanem primeru sta ničnostni in kondikcijski zahtevek v razmerju prejudicialnosti. Če bo zahtevku na ničnost ugodeno, bo treba vzpostaviti stanje, ki je obstajalo, preden je bila pogodba sklenjena oziroma izpolnjena. V obravnavanem primeru se je zaradi obstoječega razloga za prekinitev postopka glede kondikcijskega zahtevka treba po eni strani vprašati, kakšen pomen za stranko ima ločeno obravnavanje zahtevka za ničnost pogodbe in izbrisnega zahtevka ter izdaja delne sodbe (torej čimprejšnje pravno varstvo, ki bi ga stranka lahko dosegla z izdajo delne sodbe o zahtevku na ugotovitev ničnosti pogodbe in za izbris hipoteke) in po drugi strani, kakšne posledice v smislu višine stroškov za stranki ter obremenitve sodišča in strank bi prineslo takšno obravnavanje (načelo ekonomičnosti postopka). V obravnavani zadevi je sodišče že izdalo začasno odredbo, s katero je zadržalo učinkovanje kreditne pogodbe, kar pomeni, da tožeča stranka do pravnomočne odločitve o zahtevku glede ničnosti pogodbe obrokov kredita ni dolžna plačevati. Tožeča stranka drugih upravičenih razlogov, ki bi utemeljevali ločeno obravnavanje zahtevka za ničnost pogodbe in izbrisne tožbe ter izdajo delne sodbe, ni navedla. V pritožbi se neupravičeno sklicuje na dejstvo, da je odločanje o kondikcijskem zahtevku zadnja faza v sicer dolgotrajnem sodnem postopku. Zanemari namreč dejstvo, da bo dokazni postopek treba izvesti v zvezi z obema tožbenima zahtevkoma oziroma tremi (tožeča stranka je vložila tudi izbrisno tožbo), in da je najbolj ekonomično, da se ta izvede enkrat in hkrati glede vseh zahtevkov. Če bi sledili logiki pritožbe, bi lahko prišlo do situacije, ko bi morali stranke in priče zasliševati dvakrat, enkrat v zvezi z ničnostnim zahtevkom, drugič v zvezi s kondikcijskim (vsakič torej glede drugih relevantnih dejstev) ali enkrat "na zalogo" in morda glede določenih dejstev brez potrebe, ker se še ne ve, katera dejstva bodo pravno odločilna glede na odločitev SEU. Tudi dvakratna pritožbena pot zaradi izdaje delne sodbe in nato še ene sodbe je povezana z večjimi stroški, zato morajo za to obstajati utemeljeni razlogi. Tako se izkaže odločitev sodišča prve stopnje o prekinitvi pravdnega postopka v celoti v danem primeru za pravilno.

6. Glede na navedeno in ker ni našlo kršitev, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

7. Odločitev o stroških pritožbenega postopka je odvisna od končnega uspeha, zato jo je pritožbeno sodišče pridržalo.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 11, 11/1, 206

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.