VSM Sodba I Cp 896/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-13

Vlasta Polanec (preds.), mag. Andreja Veselič (poroč.), Dita Mlakar

oporočno dedovanje - nujni dedni delež - prikrajšanje nujnega dednega deleža - vračunanje daril v dedni delež - prosta dokazna presoja - dokazna ocena izpovedbe prič - pojem protispisnosti - kršitev razpravnega načela - prekoračitev trditvene podlage strank - odločanje po prostem preudarku

Odločanje po prostem preudarku (216/I. člen ZPP) se lahko uporabi le izjemoma. Pogoja za uporabo sta dva: tožbeni zahtevek mora biti po temelju utemeljen, višine denarnega zneska pa bodisi ni mogoče ugotoviti, bodisi bi se mogla ugotoviti samo z nesorazmernimi težavami. Če je mogoče višino terjatve brez večjih težav ugotoviti s pomočjo dokazovanja, sodišče določbe 216. člena ZPP ne sme uporabiti. Možnost, da sodišče odloči po prostem preudarku namreč ne razbremenjuje strank dolžnosti, da navedejo vsa dejstva in predlagajo dokaze; prosti preudarek tako ni nadomestek dolžnosti pravdne stranke pri zbiranju procesnega gradiva. Okoliščine v obravnavani zadevi, ko tožnica zatrjuje, da nujni dedni delež toženca ni bil prikrajšan, ker je toženec od zapustnice za časa njenega življenja prejel pomoč v obliki dela in prehrane, niso takšne, ki bi opravičevale uporabo citirane določbe.

I. Pritožbi se delno ugodi in se dopolnilna sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da njen izrek sedaj v celoti glasi:

"I. Ugotovi se, da tožencu ne pripada 82,71% nujnega deleža in mu pripada razlika do nujnega deleža glede na oporočna razpolaganja zapustnice A. A., rojene 1928, umrle 2020, po oporoki opr. št. IO 17/16 z dne 8. 7. 2016, v višini 17,29% nujnega deleža.

II. Tožbeni zahtevek se v višini 17,29% nujnega deleža zavrne.

III. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške pravdnega postopka, nastale od 15. 2. 2023 naprej, v višini 82,71%, tožeča stranka pa toženi stranki 17,29% pravdnih stroškov. O višini stroškov bo sodišče odločilo s posebnim sklepom po pravnomočnosti te sodbe."

III. Tožeča stranka je dolžna toženi stranki povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 311,33 EUR v roku 15 dni po prejemu sodbe sodišča druge stopnje, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po izteku paricijskega roka dalje do plačila.

IV. Tožeča stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

1. Z uvodoma navedeno dopolnilno sodbo je sodišče prve stopnje ugotovilo, da toženi stranki (v nadaljevanju: toženec) ne pripada 98% nujnega deleža in mu pripada razlika do nujnega deleža glede na oporočna razpolaganja zapustnice A. A., rojene 1928, umrle 2020, po oporoki opr. št. ... z dne 8. 7. 2016, v višini 2% nujnega deleža (točka I izreka). V presežku, t.j. za 2% nujnega deleža, je tožbeni zahtevek zavrnilo (točka II izreka). Hkrati je še odločilo, da je toženec dolžan tožeči stranki (v nadaljevanju: tožnica) povrniti stroške pravdnega postopka, nastale od 15. 2. 2023 naprej, v višini 98%, tožnica pa tožencu 2% pravdnih stroškov, pri čemer bo o višini stroškov sodišče odločilo s posebnim sklepom po pravnomočnosti te sodbe (točka III izreka).

2. Zoper odločitev v točkah I in III izreka se pravočasno pritožuje toženec iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP).

Primarno izpostavlja, da se dopolnilne sodbe ne da preizkusiti glede zaključka, da je toženec za časa življenja od pokojnice prejel darila, in sicer les za ostrešje v vrednosti 1.870,78 EUR, denarna sredstva v višini 5.700,00 EUR za poplačilo kredita ter opazno pomoč pri gradnji hiše v obliki hrane in pijače za delavce v višini 2.000,00 EUR. Prav tako sodišče prve stopnje ni pojasnilo, na podlagi česa šteje, da je zahtevek tožnice v tem delu utemeljen, saj tožnica razen predlaganih pristranskih prič ni predložila nobenega objektivnega dokaza, zlasti ne v zvezi s poplačilom domnevnega kredita, v zvezi s katerim ne obstaja nobena listina v spisu.

Nadalje v zvezi z odločitvijo, da je od pokojne prejel podarjen les za ostrešje svoje hiše, toženec izpostavlja svoje navedbe, da je sicer res dobil del lesa za ostrešje, da pa je v zameno nazaj pogozdil oziroma posadil celoten gozd, ter da je navedeno predstavljalo vzajemno enakovredno storitev. V zvezi s temi navedbami tožnica v odgovoru na tožbo sploh ni podala nobene trditvene podlage oziroma svojih trditev ni nadalje konkretizirala, zaradi česar je treba v skladu s teorijo afirmativne litiskontestacije šteti, da je s temi navedbami tožnica soglašala. V tej zvezi pritožba še izpostavi, da je sodišče prve stopnje v tem delu presojalo sporna vprašanja celo izven trditvene podlage pravdnih strank. Poleg tega pritožba graja dokazno oceno izvedenih dokazov, zlasti izpovedbe priče B. B. in cenilnega poročila sodnega izvedenca C. C., ki naj bi neustrezno upošteval ves les, potreben za ostrešje njegove hiše.

Prav tako pritožba izpostavlja, da tožnica ni uspela z zadostno stopnjo materialne resnice izkazati, da je toženec sploh kakšen kredit imel, in da je ta bil odplačan z domnevno prejetimi sredstvi od zapustnice v višini 5.700,00 EUR. Tožnica namreč v ta namen ni ponudila nobenega listinskega dokaza, medtem ko personalni dokaz v obliki predlaganega zaslišanja nekdanje partnerke toženca po oceni pritožbe ne zadošča. Pritožba prav tako izpostavlja, da je v tej zvezi podano nasprotje med razlogi sodbe in vsebino listin, ter da tudi sicer izpovedba priče B. B. ne dokazuje tega, kar je zatrjevala tožnica.

Zmotno ugotovitev dejanskega stanja pritožba uveljavlja tudi v zvezi z zaključkom sodišča prve stopnje glede darila v obliki hrane, pijače in dela pri gradnji hiše toženca v X. Ocene sodišča prve stopnje, da je bil z navedeno pomočjo toženec obdarjen v vrednosti 2.000,00 EUR, se glede na izvedene dokaze ne da preizkusiti, pri čemer se sodišče prve stopnje v tej zvezi tudi ni opredelilo do navedb toženca, da sta starša pravdnih strank vselej pomagala obema po svojih močeh in v enaki vrednosti, in da sta oba potomca prejela določena darila, ter da zato tožencu tega ni mogoče šteti v škodo v okviru ugotavljanja prikrajšanja nujnega deleža in vštevanja daril v zapuščino.

Toženec pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano dopolnilno sodbo primarno spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, oziroma podredno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, tožnici pa naloži v plačilo tudi stroške pritožbenega postopka.

3. Tožnica v odgovoru na pritožbo pritožbenim navedbam toženca argumentirano nasprotuje in kot pravilnim ter prepričljivim pritrjuje razlogom sodišča prve stopnje. Zavzema se za zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe ter zahteva povrnitev nastalih stroškov.

5. V obravnavani pravdni zadevi tožnica kot oporočna dedinja po pokojni A. A., v delu, o katerem je bilo odločeno z izpodbijano dopolnilno sodbo, zahteva ugotovitev, da tožencu (kot sodediču) ne pripada razlika do nujnega deleža, saj je po njenih trditvah že izplačan del dediščine, ob upoštevanju daril, presegel vrednost njegovega nujnega deleža. Toženec je zahtevku nasprotoval v bistvenem z navedbami, da daril za časa življenja zapustnice ni prejel (oz. da naklonitev zapustnice, ki jih zatrjuje tožnica, ni moč upoštevati kot daril), in da je z oporočnimi razpolaganji v nujnem deležu prikrajšan.

6. Kot izhaja iz obrazložitve izpodbijane sodbe, je sodišče prve stopnje o tem delu zahtevka odločilo ob upoštevanju določil 25., 26., 28. in 30. člena Zakona o dedovanju (v nadaljevanju: ZD) ter oporoke pokojne A. A., sestavljene pri notarki dne 8. 7. 2016 v obliki notarskega zapisa (priloga A3 spisa). Primarno je sodišče prve stopnje ugotovilo, da vrednost zapuščine v nepremičninah ob smrti pokojne znaša 70.909,37 EUR, kar je pritožbeno nesporno. Na podlagi izvedenega dokaznega postopka je nadalje zaključilo, da je toženec za časa življenja zapustnice prejel določena darila, in sicer les za ostrešje v vrednosti 1.870,78 EUR, denarna sredstva v višini 5.700,00 EUR in pomoč v obliki hrane, pijače in dela staršev pri gradnji toženčeve hiše, kar je sodišče prve stopnje po prostem preudarku ocenilo na 2.000,00 EUR. Ob upoštevanju celotne vrednosti zapuščine, t.j. 80.480,15 EUR, kar pomeni, da toženčev nujni delež (1/4 zapuščine) znaša 20.120,03 EUR, tožencu z oporoko namenjenih nepremičnin in ugotovljene vrednosti daril, je zaključilo, da je skupaj toženec vrednostno že prejel 19.711,70 EUR, kar pomeni, da je iz naslova nujnega deleža upravičen prejeti še 408,33 EUR oziroma 2 % nujnega deleža.

Glede darila tožencu v obliki denarnih sredstev (gotovine) v višini 5.700,00 EUR:

7. Kot izhaja iz 14. točke obrazložitve izpodbijane sodbe, je sodišče prve stopnje na podlagi izvedenega dokaznega postopka, t.j. izpovedbe tožnice in priče B. B. na glavni obravnavi dne 7. 6. 2024, zaključilo, da je toženec za poplačilo obveznosti iz kredita od staršev prejel sredstva v višini 5.700,00 EUR, katere je tako potrebno šteti kot darilo tožencu. Sodišče druge stopnje s sprejeto dokazno oceno in presojo sodišča prve stopnje soglaša in kot neutemeljene zavrača pritožbene navedbe v tej zvezi.

8. Prvenstveno ne gre slediti stališču pritožbe, da tožnica ni uspela z zadostno stopnjo materialne resnice izkazati, da je toženec kakšen kredit imel, in da je bil ta odplačan. Pri tem namreč ni odločilno, kot navaja pritožba, da tožnica v tej zvezi ni ponudila nobenega listinskega dokaza, saj je bil v nasprotju s prepričanjem pritožbe izveden dokazni postopek (zlasti) z zaslišanjem priče B. B., ki je bila takrat toženčeva partnerica, povsem zadostna osnova za ugotovitev, da sta imela takrat s tožencem odprte kredite, in da je za poplačilo le - teh toženec kot darilo od zapustnice prejel znesek v navedeni višini. V tem oziru sodišče druge stopnje še pojasnjuje, da je v ZPP uvedeno načelo proste presoje dokazov, ki je eno izmed temeljnih načel, ki velja za ocenjevanje dokazov. V skladu z določbo 8. člena ZPP tako o tem, katera dejstva štejejo za dokazana, sodišče odloči po svojem prepričanju, na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka. Tako imenovanih dokaznih pravil, ko bi bila vnaprej abstraktno določena vrednost določenega dokaza, naš pravdni postopek ne pozna.

9. Prav tako so v tej zvezi neutemeljena pritožbena zatrjevanja, da je izpovedba priče B. B. v tej zvezi prilagojena, in da ne dokazuje tega, kar je zatrjevala tožnica, oziroma da je zaključek sodišča prve stopnje v nasprotju z vsebino izvedenih dokazov - zapisnikom o zaslišanju navedene priče. Zgolj dejstvo, da je tožnica v tej zvezi v tožbi navajala, da je toženec pri odplačilu zadnjega edinega skupnega kredita z bivšo partnerko od zapustnice prejel 5.700,00 EUR, medtem ko je priča B. B. izpovedovala o tem, da sta imela s tožencem veliko kreditov, in da zaradi revalorizacije teh nista mogla plačevati, ne pomeni kakšnega pomembnega razhajanja med trditvami tožnice in izpovedbo priče kot dokazom. Prav tako v tej zvezi ni podana očitana protispisnost, saj je sodišče prve stopnje v 14. točki obrazložitve izpodbijane sodbe relevantno vsebino izpovedbe priče B. B. povzelo skladno z njenim zaslišanjem na naroku dne 7. 6. 2024 (list. št. 151 spisa).

Glede darila tožencu v obliki lesa za ostrešje:

10. Sodišče prve stopnje je razloge za presojo, da je bil toženec obdarjen z lesom za ostrešje v času gradnje njegove hiše v vrednosti 1.870,78 EUR, navedlo v 13. točki obrazložitve izpodbijane sodbe. Iz slednje izhaja, da je sodišče prve stopnje na podlagi izvedenega dokaznega postopka zaključilo, da je toženec od staršev dobil ves potrebni les, razen ladijskega poda za obijanje, pri čemer je vrednost podarjenega lesa ugotovilo na podlagi izvedenskega mnenja izvedenca gradbene stroke C. C. Navedbe toženca, da pri tem ni šlo za darilo, ker je v zameno za prejeti les pogozdil gozd v Y, je sodišče prve stopnje zavrnilo z argumentacijo, da bi v primeru, če bi znašal strošek pogozdovanja več kot vrednost lesa, toženec zagotovo raje kupil gotovo ostrešje, da pa tudi sicer toženec dejansko z zasaditvijo ni imel nobenega stroška, kot tudi ne dela, zaradi česar vrednosti zasaditve ni mogoče šteti kot njegov prispevek (oz. protivrednost za prejeti les).

11. Neutemeljene so v tej zvezi pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje v razlogih sodbe ni pojasnilo, na podlagi česa šteje, da je zahtevek tožnice v tem delu utemeljen, in da se posledično odločitve v tem delu ne da preizkusiti, s čimer pritožba smiselno uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tovrstni razlogi so namreč vsebovani v že izpostavljeni 13. točki obrazložitve izpodbijane sodbe in so smiselni ter logični, tako da omogočajo vsebinski preizkus sprejete odločitve.

12. Prav tako je v tej zvezi neutemeljen pritožbeni očitek bistvene kršitve določb postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. T.i. protispisnost je podana takrat, ko je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar je navedeno v obrazložitvi odločbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov in samimi temi listinami, zapisniki oz. prepisi. Gre torej za napako, ki je povsem tehnične narave, saj pri tem sodišče napačno prenese nek podatek o odločilnem dejstvu, ta pa je nato predmet nadaljnje dokazne ocene. Tovrstno kršitev konstituira torej zgolj napačen prenos podatka o odločilnem dejstvu

. Kot je razvidno iz pritožbene utemeljitve navedene postopkovne kršitve, pa toženec tak očitek gradi na lastni dokazni oceni izvedenih dokazov (izpovedbe priče B. B.), ki se razlikuje od dokazne ocene in dejanskih zaključkov, ki jih je napravilo sodišče prve stopnje. S tem pa v bistvu vsebinsko prereka ugotovljena pravno relevantna dejstva, kar je predmet drugega pritožbenega razloga (zmotna in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja).

13. Utemeljen pa je pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje prekoračilo trditveno podlago spora oz. je kršilo razpravno načelo (7. in 212. člen ZPP) z razlogi, ki jih je navedlo za zavrnitev toženčevih navedb, da v konkretnem primeru s podarjenim lesom ni bil obogaten. Pritrditi je namreč pritožbi, da tožnica navedb, na podlagi katerih je sodišče prve stopnje ta dejstva štelo tožencu v škodo, v postopku ni navajala. Kot je razvidno iz podatkov spisa, je tožnica v prvi pripravljalni vlogi z dne 27. 1. 2021 v zvezi z navedbami toženca, da je v zameno za les, ki ga je dobil za gradnjo hiše v X, moral pogozditi celotni gozd staršev, in da je slednje predstavljalo vzajemno in enakovredno storitev, odgovorila le, "da je to povsem irelevantno in da sicer toženec svojih trditev z ničemer dokazano ne argumentira". Tudi v nadaljevanju postopka tožnica tovrstnim navedbam toženca ni argumentirano nasprotovala, saj se je opirala v bistvu zgolj na v oporoki izraženo voljo zapustnice, da je toženec že dobil izplačan del dediščine v obliki finančne pomoči pri gradnji hiše, in da zaradi tega ni bil dedno prikrajšan.

14. Sodišče druge stopnje tudi soglaša s stališčem pritožbe, ki ga je toženec izpostavil že v postopku na prvi stopnji (npr. v 4. pripravljalnem spisu z dne 21. 8. 2024), da tožnica njegovih navedb o enakovrednosti dobljenega lesa in pogozdovanja gozda staršev ni argumentirano prerekala, temveč so bile njene navedbe v tej zvezi zgolj posplošene, zaradi česar je treba šteti, da jih tožnica priznava.

15. Opisano bistveno kršitev določb postopka je sodišče druge stopnje lahko odpravilo (brez oprave naroka) na način, da je v skladu z določbo drugega odstavka 214. člena ZPP štelo navedbe toženca o enaki vrednosti prejetega lesa za ostrešje in njegove povratne storitve v obliki pogozditve gozda staršev za priznane (da je poskrbel za pogozditev v bistvu niti ni bilo sporno oz. je dokazni postopek te toženčeve navedbe potrdil). Navedeno narekuje presojo, da toženec s strani zapustnice ni bil obdarjen z lesom za ostrešje v vrednosti 1.870,78 EUR.

Glede darila tožencu v obliki hrane, pijače in dela staršev pri gradnji njegove hiše:

16. Kot izhaja iz 15. in 16. točke obrazložitve izpodbijane sodbe, je sodišče prve stopnje zaključilo, da so tožencu njegovi sorodniki pomagali pri gradnji hiše, kar je bilo običajno v 90-ih letih prejšnjega stoletja, pri čemer so starši toženca poskrbeli za hrano delavcev vsaj takrat, ko so bili delavci sorodniki, in da sta kuhali ter potreben material kupovali pokojna in njena sestra. Zaključilo je torej, da je pokojna s svojimi sorodniki poskrbela za večino prehrane, potrebne za delavce. Ker pa nobena pravdna stranka ni predlagala izvedbe potrebnih dokazov za ugotovitev vrednosti podarjene hrane in potrebnega dela za pripravo le-te, zaradi česar ni bilo mogoče ugotoviti točnega zneska darila, je sodišče prve stopnje opisano darilo po prostem preudarku ocenilo na 2.000,00 EUR, kar predstavlja približno 500 regresov za malico, ki se je v letu 2020 izplačeval v javnem sektorju.

17. Sodišče druge stopnje pritrjuje pritožbenim navedbam, da tovrstne pomoči, ki jo je bil toženec v določenem obsegu zagotovo deležen v času gradnje njegove hiše, ni mogoče upoštevati kot darila, ki bi se vštevala v njegov nujni dedni delež. V tej zvezi sicer ne gre pritrditi izvajanjem pritožbe, da je treba v tem delu prizadevanja tožnice zavrniti iz razloga, ker je tudi sama bila deležna pomoči s strani staršev, je pa v celoti pritrditi pritožbi, da sodišče prve stopnje, ki je po prostem preudarku vrednost te pomoči ocenilo na 2.000,00 EUR, za takšno oceno ni imelo podlage v določbi prvega odstavka 216. člena ZPP

. Prav tako temu delu tožbenega zahtevka ne gre ugoditi že iz materialnopravnih razlogov, na kar pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti.

18. Odločanje po prostem preudarku (216/I. člen ZPP) se lahko uporabi le izjemoma. Pogoja za uporabo sta dva: tožbeni zahtevek mora biti po temelju utemeljen, višine denarnega zneska pa bodisi ni mogoče ugotoviti, bodisi bi se mogla ugotoviti samo z nesorazmernimi težavami. Če je mogoče višino terjatve brez večjih težav ugotoviti s pomočjo dokazovanja, sodišče določbe 216. člena ZPP ne sme uporabiti. Možnost, da sodišče odloči po prostem preudarku namreč ne razbremenjuje strank dolžnosti, da navedejo vsa dejstva in predlagajo dokaze; prosti preudarek tako ni nadomestek dolžnosti pravdne stranke pri zbiranju procesnega gradiva

. Okoliščine v obravnavani zadevi, ko tožnica zatrjuje, da nujni dedni delež toženca ni bil prikrajšan, ker je toženec od zapustnice za časa njenega življenja prejel pomoč v obliki dela in prehrane, niso takšne, ki bi opravičevale uporabo citirane določbe. Tako je v tej zvezi povsem mogoče podati ustrezne trditve (oceno), koliko dela in materiala je bilo vloženega in za namen dokazovanja vrednosti takšne pomoči predložiti oz. predlagati ustrezna dokazila.

19. Nadalje sodišče druge stopnje ugotavlja, da je bilo na tožnici dokazno breme, da dokaže, da je zapustnica bila tista, ki je tožencu navedene oblike pomoči nudila kot darilo, kot je bilo tudi na njej, glede na predhodno obrazloženo, dokazno breme, da ponudi dokaze v namene dokazovanja višine vrednosti te pomoči. Tovrstnemu dokaznemu bremenu pa tožnica ni zadostila, saj je dokazni postopek, ki ga je izvedlo sodišče prve stopnje, pokazal, da je bil toženec pri gradnji hiše deležen pomoči s strani obeh staršev kot tudi širšega sorodstva. To pomeni, da v bistvu niti ni bilo mogoče ugotoviti, koliko pomoči je tožencu naklonila prav zapustnica, pri čemer je le njeno darilo tisto, ki ga je mogoče upoštevati pri izračunu njegovega nujnega deleža. Že iz tega razloga je tako bilo treba zavrniti tožničina prizadevanja po vštetju tovrstne pomoči kot darila tožencu v njegov nujni dedni delež.

20. V okviru pravilne uporabe materialnega prava pa sodišče druge stopnje še dodaja, da je sicer treba v skladu s 46. členom ZD vsakemu zakonitemu dediču vračunati v dedni delež vse, kar je na kakršenkoli način dobil v dar od zapustnika, vendar ob hkratnem upoštevanju določbe 55. člena ZD, po kateri se običajna manjša darila ne vračunajo v dedni delež. V tej zvezi sodišče druge stopnje pojasnjuje, da četudi bi vse zatrjevane oblike pomoči, torej prehrana, pijača in pomoč v obliki dela, izvirala izključno s strani zapustnice, bi bilo treba takšno darilo šteti kot običajno pomoč, ki ni takšne vrednosti, da bi ga bilo, ob upoštevanju že citirane določbe, možno vračunati v toženčev dedni delež.

Ponoven izračun vrednosti celotne zapuščine in (prejetje vrednosti) nujnega deleža toženca:

21. Glede na doslej obrazloženo, upoštevaje, da kot darilo zapustnice tožencu ni mogoče šteti vrednosti prejetega lesa (1.870,78 EUR) in pomoči pri gradnji hiše (2.000,00 EUR), celotna vrednost zapuščine znaša 76.609,37 EUR (in ne 80.480,15 EUR kot znaša izračun sodišča prve stopnje). Posledično je toženec kot nujni dedič upravičen do nujnega deleža v višini 1/4 zapuščine, torej vrednostno gledano, v višini 19.152,34 EUR. Glede na dejstvo, da je toženec po oporoki prejel nepremičnine zapustnice v Y v vrednosti 3.730,79 EUR, in da je iz naslova nepremičnine v Z upravičen do vrednosti 6.410,13 EUR, kot darilo zapustnice pa je treba šteti izročitev denarnih sredstev v višini 5.700,00 EUR, je tako skupaj prejel znesek 15.840,92 EUR. Navedeno pomeni, da je toženec iz naslova nujnega deleža upravičen prejeti še 3.311,42 EUR oziroma še 17,29 % nujnega deleža (dobil je že 82,71% vrednosti nujnega deleža).

22. Po obrazloženem je pritožbeno sodišče pritožbi delno ugodilo in dopolnilno sodbo sodišča ustrezno spremenilo, kot izhaja iz I. točke te sodbe (358. člen ZPP), v preostalem pa jo je zavrnilo kot neutemeljeno (353. člen ZPP). Pri je tem je odločitev sodišča prve stopnje o stroških postopka spremenilo skladno s sedanjim uspehom strank glede upravičenosti toženca do razlike do nujnega deleža, torej v razmerju 82,71% na strani tožnice in 17,29% na strani toženca.

23. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na drugem odstavku 165. v zvezi z drugim odstavkom 154. in 155. členu ZPP, upoštevajoč veljavno Odvetniško tarifo (v nadaljevanju: OT) in Zakon o sodnih taksah (v nadaljevanju: ZST-1).

24. Toženec je v pritožbenem postopku delno uspel (od sporne vrednosti 9.570,78 EUR je uspel z zneskom 3.870,78 EUR, torej v obsegu ~ 40%) in je posledično upravičen do sorazmerne povrnitve stroškov pritožbenega postopka. Upoštevajoč uspeh (40%) je od skupno priznanih stroškov v višini 778,32 EUR (500 točk za pritožbo zoper sodbo - tar. št. 22/1 OT, 10 točk za materialne stroške - 11/3. člen OT, 112,2 točke za 22 % DDV, skupaj 622,2 točke; vrednost točke: 0,6 EUR - 13/1. člen OT, sodna taksa v višini 405,00 EUR) upravičen do povrnitve stroškov pritožbenega postopka v znesku 311,33 EUR, v primeru zamude s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi.

25. Tožnica krije sama svoje stroške odgovora na pritožbo, saj z navedbami ni pripomogla k razjasnitvi oz. odločitvi v tej zadevi na pritožbeni stopnji, zato pritožbeno sodišče teh stroškov ne ocenjuje kot potrebnih v smislu določbe 155. člena ZPP.

Npr. VSRS sodba II Ips 54/2015 z dne 19. 3. 2015

"Če se ugotovi, da ima stranka pravico do odškodnine, do denarnega zneska ali do nadomestnih stvari, pa se višina zneska oziroma količina stvari ne da ugotoviti ali bi se mogla ugotoviti samo z nesorazmernimi težavami, odloči sodišče o tem po prostem preudarku."

Tako tudi dr. Dragica Wedam Lukić v: Pravdni postopek zakon s komentarjem, 2. knjiga, str. 395-400, Uradni list RS in GV Založba, Ljubljana 2006.

Zakon o dedovanju (1976) - ZD  - člen 25, 26, 28, 30, 46, 55

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 7, 8, 212, 214, 216, 216/1, 339, 339/2, 339/2-14, 339/2-15

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.