VSL Sklep III Cp 2199/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-14

stvarna pristojnost okrajnega sodišča - sklep o stvarni nepristojnosti - pogoji za vložitev nasprotne tožbe - nasprotna tožba - navedba vrednosti spornega predmeta - očitno prenizka vrednost spornega predmeta - korekturna dolžnost sodišča - predhodno vprašanje

Načelo ekonomičnosti je mogoče upoštevati le v primeru, ko je za reševanje tožbe in nasprotne tožbe stvarno pristojno isto sodišče oziroma, ko pride do atrakcije krajevne pristojnosti. Ko gre za vprašanje stvarne pristojnosti, se mora načelo ekonomičnosti postopka podrediti določilom o stvarni pristojnosti glede na vrednost spornega predmeta.

I. Pritožbi se zavrneta in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da ni stvarno pristojno za odločanje o predmetnem pravdnem sporu (I. točka izreka) ter da se zadeva po pravnomočnosti sklepa odstopi v reševanje stvarno in krajevno pristojnemu okrajnemu sodišču.

2. Zoper sklep se pritožujeta obe pravdni stranki.

3. Tožeča stranka (tožnik) se pritožuje zoper sklep zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da odloči, da se (nasprotna) tožba, ki je pri Okrožnemu sodišču vpisana pod opr. št. I P 80/2025, dovoli in sprejme v obravnavanje pred Okrožnim sodiščem v Krškem pod zadevo I P 39/2020 oziroma da se tej zadevi pridruži. Zgolj podrejeno predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Toženca sta v pravdni zadevi I P 39/2020 zoper tožnika vložila tožbo zaradi plačila 33.400 EUR, tožnik pa je vložil nasprotno tožbo zaradi ugotovitve lastninske pravice (pct. 2.000 EUR). Denarni zahtevek se nanaša na plačilo odškodnine za drevje, ki ga je tožnik posekal na zemljišču, ki je po katastrskih podatkih del parcele, pri kateri je v zemljiški knjigi vknjižena lastninska pravica tožencev. Z nasprotno tožbo tožnik zahteva, da se ugotovi, da je zemljišče, na katerem je bilo posekano drevje, njegova (izvenknjižna) last. Ker je zahtevek za ugotovitev lastninske pravice na zemljišču, na katerem je bil posekan les, v neposredni zvezi z odškodninskim zahtevkom zaradi navedene sečnje, so izpolnjeni pogoji za nasprotno tožbo. Odločitev o odškodninskem (glavnem) zahtevku je nujno odvisna od ugotovitve, kdo je lastnik zemljišča, na katerem je bilo drevje posekano. Skupno obravnavanje obeh zahtevkov je smiselno zlasti zaradi ekonomičnosti in hitrosti postopka, saj je treba v glavnem postopku ugotavljati, ali je tožnik les posekal na svojem zemljišču ali na zemljišču tožencev. Za hkratno obravnavo obeh tožbenih zahtevkov v enem postopku govori tudi dejstvo, da je le na tak skupen način obravnave obeh zahtevkov mogoče zanesljivo preprečiti divergentni odločitvi sodišča o posamičnih zahtevkih. Če bi se zahtevka obravnavala ločeno, bi to lahko vodilo do tega, da bi sodišče v eni pravdi ugotovilo, da sta toženca upravičena do odškodnine za posekan les, v drugi pravdi pa, da je tožnik les posekal na svojem zemljišču, kar bi pomenilo, da toženca zaradi posekanega lesa nista oškodovana in posledično nista upravičena do odškodnine. Sodišče je omenjene okoliščine (ekonomičnost, hitrejši potek postopka in preprečitev divergentnosti odločitve o posamičnih zahtevkih) prezrlo in s tem dejansko stanje nepopolno ugotovilo ter posledično napačno uporabilo določbe pravdnega postopka. Zgolj gramatikalna razlaga določbe drugega odstavka 183. člena ZPP ni na mestu, temveč je treba uporabiti sistemsko in teleološko razlago. Kršitev pravdnega postopka obstoji zgolj takrat, kadar nižje sodišče obravnava zadevo iz stvarne pristojnosti višjega sodišča ne pa tudi obratno. Zaradi tega je v primeru, ko obstojijo razlogi ekonomičnosti, preprečitve divergentnosti odločitve sodišča o posamičnih zahtevkih in ko se tako zagotovi (večja) predvidljivost in s tem pravna varnost, potrebno in primerno, da sodišče nasprotno tožbo dovoli in sprejme v obravnavo, čeprav bi ta sicer po vrednosti spora spadala v pristojnost nižjega sodišča.

4. Tožena stranka (toženca) se pritožujeta zoper sklep zaradi bistvenih kršitev pravil postopka in napačne uporabe materialnega prava. Navajata, da je tožnik dne 2. 9. 2025 zoper toženca vložil tožbo zaradi ugotovitve lastninske pravice, ki jo je naslovil kot nasprotna tožba. Pri naslovnem sodišču se vodi pravdni postopek pod I P 39/2020 zaradi plačila odškodnine v višini 33.400 EUR s pp po tožbi sedaj tožene stranke (tam tožeče stranke). Tožnik je označil vrednost spornega predmeta po tožbi na 2.000 EUR, s čimer je z namenom zavlačevanja in špekulacije določil znatno nižjo vrednost spornega predmeta, ki je v neposredni zvezi s tožbo, ki jo že več let obravnava naslovno sodišče. Le-to ni ravnalo po določbi 44. člena ZPP-E in ni upoštevalo, da je tožnik navedel očitno prenizko vrednost spornega predmeta. S tem je sodišče zagrešilo bistveno kršitev pravil postopka, zaradi česar je izpodbijani sklep v nasprotju z zakonom.

5. Tožnik je v odgovoru na pritožbo tožencev navedel, da so pritožbene navedbe v zvezi s prenizko vrednostjo spornega predmeta neutemeljene. Toženca na pritožbo tožnika nista odgovorila.

7. A. in B. A. sta v pravdni zadevi I P 39/2020, ki teče pred Okrožnim sodiščem v Krškem, zoper C. C., ki je v tej zadevi tožnik, vložila odškodninsko tožbo. Slednji pa je vložil nasprotno tožbo zaradi ugotovitve lastninske pravice na delu parcele 1233/6 k. o. X, pri čemer je kot vrednost spornega predmeta označil vrednost 2.000 EUR.

8. Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu ugotovilo, da glede na vrednost spornega predmeta 2.000 EUR vložitev nasprotne tožbe v zadevi I P 39/2020, ki teče pred Okrožnim sodiščem, ni možna in jo je obravnavalo kot samostojno tožbo. Posledično je upoštevaje vrednost spornega predmeta 2.000 EUR sklenilo, da Okrožno sodišče v Krškem ni stvarno pristojno za odločanje o predmetnem sporu in da se zadeva odstopi v odločanje stvarno in krajevnemu pristojnemu okrajnemu sodišču.

9. Tožnik C. C. je v tožbi navedel, da je vrednost spornega predmeta 2.000 EUR, s čimer se toženca ne strinjata in navajata, da gre za očitno prenizko vrednost spornega predmeta. Primarna je tožnikova ocenitvena dolžnost (ki pomeni ocenitev interesa, da bo v pravdi uspel), če pa očitno previsoka ali prenizka navedba vrednosti odpira vprašanje o stvarni pristojnosti, se aktivira

korekturna dolžnost sodišča skladno s tretjim odstavkom 44. člena ZPP. Tožnik s tožbo zahteva ugotovitev lastninske pravice zgolj na delu parcele 1233/6 k. o. X. Toženca, ki v pritožbi ugovarjata navedeni vrednosti spornega predmeta, ne navajata nobenih dejstev, ki bi kazala na očitno prenizko vrednost spornega predmeta. Iz cenitve Ministrstva za naravne vire in prostor z dne 17. 11. 2025 (priloga A4), ki jo je tožnik priložil odgovoru na pritožbo, pa izhaja, da parcela 1233/6 k. o. X, ki predstavlja 100% gozdno zemljišče, obsega 4855 m2 in da vrednost te celotne parcele znaša 4.640 EUR. V obravnavani zadevi, ko vrednost celotne parcele, na katero se tožbeni zahtevek nanaša, znaša 4.640 EUR (to pomeni, da je vrednost dela te parcele nižja od zneska 4.640 EUR), je očitek pritožbe o očitno prenizki navedbi vrednosti spornega predmeta neutemeljen. Enako pa velja glede pritožbenega očitka tožencev, da je sodišče prve stopnje ravnalo procesno napačno, ker ni postopalo po tretjem odstavku 44. člena ZPP, saj ni šlo za očitno previsoko ali prenizko vrednost, zaradi katere bi nastalo vprašanje o stvarni pristojnosti.

10. Kot izhaja iz določila drugega odstavka 183. člena ZPP, se nasprotne tožbe ne more vložiti, če je za zahtevek iz nasprotne tožbe stvarno pristojno drugo sodišče. V obravnavanem primeru je glede na vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik označil na 2.000 EUR, podana stvarna pristojnost okrajnega sodišča. Ker je pogoj za vložitev nasprotne tožbe stvarna pristojnost sodišča tako za tožbo kot tudi nasprotno tožbo, so pritožbene navedbe, ki se sklicujejo na načelo ekonomičnosti postopka, hitrejšega postopka in preprečitve divergentnosti odločitev, neutemeljene. Načelo ekonomičnosti

je mogoče upoštevati le v primeru, ko je za reševanje tožbe in nasprotne tožbe stvarno pristojno isto sodišče oziroma, ko pride do atrakcije krajevne pristojnosti. Ko gre za vprašanje stvarne pristojnosti, se mora načelo ekonomičnosti postopka podrediti določilom o stvarni pristojnosti glede na vrednost spornega predmeta. Enako velja za pritožbene navedbe glede hitrosti postopka. Glede preprečitve izključujočih se odločitev sodišča pa pritožbeno sodišče pojasnjuje, da bo moralo sodišče v primeru obstoja predhodnega vprašanja

, na kar opozarja tožnik, ravnati skladno z ZPP in takšno vprašanje samo rešiti v pravdi ali pa počakati na odločitev drugega sodišča. Tožnik je bil tisti, ki je v tožbi označil vrednost spornega predmeta na 2.000 EUR, kar pa ima glede na jasno določilo 183. člena ZPP za posledico, da se bosta tožba v postopku I P 39/2020 pred Okrožnim sodiščem v Krškem in (nasprotna) tožba obravnavali ločeno.

11. Ker pritožbi nista utemeljeni, ju je pritožbeno sodišče zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

12. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo (165. člen ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 44, 44/3, 183, 183/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.