VSL Sklep I Cp 2029/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-25

Katarina Marolt Kuret (preds.), Majda Irt (poroč.), Alenka Kobal Velkavrh

določitev pripadajočega zemljišča k stavbi - izpolnjevanje dejanskih kriterijev - družbena lastnina - zemljišče namenjeno za redno rabo stavbe - parkirišča - prostorski akti in upravna dovoljenja - upravna odločba - dostopna pot - pretekla raba - redna raba - upravni akt

Odločilno težo pretekli rabi se daje v primerih/situacijah ugotavljanja obsega pripadajočega zemljišča, ko upravne/lokacijske dokumentacije ni na razpolago, za kar pa v obravnavani zadevi ne gre.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (v II. točki izreka) potrdi.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da so parc. št. 1603/4, 1603/5 in 1603/9, k. o. X,

pripadajoče zemljišče in pomožne nepremičnine parcele 1599/1, iste k. o., na kateri stoji stavba A. ulica 43, z ID znakom X 3520, ter parcel 1603/11 in 1603/12, iste k. o., na katerih stoji stavba brez naslova z ID znakom X 3542, v skupni lastni vsakokratnih lastnikov parcel 1599/1, 1603/11 in 1603/12, iste k. o. (I. točka izreka). Zavrnilo je predlog, da je parcela 1603/6 pripadajoče zemljišče (II. točka izreka), in sklenilo, da se izvede zemljiškoknjižni vpis v zemljiški knjigi po uradni dolžnosti v vrstnem redu zaznambe postopka za določitev pripadajočega zemljišče (III. točka izreka).

2. Predlagatelja po svojem pooblaščencu vlagata pritožbo zoper zavrnilni del sklepa. Uveljavljata vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena ZPP

(ki se uporablja na podlagi 3. člena ZVEtL-1

). Predlagata spremembo sklepa tako, da tudi parcela 1603/6 predstavlja pripadajoče zemljišče parcele 1599/1, na kateri stoji stavba A. cesta 43, podredno pa razveljavitev sklepa v izpodbijanem delu in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Pritožnika očitata zmotnost uporabe materialnega prava, saj bi moralo sodišče upoštevati vse kriterije iz 43. člena ZVEtL-1. Zaključek sodišča, da sporna parcela izpred leta 1997 ni bila zajeta v upravnih odločbah, ni pravilen, saj to ni edini kriterij; sodišče pa ne obrazloži, zakaj ni sledilo kriteriju pretekle rabe in zakaj je večjo težo pripisalo prvemu kriteriju po 1. točki 1. odst. 43. člena. Pretekla in sedanja raba kažeta, da gre za pripadajoče zemljišče, kar je potrdila tudi izvedenka, ki v dopolnilnem mnenju iz leta 2023 ni spremenila presoje, da gre za pripadajoče zemljišče k stavbi.

V nasprotju z listinami je obrazložitev sodišča, da pred letom 1997 parcela 1603/6 ni bila zajeta v upravnih odločbah. Izvedenka je v dopolnitvi mnenja iz aprila 2023 omenila, da iz lokacijske dokumentacije št. 38844 iz leta 1994 izhaja, da je bilo predvideno k stavbi 24 parkirnih mest. Ta bi se nahajala tudi na parc. 1603/6. Na podlagi LD 38844 je bilo izdano predlagatelju B. B. gradbeno dovoljenje z dne 14. 10. 1996 in kasneje uporabno dovoljenje. Sporna parcela vsaj po letu 1994 predstavlja pripadajoče zemljišče tudi po prostorskih aktih. Sodišče se ni opredelilo do pritožnikovih navedb o asfaltiranju peščenega parkirišča s strani nasprotne udeleženke Mestne občine ... v letu 1998. To parkirišče je bilo asfaltirano in zgrajeno v letu 1998. Mestna občina ... je asfaltirala in uredila dotedanje makadamsko parkirišče kot odškodnino za škodo, ki je nastala uporabnikom in lastnikom A. ceste oziroma lokalom v stavbi zaradi zaprtja in prenove A. ceste. Sodišče se tudi ni opredelilo glede vzdrževanja in pretekle rabe prostora. Opredelilo se je le do navedb v najemni pogodbi, a ta glede ugotovitve obsega pripadajočega zemljišča sploh ni pomembna. Nasprotna udeleženka C. C. se ni sklicevala na vsebino pogodbe o kritju stroškov vzdrževanja, ki jo omenja sodišče v sklepu. Najemna pogodba dokazuje izključno to, da so bila parkirišča nujno potrebna za uporabo stavbe. Tudi v izvedenskem mnenju omenjen IZSEK situacije 1993, do katerega se sodišče ni opredelilo, kaže, da se parkirna mesta nahajajo na zemljišču parc. št. 1603/4 in 1603/6, ter gre za pripadajoče zemljišče. Fotografije iz več različnih obdobij prav tako dokazujejo, da je bila sporna parcela od nekdaj namenjena parkiranju gostov. Sodišče pa se do ključnih navedb in dokazov ni opredelilo, zato se sklepa ne da preizkusiti.

Dejstvo, da navedena parcela ni bila zajeta v upravnih odločbah (pa je bila), predstavlja pravno vprašanje. Sodišče je v celoti spregledalo mnenje izvedenke, ki je navedla, da predstavlja sporno zemljišče pripadajoče zemljišče k stavbi; v dopolnitvi mnenja pa, da gre za pravno vprašanje, ker naj navedena parcela ne bi bila vključena v upravne odločbe pred letom 1997. Sodišče bi moralo uporabiti vse kriterije iz 43. člena ZVEtL-1.

V obravnavani zadevi gre za zemljišča, ki med drugim predstavljajo parkirne prostore; parcela 1603/6 sploh nima svojega dostopa in ni namenjena ničemur drugemu kot parkiranju za stavbo.

Sodišče se ni opredelilo do spreminjajočih se navedb C. C. v luči dogovora iz leta 2000; najprej je trdila, da gre za samostojno parcelo, ki ne služi predmetni stavbi, nato pa, da so se dogovorili o odkupu polovice sporne parcele s strani predlagateljev.

Sodišče je po nepotrebnem ugotavljalo, ali so določeni lastniki stavbe pravno pridobili lastninsko pravico na sporni parceli, saj ZVEtL-1 uzakonja domnevo, da je pripadajoče zemljišče last lastnikov stavbe. Moralo bi ugotoviti, da gre za pripadajoče zemljišče, in šteti, da so lastniki stavbe tudi lastniki pripadajočega zemljišča.

3. Na pritožbo je odgovorila prva nasprotna udeleženka. Ta meni, da je pritožba neutemeljena. Zato predlaga njeno zavrnitev.

5. Pripadajoče zemljišče je tisto zemljišče, ki je bilo neposredno namenjeno ali potrebno za redno rabo stavbe, in je postalo last lastnika stavbe na podlagi predpisov, veljavnih pred 1. januarjem 2003, kot so zlasti predpisi o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini ali predpisi, ki so urejali pravila o posledicah gradnje na tujem svetu, pravila etažne lastnine in pravila o vezanosti pravic na zemljišču na pravice na stavbi (prvi odstavek 42. člena ZVEtL-1).

6. ZVEtL-1 v 43. členu določa merila, po katerih sodišče ugotavlja zemljišče, ki je postalo last lastnika stavbe po posebnih pravilih prvega odstavka prejšnjega člena. Pri ugotovitvi obsega pripadajočega zemljišča se, kot izhaja iz prvega odstavka 43. člena ZVEtL-1, upoštevajo zlasti (1) prostorski akti in upravna dovoljenja, (2) katero zemljišče je v razmerju do stavbe predstavljalo dostopne poti, dovoze, parkirne prostore, prostore za smetnjake, prostore za igro in počitek, zelenice, zemljišče pod atrijem in podobno, (3) pretekla redna raba zemljišča ter (4) merila in pogoji iz prostorskih aktov, ki so veljali od izgradnje stavbe do pridobitve lastninske pravice lastnika stavbe na pripadajočem zemljišču. Kriteriji so v navedenem členu navedeni le primeroma in sodišče niti ni dolžno uporabiti vseh.

Pri tem mora sodišče upoštevati, da mora biti namembnost zemljišča k stavbi utemeljena tako z urbanističnega kot tudi z dejanskega vidika.

Urbanistični vidik je zaobsežen s kriteriji v 1. in 4. točki prvega odstavka 43. člena ZVEtL-1, medtem ko dejanski vidik utemeljujejo kriteriji iz 2. in 3. točke prvega odstavka 43. člena ZVEtL-1.

7. V pritožbenem postopku je sporna parcela 1603/6,

ki se v naravi navezuje na parcelo 1603/4. Iz izpodbijanega sklepa in neprerekanih trditev strank je razbrati, da se nahaja parcela 1603/4 ob stanovanjski hiši A. cesta 43, ki stoji na parc. 1599/1 (poleg stavbišča predstavlja v naravi dvorišče s parkiriščem). Ta hiša/stavba je bila v času gradnje konec 19. stoletja stanovanjska hiša z več bivalnimi prostori. Nato je bila temeljito obnovljena. Stavbišče in obširno zemljišče okoli nje je bilo nacionalizirano v letu 1958 (denacionalizacijska odločba z dne 3. 9. 1998), s pridržkom trajnega uživanja bivših lastnikov na njem (v luči določb ZNNZ). Na delu takšnega zemljišča, ki je bilo v družbeni lastnini in se je delilo na več parcel, se je v 70. in 80. letih prejšnjega stoletja zgradilo več večstanovanjskih stavb. Hiša na naslovu A. cesta 43 in stavba (dejansko ožji prizidek) brez naslova, ki v celoti pokrivata parceli št. 1603/11 in 1603/12, ter se nahajata južno ob parceli 1599/1 proti A. cesti, predstavljata en objekt.

8. Sporna parcela v izmeri 511 m2 (nastala konec leta 1998 - glej prilogo A22), prej del ogromnega zemljišča s parc. št. 1063/2 (glej izseke GURS v izvedenskem mnenju iz oktobra 2019), ki se je razprostiralo vzhodno, severno in severozahodno nad parc. št. 1599/1 in 1603/4, vse do D. ceste, je v naravi v neugotovljenem obsegu asfaltirana površina (pred letom 1998 je bila makadamsko parkirišče),

ki s stališča obstoječega pripadajočega zemljišča s parc. št. 1603/4, na kateri so parkirna mesta, dostop/dostavna pot do hiše/stavbe, predstavlja nadaljevanje parkirnih mest za manevracijo ter z namenom za dodatno parkiranje vozil. Parcela 1603/6 je bila glede na upravno odločbo z dne 3. 9. 1998 vrnjena v denacionalizacijskem postopku prednikom prve nasprotne udeleženke.

9. Glede stavb, ki so stale na družbenih zemljiščih, je v sodni praksi

poudarjeno, da se je njihov namen za redno rabo lahko določil ob izgradnji, lahko pa se je dodatno tudi spreminjal, vse do lastninjena družbenega zemljišča, kar se je zgodilo najpozneje v letu 1997 po določbah ZLNDL (dinamični princip). Sodišče prve stopnje je v luči uporabe kriterijev iz 43. člena ZVEtL-1 pravilno pristopilo k raziskovanju in ugotavljanju. Poslužilo se je pomoči sodne izvedenke urbanistične stroke E. E., ki je odgovorila na vprašanje, katera zemljišča so skozi čas služila za redno rabo obravnavane stavbe, stoječe na parcelah 1599/1, 1603/11 in 1603/12. Izvedenka je sicer v prvih dveh dopolnitvah mnenja z junija 2020 in maja 2021 sklepala, da (ker gre pri parcelah 1063/4 in 1603/6 za zaključeno povezavo v naravi za potrebe parkiranja ob predmetni stavbi) sporna parcela služi neposredni rabi stavbe. Po analizi pridobljene dokumentacije je dodatno zapisala, da zemljišče glede na takratne prostorske akte pred letom 1994 ni bilo namenjeno za neposredno redno rabo. Izvedenka je nato maja 2023 po naknadni pridobitvi nove upravne dokumentacije, upoštevajoč (tudi) urbanistične standarde in prostorske akte, ugotovila, da sedanja parcela 1603/6,

ki je bila sicer (vzhodno od predmetnega objekta) del tedaj večje parcele 1603/2 (ki je zajemala/obsegala prostor vse do D. ceste mimo parcel 1559/1 in 1559/3), pred letom 1997 ni bila zajeta v upravnih odločbah (lokacijska, gradbena in uporabna dovoljenja). To pa kaže, da ni bila del parcele, ki bi bila v spreminjajočem se razvoju neposredno namenjena predmetni stavbi.

10. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da sporna parcela v luči 43. člena ZVEtL-1 - upoštevajoč urbanistični in dejanski vidik - ne predstavlja pripadajočega zemljišče k objektu, stoječemu na treh parcelah. V konkretnem primeru se je našlo veliko upravne dokumentacije, predvsem upravnih aktov. Zato je sodišče (tudi) ob upoštevanju okoliščine, da je bila sporna parcela v določenem obsegu sicer uporabljena (kar kaže na preteklo rabo pred uveljavitvijo ZLNDL), pravilno presodilo, da ni podlage za sklepanje, da je bilo obravnavano zemljišče v času družbene lastnine, torej do uveljavitve ZLNDL (julij 1997), neposredno namenjeno/potrebno za redno rabo predmetne stavbe.

11. Sodišče prve stopnje je v razlogih izpodbijanega sklepa obravnavalo dva ključna vidika: urbanističnega in dejanskega. Obrazložilo je (kriteriji, ki omenjena vidika napolnjujejo, so zakonsko predpisani enakovredno in eksemplifikativno), zakaj ob ugotovljenih okoliščinah glede na konkretno situacijo daje upravni dokumentaciji (upravnim odločbam v okviru prostorskih aktov) in urbanističnemu vidiku večjo težo. Pri tem pa pretekle rabe ni prezrlo, kot zmotno menita pritožnika. Odločilno težo pretekli rabi se daje v primerih/situacijah ugotavljanja obsega pripadajočega zemljišča, ko upravne/lokacijske dokumentacije ni na razpolago, za kar pa v obravnavani zadevi ne gre. Velja dodati, da sama uporaba oz. raba določenega zemljišča še ne pomeni, da je bilo to zemljišče v času družbene lastnine neposredno namenjeno in potrebno za redno rabo stavbe.

12. Zaključki sodišča, da pred letom 1997 parc. št. 1603/2 ni bila zajeta v upravnih odločbah, imajo oporo v izvedenskem mnenju izvedenke E. E. Ta je obrazloženo in strokovno pojasnila svoje ugotovitve na podlagi analize pridobljene obsežne arhivske (upravne) dokumentacije v luči prostorskih aktov iz relevantnega obdobja, tudi iz časa prenove zgradbe in ureditve njene okolice, ter upoštevajoč tehnične normative. Takšnega zaključka ne uspe ovreči niti pritožbeno sklicevanje na lokacijsko dokumentacijo št. 38844 z dne 11. 5. 1994 in izsek situacije iz leta 1993.

13. Kot je razbrati iz ugotovitev sodišča prve stopnje, ki izvirajo iz listinskih dokazov udeležencev postopka, in pridobljene arhivske dokumentacije, sta pritožnik B. B. in F. F. kot najemodajalca sklenila leta 1989 najemno pogodbo s pravno prednico nasprotne udeleženke C. C. (priloga A14); kasneje v letu 1995 pa še aneks (dodatno glede plačevanja najemnine). S pogodbo so se stranke dogovorile za najem določenih prostorov v hiši A. cesta 32 (stoječi na parc. št. 1599/1) in deleža funkcionalnega zemljišča (ki je bil tedaj nesporno v družbeni lastnini), pri tem pa obseg ni bil definiran. Dogovorili so se, da najemnika obnovita/adaptirata/usposobita stanovanjsko hišo in okolico za opravljanje gostinske dejavnosti, skladno s potrebnimi dovoljenji, pri čemer ju najemodajalka pooblašča za izpeljavo postopkov pri pristojnih organih. Kot je ugotovljeno v izpodbijanem sklepu, temelječem na izvedenskem mnenju, je bilo 21. 12. 1989 izdano lokacijsko dovoljenje za spremembo namembnosti stanovanjske hiše v trgovino in okrepčevalnico (lokacijska dokumentacija 35138 z dne 24. 10. 1989). Poseg s prometno ureditvijo je bil načrtovan z dodatnimi dopolnitvami dokumentacije v okviru parcele 1599/1 (na kateri je bila stavba z dvoriščem) in tedaj že vzpostavljene parcele 1603/4 (parcelacija v letu 1988). Nato je bilo izdano gradbeno dovoljenje. Decembra 1994 je bilo izdano lokacijsko dovoljenje za spremembo namembnosti severnega dela v picerijo in ureditev vhoda na parceli 1599/1; s kasnejšo odločbo z dne 28. 5. 1996 pa se je spremenil izrek tega lokacijskega dovoljenja, tako da se picerija prometno navezuje na D. ulico (v dolžini 25 m, od tega 22 m za parkirišče). Sestavni del tega je bila lokacijska dokumentacija 38844 z dne 11. 5. 1994, ki grafično prikazuje - poleg številnih parkirišč na parceli 1603/4 - tudi pakirna mesta na delu parcele ob njej (na delu takratne parc. št. 1603/2) in na območju sedanje parc. št. 1603/6 (nastale s parcelacijo konec 1997). Res je izvedenka ugotovila, da je iz te dokumentacije št. 38844 predvideno k celotni stavbi 24 parkirnih mest, ki bodo urejena po parc. št. 1599/1, 1063/4, 1603/2 in 1063/5. Vendar pa pritožba prezre nadaljnje ugotovitve izvedenke v dopolnitvi mnenja (iz aprila 2023), ki je preučila in analizirala celotno pridobljeno arhivsko dokumentacijo, ki pa ne zajema lokacijske dokumentacije št. 38844 . Ugotovila je, da lokacija parkirnih mest za picerijo na parc. št. 1603/6 (del parcele 1603/2) ni pridobila lokacijskega dovoljenja. Parkirna mesta so bila načrtovana ob D. cesti, poleg parkirnih mest na parc. št. 1603/4. Parkirna mesta za potrebe stavbe in njenega dela, namenjenega piceriji, so bila predvidena (tudi) na javni površini. V nasprotju s pritožbo iz izreka gradbenega dovoljenja z dne 14. 10. 1996 (uporabno dovoljenje z 10. 6. 1997) jasno izhaja, da je bilo predlagatelju B. B. v okviru upoštevanja prostorskih aktov izdano gradbeno dovoljenje za spremembo namembnosti severnega dela objekta v picerijo in za ureditev vzdolžnih javnih parkirnih mest ob D. ulici na parcelah 1599/1, 1610/4 in 1603/2, v smislu priloženega projekta. Ta (z marca 1996) pa je, kot je razvidno iz ugotovitev in mnenja izvedenke, vključeval načrt za objekt in ureditev okolice (izsek situacije, str. 4/4 mnenja iz aprila 2023), ki potrjuje, da sporna parcela ni bila zajeta v upravnih odločbah.

Ob primerjavi izsekov 1988 in 1997 je razvidno, da je prometna ureditev ob D. cesti predvidena (s 3-4 PM) na parc. 1603/2 med cesto in zahodno stranjo stavbe, in na javnih površinah ob njej. Zato pritožbeno sodišče ne dvomi v pravilnost presoje, da pred letom 1997 sporna parcela ni bila zajeta v upravnih odločbah. Te so bile (očitno ) v tem obsegu tudi realizirane, saj to potrjuje slikovno gradivo v izvedenskem mnenju, iz katerega je razvidno, da se je ob D. ulici in na parceli 1603/4 dovoljeno tudi udejanjilo. Pravilnost presoje ne omaje izsek iz situacije iz leta 1993, ki prikazuje podobno situacijo kot dokumentacija št. 38844. Vendar pa z lokacijskim in nato gradbenim dovoljenjem ni bila potrjena.

14. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da se je sporno zemljišče v času družbene lastnine (v času po opravljeni obnovi predmetne stavbe)

. Vendar je uporaba temeljila na najemu. Sodišče je pravilno presodilo, da je bila v času najema okolica predmetne stavbe (brez definiranega obsega) vzdrževana zaradi obveznosti po najemni pogodbi, kar se je upoštevalo pri najemnini. Neutemeljeno je pritožbeno navajanje, da udeleženka C. C. ni podala navedb glede stroškov vzdrževanja. Te je podala ob pojasnjevanju, kaj je bila vsebina pogodbe. Pogodba je pomembna za ugotavljanje obsega pripadajočega zemljišča že zato, ker v njej obseg sploh ni definiran. V splošnem skupna raba tega zemljišča pa tudi po mnenju pritožbenega sodišča ne daje podlage za pozitiven odgovor na vprašanje, ali je bilo obravnavano zemljišče neposredno namenjeno in nujno potrebno za redno rabo predmetnega objekta. Da ga ni mogoče šteti za takšnega, izhaja tudi iz vsebine dogovora (priloga A18, B5), sklenjenega v letu 2000 med pravno prednico G. G. in predlagateljema. Dogovarjali so se, da bi se

del parcele 1603/2 (tisti del, ki meji na parc. št. 1603/4) šele oblikoval/vzpostavil kot skupno pripadajoče zemljišče, če ta del ne bo vrnjen v denacionalizacijskem postopku (na podlagi odločbe o denacionalizaciji je bil ta del v letu 1998 že vrnjen); če pa bo vrnjen, obstaja možnost odkupa.

15. Ker (niti) v upravni dokumentaciji ni bilo podlage, da bi bilo sporno zemljišče namenjeno in potrebno redni rabi objekta - iz nje je razvidno, katera zemljišča so skozi čas služila stavbi, pri čemer parcele št. 1603/2 ni bilo med njimi - je pravilna presoja o pravnem statusu zemljišča.

16. Da bi bila sporna parcela v času družbene lastnine (od 1990 do 1997) pripadajoče zemljišče, ki bi bilo neposredno namenjeno nujni redni rabi predmetnih stavb, ni izkazano. Potencialno pripadajoče zemljišče zgolj zaradi zaokroženosti parkirnega prostora - četudi se je določen čas že uporabljalo - ne more pridobiti pravnega statusa, za katerega se zavzema pritožba. Okoliščine primera v luči zakonskih kriterijev kažejo uzurpacijo brez pravne podlage; uporaba v kratkem času sistema družbene lastnine ne predstavlja podlage za ugotovitev, da tudi sporna nepremičnina predstavlja pripadajoče zemljišče.

17. Sodišče je pravilno presojalo morebitno pogodbeno pridobitev lastninske pravice predlagateljev na spornem zemljišču, čeprav se na ugovor zoper domnevi iz 1. in 2. odst. 44. člena ZVEtL-1 nista izrecno sklicevala, sta pa omenjala vsebino dogovora iz leta 2000. Ta dogovor sta sklenila z H. H., ki ji je bila kot pravni naslednici denacionalizacijskih upravičencev v denacionalizacijskem postopku vrnjena sporna nepremičnina. Po prenehanju družbene lastnine (po uveljavitvi ZLNDL) sta lahko predlagatelja pridobila in nato obdržala lastninsko pravico s pravnim poslom,

a kot je pravilno presodilo sodišče prve stopnje, tega nista uspela dokazati. Dogovor iz leta 2000 ne dokazuje veljavnega prenosa lastninske pravice v korist predlagateljev. Dogovor o uporabi, ki bi se na parcelah 1599/1, 1603/4 in morda na delu zraven šele vzpostavil ob obstoju ustreznih pogojev, ne predstavlja pravne podlage za veljaven prenos lastninske pravice v korist predlagateljev. Prav tako ne izkazuje, da je bila sporna parcele v družbeni lastnini namenjena za pripadajoče zemljišče k stavbi, saj je bil sklenjen izven časovnih okvirov obstoja družbene lastnine. Zatrjevana okoliščina, da sporna parcela nima direktnega dostopa do javne ceste, ob tem, da je bila prej (pred parcelacijami) del enotne parcele, ki pa je takšno povezavo imela, nima posebnega pomena. Pomanjkanje parkirnih prostorov ne utemeljuje želenega zaključka pritožnikov, da je bila tudi sporna nepremičnina del pripadajočega zemljišča k stavbi, saj so bila po upravni dokumentaciji oz. dovoljenjih ta zagotovljena v skladu s tehnični normativi na parcelah 1599/1, 1603/4 in na javnih površinah ob D. cesti, kot je razvidno iz arhitekturnega načrta iz marca 1996, ki je bil osnova za izdajo gradbenega dovoljenja v oktobru 1996.

18. Glede na pojasnjeno pritožbeni razlogi niso utemeljeni. Ker pritožbeno sodišče ni ugotovilo kršitev, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti, je zavrnilo pritožbo in v izpodbijanem delu glede parcele 1603/6 potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 3. členom ZVEtL-1 in 42. členom ZNP-1).

Ker so vse obravnavane parcele v isti katastrski občini, se ta v nadaljevanju izpušča.

Zakon o pravdnem postopku, Uradni list RS. št. 26/99 in nadaljnji, v nadaljevanju ZPP

Zakon o vzpostavitvi etažne lastnine na določenih stavbah in o ugotavljanju pripadajočega zemljišča, Uradni list RS, št. 34/2017, v nadaljevanju ZVEtL-1

Zakon o nepravdnem postopku, Uradni list, št. 16/2019, v nadaljevanju ZNP-1

Prim. M. T. Fajs (ur.), Zakon o vzpostavitvi etažne lastnine na določenih stavbah in o ugotavljanju pripadajočega zemljišča (ZVEtL-1) s komentarjem, Ljubljana: GV Založba, 2023, str. 265.

Prim. M. T. Fajs (ur.), prav tam, str. 272-273.

Ki sicer ni bila zajeta v odločbi o določitvi funkcionalnega zemljišča k stavbi A. cesta 43, stoječi na parc. št. 1599/1.

Okoliščina, da je bilo makadamsko parkirišče v letu 1998 s strani občine asfaltirano, in razlog za asfaltiranje, nimata posebne teže, saj se jo to dogajalo po uveljavitvi ZLNDL, izven relevantnega obdobja.

Ta je nastala šele s parcelacijo konec leta 1997.

Izsek situacije prikazuje ureditev 19 PM, izvedenka pa je na podlagi lokacijske dokumentacije ugotovila, da se razlika PM načrtuje in zagotovi tudi na javni površini.

Tu velja dodati, da fotografije, ki jih omenja pritožba, ne izkazujejo, da bi se sporna parcela uporabljala za parkirišče k stavbi od leta 1991, saj kaže le začetek obnove stavbe in poseganje na zemljišče okrog stavbe. Glede na izdajo kasnejših upravnih dovoljenj je tudi manj verjetno, da bi sporno območje služilo kot funkcionalno k objektu.

Ni pa bilo zatrjevano in ugotovljeno, da bi bilo uporabljeno za namen in potrebe stavbe že prej.

Prim. ZVEtL-1 s komentarjem, Gv Založba 2023, str. 207

Zakon o vzpostavitvi etažne lastnine na določenih stavbah in o ugotavljanju pripadajočega zemljišča (2017) - ZVEtL-1  - člen 42, 42/1, 43, 43/1, 43/1-1, 43/1-2, 43/1-3, 43/1-4, 44, 44/1, 44/2, 44/3, 44/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.