VSL Sodba I Cpg 355/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-04

mag. Valerija Jelen Kosi (preds.), Lidija Leskošek (poroč.), Milojka Fatur Jesenko

pogodba o leasingu - zavarovalna pogodba - skrbnost pri sklepanju pogodbe - skrbnost dobrega gospodarja - kasko zavarovanje vozila - protispisnost - podzavarovanje - dokazno breme

Ne glede na to, da je za zavarovalnico določena višja stopnja skrbnosti kot za zavarovalca, je od njega vseeno mogoče pričakovati (vsaj to), da preveri pravilnost podatkov v zvezi s predmetom zavarovanja.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba potrdi.

II. Pravdni stranki sami krijeta svoje stroške postopka.

1. Sodišče prve stopnje je izdalo sklep in sodbo, s katero je odločilo, da se postopek zaradi umika tožbe za plačanih 5.510,57 EUR ustavi (I.), toženi stranki naložilo plačilo zakonskih zamudnih obresti od zneska 5.510,57 EUR od 2. 10. 2021 dalje do 28. 3. 2023, v 15 dneh po prejemu pisnega odpravka sodbe (II.). V presežku, to je za plačilo 8.986,99 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 10. 2021 dalje do plačila, je tožbeni zahtevek zavrnilo (III.). Pravdnima strankama je priznalo stroške pravdnega postopka v skladu z uspehom v pravdi, izdajo sklepa o njihovi višini pa je pridržalo do pravnomočnosti sodbe in sklepa sodišča prve stopnje (IV.).

2. Tožeča stranka se pritožuje zoper zavrnilni del sodbe in odločitev o stroških postopka iz vseh pritožbenih razlogov. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in sodbo spremeni ter tožeči stranki prizna še zahtevano razliko oziroma podrejeno, da pritožbi ugodi, sodbo v izpodbijanem delu razveljavi ter vrne prvostopenjskemu sodišču v ponovno odločanje, vse s stroškovno posledico. Priglaša stroške pritožbenega postopka.

3. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila, predlagala njeno zavrnitev s stroškovno posledico ter priglasila stroške pritožbenega postopka.

4. Tožeča stranka je kot leasingodajalka sklenila pogodbo o leasingu s A. A. s. p. kot leasingojemalko. Predmet leasinga je bil rabljen viličar znamke L., za katerega je tožeča stranka sklenila zavarovanje pri toženi. Zavarovanje sta stranki sklenili na podlagi dokumentacije, ki je bila zavarovalnemu zastopniku B. B. posredovana po elektronski pošti s strani predstavnika leasingodajalca C. C. O vsebini zavarovanja se je z zavarovalnim zastopnikom po telefonu dogovarjal prokurist leasingojemalke D. D. Iz zavarovalne police z dne 6. 5. 2021 št. 0000 izhaja, da sta tožeča stranka kot zavarovanec in A. A. s. p. kot zavarovalec sklenili kasko zavarovanje za viličar znamke L., letnik / prva reg.: 2021 ter določili osnovo za izračun kasko premije 22.000,00 EUR. Dne 6. 9. 2021 je prišlo do škodnega dogodka, v katerem je bil viličar poškodovan. Tožena stranka trdi, da je pri tem nastala škoda najmanj v višini 14.717,56 EUR. V zvezi s povrnitvijo škode je naslovila zahtevek na toženo stranko, ki pa ga je delno zavrnila, saj je ugotovila, da je vozilo podzavarovano. Zavarovalna pogodba je bila namreč sklenjena za vrednost 22.000,00 EUR in ne na novo nabavno vrednost vozila, ki je 46.300,00 EUR. Glede na navedeno je toženka ugotovila, da gre za podzavarovanje v smislu določbe 960. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) in sicer, da je bil obravnavani viličar zavarovan za 52,5% premajhno vrednost zavarovane stvari. Zato je bilo škodo po računu družbe E. d. o. o. z dne 23. 11. 2021 treba znižati za znesek DDV, saj je tožeča stranka zavezanka za DDV, nato pa še za 52,5% zaradi podzavarovanja in za 1% dogovorjene odbitne franšize. Temelj zahtevka med strankama ni sporen, zato je tožena stranka tožeči dne 28. 3. 2023 plačala znesek v višini 5.510,57 EUR, v presežku (tj. za znesek 8.986,99 EUR) pa nasprotuje tožbenemu zahtevku. Tožeča stranka vztraja, da je bila napaka na strani tožene stranke, ki je napačno sestavila zavarovalno polico in ni upoštevala, da gre za rabljen viličar, letnik 2009 (katerega nabavna cena je višja), in ne novi viličar, letnik 2021, z nabavno ceno 22.000,00 EUR. Trdi, da ji je posredovala predračun družbe E. E. d. o. o. z dne 14. 4. 2021, iz katerega izhaja, da gre za rabljen viličar, letnik 2009, na podlagi katerega naj bi zavarovalni zastopnik pripravil zavarovalno polico. Slednji prejem tega predračuna zanika.

5. Iz nosilnih razlogov sodbe izhaja, da je sodišče kot bistveno za odločitev o tem, ali je tožeča stranka upravičena do plačila 8.986,99 EUR, štelo s kakšnimi podatki je razpolagala tožena stranka ob sestavi zavarovalne police. Ali je bila ob sklenitvi police seznanjena s tem, da je tožeča stranka kupila nov ali rabljen viličar in kakšna je nabavna vrednost novega vozila, ki predstavlja osnovo za izračun kasko premije.

6. Tožeča stranka trdi, da je ob sklepanju zavarovalne pogodbe toženi po elektronski pošti posredovala

tudi predračun št. 24-21 z dne 14. 4. 2021 (v nadaljevanju predračun), iz katerega je sicer mogoče ugotoviti, da gre za rabljeno vozilo, letnik 2009 in da je 22.000,00 EUR cena rabljenega in obnovljenega vozila. V zvezi s tem je sodišče prve stopnje ugotovilo, da tožena stranka (oziroma zavarovalni zastopnik) ni razpolagal z navedenim predračunom in je tako upravičeno sklepal, da gre za zavarovanje novega vozila letnik 2021, katerega vrednost je 22.000,00 EUR. Svojo odločitev je utemeljilo s presojo izpovedi zaslišanih prič. Zavarovalni zastopnik B. B. je prejem te listine zanikal, prav tako zaslišani C. C., ki je sicer zavarovalnemu zastopniku pošiljal dokumentacijo za pripravo zavarovalne police, ni mogel z gotovostjo potrditi, da bi mu skupaj s preostalo dokumentacijo poslal tudi ta predračun. Te ugotovitve sodišča prve stopnje ne more omajati niti izpoved D. D., na katero se sklicuje pritožnica, da je bil predračun poslan B. B. po elektronski pošti. Izpovedal je namreč, da sam ni pošiljal nobene dokumentacije zavarovalnemu zastopniku, niti mu korespondenca elektronskih sporočil med B. B. in C. C. ni bila poslana v vednost. Prejel je le zavarovalno polico. Tako ne more z gotovostjo vedeti, katera dokumentacija je bila dejansko poslana zavarovalnemu zastopniku. Izpovedbe prič B. B. in C. C. dodatno potrjuje tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da na predračunu ni navedena številka šasije vozila, ta podatek pa je naveden na zavarovalni polici.

7. Pritožbena navedba, da sodišče svojo odločitev opira na račun z dne 24. 5. 2021 (iz katerega je razviden podatek o številki šasije), ki ob sklenitvi zavarovalne pogodbe ni obstajal, je zmotna. Sodišče prve stopnje se v sodbi ne sklicuje na račun, temveč na izpoved priče C. C., ki je povedal, da je v leasing pogodbi navedena številka šasije. Pri tem pa pritožbeno sodišče dodaja, da v 15. točki obrazložitve izpodbijane sodbe sodišče prve stopnje zgolj povzame, kaj izhaja iz računa, torej iz same listine, ki jo je v dokaznem postopku prebralo. Dokazna ocena in ugotovitve sodišča prve stopnje v zvezi s pravno relevantnim dejstvom pa izhajajo iz 21. točke obrazložitve in se ne opirajo na naveden račun.

8. Nadalje so neutemeljeni tudi pritožbeni očitki, da bi morala tožena stranka zavarovati dokaze (elektronska sporočila), ki se nanašajo na okoliščine sklepanja zavarovalne pogodbe, da bi jih lahko predložila v tem postopku. Trditveno in dokazno breme v zvezi z dejstvom, ali je toženi stranki posredovala zatrjevane podatke za sestavo zavarovalne police, je na tožeči stranki. Sodišče prve stopnje je v zvezi s tem pravilno pojasnilo, da je upoštevalo določbe 212. in 215. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ki se nanašajo na dokazno breme v postopku. Glede na izveden dokazni postopek tožeča stranka ni dokazala, da bi toženi pred sklenitvijo zavarovalne pogodbe poslala predračun, iz katerega bi ta lahko ugotovila, da gre za rabljeno vozilo, letnik 2009, katerega nabavna vrednost je 46.300,00 EUR. Ob pomanjkanju teh informacij je tožena stranka upravičeno štela, da gre za novo vozilo, letnik 2021, kot je navedla v zavarovalni polici. Na to ne vplivajo niti trditve pritožnice, da bi glede na navedeno ceno tožena stranka morala vedeti, da gre za rabljen viličar. Samo iz podatka o ceni, ob odsotnosti drugih podatkov (o zmogljivosti, nosilnosti, višine dviga ipd.), namreč nikakor ni mogoče sklepati, da gre za rabljen viličar, saj cena ni tako nizka, da bi očitno odstopala. Razpon cen novih viličarjev pa je zaradi različnih velikosti in zmogljivosti vozil lahko zelo velik.

9. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da stranki pri sklepanju zavarovalne pogodbe (poleg Splošnih pogojev za zavarovanje avtomobilskega kaska) zavezujejo določbe OZ, med drugim tudi določba 6. člena, ki zavezuje udeležence v obligacijskem razmerju k skrbnemu ravnanju. Zmotne so trditve pritožnice, da je sodišče prve stopnje presojalo ravnanje tožeče stranke po standardu skrbnosti dobrega strokovnjaka. To iz sodbe ne izhaja, niti takšne skrbnosti od oseb, ki so ravnale v imenu in za račun tožnice, ni mogoče pričakovati. Obveznosti iz sklepanja zavarovalnih poslov namreč ne spadajo v njihovo poklicno dejavnost. Vendar pa kljub temu za njih velja (nižji) standard skrbnosti - skrbnost dobrega gospodarja, ki pomeni obveznost ravnati s skrbnostjo, kakršna se v pravnem prometu pričakuje od razumnega in skrbnega človeka.

Zato je moč pričakovati od tožnice (oziroma oseb, ki so v njenem imenu sklepale zavarovanje), da ob prejemu vsaj prebere oziroma preveri, ali zavarovalna polica vsebuje pravilne podatke. Sploh, če so podatki o letniku / prvi registraciji ter o osnovi za izračun kasko premije jasno razvidni na sami polici. Podatki o predmetu zavarovanja predstavljajo informacijo, ki je bila pred sklenitvijo zavarovalne pogodbe izključno v vednosti tožeče stranke in se je tožena stranka na to informacijo, ki jo je prejela z njene strani, lahko zanesla. Odločitev sodišča je podprta z izjavo priče D. D., ki je izpovedal, da je zavarovalno polico prejel, zato je sodišče štelo, da je bila tožena stranka seznanjena z njeno vsebino. Ko se mu je ob zaslišanju predočila, je prepoznal, da osnova, ki je navedena na polici, ni prava. Ne glede na to, da je za zavarovalnico določena višja stopnja skrbnosti kot za zavarovalca, je namreč od njega vseeno mogoče pričakovati (vsaj to), da preveri pravilnost podatkov v zvezi s predmetom zavarovanja. Sploh glede na okoliščine sklepanja zavarovalne pogodbe, ki se je sklepala na daljavo, po elektronski pošti in preko telefona ter z več vpletenimi osebami, ki so si med seboj posredovale dokumentacijo. Kajti verjetnost, da pride do napak, je v takem primeru večja. Posledic svoje pasivnosti v zvezi s pregledom zavarovalne police ne more prevaliti na toženo stranko, češ, da ga je bila dolžna opozoriti na nepravilnost podatkov. Tožeča stranka ne pojasni, od kod naj bi izhajala ta obveznost zavarovalnice, niti na kakšen način naj bi izvedela, da ji zavarovalec ni posredoval pravilnih podatkov o predmetu zavarovanja. Tožeča stranka očitno zavarovalne police po njenem prejemu ni prebrala in je šele ob uveljavljanju škodnega primera spoznala, da je prišlo do napačno določene osnove za izračun kasko premije.

10. Pritožba trdi, da se z zaključki sodišča ne strinja ter da so protispisni, neživljenjski in nelogični. Te trditve so pavšalne, saj pritožnica konkretno ne pove, kateri razlogi v sodbi naj bi nasprotovali vsebini listin oziroma zapisnikov o izvedbi dokazov. Sodišče prve stopnje je pojasnilo svojo odločitev s sistematičnimi in logično sklenjenimi argumenti, pritožbeno sodišče pa ni ugotovilo, da bi v izpodbijani sodbi prišlo v nasprotje s samim seboj ali v nasprotje z vsebino listin oziroma izpovedjo zaslišanih prič. Katera dejstva se štejejo za dokazana, odloči sodišče po svojem prepričanju na podlagi vestne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka (8. člen ZPP). Dokazna ocena sodišča prve stopnje, na podlagi katere je zaključilo, da predračun ni bil osnova za sestavo zavarovalne police ter, da je tožeča stranka toženi očitno predložila nepravilne podatke o predmetu zavarovanja (cena in letnik vozila), temelji na pravilno izvedenem dokaznem postopku, ki ga je mogoče preizkusiti.

11. Glede na zgornje razloge pritožba ni utemeljena. V skladu s tem pritožba ni utemeljena niti zoper stroškovno odločitev, ki jo je tožeča stranka izpodbijala le posledično. Pritožbeno sodišče je odgovorilo na pravno odločilne pritožbene razloge (prvi odstavek 360. člena ZPP). Ker pritožbeni razlogi niso podani in tudi ne razlogi, na katere pazi sodišče po uradni dolžnosti (350. člen ZPP), je višje sodišče pritožbo zavrnilo in izpodbijano sodbo potrdilo (353. člen ZPP).

12. O stroških pritožbenega postopka je pritožbeno sodišče odločilo v skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena in s 155. členom ZPP. Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama nosi pritožbene stroške, glede na uspeh pa bi morala toženi stranki povrniti njene pritožbene stroške. Vendar pa je ta, glede na določbo 155. člena ZPP, do povrnitve upravičena le, če bi bili ti stroški za pravdo potrebni. Glede na vsebino odgovora na pritožbo, v katerem tožena stranka ponavlja ugotovitve sodišča prve stopnje in svojim navedbam v postopku na prvi stopnji ni dodala nič novega, kar bi bilo pomembno za odločitev o pritožbi, je višje sodišče odločilo, da ji pritožbeni stroški ne gredo.

Za njo je dokumentacijo po elektronski pošti pošiljal C. C.

Ravnanje mora biti vestno, pošteno, previdno in odgovorno.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 6, 8, 960

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 212, 215

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.