VSL Sodba VII Kp 68923/2023
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-04

mag. Špela Koleta (preds.), Tatjana Merčun (poroč.), Lea Habjanič

KAZENSKO MATERIALNO PRAVO - KAZENSKO PROCESNO PRAVO

kaznivo dejanje oškodovanja tujih pravic - stvarna pravica - blanketna norma - neposestna zastavna pravica - nastanek neposestne zastavne pravice - konkretizacija zakonskega znaka - register neposestnih zastavnih pravic - vpis v register - sprememba opisa - objektivna identiteta med obtožbo in sodbo

Neposestna zastavna pravica nastane s sporazumom v obliki neposredno izvršljivega notarskega zapisa (prvi odstavek 171. člena SPZ) in učinkuje že s pridobitvijo stvarne pravice, ne glede na to, ali je (že) vpisana v register neposestnih zastavnih pravic.

I. Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Obdolženega se oprosti plačila sodne takse kot stroška pritožbenega postopka.

1. Okrajno sodišče v Ljubljani je z uvodoma navedeno sodbo spoznalo obdolženega A. A. za krivega kaznivega dejanja oškodovanja tujih pravic po prvem odstavku 223. člena Kazenskega zakonika (KZ-1). Izreklo mu je pogojno obsodbo z določeno kaznijo šest mesecev zapora in preizkusno dobo dveh let. Po drugem odstavku 105. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) je oškodovano gospodarsko družbo B., leasing finance, d. o. o., s celotnim premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo. Odločilo je, da se obdolženca na podlagi četrtega odstavka 95. člena ZKP oprosti povrnitve vseh stroškov kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. člena ZKP, o nagradi in potrebnih izdatkih zagovornika pa bo odločeno po določbah Zakona o brezplačni pravni pomoči.

2. Zoper sodbo se je pritožil zagovornik obdolženega iz pritožbenih razlogov bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, kršitve kazenskega zakona ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Višjemu sodišču je predlagal, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da obdolženca oprosti obtožbe za očitano mu kaznivo dejanje, stroške postopka pa naloži v breme proračuna.

4. Zagovornik trdi, da glede opredelitve (identitete) oškodovane družbe ni podana objektivna identiteta med obtožbo in sodbo. Navaja, da je obtožni predlog obdolžencu očital, da je storil obravnavano kaznivo dejanje na škodo družbe B., d. o. o., v izreku izpodbijane sodbe pa je sodišče prve stopnje zapisalo, da je obdolženec z očitanim dejanjem oškodoval družbo B., leasing finance, d. o. o. V dokaznem postopku se je izkazalo, da gre pri omenjenih družbah za dva različna gospodarska subjekta. Zagovornik prvostopenjskemu sodišču očita, a) da je v nasprotju z določbo 354. člena ZKP poseglo v vsebino očitka, s čimer je zagrešilo bistveno kršitev določb kazenskega postopka po 9. točki prvega odstavka 371. člena ZKP, in b) da obdolžencu ni omogočilo, da bi se o spremembi opisa kaznivega dejanja izjavil, s čimer je kršilo njegovo pravico do obrambe (bistvena kršitev določb kazenskega postopka po drugem odstavku 371. člena ZKP).

5. Po prvem odstavku 354. člena ZKP se sme sodba nanašati samo na osebo, ki je obtožena, in samo na dejanje, ki je predmet obtožbe, obsežene v vloženi oziroma na glavni obravnavi spremenjeni ali razširjeni obtožnici. Gre za pravilo objektivne identitete med obtožbo in sodbo, s katerim je varovano načelo akuzatornosti (obtožno načelo) - tožilec je tisti, ki uokviri polje sodne presoje z opisom kaznivega dejanja v obtožnem aktu. Sodišče je na opis kaznivega dejanja iz obtožbe vezano, vendar pa skladno s sodno prakso takšna vezanost na dejstveni opis ni absolutna. Sodišče sme namreč v določenih primerih konkreten opis kaznivega dejanja v sodbi spremeniti, ne da bi s tem kršilo objektivno identiteto med obtožbo in sodbo. Dopustne so spremembe, ki niso pravno relevantne za kaznivo dejanje in kazensko odgovornost obdolženca, pa tudi spremembe, ki so redakcije, stilistične ali jezikovne narave oziroma spremembe obtožbe, ki naredijo opisa kaznivega dejanja natančnejši, jasnejši.

6. Iz podatkov spisa in razlogov izpodbijane sodbe izhaja, da je Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani na Okrajno sodišče v Ljubljani zoper obdolženega A. A. vložilo obtožni predlog Kt/12919/2023/KS z dne 11. 9. 2023, s konkretnim očitkom, da je kot odgovorna oseba pravne osebe C., d. o. o., v času od 3. 2. 2022 do 5. 1. 2023 na območju Republike Slovenije odsvojil premičnini: vlečno vozilo Volvo, ..., številka ..., registrske številke ..., in priklopno vozilo, vozilo za posebne namene za zabojnike, znamke D-TEC, VCC 01 F DGAA, Flexi trailer, številka šasije ..., registrske številke ..., kljub temu, da je vedel, da ima na vozilih družba

, neposestno zastavno pravico na podlagi notarskega zapisa notarja D. D., št. SV 160/22 z dne 3. 2. 2022, in sicer je priklopno vozilo D-TEC VCC-01 F DGAA dne 26. 9. 2022 prodal družbi E., d. o. o., po računu, številka 0216/2022 z dne 23. 9. 2022, vlečno vozilo Volvo ... pa točno neugotovljenega dne odsvojil družbi F., d. o. o. iz Bosne in Hercegovine, z navedenim pa je družbo B., d. o. o. oškodoval za 20.000,00 EUR.

7. Obtožbeni opis kaznivega dejanja razkrije, da je (že) tožilstvo obdolžencu očitalo storitev kaznivega dejanja na škodo gospodarske družbe B., leasing finance, d. o. o., saj je ob prvi omembi oškodovane družbe zapisano njeno pravo, polno ime firme. V zadnji vrstici konkretnega dela opisa kaznivega dejanja) pa je navedena njena skrajšana oblika imena B., d. o. o. in le v ta (zadnji) del opisa je sodišče prve stopnje poseglo tako, da je tudi v tem delu ime oškodovane družbe navedlo z njenim polnim imenom firme. V 3. točki obrazložitvi izpodbijane sodbe je utemeljilo razloge za takšen poseg. Pojasnilo je, da se je v dokaznem postopku izkazalo, da gre pri družbah B., d. o. o. in B., leasing finance, d. o. o. za dva različna gospodarska subjekta, pri čemer iz izpovedbe predstavnika družbe B., leasing finance, d. o. o. in iz listinskih dokazov izhaja, da je obdolženec storil kaznivo dejanje na škodo slednje (kot zatrjevano v obtožbi). Zato je zaradi konsistentnosti (in odpravka zmede) v konkretnem delu opisa kaznivega dejanja obakrat (torej tudi ob zadnji omembi) navedlo polno ime oškodovane gospodarske družbe. Takšna sprememba opisa je tudi po oceni pritožbenega sodišča zgolj redakcijske, stilistične narave, s čimer se vsebina očitanih izvršitvenih ravnanj in kazenskopravni očitek kot celota za obdolženca nista nič spremenila. Objektivna identiteta med obtožbo in sodbo je zato bila ohranjena, posledično zatrjevana bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 9. točke prvega odstavka 371. člena ZKP ni podana. Obdolženec je bil z vročitvijo obtožnega predloga seznanjen, da ga bremeni kaznivo dejanje na škodo gospodarske družbe B., leasing finance, d. o. o.. Torej je bil od začetka sodnega kazenskega postopka seznanjen z vsemi posamičnimi podatki dejanske in pravne narave, ki se mu omogočali, da skladno z njimi lahko pripravi svojo obrambo in se o konkretnih očitkih izjavi. Neutemeljena je zato pritožbena graja, da je bila obdolžencu s posegom sodišča v opis kaznivega dejanja okrnjena pravica do obrambe, saj se s posegom v dejstveni opis ni v ničemer spremenila vsebina očitka in ne identiteta oškodovane družbe.

8. Zagovornik v pritožbi uveljavlja kršitev kazenskega zakona po 1. točki 372. člena ZKP. Meni, da dejanje, za katerega se obdolženec preganja, ni kaznivo dejanje. Navaja, da opis kaznivega dejanja ne opredeljuje vseh zakonskih znakov kaznivega dejanja po prvem odstavku 223. člena KZ-1, ker ne vsebuje konkretizacije zakonskega znaka "zastavna pravica". V opisu kaznivega dejanja je namreč izostala navedba, da je bila neposestna zastavna pravica, kot je opredeljena v izreku izpodbijane sodbe, vpisana v register neposestnih zastavnih pravic.

9. V abstraktnem delu opisa kaznivega dejanja je navedeno, da je obdolženec zato, da bi drugemu preprečil uveljavitev stvarne pravice, odtujil svojo stvar, na kateri je imel ta zastavno pravico in ga s tem oškodoval. Opis dejanja v konkretnem delu takšen abstrakten očitek konkretizira s konkretnimi dejstvi in okoliščinami obravnavanega historičnega dogodka. Med drugim je zakonski znak "zastavna pravica" opredeljen z navedbo vrste zastavne pravice - neposestna zastavna pravica, z navedbo načina njenega nastanka - na podlagi notarskega zapisa notarja D. D., št. SV 160/22 z dne 3. 2. 2022, z opredelitvijo predmetov na katerih je bila zastavna pravica ustanovljena (vlečno vozilo Volvo ..., številka šasije ..., registrske številke ... in priklopno vozilo, vozilo za posebne namene za zabojnike, znamke D-TEC VCC-01 F DGAA, Flexi trailer, številka šasije ..., registrske številke ...), z imenovanjem zastavne upnice družbe B., leasing finance, d.o.o. in družbe zastaviteljice C., d. o. o., katere odgovorna oseba je bil obdolženec. S takšno opredelitvijo je zakonski znak "zastavna pravica" dovolj določno konkretiziran/individualiziran, zato je opis kaznivega dejanja (tudi glede tega zakonskega znaka) sklepčen.

10. Zagovornik z zatrjevanjem, da neposestna zastavna pravica, kot opredeljena v izreku izpodbijane sodbe, ni bila vpisana v ustrezen register, prereka njen obstoj, s čimer po vsebini uveljavlja pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Zagovornik namreč nasprotuje zaključku (dokazni oceni) sodišča prve stopnje, da je bila na vlečnem vozilu Volvo in priklopnem vozilu Flexi trailer v korist družbe B., leasing finance, d. o. o. ustanovljena neposestna zastavna pravica. Svoje stališče opira na določbo četrtega odstavka 171. člena Stvarnopravnega zakonika (SPZ) in izpostavlja, da neposestna zastavna pravica na premičnini, za katero se vodi register iz 177. člena tega zakona (kamor sodi tudi zastavna pravica na vozilih), nastane z njenim vpisom v ta register. Vpis neposestne zastavne pravice je nujna, formalna in konstitutivna sestavina zastavne pravice. Ker takšen vpis v danem primeru ni bil izveden (niti sodišče prve stopnje tega dejstva v dokaznem postopku ni ugotavljalo), neposestna zastavna pravica v korist družbe B., leasing finance, d. o. o. na vozilih, ki sta predmet obtožbe, ni nastala.

11. Določba prvega odstavka 223. člena KZ-1 je "tiha" blanketna kazenskopravna norma, saj je v njej uporabljen pojem zastavna pravica, ki je do podrobnosti urejen v drugem pravnem področju in ima v celotnem pravnem sistemu enak pomen, razen če njegovega pomena za kazensko pravo ne določa posebna razlagalna norma (99. člen KZ-1). Ker 99. člen KZ-1 pomena izraza "zastavna pravica" ne določa, je zakonski pomen navedenega pojma nujno vezan le na njegovo opredelitev, ki je kot takšna določena z dopolnilnimi predpisi (v Stvarnopravnem zakoniku). Zakonski znak "zastavna pravica" je torej treba razumeti/razlagati v skladu s civilno - stvarnopravnim pojmovanjem te pravice, tudi z vidika vprašanja njenega obstoja, nastanka, učinkovanja in prenehanja.

12. Iz pritožbeno neprerekanih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da so družba B., leasing finance, d. o. o. (kot posojilodajalka oziroma upnica), družba C., d. o. o (kot posojilojemalka oziroma dolžnica) in A. A. (kot porok in solidarni plačnik) sklenili pogodbo o kratkoročnem posojilu, št. 9048-2022. Na podlagi te pogodbe je družba posojilodajalka družbi posojilojemalki nakazala posojilo v višini 20.000 EUR. Pogodba o kratkoročnem posojilu je bila sklenjena dne 3. 2. 2022 v obliki notarskega zapisa (priloga A 1/3). Ta pogodba je za zavarovanje terjatve družbe posojilodajalke vključevala tudi sporazum o zavarovanju terjatve z neposestno zastavno pravico na vlečnem vozilu Volvo in priklopnem vozilu Flexi trailer, oboje last družbe C., d. o. o.. Tako denimo iz 4. člena sporazuma izhaja, da je družba zastaviteljica C., d. o. o. izrecno soglašala in dovolila, da se terjatev po pogodbi in sporazumu o ustanovitvi neposestne zastavne pravice na motornih vozilih zavaruje z ustanovitvijo neposestne zastavne pravice na premičnini, prepovedjo odtujitve in obremenitve ter zaznambo neposredne izvršljivosti notarskega zapisa za sklenjeno terjatev. V okviru tega člena je bila določena tudi zaveza zastaviteljice, da zastavljenih premičnin ne bo odtujila ali dodatno obremenila brez izrecnega pisnega soglasja zastavne upnice. Sporazum o ustanovitvi neposestne zastavne pravice na vozilih družbe C., d. o. o. je bil sklenjen v obliki notarskega zapisa.

13. Iz obrazložitve izpodbijane sodbe izhaja, da je sodišče prve stopnje glede vprašanja nastanka/obstoja zakonskega znaka "zastavna pravica" izhajalo iz okoliščine, da sta družbi B., leasing finance, d. o. o. in C., d. o. o. v obliki notarskega zapisa sklenili sporazum o ustanovitvi neposestne zastavne pravice na omenjenih vozlih. Pomen tega sporazuma je sodišče prve stopnje razlagalo skladno z njegovim stvarnopravnim pomenom (točka 26 - 32 izpodbijane sodbe). Takšna razlaga je v celoti pravilna in jo sprejema tudi pritožbeno sodišče.

14. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je pravilna utemeljitev izpodbijane sodbe, da neposestna zastavna pravica nastane s sporazumom v obliki notarskega zapisa (prvi odstavek 171. člena SPZ). S tem sporazumom zastavitelj izjavi voljo, da se njegova pravica na zastavljeni stvari omeji z ustanovitvijo zastavne pravice v korist zastavnega upnika. Pravilna je tudi nadaljnja razlaga sodišča prve stopnje, da ima takšen posel značilnost razpolagalnega pravnega posla, katerega učinek je nastanek, prenos, omejitev ali prenehanje stvarne pravice. Pravni učinek pridobitve stvarne (zastavne) pravice v razmerju med odsvojiteljem in pridobiteljem nastane že na podlagi sklenitve takšnega pravnega posla. Navedeno pomeni, da neposestna zastavna pravica v razmerju med zastavnim upnikom in zastaviteljem učinkuje s trenutkom, ko v njunem razmerju začne učinkovati razpolagalni pravni posel o ustanovitvi zastavne pravice. Zastavni upnik se torej lahko od sklenitve sporazuma o ustanovitvi neposestne zastavne pravice veljavno sklicuje na svojo zastavno pravico. Zastavitelj pa po tem, ko je opravil ta razpolagalni pravni posel, v razmerju do zastavnega upnika ne more (pravno učinkovito) uveljavljati, da zastavna pravica ni nastala oziroma da ne obstaja.

15. Sodišče prve stopnje se je v 31. točki izpodbijane sodbe opredelilo tudi do pomena vpisa neposestne zastavne pravice v register neposestnih zastavnih pravic (četrti odstavek 171. člena SPZ). Kot je tehtno obrazložilo, takšen vpis v register ustvarja publicitetni učinek, saj se z njim varuje pravni promet in tretje osebe (učinek

). Namen inkriminacije kaznivega dejanja po 223. členu KZ-1 pa ni varstvo javnega interesa po spoštovanju pravnega prometa, temveč je objekt kazenskopravnega varstva po tej zakonski določbi premoženje zastavnega upnika oziroma užitkarja; inkriminirana so tista storilčeva izvršitvena ravnanja, ki posegajo v premoženjsko sfero drugega - oškodovanca (zastavnega upnika), ki mu zaradi tega nastane premoženjska škoda. Zato je toliko bolj (argumentum a fortiori) potrebno šteti, da za obstoj zakonskega znaka "zastavna pravica" zadostuje že sama sklenitev sporazuma o ustanovitvi neposestne zastavne pravice med zastaviteljem in zastavnim upnikom.

16. Glede na povzeta materialnopravna izhodišča je utemeljen zaključek sodišča prve stopnje, da so v danem primeru s sklenitvijo sporazuma o ustanovitvi zastavne pravice v obliki notarskega zapisa z dne 3. 2. 2022 nastopili učinki takšnega (razpolagalnega) pravnega posla; lastninska pravica družbe zastaviteljice C., d. o. o. je na vlečnem in priklopnem vozilu postala obremenjena z neposestno zastavno pravico v korist družbe B., leasing finance, d. o. o. Družba zastaviteljica po tem trenutku ni mogla več uveljavljati, da ta zastavna pravica ni nastala oziroma da ne obstaja, temveč je bila zavezana k njenemu spoštovanju. Drugačno stališče zagovornika (da kaznivo dejanje ni podano, ker neposestna zastavna pravica ni bila vpisana v register zastavnih pravic) je pravno nevzdržno, saj povsem razvrednoti pomen sklenjenega sporazuma o ustanovitvi neposestne zastavne pravice, ki je za stranki (že) z njegovo sklenitvijo ustvaril pravne učinke na stvarnopravnem področju.

17. Zagovornik polemizira tudi z utemeljitvijo sodišča prve stopnje, da je obdolžencu dokazan direktni naklep. Meni, da je takšen zaključek zmoten in preuranjen. S takšnimi pritožbenimi navedbami ni mogoče soglašati, saj so povsem nekonkretizirane in v celoti pavšalne. Sodišče prve stopnje je v 33. točki obrazložitve sodbe navedlo konkretne okoliščine, iz katerih je sklepalo, da je obdolženec obravnavano kaznivo dejanje storil z direktnim naklepom, torej zavestno in hote. Upoštevalo je njegov zagovor in izvedene dokaze ter ugotovilo, da se je obdolženec dobro zavedal funkcije direktorja gospodarske družbe C., d. o. o. in tudi pomena sklenitve posojilne pogodbe z družbo B., leasing finance, d. o. o., ki je vključevala sporazum o ustanovitvi zastavne pravice na vlečnem in priklopnem vozilu last družbe C., d. o. o.. Iz sporazuma je jasno in določno izhajala dolžnost družbe zastaviteljice, da zastavljenih premičnin ne odtuji ali obremeni brez izrecnega soglasja zastavne upnice. Obdolženec je priznal, da je zastavljeni vozili prodal, ker je bila takrat njegova družba v slabem finančnem stanju, s prejetim denarjem pa je deloma poplačal dolgove družbe. Takšen zagovor obdolženca podpira obrazložitev sodišča prve stopnje, da se je le-ta zavedal, da sta vlečno in priklopno vozilo družbe C., d. o. o. obremenjeni z zastavno pravico v korist družbe B., leasing finance, d. o. o., da zato z vozili ne sme prosto razpolagati in da bo v nasprotnem primeru (z odtujitvijo predmetov zastave) zastavni upnici nastala premoženjska škoda. Obdolženec je namreč priznal, da je bila družba C., d. o. o. v slabem finančnem stanju, družba tako ni imela drugega vrednega premoženja, iz katerega se bi lahko zastavna upnica poplačala. Obdolženec se je torej zavedal pomena svojega ravnanja, očitano dejanje pa je tudi hotel storiti. V zagovoru je namreč pojasnil, da je s prodajo zastavljenih vozil hotel priti do sredstev, s katerimi bi poravnal obveznosti svoje družbe. S takšnim ravnanjem je dal prednost reševanju finančnih težav svoje družbe, povsem pa je izkrivil stvarnopravna upravičenja in ekonomski interes oškodovane družbe.

18. Odločbe o kazenski sankciji pritožnik ni posebej izpodbijal, vendar pritožba vložena zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja ali zaradi kršitve kazenskega zakona, ki se poda v korist obdolženca, obsega tudi pritožbo zaradi odločbe o kazenski sankciji (386. člen ZKP), zato je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo tudi v tem delu. Preizkus je pokazal, da je sodišče prve stopnje obdolžencu izreklo primerno in pravično kazensko sankcijo. Glede na težo kaznivega dejanja, kazensko odgovornost obdolženca, okoliščine, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno (kaznivo dejanje je obdolženec storil v finančni stiski pri reševanju svoje gospodarske družbe), in podanih več olajševalnih okoliščin: obdolženec še ni bil kaznovan, tekom kazenskega postopka je oškodovani družbi deloma povrnil premoženjsko škodo, po storjenem kaznivem dejanju se je zaposlil pri novem delodajalcu, zato je verjetnost ponovitve kaznivega dejanja majhna, je prvostopenjsko sodišče izreklo po vrsti ustrezno kazensko sankcijo opozorilne narave - tj. pogojno obsodbo. Sodišče prve stopnje je v okviru izrečene pogojne obsodbe obdolžencu določilo kazen šestih mesecev zapora, kar po oceni pritožbenega sodišča odraža težo storjenega kaznivega dejanja in vse olajševalne in obteževalne okoliščine primera, ki jih je sodišče prve stopnje kot relevantne ugotovilo in jih ustrezno ovrednotilo. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je tudi dolžina preizkusne dobe v trajanju dveh let glede na ugotovljene okoliščine primera določena ustrezno.

19. Ker so pritožbene navedbe neutemeljene, sodišče druge stopnje pa tudi ni našlo kršitev na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (prvi odstavek 383. člena ZKP), je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

20. Zagovornik s pritožbo ni uspel, zato bi moral obdolženi plačati stroške pritožbenega postopka. Iz istih razlogov, kot so navedeni v izpodbijani sodbi, ga je pritožbeno sodišče na podlagi prvega odstavka 98. člena ZKP v zvezi s četrtim odstavkom 95. člena ZKP plačila sodne takse kot stroška pritožbenega postopka oprostilo, saj bi v nasprotnem lahko bilo ogroženo njegovo preživljanje.

Denimo sodbe Vrhovnega sodišča RS I Ips 17/2011 z dne 1. 9. 2011, I Ips 104/2002 z dne 8. 5. 2003, I Ips 96357/2010-594 z dne 4. 9. 2014 in druge.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 223, 223/1

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 354, 371, 371/1, 371/1-9, 372, 372/1

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 171, 171/1, 171/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.