VSK Sodba in sklep I Cp 688/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-08

mag. Jana Petrič (preds.), mag. Gorazd Hočevar (poroč.), mag. Mojca Kete Ujčič

pravica do povrnitve škode - odškodninska odgovornost države - odškodninska odgovornost države zaradi neimplementacije direktive - normativna protipravnost - direktiva EU - prenos direktive v pravni red - pokojnina - odmerni odstotek - zavrnitev dokaznih predlogov - zavrnitev dokazov kot nepotrebnih - dokazna listina v tujem jeziku

Slovenska pokojninska zakonodaja (ZPIZ, ZPIZ-1, ZPIZ-2) je v obdobju med letoma 2004 in 2018 ohranjala različno upokojitveno starost in različne odmerne odstotke glede na spol zavarovanca, oboje v korist žensk. Razlike med spoloma so namreč izhajale iz tradicionalnih družbenih vlog, zato so bili v prehodnem obdobju za žensko določeni nižji upokojitveni pogoji, odmerni odstotek za odmero pokojnine pa se je za žensko dvigal hitreje iz razloga, da pri odmeri pokojnine kljub nižji starosti ni bila v slabšem položaju kot moški.

I. Pritožba se zavrne in se potrdita izpodbijana sodba in izpodbijani dopolnilni sklep sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka nosi sama stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, da ji mora tožena stranka plačati odškodnino v višini 13.183,95 EUR, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 28. 2. 2024 dalje do plačila. Prav tako je sodišče prve stopnje z izpodbijano sodbo odločilo, da je dolžna tožeča stranka plačati toženi stranki 1.426,42 EUR pravdnih stroškov. Z dopolnilnim sklepom pa je sodišče prve stopnje dopolnilo II. točko izreka sodbe tako, da je dodalo nov stavek, ki se glasi, da mora tožeča stranka v 15 dneh plačati toženi stranki še 151,50 EUR stroškov za četrto pripravljalno vlogo, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od nastanka zamude dalje.

2. Zoper sodbo in dopolnilni sklep se je po svoji pooblaščenki iz vseh pritožbenih razlogov pritožila tožeča stranka in predlagala pritožbenemu sodišču, da izpodbijano sodbo in dopolnilni sklep spremeni tako, da v celoti ugodi tožbenemu zahtevku tožnika, podrejeno pa, da vse skupaj razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi opozarja, da je sodišče neupravičeno izločilo gradivi tožnika, ki se nanašata na analizo gradiva Državnega zbora iz procesa sprejemanja zakonov ZPIZ-1 in ZPIZ-2. Državni zbor nikoli ni razpravljal o morebitni pozitivni diskriminaciji žensk v smislu višjega odmernega odstotka od moških. Sodišče EU je odločilo, da se neaktivnost države pri usklajevanju nacionalne zakonodaje z direktivo šteje za resno kršitev prava EU. Člena 27 ZPIZ-2 ni mogoče uporabljati brez člena 28 tega zakona, ki določa znižanje starostne meje. Tožeča stranka je na to celo posebej opozorila, saj je zelo jasno zapisala, da je upokojitvena starost tožnika znašala 59 let in štiri mesece, upoštevaje osem mesecev znižanja starostne meje zaradi služenja vojaškega roka. Različen način obračuna mora biti objektiven in tesno povezan z razliko v upokojitveni starosti. Te povezave pa ni, ker je tožnik imel isto upokojitveno starost, kot je znašala upokojitvena starost neke ženske s štirimi meseci znižanja starostne meje. Sodba nikjer ne pojasni, kje je nujna in objektivna povezava med 0,55 % daljšo splošno upokojitveno starostjo moških in 10,92 % višjim odmernim odstotkom žensk. Sodba tudi ni ponudila razumne razlage, zakaj je zakonodajalec konec leta 2010 sprejel zakon ZPIZ-2 (kasneje zavrnjen na referendumu), ki je moškim zagotavljal višji odmerni odstotek od žensk, če pa je od leta 2004 do 2018 zagovarjal pozitivno diskriminacijo žensk. Niti ni jasno, zakaj je Ministrstvo za delo leta 2009 zapisalo, da se bo odmerni odstotek zvišal za 80 %. Nikjer tudi ni pojasnjeno, zakaj je zakonodajalec kar 20 let pozitivno diskriminiral samo zdrave upokojenke, ne pa tudi invalidskih upokojenk. V gradivu Analiza gradiva DZ je takih skvetk ogromno. Za uspeh v tej pravdi tudi ni nujno, da evropska komisija ni sprožila postopka proti Sloveniji zaradi kršitve obveznosti prenosa direktive. Tudi leta 2019, ko so se moški upokojenci že glasno pritoževali nad 6,25 % točk razlike med odmernimi odstotki v korist žensk, je v poročilu EK in v Beli knjigi bila zapisana razlika samo v višini 3,00 % točke. Razumno bi bilo, da bi sodišče prebiralo pravo EU v angleškem jeziku. Nerazumen je odmerni odstotek za moškega, ki se je upokojil v letu 2018, v višini 57,25 %, za moškega, ki se pa je upokojil leta 2019 pa 63,5 %. Nadalje pritožba opozarja na arbitrarno in posplošeno razlago v izpodbijani sodbi.

4. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v obravnavani zadevi pravilno in popolno ugotovilo vsa pravno pomembna dejstva, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa je tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Pri tem prav tako ni zgrešilo nobene bistvene postopkovne kršitve; niti take, na katero opozarja pritožba, niti take, na katere mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti.

5. Namen Direktive sveta z dne 19. 12. 1978, številka 79/7/EGS o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti (v nadaljevanju: Direktiva 79/7) je v tem, da se postopno doseže, da se v državah članicah odpravijo vsi zakoni in drugi predpisi, ki so v nasprotju z načelom enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti. Načelo enakega obravnavanja namreč pomeni, da ni nobene diskriminacije na podlagi spola, bodisi posredne ali neposredne. To velja tudi za področje, kjer je urejeno področje starostnih pokojnin.

6. Republika Slovenija je 1. 5. 2004 vstopila v EU in od tedaj se v Sloveniji uporablja tudi pravo EU, pri čemer spadajo evropske direktive med akte sekundarne zakonodaje EU. Bistvo direktiv kot pravnih aktov je v tem, da jih morajo članice EU v doglednem času prenesti v svojo nacionalno zakonodajo. Direktiva 79/7 je bila prenesena v slovenski pravni red leta 2002 z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1G). V tej zvezi je sodišče prve stopnje tudi pravilno ugotovilo, da ZPIZ-2 v 27. členu določa pogoje za pridobitev pravice do starostne pokojnine: zavarovanec (moški in ženska) pridobi to pravico z dopolnitvijo 60 let starosti in 40 let pokojninske dobe brez dokupa dobe, pri čemer velja od uveljavitve tega zakona do 31. 12. 2018 prehodno (prilagoditveno) obdobje. V letu 2018, ko je bila tožniku priznana pravica do starostne pokojnine

, je za pridobitev pravice do starostne pokojnine za 40 let pokojninske dobe brez dokupa starost za moške znašala 60 let

. Drugačen je bil tudi odmerni odstotek, ki je za moške znašal 57,25 %, za ženske pa 63,50 %, upoštevaje ob tem, da je že sama Direktiva 79/7 predvidevala postopno izvrševanje načela enakopravnega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti.

7. Iz tega razloga je slovenska pokojninska zakonodaja (ZPIZ, ZPIZ-1, ZPIZ-2) v obdobju med letoma 2004 in 2018 ohranjala različno upokojitveno starost in različne odmerne odstotke glede na spol zavarovanca, oboje v korist žensk. Razlike med spoloma so namreč izhajale iz tradicionalnih družbenih vlog, zato so bili v prehodnem obdobju za žensko določeni nižji upokojitveni pogoji, odmerni odstotek za odmero pokojnine pa se je za žensko dvigal hitreje iz razloga, da pri odmeri pokojnine kljub nižji starosti ni bila v slabšem položaju kot moški.

, da Direktiva 79/7 državi članici omogoča, da znesek pokojnine izračuna različno glede na spol delavca, če je nacionalna zakonodaja ohranila različno upokojitveno starost za moške in ženske. Ko pa nacionalna zakonodaja odpravi to razliko, države članice nimajo več pooblastila, da bi ohranjale razlike glede na spol pri načinu izračuna pokojnine.

9. Iz tega razloga se pritožbeno sodišče pridružuje oceni sodišča prve stopnje, da je bila veljavna slovenska zakonodaja v času tožnikove upokojitve, ko je (še) dopuščala različno določanje odmernih odstotkov za ženske in moške zaradi različne starosti za upokojitev glede na spol, v skladu z Direktivo 79/7. To pa pomeni, da ni podana odškodninska odgovornost tožene stranke zaradi kršitve Direktive 79/7

. Sodišče prve stopnje je zaradi tega po oceni pritožbenega sodišča tožbeni zahtevek utemeljeno zavrnilo.

10. Ključnega pomena v tej pravdi je bilo namreč vprašanje, ali so bili sprejeti pokojninski zakoni v nasprotju z Direktivo 79/7.

11. Prav tako sodišče prve stopnje ni zagrešilo postopkovne kršitve, ko je zavrnilo dokazne predloge, ki so bili podani v tujem jeziku. Enako velja tudi glede odločitve o nepotrebnosti dokaznega predloga za pridobitev gradiva državnega zbora v fazi procesa sprejemanja pokojninske zakonodaje. Ključnega pomena v tej pravdi je bilo namreč, ali so bili sprejeti pokojninski zakoni v nasprotju z Direktivo 79/7.

12. Pritožbeno sodišče je glede na povedano pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Pritožba vsebinsko ne napade dopolnitvenega sklepa, zato je pritožbeno sodišče tudi v tem delu pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP). Tudi v tem delu ni namreč bilo zaznati nobenih kršitev, na katere mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti.

14. Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato nosi sama svoje stroške pritožbenega postopka.

Odločba ZPIZ z dne 26. 10. 2021 in Odločba ZPIZ z dne 1. 6. 2022: tožniku je bila starostna pokojna s tema dvema odločbama pravnomočno odmerjena na znesek 1.543,22 EUR na mesec od 14. 11. 2018 naprej.

Ne drži pritožbeni argument, da je v letu 2018 veljala za moške upokojitvena starost 59 let in 4 mesece, upoštevaje, da se je v pokojninsko dobo vštelo tudi osem mesecev opravljenega vojaškega roka. Vojaški rok, ki je bil v določenem obdobju za moške obvezen, je bil namreč vključen v pokojninsko dobo, pri čemer tudi iz odločb o priznanju starostne pokojnine za tožnika jasno izhaja, da je tožnik na dan uveljavitve pravice do starostne pokojnine dopolnil 60 let in pet mesecev starosti.

Nesorazmerna razlika v višini 6,25 % točk v korist žensk v letu 2018 glede na procesno gradivo, podano na prvi stopnji, ni bilo predmet presoje v tem postopku, zlasti glede na dejstvo, da je Direktiva 79/7 izrecno predvidevala prehodno obdobje, v katerem ima nacionalni zakonodajalec vendarle širok manevrski prostor za usklajevanje zakonodaje z Direktivo 79/7.

Združene zadeve C-377/96 do C-384/96 De Vriendt in drugi (1998) ECR I-2015 in zadeva C-154/92 Van Cant (1993) ECR I-3811.

Tudi Evropska komisija ni sprožila postopka za ugotavljanja kršitev proti RS, ker ni (pravilno in pravočasno) prenesla Direktive 79/7 v svoj pravni red.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 131

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (2012) - ZPIZ-2  - člen 27

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 26

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.