VSL Sklep IV Cp 2058/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-22

dr. Vesna Bergant Rakočević (preds.), Zvone Strajnar (poroč.), Maša Butenko

razmerja med starši in otroki - ukrepi za varstvo koristi otroka - začasna odredba - odvzem otroka in namestitev v rejniško družino - imenovanje skrbnika - začasni skrbnik - postavitev otroka pod skrbništvo - največja korist otroka - ogroženost otroka - verjetnost kot dokazni standard - izvrševanje starševskih pravic - kršitev pravice do izjave - dopustnost posega v ustavno pravico - nadomestna vročitev - smrt enega od staršev - neznano prebivališče stranke - soglasje staršev - načelo najmilejšega ukrepa - drugi razlogi

Predlog za namestitev v rejništvo temelji na okoliščinah, da je deklici umrla mati, oče pa je neznanega prebivališča. Dekličino namestitev v rejništvo torej pogojujejo drugi razlogi, ki jih določa zakonik, ne pa predlagani ukrep za varstvo koristi otrok. Glede na navedeno ni mogoče zaključiti, da je v obravnavanem primeru mogoče le z odvzemom otroka očetu v zadostni meri zavarovati otrokove koristi.

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se ugovoru delno ugodi in se odločitev o začasnem odvzemu otroka nasprotnemu udeležencu (tč. I. izreka sklepa z dne 4. 3. 2024) razveljavi in predlog za izdajo začasne odredbe v tem delu zavrne.

II. V preostalem delu se pritožba zavrne in v nespremenjenem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z začasno odredbo z dne 4. 3. 2024 odločilo, da se mld. A. A. takoj začasno odvzame nasprotnemu udeležencu in jo namesti v rejniško družino h B. B. (tč. I izreka sklepa), postavi pod začasno skrbništvo (tč. II izreka sklepa) in za začasnega skrbnika imenuje C. B. (tč. III izreka sklepa). Odločilo je še, da začasna odredba velja do drugačne odločitve sodišča oziroma do pravnomočnega zaključka sodnega postopka (tč. IV izreka sklepa) in da ugovor zoper začasno odredbo ne zadrži njene izvršitve (tč. V izreka sklepa). Z izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče odločilo, da se ugovor začasne zastopnice nasprotnega udeleženca zavrne kot neutemeljen.

2. Zoper takšno odločitev je nasprotni udeleženec vložil pravočasno pritožbo, s katero uveljavlja pritožbene razloge zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava ter bistvenih kršitev določb postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da ugovoru v celoti ugodi, razveljavi sklep o izdani začasni odredbi ter zavrne predlog za izdajo začasne odredbe, podrejeno pa, da sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navaja, da je sodišče svojo odločitev oprlo na določbo 174. člena Družinskega zakonika, pri tem pa ni v zadostni meri izkazano, da so zgolj z odvzemom otroka v zadostni meri zagotovljene otrokove pravice in koristi. Odvzem otroka je skrajni ukrep, zato je potrebna posebna stopnja previdnosti pri odločanju o njem. Najprej bi bilo treba pridobiti soglasje starša za namestitev v rejniško družino in šele nato pristopiti k postopku odvzema otroka. V obravnavani zadevi pa ni izkazano niti to ali je nasprotni udeleženec sploh seznanjen s predmetnim postopkom. Iz razlogov izpodbijanega sklepa je razvidno, da mu nobena listina še ni bila vročena. Načelo kontradiktornosti zahteva, da je udeleženec seznanjen s postopki. Pasivnost pristojnih organov v Italiji ne more iti v njegovo breme in škodo. Uradne organe v Italiji bi bilo treba znova pozvati in opozoriti na uredbo (EU) 2020/1784 Evropskega parlamenta in sveta o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah v državah članicah. V zadevi je dejansko stanje ostalo pomanjkljivo razjasnjeno. Zaradi kršitve načela kontradiktornosti, je treba izpodbijani sklep spremeniti, sklep o začasni odredbi pa razveljaviti.

4. Pritrditi je treba pritožbenemu očitku, da bi moral biti nasprotni udeleženec o tako hudem posegu v njegovo starševsko pravico, kot je odvzem otroka, predhodno obveščen. Da prvostopenjsko sodišče za uresničitev njegove pravice do izjave ni bilo dovolj vztrajno, izkazuje okoliščina, ko je šele tekom tega pritožbenega postopka, po izdaji izpodbijanega sklepa, pridobilo njegov naslov (..., Italija) in mu sodno pisanje vročilo (nadomestna vročitev). Ne glede na navedeno pa je bilo treba presoditi, ali je v obravnavani zadevi glede na konkretne okoliščine primera odvzem otroka sploh ustrezen ukrep.

5. Iz dejanske podlage izpodbijanega sklepa izhaja, da je bila mld. A. A. z odločbo CSD s 1. 7. 2013 oddana v rejništvo na podlagi 158. člena takrat veljavnega Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (ZZZDR). Ta je določal, da CSD odda otroka v rejništvo s privoljenjem staršev oziroma roditelja, pri katerem otrok živi. Iz odločbe izhaja, da je bila mld. A. A. s 1. 7. 2013 oddana v rejništvo s soglasjem matere D. A., za izvajanje rejništva pa določena B. B., prva udeleženka v tem postopku. Glede dekličinega očeta iz razlogov odločbe mdr. izhaja, da oče (v tem postopku nasprotni udeleženec) ne izkazuje interesa za otroka, če pa ga bo v prihodnosti izkazal, mu bodo posredovane potrebne informacije. CSD v tem postopku predlaga odvzem otroka, (ponovno) namestitev v rejništvo ter postavitev pod skrbništvo iz razloga, ker je dekličina mama, ki je dala soglasje za rejništvo, umrla, oče pa je neznanega prebivališča. Ker je treba dekličin status urediti čimprej, je predlagal tudi izdajo začasne odredbe z enako vsebino kot v predlogu.

6. Začasna odredba je eden od ukrepov za varstvo koristi otrok. Sodišče jo izreče, če ugotovi, da je verjetno izkazano, da je otrok ogrožen (161. člen Družinskega zakonika (DZ)

. Otrok se šteje za ogroženega, če je utrpel ali je zelo verjetno, da bo utrpel škodo, in je ta škoda oziroma verjetnost, da bo škoda nastala, posledica storitve ali opustitve staršev ali posledica otrokovih psihosocialnih težav, ki se kažejo kot vedenjske, čustvene, učne ali druge težave v njegovem odraščanju (drugi odstavek 157. člena DZ). Pri izbiri ukrepa je poudarjeno načelo najmilejšega ukrepa. Izreče naj se ukrep, s katerim bodo starši čim manj omejeni pri izvajanju starševske skrbi, predvsem pa naj se izreče ukrep, s katerim se otrok staršem ne odvzame, če je s tem ukrepom mogoče dovolj zavarovati koristi otroka (156. člen DZ). Pri ukrepu odvzema otroka staršem je poleg pogoja ogroženosti otroka pogoj še, da je mogoče le z odvzemom v zadostni meri zavarovati otrokove koristi in če okoliščine primera kažejo, da bodo starši po določenem času ponovno lahko prevzeli skrb za njegovo vzgojo in varstvo (prvi odstavek 174. člena DZ).

7. Pritrditi je treba stališču nasprotnega udeleženca, ki ga je izrazil že v ugovoru zoper začasno odredbo, da v konkretnem primeru ukrep odvzema otroka staršu ni potreben oziroma ni izkazano, da se zgolj z izrekom ukrepa odvzema otroka lahko zagotovi otrokove koristi. Hkrati se je strinjal, da je treba, kot je navedel, urediti otrokov status.

8. DZ v 234. členu določa razloge za namestitev otroka v rejništvo. To je v primeru, če otrok nima svoje družine, če iz različnih razlogov ne more živeti pri starših ali če je v okolju v katerem živi ogrožen njegov telesni in duševni razvoj. V slednjem primeru mora sodišče pred odločitvijo o namestitvi izreči ukrep iz 7. poglavja DZ z naslovom "Ukrepi za varstvo koristi otrok", najpogosteje ukrep odvzema otroka. V prvih dveh primerih torej pride do namestitve v rejništvo brez predhodnega izreka omenjenega ukrepa. V obeh je otrok sicer ogrožen, vendar njegova ogroženost ne izvira iz družinskega razmerja, temveč iz različnih objektivnih okoliščin. V obravnavanem primeru je predlagatelj zatrjeval takšni relevantni objektivni okoliščini, in sicer smrt dekličine matere ter dejstvo, da je dekličin oče neznanega prebivališča in zanjo ne kaže nikakršnega interesa (zadnjič je imel stik z A. A. na CSD pred osmimi leti, leta 2017). Dekličino namestitev v rejništvo torej pogojujejo drugi razlogi, ki jih določa zakonik, ne pa predlagani ukrep za varstvo koristi otrok. Glede na navedeno ni mogoče zaključiti, da je v obravnavanem primeru mogoče le z odvzemom otroka očetu v zadostni meri zavarovati otrokove koristi. Pritrditi je zato treba nasprotnemu udeležencu, da pogoj za izdajo začasne odredbe v odločitvi, da se začasno takoj odvzame otroka, ni verjetno izkazan. V tem delu je bilo treba pritožbi nasprotnega udeleženca ugoditi in izpodbijani sklep spremeniti tako, da se njegovemu ugovoru delno ugodi in sklep sodišča o začasni odredbi v njegovi I. točki razveljavi v odločitvi, da se mu začasno odvzame otroka in se v tem delu predlog za izdajo začasne odredbe zavrne (3. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi z 42. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP-1).

9. Odločitev v preostalem delu (začasna namestitev deklice v rejništvo B. B., pri kateri je v rejništvu že od 1. 7. 2013, ter postavitev deklice pod skrbništvo in odločitev o imenovanju skrbnika

) je pravilna, nasprotni udeleženec pa ji vsebinsko ne nasprotuje. Kot je navedel, se strinja, da je treba urediti dekličin status. Ker pa je s pritožbo predlagal spremembo oziroma razveljavitev sklepa sodišča prve stopnje v celoti, je bilo treba pritožbo zoper ta del izpodbijanega sklepa zavrniti kot neutemeljeno in v nespremenjenem delu potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1).

Ta odločitev temelji na pravilni uporabi prvega odstavka 257. člena DZ.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 156, 157, 157/2, 161, 174, 174/1, 234, 257

Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (1976) - ZZZDR  - člen 158

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.