VSL Sklep I Cp 388/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-18

Zvone Strajnar (preds.), dr. Vesna Bergant Rakočević (poroč.), Katja Mramor

delitev solastne nepremičnine - sprememba predloga v nepravdnem postopku - dovolitev spremembe iz razloga smotrnosti - postopek za ugotovitev pripadajočega zemljišča - določitev pripadajočega zemljišča k stavbi - upravičeni predlagatelj - dokazovanje z izvedencem - pripadajoče zemljišče - obseg pripadajočega zemljišča - namenska raba zemljišč - dogovor o uporabi

Predlagatelja sta svoj predlog tekom postopka spremenila in namesto delitve nepremičnine predlagala ugotovitev pripadajočega zemljišča. Ni pomembno, da sta to storila šele po izdelavi strokovnega mnenja izvedenke urbanistične stroke. Za tak predlog sta predlagatelja legitimirana na podlagi 1. točke 46. člena ZVEtL-1.

I. Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

II. Udeleženci sami krijejo vsak svoje stroške tega pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da predstavlja zemljiška parcela z ID znakom 000 pripadajoče zemljišče stavbe na naslovu A., in da se vpiše v zemljiško knjigo kot splošni skupni del stavbe v korist vsakokratnih etažnih lastnikov (I.). Izbrisalo je hipoteko na tej nepremičnini (pri solastnih delih predlagateljev, ID omejitve 001) v korist hipotekarnega upnika Banke B., d. d., zaradi zavarovanja denarne terjatve SV 95/11 z dne 18. 1. 2011, (II.) ter napovedalo poseben sklep o stroških postopka (III.).

2. Zoper sklep se pritožuje nasprotni udeleženec, ki se sklicuje na vse zakonsko predvidene pritožbene razloge. Najprej predlaga popravo sklepa v uvodu glede njegovega imena. Sicer pa navaja, da ni nasprotoval predlogu za delitev solastne nepremičnine, ki sta ga podala predlagatelja, le vztrajal je, da se upoštevajo prodajne pogodbe in pogodba o določitvi medsebojnih razmerij med etažnimi lastniki in uporaba te nepremičnine v naravi. Sam je zato upravičeno pričakoval fizično delitev v skladu z določbami SPZ tako, da bi dobil del stvari, na kateri ima upravičen interes, konkretno na podlagi dejanske rabe stvari v naravi. Med udeleženci je bilo nesoglasje le v manjšem delu, in sicer glede zahtevane služnosti. Sodišče odločitve ne bi smelo prepustiti izvedencu. Predlagatelja sta še celo po prejemu mnenja izvedenca C. C. vztrajala pri fizični delitvi na podlagi pretekle rabe. Pritožnik sodišču očita, da ni izdalo sklepa o spremembi predloga, ki mu je sam argumentirano nasprotoval, v izpodbijanem sklepu pa tega ni vsebinsko dovolj obrazloženo. Trdi, da sprememba predloga ni smotrna, saj ne rešuje sporov med udeleženci. Na mnenje je podal pripombe, ki so bile prezrte. Vztraja, da stavba ne izpolnjuje kriterijev za pripadajoče zemljišče. V prodajnih pogodbah je bilo namreč opredeljeno, kateri del spada h kateremu delu. Tako se dejansko nepremičnina tudi uporablja. Tezo o pripadajočem zemljišču sta predlagatelja začela zastopati šele, ko jima ni priznal služnosti v obsegu, kot sta želela. Predlaga razveljavitev sklepa in nov postopek.

3. Predlagatelja sta na pritožbo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev, opredelila pa sta tudi svoje pritožbene stroške.

5. Noben od uveljavljanih pritožbenih razlogov ni podan; sodišče prve stopnje ni zagrešilo relevantnih napak pri vodenju postopka, pravilno je ugotovilo sporna pravno pomembna dejstva, odločitve pa je tudi materialnopravno pravilna.

6. Za popravo imena nasprotnega udeleženca v izreku izpodbijanega sklepa bo poskrbelo sodišče prve stopnje, ki lahko v skladu s 1. odst. 328. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) kadar koli popravi napake v imenih in številkah ter druge očitne pisne in računske pomote, pomanjkljivosti glede oblike in neskladnost prepisa sodbe z izvirnikom.

7. Glede spremembe predloga predlagateljev, ki se je naprej glasil na delitev solastne nepremičnine, spremenjen pa je bil v predlog za določitev pripadajočega zemljišča, je treba pritrditi očitku pritožbe, ki graja opustitev izdaje posebnega sklepa o tem. Vendar pa gre za nebistveno kršitev določb postopka, ki na pravilnost odločitve ni vplivala. Nasprotni udeleženec je imel dovolj časa, da se je pripravil na postopek po spremenjenem predlogu, nasprotnega niti ne trdi, dovolitev spremembe oz. obravnavanje spremenjenega predloga pa je bila pravilna odločitev in je v izpodbijanem sklepu tudi ustrezno, čeprav skopo obrazložena.

8. Sodišče prve stopnje v tč. 19 pravilno pojasnjuje, da bi moralo po tem, ko je (zlasti s pomočjo izvedencev) ugotovilo, da delitev solastne nepremičnine ni mogoča, predlog za delitev zavrniti. Vendar pa sta predlagatelja svoj predlog tekom postopka spremenila in namesto delitve nepremičnine predlagala ugotovitev pripadajočega zemljišča. Ni pomembno, da sta to storila šele po izdelavi strokovnega mnenja izvedenke urbanistične stroke. Za tak predlog sta predlagatelja legitimirana na podlagi 1. tč. 46. čl. Zakona o vzpostavitvi etažne lastnine na določenih stavbah in o ugotavljanju pripadajočega zemljišča (ZVEtL-1). Smotrno je bilo, da je sodišče prve stopnje spremembo predloga dopustilo, saj je na ta način prihranilo nov postopek in novo, drago in zamudno izvajanje dokazov, ki so že bili izvedeni. V tem smislu je bil izpolnjen pogoj iz 185. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP, ki se smiselno uporablja tudi v nepravdnem postopku, po 37. čl. Zakona o nepravdnem postopku, ZNP), da je sprememba smotrna in dopustna kljub nasprotovanju nasprotnega udeleženca zaradi dokončne ureditve razmerja med strankami.

9. Očitek, da je sodišče svojo odločitev prepustilo izvedencu, ne drži. Izvedenec je strokovni pomočnik sodišča. Sodišče izvede dokaz z izvedencem, če je za ugotovitev ali za razjasnitev kakšnega dejstva potrebno strokovno znanje, s katerim sodišče ne razpolaga (243. čl. ZPP). S pomočjo stalnega sodnega izvedenca gradbene stroke, ter dodatno s pomočjo stalne sodne izvedenke urbanistične stroke je sodišče prve stopnje tudi v tem postopku ugotavljalo dejstva, za katera samo nima ustreznega znanja. S temi dokazi je ugotovilo, da nepremičnina v naravi, glede na svojo velikost in funkcijo, ni primerna za delitev, poleg tega pa glede na njeno velikost za delitev obstajajo tudi administrativne ovire.

10. Sodišče prve stopnje je torej s pomočjo izvedencev gradbene in urbanistične, pa tudi z opravo ogleda na kraju samem, ugotovilo, da predstavlja solastna parcela 000 tisto zemljišče, ki je neposredno namenjeno oz. potrebno za redno rabo stavbe, kar je definicija pripadajočega zemljišča (42. čl. ZVEtL-1). V tč. 17 je sodišče prve stopnje ustrezno pojasnilo, da je za normalno rabo celotne stavbe potrebna celotna navedena parcela ne glede na to, da je po dogovoru do sedaj del vrta uporabljal samo eden od solastnikov. Zemljišče je potrebno za vzdrževanje zelenega pasu okoli stavbe ter tako vsem uporabnikom omogoča ustrezno kvaliteto bivanja ter odmik od sosedov, skupaj z dostopom. Gre za ograjeno zemljišče, relativno majhne površine, ki je namenjeno prehodu, omogoča parkiranje, prostor za odpadke, prostor za igro in počitek, ipd.

11. Sodišče prve stopnje ni prezrlo pripomb, ki jih je imel pritožnik na obe mnenji izvedencev, ki sta jasno sugerirali neprimernost delitve (kar je sicer pravna, sodna odločitev). A v mnenjih ni videlo nejasnosti, vrzeli in ju je utemeljeno sprejelo kot strokovni, temeljiti in prepričljivi ter tako kot ustrezni podlagi za svojo odločitev. Oba, tako ing. C. C., gradbeni izvedenec, kot tudi ga. D. D., urbanistka, sta obrazložila, zakaj menita, da gre za gradbeno parcelo oz. za funkcionalno zemljišče celotne stavbe (ki ima šest delov oz. tri stanovanja). Ing. C. C. je poudaril še administrativno prepoved - omejitev fizične delitve zemljišča na manjše parcele od normativne površine za pozidavo (400 m2), D. D. pa zasnovo enotne gradbene parcele glede na socialni, higienski, prometni, požarni in komunalni vidik, lego stavbe, razdaljo med stavbami itd. Ugotovitve oz. mnenje gradbenega izvedenca natančneje in korektno povzema sodišče prve stopnje v tč. 9, ugotovitve izvedenke urbanistične stroke pa v tč. 15.

12. Pritožbeno sodišče nima tako nobenih pomislekov v ugotovljeno dejansko stanje, dokazno oceno in presojo sodišča prve stopnje, da gre za pripadajoče zemljišče. Poudariti je treba, da je s tem urejen (le) stvarnopravni položaj nepremičnine, kar pa nikakor ne pomeni, da se etažni lastniki, ki jim skupaj pripada navedeno zemljišče, ne morejo dogovoriti o načinu njegove rabe oz. uporabe, kot so to tudi že storili. Tak dogovor je po splošnih predpisih veljaven, saj pogodbe zavezujejo pogodbenike. Na smiselnost in možnost upoštevati želje etažnih lastnikov skozi dogovor o uporabi je opozoril že gradbeni izvedenec, kar korektno povzema tudi sodišče prve stopnje (tč. 9, str. 5). Pogodba o določitvi medsebojnih razmerij (B8) na katero se sklicujeta tudi prodajni pogodbi (B9 in B10), s predmetno odločitvijo nikakor ni "razveljavljena".

13. Pritožba je glede na obrazloženo neutemeljena in jo je bilo treba zavrniti ter sklep sodišča prve stopnje potrditi, saj tudi uradni preizkus odločitve ni pokazal relevantnih pomanjkljivosti oz. napak (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi z 42. čl. ZNP-1 in 3. čl. ZVEtL-1).

14. Po 1. odst. 40. čl. ZNP-1 v zv. s 3. čl. ZVEtL-1 krije vsak udeleženec sam svoje pritožbene stroške.

Zakon o vzpostavitvi etažne lastnine na določenih stavbah in o ugotavljanju pripadajočega zemljišča (2017) - ZVEtL-1  - člen 3, 42, 46

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 185

Zakon o nepravdnem postopku (1986) - ZNP  - člen 37

Zakon o nepravdnem postopku (2019) - ZNP-1  - člen 42

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.