VSM Sodba in sklep I Cp 1007/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2025-04-08

Milena Šteharnik (preds.), mag. Andreja Veselič (poročevalka), Vlasta Polanec

nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah - dobra vera - varstvo potrošnikov - informacijska dolžnost banke - ničnost notarskega zapisa kreditne pogodbe - švicarski franki (CHF) - valutno tveganje - neizpolnjena pojasnilna dolžnost - valutna klavzula v CHF

Glede na izrecne pritoÅ¾bene navedbe, da Direktiva 93/13 ni neposredno uporabljiva, pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe pojasnjuje, da se sodiÅ¡Äe prve stopnje pri svoji odloÄitvi opira na slovensko ureditev v ZVPot in ne neposredno na Direktivo 93/13, ki zavezuje le glede njenih ciljev in opredeljuje minimalni standard varstva pred nepoÅ¡tenimi pogoji, ki ga slovenska ureditev presega.

SodiÅ¡Äe EU je v sodbi C-405/21 z dne 13. oktobra 2023 (A. A. d.d.) odloÄilo, da je treba Älen 3(1) in Älen 8 Direktive sveta 93/13/EGS razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere je mogoÄe v primeru, da pogodbeni pogoj v Å¡kodo potroÅ¡nika povzroÄi znatno neravnoteÅ¾je v pogodbenih pravicah in obveznostih strank, ugotoviti nepoÅ¡tenost tega pogoja, ne da bi bilo treba v takem primeru preveriti zahtevo "dobre vere" v smislu tega Älena 3(1), ter pojasnilo, da je skladna z ureditvijo Direktive 93/13 tudi nacionalna ureditev, ki z namenom stroÅ¾jega varstva potroÅ¡nikov ne zahteva kumulativno izpolnjenih pogojev slabe vere in znatnega neravnoteÅ¾ja, ampak za opredelitev pogoja kot nepoÅ¡tenega zadoÅ¡Äa le eden od njiju. Kot temeljno izhodiÅ¡Äe razlage je treba upoÅ¡tevati, da je varstvo potroÅ¡nikov utemeljeno na razumevanju, da je potroÅ¡nik pogajalsko in informacijsko podrejen in zato nima moÅ¾nosti vpliva na s strani ponudnika pripravljeno pogodbeno vsebino in lahko Å¡ele sodiÅ¡Äe z ustreznim varstvom pred nepoÅ¡tenimi pogoji vzpostavi ravnoteÅ¾je med strankama.

Dobra vera z vsebino, kot jo opredeljuje pravo EU, je krÅ¡ena, Äe se pri vkljuÄitvi pogodbenega pogoja ne ravna v skladu s profesionalno skrbnostjo, ali Äe pogoj za potroÅ¡nika vzpostavlja breme, ki nasprotuje poÅ¡teni in praviÄni trÅ¾ni praksi. Zadostuje, da bi se banka ob profesionalni skrbnosti lahko zavedala Å¡kodljivih posledic za potroÅ¡nika, tudi Äe se jih dejansko ni.

Banka ne more biti upraviÄena niti do pogodbenih ("obogatitvenih obresti"), niti do zamudnih obresti, za kar se zavzema pritoÅ¾ba. Äe bi bila banka v tem primeru upraviÄena do povraÄila obogatitvenih obresti (obresti zaradi uporabe kapitala), ne bi bil zagotovljen odvraÄalni uÄinek, ki mu sledi Direktiva 93/13. Nadalje SEU pojasni, da s tem tudi ne gre za brezplaÄno posojilo ter tudi ni ogroÅ¾ena finanÄna stabilnost trgov.

SodiÅ¡Äe prve stopnje pravilno izhajalo iz staliÅ¡Ä sodbe SEU C-287/22 z dne 15. 6. 2023, saj z zavrnitvijo predlagane zaÄasne odredbe ne bi bil zagotovljen polni uÄinek meritorne odloÄitve o niÄnosti kreditne pogodbe. ToÅ¾niki bi namreÄ morali, Äe zaÄasni odredbi ne bi bilo ugodeno, terjati plaÄilo teh plaÄanih obrokov nazaj z novo toÅ¾bo, pri Äemer bi jim v zvezi s tem nastali dodatni stroÅ¡ki, le-ti pa bi nastali tudi, Äe bi morali toÅ¾bo razÅ¡irjati Å¾e v predmetni pravdi.

V zvezi z izdano zaÄasno odredbo v obravnavani zadevi, pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe kot pomembno izpostavlja Å¡e toÄko 62. sodbe SEU C-287/22 z dne 15. 6. 2023 iz katere izhaja, da je sprejetje takÅ¡nih zaÄasnih ukrepov (na odloÅ¾itev izpolnjevanja obveznosti) Å¡e toliko nujnejÅ¡e, kadar je navedeni potroÅ¡nik zadevni banki plaÄal znesek, ki je viÅ¡ji od izposojenega zneska, Å¡e preden je ta potroÅ¡nik zaÄel postopek. Prav za to gre v obravnavani zadevi, ko toÅ¾nika zatrjujeta, da sta na dan vloÅ¾itve toÅ¾be toÅ¾enki Å¾e poravnala celotno glavnico in le-to preplaÄala v znesku 4.446,39 EUR.

I. PritoÅ¾bi se zavrneta ter se sodba in sklep sodiÅ¡Äa prve stopnje potrdita.

II. Pravdni stranki krijeta sami svoje stroÅ¡ke pritoÅ¾benega postopka.

1. Z v uvodu navedeno sodbo in sklepom je sodiÅ¡Äe prve stopnje ugotovilo, da sta Pogodba o dolgoroÄnem deviznem kreditu Å¡t. 615-153-291 in Sporazum o zavarovanju denarne terjatve in ustanovitev hipoteke na podlagi Älena 142 Stvarnopravnega zakonika, oba sklenjena v obliki notarskega zapisa opr. Å¡t. SV 514/08 z dne 23. 5. 2008, niÄna (toÄka I izreka). ToÅ¾eni stranki je naloÅ¾ilo plaÄati toÅ¾eÄi stranki znesek 4.446,39 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneskov: 724,27 EUR od 2. 8. 2023 dalje do plaÄila, 614,68 EUR od 31. 8. 2023 dalje do plaÄila, 606,85 EUR od 2. 10. 2023 dalje do plaÄila, 613,25 EUR od 2. 11. 2023 dalje do plaÄila, 613,44 EUR od 30. 11. 2023 dalje do plaÄila, 632,84 EUR od 3. 1. 2024 dalje do plaÄila in 641,06 EUR od 31. 1. 2024 dalje do plaÄila (toÄka II izreka). Nadalje je ugotovilo, da je vknjiÅ¾ba hipoteke, vpisana pod ID pravice 111, na nepremiÄnini, zemljiÅ¡ka parcela Å¡t. 176/15, katastrska obÄina .. (ID znak: parcela ...), za terjatev v viÅ¡ini 136.164,00 CHF, vpisana na podlagi notarskega zapisa Pogodbe o dolgoroÄnem deviznem kreditu in Sporazuma o zavarovanju denarne terjatve z dne 23. 5. 2008, SV 514/08, neveljavna in se izbriÅ¡e (toÄka III izreka). V preseÅ¾ku (glede umaknjenega dela toÅ¾benega zahtevka glede zakonskih zamudnih obresti od 30. 6. 2008 do 1. 8. 2023), se postopek ustavi (toÄka IV izreka). Zavrnilo je Å¡e ugovor zoper sklep Okrajnega sodiÅ¡Äa na Ptuju P 48/2023 z dne 20. 2. 2024 (toÄka V izreka) in odloÄilo, da stroÅ¡ke postopka toÅ¾eÄih strank, o katerih bo sodiÅ¡Äe odloÄilo po pravnomoÄnosti sodbe, nosi v celoti toÅ¾ena stranka (toÄka VI izreka).

2. ToÅ¾ena stranka vlaga pritoÅ¾bo zoper sodbo (toÄke I, II, III in VI izreka) ter zoper sklep (toÄka V izreka).

3. V pritoÅ¾bi zoper sodbo (toÄke I, II, III in IV izreka) vlaga pritoÅ¾bo iz vseh pritoÅ¾benih razlogov iz prvega odstavka 338. Älena ZPP (v nadaljevanju ZPP). Navaja, da se sodiÅ¡Äe prve stopnje ni opredelilo do vseh argumentov toÅ¾ene stranke (v nadaljevanju toÅ¾enka), v posledici Äesar je zagreÅ¡ilo absolutno bistveno krÅ¡itev iz 8. in 14. toÄke drugega odstavka 339. Älena ZPP, s tem pa je krÅ¡ilo tudi pravico do enakega varstva pravic iz 22. Älena Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju URS). V zvezi z ugotovitvijo, da je sodiÅ¡Äe prve stopnje nepravilno ugotovilo, da je toÅ¾enka krÅ¡ila pojasnilno dolÅ¾nost, navaja, da navedena odloÄitev temelji na napaÄnem materialnopravnem izhodiÅ¡Äu glede vsebine pojasnilne dolÅ¾nosti in na napaÄno ugotovljenem dejanskem stanju, ki je posledica pomanjkljive dokazne ocene.

SodiÅ¡Äe prve stopnje v toÄkah 12 do 15 obrazloÅ¾itve obÅ¡irno povzema (takrat) veljavno zakonodajo, staliÅ¡Äa SodiÅ¡Äa Evropske unije (v nadaljevanju SEU) in Vrhovnega sodiÅ¡Äa Republike Slovenije (v nadaljevanju VSRS). Vendar so ta materialnopravna izhodiÅ¡Äa, na katera se je oprlo sodiÅ¡Äe prve stopnje, neuporabljiva, ker je uporaba v zvezi s pojasnilno dolÅ¾nostjo v konkretnem primeru izkljuÄena. Å½e v Äasu sklepanja kreditne pogodbe je veljal Zakon o potroÅ¡niÅ¡kih kreditih (v nadaljevanju ZPotK), ki je omogoÄal sklepanje kreditnih pogodb v tuji valuti, kar pomeni, da je bila uporaba Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potroÅ¡niÅ¡kih pogodbah (v nadaljevanju Direktiva 93/13) izkljuÄena. IzkljuÄitev uporabe Direktive 93/13 v smislu Älena 1(2) le-te utemeljuje 371. Älen Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), ki ureja naÄelo monetarnega nominalizma. Podoben primer je SEU obravnavalo v zadevi C-81/19, kjer se je zastavilo vpraÅ¡anje, ali doloÄilo romunskega civilnega zakonika, ki odraÅ¾a naÄelo denarnega nominalizma (in se uporablja, v kolikor se stranki ne dogovorita drugaÄe), predstavlja razlog za izkljuÄitev uporabe Direktive 93/13. Na to vpraÅ¡anje je SEU odgovorilo pritrdilno. Prav tako iz prakse SEU ne izhaja zahteva po predstavitvi "Ärnega scenarija". Bistvo zadeve C-186/16 je, da je treba potroÅ¡niku omogoÄiti, da sprejme informirano odloÄitev, in da je zmoÅ¾en oceniti tudi potencialno znatne ekonomske posledice pogodbenega pogoja na njegove finanÄne obveznosti, pri Äemer mora biti stopnja informiranja potroÅ¡nikov doloÄene intenzivnosti, presojati pa je treba okoliÅ¡Äine vsakega primera posebej.

Zahteva, da bi moralo biti kreditojemalcu posredovano pojasnilo o moÅ¾nosti uresniÄitve "Ärnega scenarija", Å¡e posebej pa numeriÄno ali grafiÄno, je pretirana in formalistiÄna. Te zahteve ne predpisuje niti veljavna zakonodaja, niti je ne postavljajo regulatorna priporoÄila Banke Slovenije. Obravnavati povpreÄnega potroÅ¡nika kot popolnega laika na podroÄju menjalnih teÄajev (v slovenskem prostoru se je tudi v zgodovini veÄkrat zgodila sprememba menjalnega teÄaja in so se pridobivali krediti v razliÄnih valutah) in s tem povezanih sprememb, po drugi strani pa kreditne pogodbe obravnavati kot nek kompleksen finanÄni instrument (kot denimo Helvet Immo), je po oceni toÅ¾enke zgreÅ¡eno in v nasprotju z zgodovinsko izkuÅ¡njo. Zato tudi staliÅ¡Äa SEU iz zadeve Paribas, kjer je obravnavan primer francoskega potroÅ¡nika v zvezi s produktom Helvet Immo, ni mogoÄe neposredno preslikati na primer slovenskega potroÅ¡nika, temveÄ je treba kot v zadevi SEU Andriciuc, izoblikovati lastne kriterije, sploh ob upoÅ¡tevanju dejanskih okoliÅ¡Äin v konkretnem primeru.

SodiÅ¡Äe prve stopnje je tudi napaÄno ugotovilo dejansko stanje ter opravilo pomanjkljivo dokazno oceno. ZasliÅ¡anje priÄ B. B. in C. C. ne more vplivati na odloÄitev v predmetni zadevi, saj je treba upoÅ¡tevati okoliÅ¡Äine konkretnega primera, zato je za odloÄitev v predmetni zadevi merodajna zgolj izpoved toÅ¾nikov ter priÄe Ä. Ä. (to je tistega, ki je toÅ¾nikoma svetoval). SodiÅ¡Äe prve stopnje je prezrlo, da je omenjena priÄa izpovedovala, da se je kreditna sposobnost za kredite v CHF presojala stroÅ¾je, sodiÅ¡Äe prve stopnje pa tudi ni v celoti ocenilo izpovedbe Ä. Ä., ki je izpovedal tudi o izobraÅ¾evanjih, na katerih je bilo svetovalcem odsvetovano, da referenti kredite v CHF ponujajo, oziroma da jim tudi predstavijo, da so ti krediti tvegani, da, "to ni domaÄa valuta, v kateri dobivamo plaÄo." Vse to je toÅ¾enka podkrepila z listinskimi dokazi, vendar je dokazna cena teh listin izostala. Nenazadnje je kreditna pogodba vsebovala tudi moÅ¾nost refinanciranja, kar bi pri toÅ¾eÄi stranki (v nadaljevanju toÅ¾nika) moralo spodbuditi posebno pozornost.

V konkretnem primeru so bila toÅ¾nikoma dana pojasnila zagotovo takÅ¡na, da sta se mogla in morala zavedati valutnega tveganja, toÅ¾nika sta bila izrecno opozorjena na valutno tveganje in sicer, da so moÅ¾ne veÄje spremembe obveznosti, kar je bilo ponazorjeno s konkretnim primerom spremembe teÄajnega razmerja. Kljub navedenemu sta toÅ¾nika vztrajala pri sklenitvi kredita v CHF, kar je mogoÄe pripisati dejstvu, da sta Å¾e pred tem najela kredit v CHF. Na podlagi navedenega je mogoÄe sklepati, da bi toÅ¾nika, ne glede na pojasnila toÅ¾enke v vsakem primeru ponovno sklenila kredit v CHF. Prva toÅ¾nica je tudi izpovedala neverodostojno, glede na njeno izpovedbo pa je oÄitno, da se je sama zavedala tveganosti kreditov v CHF in je to tveganje sprejela. Smiselno enako velja tudi za drugega toÅ¾nika.

PritoÅ¾ba graja tudi odloÄitev sodiÅ¡Äa glede presoje nepoÅ¡tenosti pogodbenega pogoja in glede obstoja slabe vere kot napaÄnega materialnopravnega izhodiÅ¡Äa.

Nadalje je napaÄn odloÄitev sodiÅ¡Äa prve stopnje v zvezi z ugotovitvijo, da pogodba ni delno niÄna, odloÄitev v tem delu pa je tudi neobrazloÅ¾ena. Glede kondikcijskega zahtevka uveljavlja krÅ¡itev razpravnega naÄela iz 212. Älena ZPP in navaja, da toÅ¾nica ni dokazala vseh plaÄil, temveÄ zgolj zadnjih Å¡est plaÄil po kreditni pogodbi v obdobju od 31. 8. 2023 do 31. 1. 2024 v skupni viÅ¡ini 3.722,12 EUR. V zvezi s tem bi pravilna uporaba materialnega prava morala nujno privesti do zakljuÄka, da je dajatveni zahtevek toÅ¾eÄe stranke nesklepÄen in neutemeljen. Pravilno bi sodiÅ¡Äe moralo uporabiti 87. Älen OZ, ne pa toÅ¾nici prisoditi razliko med prejeto glavnico in plaÄanimi obroki. Sklicevanje na odloÄbo v zadevi C-520/21 pa ni utemeljeno oziroma iz nje kveÄjemu izhaja, da slovenska pravila vraÄanja, kot jih tolmaÄi toÅ¾nica, niso v nasprotju s cilji Direktive 93/13 oziroma s pravom EU. ToÅ¾enka poudarja, da je trditveno in dokazno breme glede prikrajÅ¡anja na strani toÅ¾nikov, zato je ona tista, ki bi morala pri svojih trditvah o viÅ¡ini zahtevka upoÅ¡tevati obogatitvene obresti (to je v viÅ¡ini pogodbeno dogovorjenih obresti) ter tudi zahtevati in dokazati njihovo viÅ¡ino. Ker je odloÄitev sodiÅ¡Äa prve stopnje napaÄna, je napaÄna tudi odloÄitev o stroÅ¡kih postopka.

ToÅ¾enka pritoÅ¾benemu sodiÅ¡Äu predlaga, da pritoÅ¾bi ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da toÅ¾beni zahtevek zavrne in toÅ¾nikoma naloÅ¾i plaÄilo stroÅ¡kov toÅ¾enke v 15 dneh s pripadajoÄimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodiÅ¡Äu prve stopnje v novo sojenje. Zahteva tudi povraÄilo stroÅ¡kov pritoÅ¾benega postopka.

4. V pritoÅ¾bi zoper sklep o zavrnitvi ugovora zoper izdano zaÄasno odredbo (toÄka V izreka) toÅ¾enka ponavlja navedbe iz pritoÅ¾be zoper sodbo, kar zadeva ugotovitev verjetnosti obstoja terjatve. Glede ostalih pogojev za izdajo zaÄasne odredbe pa navaja, da se sodiÅ¡Äe prve stopnje ni opredelilo do doloÄenih njenih navedb, da je sodiÅ¡Äe prve stopnje krÅ¡ilo razpravno naÄelo, saj toÅ¾nica ni predloÅ¾ila nikakrÅ¡nega dokazila v zvezi z dajatvenim zahtevkom, saj je priloÅ¾ila zgolj dokazila za zadnjih Å¡est meseÄnih anuitet. PredloÅ¾eni seznam plaÄil predstavlja zgolj trditveno podlago toÅ¾nice, ki je sporna, s pogojem reverzibilnosti pa se sodiÅ¡Äe prve stopnje sploh ni ukvarjalo.

Tako toÅ¾enka pritoÅ¾benemu sodiÅ¡Äu predlaga, da njeni pritoÅ¾bi ugodi, izpodbijani sklep spremeni tako, da ugovoru toÅ¾enke zoper sklep o zaÄasni odredbi ugodi, sklep o zaÄasni odredbi razveljavi in predlog za izdajo zaÄasne odredbe zavrne, oziroma podrejeno, da pritoÅ¾bi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodiÅ¡Äu prve stopnje v nov postopek. Zahteva tudi povraÄilo pritoÅ¾benih stroÅ¡kov.

5. ToÅ¾nika v odgovorih na obe pritoÅ¾bi prerekata navedbe iz pritoÅ¾b in se zavzemata za njuno zavrnitev. Prav tako zahtevata povraÄilo pritoÅ¾benih stroÅ¡kov.

7. SodiÅ¡Äe prve stopnje je svojo odloÄitev, s katero je ugodilo toÅ¾benemu zahtevku na ugotovitev niÄnosti kreditne pogodbe v CHF in sporazuma o zavarovanju terjatve na nepremiÄnini toÅ¾nikov, utemeljilo na ugotovitvah, da je Å¡lo za, s strani toÅ¾enke, enostransko, v naprej pripravljeno (tipsko) kreditno pogodbo, pri kateri je bila valutna klavzula glavni pogodbeni pogoj, in da pojasnilna dolÅ¾nost s strani toÅ¾enke ni bila ustrezno izpolnjena, saj toÅ¾nika nista bila seznanjena s posledicami sklenitve kreditne pogodbe na naÄin, da bi jima bilo pojasnjeno, da gre v pogodbi za neomejeno tveganje, s Äimer je toÅ¾enka kot banka krÅ¡ila 4. alinejo prvega odstavka 24. Älena ZVPot. Prav tako je ugotovilo znatno neravnoteÅ¾je med pogodbenima strankama, zaradi Äesar je izpolnjena tudi 1. alineja prvega odstavka 24. Älena ZVPot.

8. Ob preizkusu izpodbijane sodbe po uradni dolÅ¾nosti (drugi odstavek 350. Älena ZPP), pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe ni naÅ¡lo uradno upoÅ¡tevnih bistvenih krÅ¡itev doloÄb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11., 12. in 14. toÄke drugega odstavka 339. Älena ZPP, pri Äemer slednjo toÅ¾ena stranka izrecno uveljavlja tudi v pritoÅ¾bi.

9. PritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe ugotavlja, da ima izpodbijana sodba vse potrebne elemente, ki omogoÄajo njen preizkus, v njej tudi ni nobenih pomanjkljivosti, ki bi sodile v katerega izmed zakonskih dejanskih stanov citirane 14. toÄke drugega odstavka 339. Älena ZPP. Razlogi sodiÅ¡Äa prve stopnje so jasni in razumljivi ter omogoÄajo pritoÅ¾beni preizkus.

10. Prav tako ni podana v pritoÅ¾bi izrecno uveljavljana absolutna bistvena krÅ¡itev doloÄb postopka iz 8. toÄke drugega odstavka 339. Älena ZPP, to je krÅ¡itev naÄela kontradiktornosti, kot del pravice do izjave, opredeljene v 22. Älenu URS, katere del je med drugimi tudi pravica do obrazloÅ¾enosti sodne odloÄbe, ki zajema obveznost sodiÅ¡Äa, da vse navedbe strank vzame na znanje, da pretehta njihovo pomembnost, ter da se do tistih navedb, ki so za odloÄitev bistvenega pomena, v obrazloÅ¾itvi sodbe tudi opredeli.

11. Zgoraj navedeno krÅ¡itev pritoÅ¾ba uveljavlja s tem, ko navaja, da se sodiÅ¡Äe prve stopnje ni zadostno opredelilo do njenih navedb glede izkljuÄitve uporabe Direktive 93/13. Iz celotne obrazloÅ¾itve sodbe izhaja, da je sodiÅ¡Äe v obravnavani zadevi uporabilo slovensko pravo (Zvpot, ZPotK in OZ), vse navedeno pa tolmaÄilo ob upoÅ¡tevanju duha Direktive 93/13, upoÅ¡tevaje v zvezi s tem Å¾e sprejeto sodno prakso SEU, Ustavnega sodiÅ¡Äa RS (v nadaljevanju USRS) in VSRS, kot bo obrazloÅ¾eno v nadaljevanju. Ni namreÄ nujno, da je odgovor na navedbo stranke vedno izrecen, saj je v doloÄenih primerih tudi iz drugih navedb v obrazloÅ¾itvi razvidno, da se je sodiÅ¡Äe seznanilo z argumenti stranke, in da jih je obravnavalo.

Po obrazloÅ¾enem citirana procesna krÅ¡itev ni podana.

12. Kar zadeva pritoÅ¾bena zatrjevanja, da je obrazloÅ¾itev, ki se nanaÅ¡a na zakljuÄke o delni niÄnosti pogodbe nezadostna glede na zatrjevanja toÅ¾enke pred sodiÅ¡Äem prve stopnje, pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe ugotavlja, da je sodiÅ¡Äe prve stopnje glede delne niÄnosti zavzelo razloge v toÄki 27 obrazloÅ¾itve in pri tem navedlo, da je delna niÄnost omejena na primere, ko gre za niÄnost nebistvenih, postranskih pogodbenih klavzul, ker pa je bila valutna klavzula glavni pogodbeni pogoj in bistveni element pogodbe, brez katere kreditna pogodba ne more obstajati, je kreditna pogodba v celoti niÄna. Ti razlogi ne samo, da so zadostni, temveÄ so tudi materialnopravno pravilni, kot bo obrazloÅ¾eno v nadaljevanju.

13. Pravilna je odloÄitev sodiÅ¡Äa prve stopnje, da materialnopravno podlago toÅ¾benega zahtevka predstavljajo doloÄbe ZPotK, ZVPot in OZ, vse v duhu Direktive 93/13. V skladu s tretjim odstavkom 21. Älena ZPotK se za potroÅ¡niÅ¡ke pogodbe poleg ZPotK uporabljajo tudi doloÄbe drugih predpisov, ki so za potroÅ¡nika ugodnejÅ¡e. Tak predpis je ZVPot, ki ureja Å¡irÅ¡i obseg pravic potroÅ¡nika oziroma obveznosti ponudnika, ki niso izrecno (drugaÄe) urejene v ZPotK. Kot izhaja iz toÄke 31 obrazloÅ¾itve sklepa VSRS II Ips 37/2023 z dne 20. 3. 2024, je vselej moÅ¾na presoja nepoÅ¡tenosti pogoja po ZVPot.

14. Glede na izrecne pritoÅ¾bene navedbe, da Direktiva 93/13 ni neposredno uporabljiva, pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe pojasnjuje, da se sodiÅ¡Äe prve stopnje pri svoji odloÄitvi opira na slovensko ureditev v ZVPot in ne neposredno na Direktivo 93/13,

ki zavezuje le glede njenih ciljev in opredeljuje minimalni standard varstva pred nepoÅ¡tenimi pogoji, ki ga slovenska ureditev presega.

Z namenom veÄjega varstva potroÅ¡nikov slovenska ureditev doloÄa Å¡irÅ¡e moÅ¾nosti presoje s tem, da omogoÄa presojo tudi jasnih pogodbenih pogojev in doloÄa deloma drugaÄne oziroma dodatne alternativne elemente nepoÅ¡tenosti pogoja v 24. Älenu ZVPot. Navedena doloÄba doloÄa Å¡irÅ¡i prostor nedopustnosti in s tem intenzivnejÅ¡i ukrep vzpostavitve ravnoteÅ¾ja v podrejenem razmerju. Velja torej: kolikor je slovenski zakonodajalec doloÄil viÅ¡je varstvo, se opravi presoja v skladu z nacionalno ureditvijo, kar je preneseno na enakem nivoju varstva, pa tudi v skladu s pravom EU.

15. Vendar je bilo treba pri presoji v obravnavanem primeru upoÅ¡tevati tudi merila SEU, ki veljajo erga omnes, torej za vsa nacionalna sodiÅ¡Äa, ki odloÄajo o vsebinsko podobnih primerih. Razlage direktiv, ki jih v postopku s predhodnim odloÄanjem po 267. Älenu Pogodbe o delovanju evropske unije (v nadaljevanju PDEU) poda SEU, so sprejete v obliki sodb. Sodbe SEU pa so zavezujoÄe, ne samo za predloÅ¾itveno sodiÅ¡Äe in stranke v postopku pred njim, temveÄ imajo v tistem delu, v katerem podajajo razlago doloÄenega pravnega akta EU oziroma ugotavljajo njegovo (ne)veljavnost in praviloma uÄinkujejo ex tunc, (za nazaj). Skladno z naÄelom lojalne razlage, so torej slovenska sodiÅ¡Äa na takÅ¡no razlago evropskega prava vezana, in sicer z uÄinkom

V obravnavani zadevi, ko se je sodiÅ¡Äe prve stopnje oprlo na staliÅ¡Äa sodne prakse SEU in VSRS, ki so bila sprejeta kasneje in ne v Äasu sklepanja sporne kreditne pogodbe v zvezi z zahtevami glede pojasnilne dolÅ¾nosti, torej ni priÅ¡lo do retroaktivne uporabe prava, saj so navedena sodiÅ¡Äa razlagala predpise, veljavne v Äasu sklepanja sporne pogodbe na naÄin, ki je skladen s cilji le-teh in v skladu z visokim varstvom potroÅ¡nika v EU. Tako je bilo treba tudi v obravnavani zadevi upoÅ¡tevati duh Direktive 93/13, to pomeni, da so lahko posamezne nacionalne doloÄbe (OZ, ZVPot in ZPotK) iz uporabe izkljuÄene, Äe niso skladne z direktivo,

oziroma se morajo razlagati na naÄin, da so z direktivo skladne.

16. OdloÄitve sodiÅ¡Äa prve stopnje ne more omajati niti pritoÅ¾beno sklicevanje na zadevo SEU C-81/19, v kateri se je zastavilo vpraÅ¡anje, ali doloÄilo romunskega civilnega zakonika, ki odraÅ¾a naÄelo denarnega nominalizma, predstavlja razlog za izkljuÄitev uporabe Direktive 93/13, zato naj bi bilo v predmetni zadevi, ker tudi slovenski OZ v 371. Älenu doloÄa naÄelo denarnega nominalizma, izkljuÄena uporaba Direktive 93/13. Res je bil v obravnavani zadevi sklenjen devizni kredit, s katerim se je toÅ¾enka zavezala izplaÄati znesek kredita v evrski protivrednosti CHF, toÅ¾nika pa sta se zavezala plaÄevati obroke kredita po vsakokratni vrednosti CHF, prav tako v evrski protivrednosti. Vendar je bistveno, da sta toÅ¾nika plaÄo in dohodke prejemala v EUR in sta morala ob zapadlosti vsakega meseÄnega obroka obraÄunavati meseÄni znesek obroka po takratni trenutni vrednosti valute CHF ter za vraÄilo kreditnega obroka "kupovati" takratno vrednost CHF. Tako sta v obdobju odplaÄevanja kredita morala vraÄati bistveno veÄ, kot sta prejela. Iz tega razloga je treba tudi to doloÄbo OZ razlagati v duhu Direktive 93/13 in jo, ker nasprotuje varstvu potroÅ¡nikov, iz uporabe izkljuÄiti.

17. SodiÅ¡Äe prve stopnje je v obravnavanem primeru glede nepoÅ¡tenih pogodbenih pogojev in sankcije niÄnosti pravilno uporabilo 23. in 24. Älen ZVPot. Pogodbeni pogoji Å¡tejejo za nepoÅ¡tene, Äe: (1) v Å¡kodo potroÅ¡nika povzroÄijo znatno neravnoteÅ¾je v pogodbenih pravicah in obveznostih strank ali (2) povzroÄijo, da je izpolnitev pogodbe neutemeljena v Å¡kodo potroÅ¡nika, ali (3) povzroÄijo, da je izpolnitev pogodbe znatno drugaÄna od tistega, kar je potroÅ¡nik utemeljeno priÄakoval, ali (4) nasprotujejo naÄelu poÅ¡tenja in vestnosti. Ti pogoji so doloÄeni alternativno. Zakonodajalec je tudi zahteval, da so pogodbeni pogoji jasni in za nejasne pogoje doloÄil, da se morajo razlagati v korist potroÅ¡nika (Äetrti in peti odstavek 22. Älena ZVPot). Z navedeno ureditvijo je bila v slovenski pravni red prenesena Direktiva 93/13, ki opredeljuje nepoÅ¡tene pogodbene pogoje s kumulativno doloÄenima predpostavkama slabe vere in znatnega neravnoteÅ¾ja (Älen 3(1) Direktive 93/13), pri Äemer se zahteva tudi jasnost pogojev (Älen 5 Direktive 93/13). DrugaÄe kot po slovenskem pravu, izpolnjena zahteva jasnosti prepreÄuje presojo poÅ¡tenosti pogoja, Äe se ta nanaÅ¡a na glavni predmet pogodbe in ustreznost med ceno in plaÄilom za storitve ali blago (Älena 4(2) Direktive 93/13).

18. SodiÅ¡Äe EU je v sodbi C-405/21 z dne 13. oktobra 2023 (A. A. d.d.) odloÄilo, da je treba Älen 3(1) in Älen 8 Direktive sveta 93/13/EGS razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere je mogoÄe v primeru, da pogodbeni pogoj v Å¡kodo potroÅ¡nika povzroÄi znatno neravnoteÅ¾je v pogodbenih pravicah in obveznostih strank, ugotoviti nepoÅ¡tenost tega pogoja, ne da bi bilo treba v takem primeru preveriti zahtevo "dobre vere" v smislu tega Älena 3(1), ter pojasnilo, da je skladna z ureditvijo Direktive 93/13 tudi nacionalna ureditev, ki z namenom stroÅ¾jega varstva potroÅ¡nikov ne zahteva kumulativno izpolnjenih pogojev slabe vere in znatnega neravnoteÅ¾ja, ampak za opredelitev pogoja kot nepoÅ¡tenega zadoÅ¡Äa le eden od njiju.

Kot temeljno izhodiÅ¡Äe razlage je treba upoÅ¡tevati, da je varstvo potroÅ¡nikov utemeljeno na razumevanju, da je potroÅ¡nik pogajalsko in informacijsko podrejen in zato nima moÅ¾nosti vpliva na s strani ponudnika pripravljeno pogodbeno vsebino in lahko Å¡ele sodiÅ¡Äe z ustreznim varstvom pred nepoÅ¡tenimi pogoji vzpostavi ravnoteÅ¾je med strankama.

19. Tako ne drÅ¾ijo pritoÅ¾bena zatrjevanja, da je treba v okviru presoje (ne)poÅ¡tenosti glavnega predmeta pogodbe presoditi oba elementa, torej ali je banka ravnala v dobri veri ter hkrati obstoj morebitnega znatnega neravnoteÅ¾ja med pravicami in obveznostmi strank.

20. Sistem evropskega prava varstva potroÅ¡nikov temelji na zamisli, da je potroÅ¡nik v razmerju do prodajalca ali ponudnika v podrejenem poloÅ¾aju glede pogajalske moÄi in ravni obveÅ¡Äenosti, zaradi Äesar privoli v pogoje, ki jih je predhodno sestavil prodajalec, ne da bi lahko vplival na njihovo vsebino." Zaradi tega izhodiÅ¡Äa, na katerem temelji Direktiva 93/13, razlaga doloÄb potroÅ¡niÅ¡kega prava, ki ureja pojem in sankcije nepoÅ¡tenih pogojev zahteva, da mora sodiÅ¡Äe vselej preveriti jasnost in razumljivost pogodbenega pogoja (tudi izpolnjenost pojasnilne dolÅ¾nosti), ki se nanaÅ¡a na glavni predmet pogodbe, ter povezanost pomena tega izhodiÅ¡Äa s presojo (ne)poÅ¡tenosti pogodbenega pogoja.

21. Ker je jasnost (transparentnost) pogodbenega pogoja avtonomni pravni pojem prava EU, je sodiÅ¡Äe prve stopnje pravilno upoÅ¡tevalo razlago SEU, da ne zadoÅ¡Äa le formalna oziroma slovniÄna jasnost besedila, ampak mora banka podati ustrezna pojasnila in informacije, da bo lahko razumno pozoren in preudaren potroÅ¡nik ne le seznanjen z moÅ¾nostjo zviÅ¡anja ali zniÅ¾anja vrednosti tuje valute, v kateri je bil sklenjen kredit, temveÄ tudi zmoÅ¾en oceniti potencialno znatne ekonomske posledice takega pogoja za njegove finanÄne obveznosti. Pregledno mora biti pojasnjeno konkretno delovanje mehanizma konverzije tuje valute, na katerega se nanaÅ¡a zadevni pogoj ter zveza med tem mehanizmom in mehanizmom, doloÄenim z drugimi pogoji o izplaÄilu posojila.

22. V zadevi II Ips 54/2023 z dne 20. 9. 2023 je VSRS v toÄki 15 obrazloÅ¾itve zavzelo jasno staliÅ¡Äe, kakÅ¡na mora biti pojasnilna dolÅ¾nost banke. Tako mora kreditojemalec biti jasno obveÅ¡Äen o tem, da se je s sklenitvijo kreditne pogodbe v tuji valuti izpostavil valutnemu tveganju, ki ga bo morda, ekonomsko gledano, teÅ¾ko prevzel nase v primeru zniÅ¾anja vrednosti valute, v kateri prejema dohodke. Kaj pomeni zelo velika depreciacija valute drÅ¾ave, v kateri ima posojilodajalec stalno prebivaliÅ¡Äe, in v kateri prejema plaÄo, je treba oceniti glede na okoliÅ¡Äine primera. Med njimi izstopajo pomen obraÄunske valute (v tem primeru CHF) v obdobjih veÄjih kriz in finanÄnih pretresov (valuta varnega zatoÄiÅ¡Äa), roÄnost kreditne pogodbe, jasnost in razumljivost Å¡tevilÄnih simulacij, ki so bile vkljuÄene v nekatere kreditne ponudbe ter konÄno vse okoliÅ¡Äine, s katerimi je bil poklicni dajalec kredita lahko seznanjen ob sklenitvi te pogodbe, zlasti ob upoÅ¡tevanju njegovega strokovnega znanja glede mogoÄih nihanj menjalnih teÄajev in tveganj, neloÄljivo povezanih s sklenitvijo tega kredita.

23. PritoÅ¾ba sicer pravilno izpostavlja, da je sodiÅ¡Äe prve stopnje pri presoji potrebne stopnje po informiranju potroÅ¡nikov in tudi toÅ¾nikov v obravnavani zadevi izhajalo iz staliÅ¡Ä, ki jih je zavzelo SEU v zadevi Paribas, vendar v nadaljevanju napaÄno navaja, da navedeno staliÅ¡Äe ni uporabljivo, ker naj bi v tej zadevi Å¡lo za kompleksnejÅ¡i produkt, kot to velja za kredit toÅ¾nikov (Å¡lo naj bi za produkt "Helvet Immo").

24. PritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe ugotavlja, da je v zadevi SEU C-609/19 z dne 10. 6. 2021 (BNP Paribas Personal Finance SA) Å¡lo za podobno pravno in dejansko vpraÅ¡anje kot v obravnavani zadevi, saj iz toÄke 9. sodbe SEU izhaja, da je bila tudi v tej zadevi sklenjena kreditna pogodba v Å¡vicarskih frankih po 4,95 % obrestni meri, ki ga je naÄeloma treba plaÄati v 276 fiksnih obrokih, odplaÄuje pa se v evrih. Äeprav zadeva ni izvirala iz pravdnega postopka, temveÄ iz izvrÅ¡ilnega, kjer je bil dovoljen rubeÅ¾ denarnih prejemkov, navedena okoliÅ¡Äina ni bistvena. Bistveno je, da se je tudi v tem postopku postavilo vpraÅ¡anje poÅ¡tenosti in s tem dopustnosti nekaterih pogojev v kreditni pogodbi (toÄka 13. in 14. sodbe SEU). Dve izmed zastavljenih vpraÅ¡anj predloÅ¾itvenega sodiÅ¡Äa sodiÅ¡Äu SEU sta bili namreÄ tudi, ali je treba Älen 3(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da pogoji, ki doloÄajo plaÄila v fiksnih obrokih, ki se prednostno uporabijo za poplaÄilo obresti, ter ki doloÄajo podaljÅ¡anje trajanja (pogodbe) in poveÄanje plaÄil za plaÄilo preostalega zneska raÄuna, ki se lahko zaradi sprememb menjalnega teÄaja znatno poveÄa, ustvarjajo znatno neravnoteÅ¾je med pravicami in obveznostmi pogodbenih strank, zlasti ker potroÅ¡nika izpostavljajo nesorazmernemu teÄajnemu tveganju, in ali je treba Älen 4 Direktive 93/13 razlagati tako, da morata v skladu z njim jasnost in razumljivost pogojev kreditne pogodbe, v kateri je kredit izraÅ¾en v tuji valuti in vraÄljiv v domaÄi valuti, presojati tako, da se ob sklenitvi pogodbe nanaÅ¡ata na predvidljive gospodarske razmere, v obravnavanem primeru na posledice gospodarskih teÅ¾av v letih od 2007 do 2009 za spremembe menjalnih teÄajev, pri Äemer se upoÅ¡tevajo strokovnost in znanje poklicnega kreditodajalca ter njegova dobra vera (toÄka 20 sodbe EU). Na ta vpraÅ¡anja je SEU podalo odgovore in prav takÅ¡na vpraÅ¡anja se kot bistvena pojavljajo tudi v predmetni zadevi. Äetudi se sodiÅ¡Äe prve stopnje ni izrecno sklicevalo na navedeno zadevo SEU, je pri presoji pravnega razmerja pravilno izhajalo iz staliÅ¡Ä, navedenih v njej.

25. Tako iz gornje zadeve "Paribas" izhaja, "da je treba za izpolnitev zahteve po preglednosti z informacijami, ki jih sporoÄi prodajalec ali ponudnik, povpreÄnemu potroÅ¡niku, ki je normalno obveÅ¡Äen ter razumno pozoren in preudaren, omogoÄiti ne le, da razume, da lahko glede na nihanja menjalnega teÄaja gibanje paritete med obraÄunsko valuto in valuto plaÄila povzroÄi neugodne posledice na njegove finanÄne obveznosti, ampak tudi, da v okviru sklenitve kredita v tuji valuti razume dejansko tveganje, ki mu je izpostavljen v celotnem pogodbenem obdobju, v primeru velikega zniÅ¾anja vrednosti valute, v kateri prejema dohodke, glede na obraÄunsko valuto."

26. Tako SEU v gornji zadevi C-609/19 z dne 10. 6. 2021 v toÄki 48. sodbe, kot USRS v zadevi Up-14/21 do 30 z dne 13. 1. 2022 v toÄki 32. obrazloÅ¾itve, kot tudi VSRS v sodbi in sklepu II Ips 54/2023 z dne 20. 9. 2023 v toÄki 18. obrazloÅ¾itve, poudarjajo tudi, da mora banka posredovati take informacije, na podlagi katerih bi pri povpreÄnem potroÅ¡niku mogle povzroÄiti ne le, da se je abstraktno zavedal teÄajnega nihanja in moÅ¾nosti sprememb viÅ¡ine obrokov kredita, ampak da se je moral in mogel konkretno zavedati dejanskih posledic velike depreciacije domaÄe valute in zviÅ¡anja tujih obrestnih mer na viÅ¡ino njegovih kreditnih obveznosti za celotno obdobje odplaÄevanja kredita. USRS, odloÄitve katerega so v skladu s prvim odstavkom 3. Älena Zakona o ustavnem sodiÅ¡Äu (v nadaljevanju ZUstS) obvezne, pa Å¡e poudarja, da kot vse druge informacije v zvezi z obsegom potroÅ¡nikove obveznosti, ki jih je sporoÄil prodajalec ali ponudnik, morajo Å¡tevilne simulacije prispevati k temu, da potroÅ¡nik razume dejanski obseg dolgoroÄnega tveganja, povezanega z mogoÄimi nihanji menjalnih teÄajev in s tem tveganja, neloÄljivo povezana s sklenitvijo kreditne pogodbe v tuji valuti. PritoÅ¾bena zatrjevanja, da je zahteva, da bi moralo biti kreditodajalcu posredovano pojasnilo o moÅ¾nosti uresniÄitve "Ärnega scenarija", Å¡e posebej pa numeriÄno in grafiÄno, pretirana in formalistiÄna, so tako neutemeljena.

27. PritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe se strinja z dejanskimi zakljuÄki sodiÅ¡Äa prve stopnje iz toÄke 16 obrazloÅ¾itve izpodbijane sodbe in sklepa, da toÅ¾enka ni dokazala, da je ob sklenitvi kreditne pogodbe s toÅ¾nikoma pojasnilno dolÅ¾nost opravila v obsegu in vsebini, ki bi ustrezala zgoraj sprejetim smernicam SEU, USRS in VSRS, saj toÅ¾nikoma ni razkrila kljuÄnih podatkov, na podlagi katerih bi toÅ¾nika lahko dejansko razumela tveganje, ki sta ga prevzela s kreditom v CHF. Tako Å¾e iz same izpovedbe Ä. Ä., bivÅ¡ega banÄnega usluÅ¾benca, ki je toÅ¾nikoma predstavil kredit v CHF, izhaja, da sicer strankama ni dal zagotovila, da je CHF stabilna valuta in jima je predstavil oba kredita v EUR in CHF, je pa izpovedal tudi, da gibanje teÄaja strankam ni bilo prikazano v procentih, da jim niso podrobno prebrali kreditne pogodbe, temveÄ samo kljuÄne toÄke, da so naredili izraÄun spremembe teÄaja med 3% in 4%, ne pa izraÄuna, ko bi se CHF spremenil za 15 ali 20 %, da strankam tudi niso povedali, da se po podatkih Banke Slovenije priÄakuje porast CHF, niti sam o tem ni bil seznanjen s strani delodajalca. Å½e ta izpovedba priÄe Ä. Ä. ter izpovedbi toÅ¾nikov zadoÅ¡Äajo za pravilni zakljuÄek sodiÅ¡Äa prve stopnje, da pojasnilna dolÅ¾nost ni bila ustrezno opravljena. ToÅ¾nikoma tako ni bilo pojasnjeno, da lahko pride do znatnih sprememb v primeru gibanja valute, kar sta potrdila tudi toÅ¾nika ob svoji izpovedbi.

28. Tako je dokazna ocena ustrezna in skladna z metodoloÅ¡kim napotkom iz 8. Älena ZPP tudi brez upoÅ¡tevanja izpovedb priÄ B. B. in C. C., ki sta pri isti banki prav tako najeli kredit v CHF, vendar ob sklepanju kreditne pogodbe toÅ¾nikov nista bili prisotni, in tudi brez upoÅ¡tevanja izpisa iz spletne strani toÅ¾enke iz leta 2006, kjer je le-ta prikazovala najem kreditov v CHF kot ugodne, saj sta toÅ¾nika kredit najela Å¡ele v letu 2008. Navedenega ne more spremeniti niti dejstvo, da sta toÅ¾nika pred kreditom, ki je predmet tega postopka, Å¾e najela en kredit v CHF in ga tudi poplaÄala, kot tudi ne dejstvo, da je toÅ¾nika na valutno tveganje opozoril notar. Kar zadeva pritoÅ¾bena zatrjevanja, da so bili usluÅ¾benci toÅ¾enke v zvezi s sklepanjem kreditov v CHF na izobraÅ¾evanjih, in da je v zvezi s tem toÅ¾enka predloÅ¾ila dokazila, pa je Ä. Ä. izpovedal, da se ne spomni samih izobraÅ¾evanj glede Å¡vicarskih frankov, zato so pritoÅ¾bena zatrjevanja v tej smeri prav tako neutemeljena.

29. Prav tako je toÅ¾enka v odgovoru na toÅ¾bo na strani 12 in 13 sama zatrjevala, da je zahteva, da bi morale biti kreditojemalcu posredovane simulacije vpliva spremembe menjalnega teÄaja na njegove obveznosti iz naslova pogodbe o kreditu v CHF pretirana in neustrezna. Dejstvo, da banka tedaj niti ni razpolagala z ustreznimi grafi glede preteklega gibanja teÄaja CHF napram EUR, je potrdil ob svojem zasliÅ¡anju tudi Ä. Ä., ki je izpovedal, da so stranke seznanili le z izraÄuni, Äe bi priÅ¡lo do spremembe teÄaja med 3% in 4%. ToÅ¾nika bi, glede na to, da sta kredit najela za 28 letno obdobje odplaÄevanja, morala biti obveÅ¡Äena, da imata poleg koristi ob takÅ¡nem kreditiranju, lahko tudi znatne negativne finanÄne posledice.

30. V zvezi s pritoÅ¾benimi zatrjevanji, da toÅ¾enka v trenutku sklepanja kreditne pogodbe ni mogla predvideti tako hudega padca EUR, pa se pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe strinja z zakljuÄkom sodiÅ¡Äa prve stopnje, da je standard pojasnilne dolÅ¾nosti v kontekstu presoje nepoÅ¡tenosti pogodbenih pogojev objektiven in gre za vpraÅ¡anje profesionalne skrbnosti, ko zadostuje, da bi se ponudnik ob profesionalni skrbnosti lahko zavedal Å¡kodljivih posledic za potroÅ¡nika, konkretno velikih valutnih nihanj in s tem seznanil potroÅ¡nika.

Kot je poudarilo VSRS v zadevi II Ips 54/2023 z dne 20. 9. 2023 v toÄki 27 obrazloÅ¾itve in v zadevi II Ips 8/2022 z dne 19. 4. 2023 v toÄki 68 obrazloÅ¾itve sta sicer bila glede veÄine deleÅ¾nikov finanÄna kriza in ukrep Å¡vicarske centralne banke zanje nepredvidena dogodka, vendar to ne pomeni, da so bila nepredvidljiva tudi moÄnejÅ¡a nihanja CHF v dolgoroÄnem, v konkretnem primeru 28 letnem obdobju, zlasti v Äasu gospodarskih kriz.

31. Tako so neutemeljena tudi pritoÅ¾bena zatrjevanja, da toÅ¾enka v trenutku sklepanja kreditne pogodbe ni mogla napovedati prihodnjega gibanja teÄaja CHF/EUR s kakrÅ¡nokoli stopnjo zanesljivosti, saj se je kot profesionalni strokovnjak tega lahko zavedala.

32. Po obrazloÅ¾enem je sodiÅ¡Äe prve stopnje pravilno zakljuÄilo, da toÅ¾nika na podlagi zgoraj danih pojasnil nista bila pouÄena, da sprejemata neomejeno vezanost kredita na tujo valuto in sta zaradi tega pri sklepanju kreditne pogodbe ostala v informacijsko podrejenem poloÅ¾aju ter nista mogla sprejeti pouÄene odloÄitve o sklepanju kreditne pogodbe, vezane na tujo valuto.

33. Ker pojasnilna dolÅ¾nost v obravnavani zadevi ni bila ustrezno opravljena, je neizravnana informacijska podrejenost imela pomen tudi za presojo nepoÅ¡tenosti pogodbenega pogoja o vezanosti kredita na tujo valuto.

Äe ostane zaradi neustreznega ravnanja banke potroÅ¡nik pri sklepanju pogodbe nepouÄen, je Å¾e pomembno zmanjÅ¡ana skrb za potroÅ¡nikove interese kot Å¡ibkejÅ¡e stranke in s tem okrnjena moÅ¾nost izravnave v podrejenem razmerju, kar je sicer glavni vidik krÅ¡itve naÄela vestnosti in poÅ¡tenja kot objektivnega merila presoje nepoÅ¡tenosti pogodbenega pogoja po 4. alineji prvega odstavka 24. Älena ZVPot.

34. Izostanek ustreznih pojasnil glede valutnega tveganja ustvarja napaÄno predstavo o bistvenih sestavinah pogodbe, vezane na tujo valuto, ki so v obravnavani zadevi opredeljene tako, da vkljuÄujejo tudi morebitna zelo velika nihanja teÄaja in s tem tudi moÅ¾nost zelo velikega zviÅ¡anja odplaÄil kredita v domaÄi valuti. Pri kreditih, vezanih na tujo valuto, ob neustrezni pojasnilni dolÅ¾nosti praviloma gre za nepoÅ¡ten pogodbeni pogoj.

35. SodiÅ¡Äe druge stopnje je glede avtonomnega pravnega pojma dobre vere, ki je pojmovno soroden slovenskemu naÄelu vestnosti in poÅ¡tenja, tudi upoÅ¡tevalo razlago SEU, da je pri presoji dobre vere ponudnika pomembno, ali lahko ponudnik, Äe bi s potroÅ¡nikom lojalno (poÅ¡teno) in praviÄno posloval, razumno priÄakuje, da bi potroÅ¡nik naveden pogoj sprejel v okviru posamiÄnih pogajanj.

Navedena merila so objektivna in vezana na dolÅ¾no ravnanje profesionalno skrbnega ponudnika.

SodiÅ¡Äe potemtakem presodi, ali bi razumen potroÅ¡nik, ki bi bil v enakopravnem poloÅ¾aju z banko in imel tudi dejanski vpliv na oblikovanje vsebine pogodbenih pogojev, pristal na s strani banke vnaprej pripravljeno vsebino pogodbenega pogoja.

36. V banÄnem okolju, kjer je upravljanje in omejevanje tveganja temeljni vidik poslovanja (Äetrto poglavje Zakona o banÄniÅ¡tvu - v nadaljevanju ZBan-1), potroÅ¡nik pri kljuÄnih odloÄitvah v Å¾ivljenju glede kreditiranja pomembnih dobrin utemeljeno priÄakuje, da bodo tveganja tudi zanj podana v Äim manjÅ¡i meri in kolikor mogoÄe omejena, ne pa neobiÄajna, nepredvidljiva. Lojalno in praviÄno poslovanje profesionalno skrbne banke, priÄakovano zasleduje interes potroÅ¡nika po stabilnem kreditiranju. V banÄnem okolju, kjer je upravljanje in omejevanje tveganja temeljni vidik poslovanja (Äetrto poglavje ZBan-1), potroÅ¡nik v skladu z naÄelom vestnosti in poÅ¡tenja, pri kljuÄnih odloÄitvah v Å¾ivljenju glede kreditiranja pomembnih dobrin utemeljeno priÄakuje, da bodo tveganja tudi zanj podana v Äim manjÅ¡i meri in kolikor mogoÄe omejena, ne pa neobiÄajna in nepredvidljiva. PotroÅ¡nik zato utemeljeno priÄakuje omejeno aleatornost kreditne pogodbe vsaj v delu, ki ni odvisen od njegove kreditne sposobnosti; torej da njegova obveznost odplaÄila v domaÄi valuti ne bo enostransko povsem prepuÅ¡Äena denarnemu in valutnemu trgu. ToÅ¾nik pa ni bil izpostavljen le neobiÄajnemu, nepredvidljivemu, zelo velikemu valutnemu tveganju, ampak tudi obrestnemu tveganju zaradi vezanosti na medbanÄno obrestno mero LIBOR.

37. Pri tem ni odloÄilno, da je po slovenski ureditvi na sploÅ¡no sicer dopustno sklepanje potroÅ¡niÅ¡kih kreditov, vezanih na tujo valuto (prvi odstavek 372. Älena OZ), kar sicer izpostavlja toÅ¾enka v pritoÅ¾bi. Taka pogodbena vsebina pa glede na besedilo navedenega doloÄila ne sme biti v nasprotju zzakonom, tako tudi ne z ZVPot. Å ele presoja nepoÅ¡tenosti pogoja, med drugim tudi iz socialnih vidikov druÅ¾bene vkljuÄenosti, ki napolnjujejo vsebino naÄela vestnosti in poÅ¡tenja, lahko poda konÄni odgovor o tem, ali gre za nepoÅ¡teni pogoj ali dopustno pogodbeno vsebino.

38. V obravnavani zadevi je bilo bistveno, da je toÅ¾enka enostransko vnaprej pripravila pogodbeni pogoj glede vezanosti kredita na tujo valuto CHF tako, da je potroÅ¡nik v celoti prevzel tudi neobiÄajno in nepredvidljivo valutno tveganje, banka pa v tej zvezi nobenega oziroma se je pred njim zavarovala, kar je vzpostavilo tudi znatno neravnoteÅ¾je med pogodbenima strankama (prva alineja prvega odstavka 24. Älena ZVPot). ToÅ¾enka je prevzela le kreditno tveganje, ki pa ga je imela zavarovanega s hipoteko. Tak poloÅ¾aj je bil bistveno bolj ugoden za banko kot potroÅ¡nika, s Äimer je banka predvsem zasledovala svoje interese po stabilnem poslovanju in upravljanju tveganj. Hkrati so bili interesi toÅ¾nikov kot potroÅ¡nikov moÄno prizadeti zaradi velike potencialne nestabilnosti kreditnega financiranja.

39. Pri tem pa ni bilo odloÄilno, ali je lahko banka natanÄno napovedala prihodnje gibanje teÄaja tuje valute in dogodke, ki na gibanje vplivajo. Kot obrazloÅ¾eno, je merilo dobre vere objektivno. Dobra vera z vsebino, kot jo opredeljuje pravo EU, je krÅ¡ena, Äe se pri vkljuÄitvi pogodbenega pogoja ne ravna v skladu s profesionalno skrbnostjo, ali Äe pogoj za potroÅ¡nika vzpostavlja breme, ki nasprotuje poÅ¡teni in praviÄni trÅ¾ni praksi. Zadostuje, da bi se banka ob profesionalni skrbnosti lahko zavedala Å¡kodljivih posledic za potroÅ¡nika, tudi Äe se jih dejansko ni. Kot je Å¾e bilo pojasnjeno, ne gre za vpraÅ¡anje, ali je banka vedela, da bo priÅ¡lo do poveÄanja vrednosti CHF, vendar je to prikrila, niti ne gre za zahtevo, da bi banka morala napovedati bodoÄe dogodke. Banka je kot strokovnjak morala upoÅ¡tevati, da lahko kadarkoli v dolgoroÄnem razmerju nastopi dogodek, ki bo pomembno vplival na valutno razmerje.

Pomembno je torej, ali je banka ravnala s profesionalno skrbnostjo. Navedeno izhaja tudi iz sodbe SEU C-609/19 z dne 10. 6. 2021 (zadeva BNP Paribas Personal Finance SA), in sicer da je v zvezi z zahtevo dobre vere treba pri presoji upoÅ¡tevati zlasti moÄ pogajalske pozicije strank in to, ali je bil potroÅ¡nik spodbujen v strinjanje z zadevnim pogojem (toÄka 65 sodbe).

40. Tako so neutemeljena tudi pritoÅ¾bena zatrjevanja, da teÅ¾e bremena, ki izvira iz prevzetega valutnega tveganja, ni mogoÄe ocenjevati loÄeno od obrestnega tveganja, in da so v doloÄeni meri negativne uÄinke gibanja teÄaja blaÅ¾ili oziroma jih v preteÅ¾ni meri celo izniÄili pozitivni uÄinki niÅ¾je obrestne mere, na kar kaÅ¾e tudi dejstvo, da je variabilna obrestna mera (12-meseÄni LIBOR CHF) ob sklepanju kreditne pogodbe znaÅ¡ala 3,1133 %, Å¾e v letu 2008 pa je obrestna mera zaÄela znatno padati ter je koncem leta dosegla celo negativno vrednost, ter da se poslediÄno znatno neravnoteÅ¾je v pravicah in obveznostih strank v konkretnem primeru ni uresniÄilo. Navedena pritoÅ¾bena zatrjevanja so nerelevantna, saj je bila valutna klavzula bistvena sestavina pogodbe in je bila le-ta Å¾e ob sklenitvi pogodbe vkljuÄena vanjo, toÅ¾enka pa ni izpolnila svoje pojasnilne dolÅ¾nosti, ter je tako Å¾e ob sklenitvi pogodbe obstajalo znatno neravnoteÅ¾je med pravicami in obveznostmi pogodbenih strank.

41. V zvezi s pritoÅ¾benimi navedbami, da je toÅ¾enka opozorila toÅ¾nika tudi na moÅ¾nost refinanciranja, pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe ugotavlja, da sta v 17. Älenu sporne kreditne pogodbe opredeljeni le moÅ¾nost predÄasnega plaÄila celotnega kredita (v sedanji vrednosti) in moÅ¾nost, da kreditojemalec poda banki vlogo za refinanciranje obstojeÄega kredita z novim, v obeh primerih pa je dolÅ¾an kreditojemalec plaÄati stroÅ¡ke predÄasnega poplaÄila (dokaz A3). V obeh primerih je tako v ospredju predÄasno poplaÄilo, ki ohranja vse pogodbene elemente valutnega tveganja, saj se pogodbene obveznosti obstojeÄega kredita ne spremenijo, ampak je podana le predÄasna zapadlost celotnega kredita. Ob tem tudi ni opredeljenih nobenih elementov refinanciranja, ki je po vsebini zgolj najem novega kredita za poplaÄilo prejÅ¡njega. Tako je banka ohranila poloÅ¾aj moÄnejÅ¡e stranke, ki v bistvenem doloÄa usodo pogodbe.

42. Po obrazloÅ¾enem pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe ugotavlja, da so pravilni zakljuÄki sodiÅ¡Äa prve stopnje, da je toÅ¾enka krÅ¡ila naÄelo vestnosti in poÅ¡tenja, oziroma slednja ni bila v dobri veri (4. alineja prvega odstavka 24. Älena ZVPot).

43. Sankcije zaradi krÅ¡itve po slovenskem pravu in pravu EU so razliÄne. Pravo EU doloÄa sankcijo, da nepoÅ¡teni pogoj ne zavezuje (Älen 6(1) Direktive 93/13), slovenski zakonodajalec pa je doloÄil sankcijo niÄnosti (23. Älen ZVPot). NepoÅ¡tenega pogoja, ki krÅ¡i minimalni standard po Direktivi 93/13, nacionalno sodiÅ¡Äe ne sme spreminjati oziroma prilagajati na dopustno mero,

kar sicer na podlagi sploÅ¡nega predpisa omogoÄa slovenska ureditev instituta delne niÄnosti (88. Älen OZ). SodiÅ¡Äe EU je pojasnilo, da sme nacionalno sodiÅ¡Äe prilagoditi nepoÅ¡teni pogodbeni pogoj le, Äe gre za krÅ¡itev nacionalnega prisilnega predpisa, ne pa Äe gre hkrati tudi za nepoÅ¡teni pogoj v skladu z merili Direktive 93/13.

SodiÅ¡Äe EU je namreÄ zavzelo staliÅ¡Äe, da prilagoditev nepoÅ¡tenega pogodbenega pogoja ni dovolj uÄinkovita, da bi odvrnila ponudnika od nadaljnje uporabe nepoÅ¡tenih pogojev (Älen 7(1) Direktive 93/13).

44. Pogodba mora praviloma obstajati Å¡e naprej brez kakrÅ¡ne koli druge spremembe, razen tiste, ki izhaja iz odprave nepoÅ¡tenih pogojev, Äe je tak nadaljnji obstoj pogodbe v skladu s pravili nacionalnega prava pravno mogoÄ (Älen 6(1) Direktive 93/13),

kar je treba preveriti v skladu z objektivnim pristopom.

V obravnavani zadevi bi odstranitev nepoÅ¡tenega pogodbenega doloÄila, ki se nanaÅ¡a na glavni predmet obveznosti, spremenila naravo kreditne pogodbe, s Äimer niso izpolnjeni pogoji, da bi ta lahko ostala Å¡e naprej v veljavi brez nepoÅ¡tenega pogoja. V slovenski ureditvi tudi ni dispozitivnih doloÄil (veljavnih v Äasu sklenitve obravnavane kreditne pogodbe), ki bi lahko nadomestila nepoÅ¡teni pogoj, kar je sicer le izjemoma dopustno.

SEU je tudi zavrnilo moÅ¾nost, da bi nacionalno sodiÅ¡Äe s konkretizacijo nacionalnih sploÅ¡nih naÄel nadomestilo neustrezno vsebino nepoÅ¡tenega pogoja.

PotroÅ¡nik bi lahko ohranil v veljavi obravnavano kreditno pogodbo le, Äe bi se odpovedal varstvu pred nepoÅ¡tenim pogojem,

vendar v obravnavani zadevi ni dvoma, da toÅ¾nika ves Äas nasprotujeta kreditni pogodbi prav s sklicevanjem na varstvo pred nepoÅ¡tenimi pogoji.

Glede vrnitvenega (kondikcijskega) toÅ¾benega zahtevka:

45. Pravo EU varstva potroÅ¡nikov je utemeljeno predvsem na zahtevi uÄinkovitosti nezavezujoÄe narave nepoÅ¡tenih pogodbenih pogojev (Älen 6(1) Direktive 93/13)

in t.i. odvraÄalnem uÄinku, kot ga je opredelilo SEU na podlagi Älena 7(1) Direktive 93/13, ki vsebuje zahtevo po ustreznih in uÄinkovitih sredstvih za prepreÄevanje nadaljnje uporabe nedovoljenih pogodbenih pogojev.

Pravna sredstva v nacionalnih zakonodajah, ki so namenjena saniranju krÅ¡itev prava EU, morajo izpolnjevati zahteve uÄinkovitosti, sorazmernosti in odvraÄalnosti".

SEU je navedeni zahtevi uÄinkovitega varstva potroÅ¡nikov in naÄelo sorazmernosti povezalo in konkretiziralo glede vrnitvenih zahtevkov v zadevi SEU C-520/21 z dne 15. 6. 2023 (Bank M).

46. Nacionalno pravo pravne posledice niÄnih pogodb ureja v prvem odstavku 87. Älena OZ

. Äe je bilo na podlagi takÅ¡ne pogodbe kaj izpolnjeno, je potrebno to vrniti (vzpostaviti

). Stranki pridobita kondikcijski zahtevek, kar urejajo Äleni 190. do 198. OZ.

47. ToÅ¾nika sta v 5. pripravljalni vlogi uskladila toÅ¾beni zahtevek glede na opravljena plaÄila in zahtevala preplaÄilo kredita v viÅ¡ini sedmih meseÄnih obrokov, ki so bili plaÄani pred izdajo zaÄasne odredbe, s katero je bilo zadrÅ¾ano uÄinkovanje izvrÅ¡evanja notarskega zapisa. ToÅ¾nika sta po kreditni pogodbi prejela znesek v viÅ¡ini 83.767,46 EUR, do priÄetka uÄinkovanja zaÄasne odredbe pa sta plaÄala skupno 88.213,85 EUR, zato zahtevata znesek 4.446,39 EUR s pripadajoÄimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, kar predstavlja preplaÄilo plaÄane glavnice danega kredita.

48. ToÅ¾enka vztraja, da sta ji toÅ¾nika dolÅ¾na povrniti nadomestilo za uporabo denarja. V zvezi s tem je SEU v sodbi C-520/21 doloÄilo izhodiÅ¡Äa razlage glede vrste vrnitvenih zahtevkov oziroma upraviÄenj, ki so v njih zajeta. Kot neskladno s pravom EU je SEU opredelilo pravico banke, da od potroÅ¡nika zahteva nadomestilo, ki presega vraÄilo kapitala, izplaÄanega iz naslova izpolnitve kreditne pogodbe. S tem je omejilo vrnitvene zahtevke banke na glavnico, kot je bila ta izplaÄana potroÅ¡niku. Po drugi strani je s pravom EU skladna ureditev, ki daje potroÅ¡niku pravico zahtevati nadomestilo, ki presega vraÄilo nakazanih meseÄnih obrokov in stroÅ¡kov, plaÄanih iz naslova izpolnitve te pogodbe.

49. Kot poudarja SEU, od protipravnega ravnanja ne sme imeti ponudnik kot krÅ¡itelj nobene koristi.

Glede na pritoÅ¾bena zatrjevanja sta bistveni toÄki 76 in 78 sodbe SEU C-520/21. SEU v toÄki 76 sodbe zapiÅ¡e, da Äe bi se kreditni instituciji priznala pravica, da od potroÅ¡nika zahteva nadomestilo, ki presega vraÄilo kapitala, izplaÄanega iz naslova izpolnitve te pogodbe, in po potrebi plaÄila zamudnih obresti, bi to lahko ogrozilo odvraÄalni uÄinek, ki se Å¾eli doseÄi z Direktivo 93/13, kot je to navedel generalni pravobranilec v toÄki 60 sklepnih predlogov. Iz toÄke 78 pa izhaja, da bi razlaga nacionalnega prava, v skladu s katero bi imela kreditna institucija pravico, da od potroÅ¡nika zahteva nadomestilo, ki presega vraÄilo kapitala, izplaÄanega iz naslova izpolnitve te pogodbe, in da zato prejme

nadomestilo za potroÅ¡nikovo uporabo tega kapitala,

prispevala k odpravi odvraÄalnega uÄinka

, ki ga ima niÄnost navedene pogodbe na prodajalce ali ponudnike. To pomeni, da banka ne more biti upraviÄena niti do pogodbenih (

), niti do zamudnih obresti, za kar se zavzema pritoÅ¾ba. Äe bi bila banka v tem primeru upraviÄena do povraÄila obogatitvenih obresti (obresti zaradi uporabe kapitala), ne bi bil zagotovljen odvraÄalni uÄinek, ki mu sledi Direktiva 93/13. Nadalje SEU pojasni, da s tem tudi ne gre za brezplaÄno posojilo ter tudi ni ogroÅ¾ena finanÄna stabilnost trgov.

50. V obravnavanem specifiÄnem razmerju potroÅ¡nika oziroma kreditojemalca nasproti kreditodajalcu, za katerega kot razlagalna izhodiÅ¡Äa veljajo posebne doloÄbe oziroma razlage SEU, se tako tiste nacionalne in sploÅ¡ne doloÄbe 193. oziroma 198. Älena OZ, ki zasleduje nadomestitev vseh koristi od prejetega kredita v skladu z uporabo doktrine izkljuÄitve, ne smejo uporabljati.

PritoÅ¾beni oÄitek, da bi brez plaÄila obogatitvenih obresti potroÅ¡nik prejel brezobrestno posojilo, potemtakem ne more biti uspeÅ¡en. Na tak naÄin se vzpostavlja potroÅ¡niku naklonjeno ravnoteÅ¾je, kjer interes banke vendarle ostaja sorazmerno varovan, saj Å¡e zmeraj prejme nazaj ves posojen denar, le da brez plaÄila za uporabo denarja.

51. Prvi odstavek 87. Älena OZ doloÄa, da Äe je pogodba niÄna, mora vsaka pogodbena stranka vrniti drugi vse, kar je prejela na podlagi take pogodbe; Äe to ni mogoÄe in Äe narava tistega, kar je bilo izpolnjeno, nasprotuje vrnitvi, pa mora dati ustrezno denarno nadomestilo po cenah v Äasu, ko je izdana sodna odloÄba, razen Äe zakon ne doloÄa kaj drugega. V obravnavani zadevi, ko gre za vrnitev denarnega zneska, ni mogoÄe uporabiti drugega dela navedene doloÄbe, ki se nanaÅ¡a na plaÄilo ustreznega denarnega nadomestila. Sicer pa je treba doloÄbo 87. Älena OZ uporabiti na naÄin, da je skladen s staliÅ¡Äem iz sodbe SEU C-520/21 z dne 15. 6. 2023, ki je na zastavljeno vpraÅ¡anje med drugim odgovorilo, da je treba Älen 6(1) in Älen 7(1) Direktive sveta 93/13/ EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoÅ¡tenih pogojih po v potroÅ¡niÅ¡kih pogodbah razlagati tako, da nasprotujeta sodni razlagi nacionalnega prava, v skladu s katero ima kreditna institucija pravico od potroÅ¡nika zahtevati nadomestilo, ki presega vraÄilo kapitala, izplaÄanega iz naslova izpolnitve te pogodbe, in plaÄilo zamudnih obresti po zakonski obrestni meri od datuma opomina. DrugaÄna pritoÅ¾bena zatrjevanja so neutemeljena.

52. PritoÅ¾ba tudi neutemeljeno uveljavlja krÅ¡itev razpravnega naÄela iz 212. Älena ZPP,

ker toÅ¾nika naj ne bi izkazala (viÅ¡ine) izvedenih plaÄil po kreditni pogodbi. ToÅ¾nika sta v toÅ¾bi zatrjevala, da sta v tistem trenutku preplaÄala glavnico v znesku 724,27 EUR, da sta do dne 2. 8. 2023 odplaÄala za 83.987,73 EUR anuitet in 504,00 EUR stroÅ¡kov odobritve kredita. Tem svojim trditvam je priloÅ¾ila SeÅ¡tevek vseh plaÄanih obrokov v EUR po kreditni pogodbi Å¡tevilka 615-153-291 (dokaz A6). ToÅ¾enka je nato v odgovoru na toÅ¾bo navedla zgolj, da ugovarja viÅ¡ini kondikcijskega zahtevka, ter da seznam plaÄil predstavlja trditveno podlago toÅ¾be. ToÅ¾enka pa ni zatrjevala, da zatrjevana plaÄila v znesku, kot ga je navedla toÅ¾nica v toÅ¾bi in kot podrobno izhajajo iz zgoraj navedenega SeÅ¡tevka, niso bila opravljena, oziroma ni zatrjevala, katerih od zatrjevanih vplaÄil toÅ¾nika naj ne bi opravila. Nadalje sta v 5. pripravljalni vlogi toÅ¾nika navedla, da sta do tedaj plaÄala skupno 88.213,85 EUR, zato zahtevata znesek 4.446,39 EUR. ToÅ¾enka je nato ponovila zgolj gornje navedbe iz odgovora na toÅ¾bo, zato je sodiÅ¡Äe prve stopnje ta ugovor toÅ¾enke pravilno obravnavalo kot nekonkretiziran ugovor viÅ¡ini kondikcijskemu zahtevku.

53. Ker sta toÅ¾nika prejela izplaÄan kredit v znesku 83.767,46 EUR, plaÄala pa sta obroke v skupnem znesku 88.213,85 EUR, je toÅ¾enka preplaÄala glavnico za vtoÅ¾evan znesek v viÅ¡ini 4.446,39 EUR. OdloÄitev sodiÅ¡Äa prve stopnje je tako pravilna.

Glede toÅ¾benega zahtevka na izbris hipoteke in plaÄila stroÅ¡kov postopka na prvi stopnji:

54. Ker je bila sestavni del kreditne pogodbe tudi zastavna pogodba o ustanovitvi hipoteke, je z ugotovitvijo, da je kreditna pogodba niÄna, prenehala terjatev toÅ¾enke iz te pogodbe, v posledici Äesar je zaradi naÄela akcesornosti prenehala tudi hipoteka. S prenehanjem zavezovalnega posla je prenehal tudi razpolagalni,

zato je utemeljen tudi toÅ¾beni zahtevek v toÄki III izreka, ki ima svoj pravni temelj v izbrisni toÅ¾bi v skladu z doloÄb 243. Älena Zakona o zemljiÅ¡ki knjigi (ZZK-1).

55. Ker je pritoÅ¾ba neutemeljena glede glavne stvari, je tudi pravilna odloÄitev sodiÅ¡Äa prve stopnje, ki je v toÄki VI izreka odloÄilo, da stroÅ¡ke postopka toÅ¾nikov, o katerih bo sodiÅ¡Äe odloÄilo po pravnomoÄnosti te sodbe, nosi toÅ¾enka.

56. ToÅ¾nika sta po vloÅ¾itvi toÅ¾be dne 10. 10. 2023 vloÅ¾ila tudi predlog za izdajo regulacijske zaÄasne odredbe, s katero sta predlagala zaÄasno ureditev pravnega razmerja med strankama, in sicer da se zaÄasno, do pravnomoÄnega konÄanja tega spora, zadrÅ¾i uÄinkovanje Notarskega zapisa opr. Å¡t. SV 514/08, Sporazuma o zavarovanju denarne terjatve in ustanovitev hipoteke na podlagi 142. Älena Stvarnopravnega zakonika ter Pogodbe o dolgoroÄnem deviznem kreditu Å¡tevilka 615-153-291 z dne 23. 5. 2008.

57. SodiÅ¡Äa prve stopnje je dne 7. 11. 2023 izdalo sklep, s katerim je predlog za izdajo zaÄasna odredbe zavrnilo, pri Äemer je po vloÅ¾itvi pritoÅ¾be toÅ¾nikov ViÅ¡je sodiÅ¡Äe v Mariboru s sklepom I Cp 930/2023 z dne 21. 12. 2023 sklep sodiÅ¡Äa prve stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo le temu v ponovno odloÄanje. SodiÅ¡Äe prve stopnje je nato dne 20. 2. 2024 ponovno odloÄilo o predlagani zaÄasni odredbi, in sicer je izdalo sklep, s katerim je predlogu za izdajo zaÄasne odredbe ugodilo. Zoper ta sklep je toÅ¾enka vloÅ¾ila pravoÄasen ugovor, o katerem je sodiÅ¡Äe prve stopnje odloÄilo z izpodbijani izpodbijanim sklepom tako, da je ugovor zavrnilo.

58. PritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe v okviru uradnega preizkusa izpodbijanega sklepa ni naÅ¡lo uradno upoÅ¡tevnih bistvenih krÅ¡itev doloÄb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11., 12. in 14. toÄke drugega odstavka 339. Älena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 350. Älena ZPP in 15. Älenom Zakona o izvrÅ¡bi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ). Slednjo je zatrjevala tudi toÅ¾enka v pritoÅ¾bi.

59. Izpodbijani sklep ima vse potrebne elemente, ki omogoÄajo njegov preizkus, v njem tudi ni nobenih pomanjkljivosti, ki bi sodile v katerega izmed zakonskihdejanskih stanov iz citirane 14. toÄke drugega odstavka 339. Älena ZPP

v zvezi s 366. Älenom ZPP in 15. Älenom ZIZ.

60. Predlagatelj mora pogoje za izdajo zaÄasne odredbe izkazati s stopnjo verjetnosti in ne gotovosti oziroma prepriÄanja, kot to velja za ugotavljanje dejstev, ki se nanaÅ¡ajo na utemeljenost toÅ¾benega zahtevka. Vendar je v obravnavani zadevi sodiÅ¡Äe prve stopnje o ugovoru zoper izdano zaÄasno odredbo odloÄilo v konÄni odloÄbi, tako da so dejstva, ki se nanaÅ¡ajo na obstoj terjatve ugotovljena Å¾e s stopnjo gotovosti.

61. Pogoje za izdajo regulacijske zaÄasne odredbe je podrobneje opredelilo Å¾e sodiÅ¡Äe prve stopnje v izdanem sklepu o zaÄasni odredbi z dne 20. 2. 2024 in jih pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe posebej ne ponavlja.

62. Neutemeljena so pritoÅ¾bena zatrjevanja, da je sodiÅ¡Äe prve stopnje napaÄno ugotovilo, da terjatev toÅ¾nikov zoper toÅ¾enko verjetno obstoji. PritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe se v zvezi z navedenim v celoti sklicuje na razloge, ki jih je v tej zvezi navedlo sodiÅ¡Äe prve stopnje glede odloÄitve o glavni stvari (da je kreditna pogodba niÄna), prav tako pa tudi na zgoraj navedeno obrazloÅ¾itev, ki se nanaÅ¡a na pravilnost odloÄitve sodiÅ¡Äa prve stopnje, ki je ugotovilo utemeljenost terjatve na niÄnost kreditne pogodbe.

63. SodiÅ¡Äe prve stopnje pa je tudi pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo, ko je ugotovilo tudi obstoj ostalih pogojev za izdajo zaÄasne odredbe, med drugim tudi do pogoj iz 3. alineje drugega odstavka 272. Älena ZIZ. PritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe bistvene zakljuÄke sodiÅ¡Äa prve stopnje iz sklepa o zaÄasni odredbi z dne 20. 2. 2024 ter iz izpodbijanega sklepa povzema kot pravilne in glede na pritoÅ¾bena zatrjevanja zgolj Å¡e dodaja, da je sodiÅ¡Äe prve stopnje pravilno izhajalo iz staliÅ¡Ä sodbe SEU C-287/22 z dne 15. 6. 2023, saj z zavrnitvijo predlagane zaÄasne odredbe ne bi bil zagotovljen polni uÄinek meritorne odloÄitve o niÄnosti kreditne pogodbe. ToÅ¾niki bi namreÄ morali, Äe zaÄasni odredbi ne bi bilo ugodeno, terjati plaÄilo teh plaÄanih obrokov nazaj z novo toÅ¾bo, pri Äemer bi jim v zvezi s tem nastali dodatni stroÅ¡ki, le-ti pa bi nastali tudi, Äe bi morali toÅ¾bo razÅ¡irjati Å¾e v predmetni pravdi. Kot izhaja iz toÄke 60 obrazloÅ¾itve in iz izreka sodbe SEU C-287/22 z dne 15. 6. 2023, je namreÄ bistveno, da mora biti sprejetje zaÄasnih ukrepov v teh zadevah potrebno, da se zagotovi polni uÄinek odloÄitve o niÄnosti kreditne pogodbe. To pa pomeni, da je treba zaÄasne ukrepe nujno sprejeti tedaj, ko je treba vzpostaviti pravni in dejanski poloÅ¾aj potroÅ¡nika, v katerem bi ta potroÅ¡nik bil, Äe teh pogojev ne bi bilo, Å¾e v pravdi na ugotovitev niÄnosti kreditne pogodbe.

64. V zvezi z izdano zaÄasno odredbo v obravnavani zadevi, pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe kot pomembno izpostavlja Å¡e toÄko 62. sodbe SEU C-287/22 z dne 15. 6. 2023 iz katere izhaja, da je sprejetje takÅ¡nih zaÄasnih ukrepov (na odloÅ¾itev izpolnjevanja obveznosti) Å¡e toliko nujnejÅ¡e, kadar je navedeni potroÅ¡nik zadevni banki plaÄal znesek, ki je viÅ¡ji od izposojenega zneska, Å¡e preden je ta potroÅ¡nik zaÄel postopek. Prav za to gre v obravnavani zadevi, ko toÅ¾nika zatrjujeta, da sta na dan vloÅ¾itve toÅ¾be toÅ¾enki Å¾e poravnala celotno glavnico in le-to preplaÄala v znesku 4.446,39 EUR.

65. Izpolnjen pa je tudi pogoj reverzibilnosti. Po izdani zaÄasni odredbi je zadrÅ¾ano izvrÅ¡evanje kreditne pogodbe, reverzibilnost pa v tem primeru pomeni, da Äe bo toÅ¾beni zahtevek na niÄnost kreditne pogodbe zavrnjen, se bosta notarski zapis in kreditna pogodba lahko dalje izvrÅ¡evala v skladu s pogodbenimi doloÄili. Pravilni so zato zakljuÄki sodiÅ¡Äa prve stopnje iz sklepa o zaÄasni odredbi z dne 20. 2. 2024, da bo v primeru zavrnitve toÅ¾benega zahtevka mogoÄe zaÄasno zadrÅ¾anje uÄinkovanja notarskega zapisa in kreditne pogodbe v celoti odpraviti. Prav tako bo toÅ¾enka v primeru zavrnitve zahtevka ostala le delno nepoplaÄana, za kar ima Å¡e vedno ustrezno zavarovanje z vknjiÅ¾eno zastavno pravico na nepremiÄnini ter bo tako lahko v primeru plaÄilne nesposobnosti toÅ¾nikov svojo terjatev lahko izterjala s prisilno prodajo nepremiÄnine.

66. Ker predstavljata sklep o izdani zaÄasni odredbi ter odloÄitev o ugovoru enotno odloÄbo, so neutemeljena pritoÅ¾bena zatrjevanja, da se sodiÅ¡Äe prve stopnje ni opredelilo do pogoja reverzibilnosti in je s tem podana krÅ¡itev iz 14. toÄke drugega odstavka 339. Älena ZPP v zvezi s 15. Älenom ZIZ. SodiÅ¡Äe prve stopnje se je o pogoju reverzibilnosti zadostno opredelilo v sklepu o izdani zaÄasni odredbi z dne 20. 2. 2024, vsa ostala zatrjevanja v ugovoru in pritoÅ¾bena zatrjevanja pa so glede na zgoraj obrazloÅ¾eno in staliÅ¡Äa iz sodbe SEU C-287/22 z dne 15. 6. 2023, pravno nerelevantna.

67. PritoÅ¾ba toÅ¾enke je tako neutemeljena, zato jo je pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe v skladu z 2. toÄko 365. Älena ZPP v zvezi s 15. Älenom ZIZ zavrnilo in potrdilo sklep sodiÅ¡Äa prve stopnje (toÄka V izreka).

Glede odloÄitve o stroÅ¡kih pritoÅ¾benega postopka:

68. O pritoÅ¾benih stroÅ¡kih je pritoÅ¾beno sodiÅ¡Äe odloÄilo v skladu s prvim odstavkom 165. Älenom ZPP. Ker toÅ¾enka s pritoÅ¾bo ni uspela, krije sama svoje stroÅ¡ke pritoÅ¾benega postopka (prvi odstavek 154. Älena ZPP). ToÅ¾nika pa do stroÅ¡kov pritoÅ¾benega postopka nista upraviÄena, saj z navedbami iz odgovorov na pritoÅ¾bo nista bistveno prispevala k odloÄitvi pritoÅ¾benega sodiÅ¡Äa (prvi odstavek 155. Älena ZPP).

Tako odloÄba USRS Up-590/05 z dne 17. 4. 2008, toÄka 6 obrazloÅ¾itve.

O neustreznem sklicevanju neposredno na Direktivo 93/13 v slovenski sodni praksi glej Weingerl, P., Ob tridesetletnici varstva pred nepoÅ¡tenimi pogodbenimi pogoji v EU. Pravna praksa, Å¡t. 10/2023, priloga.

VSRS II Ips 61/2015 z dne 2. 6. 2016, v toÄki 13 obrazloÅ¾itve pojasnjuje v zvezi s tem tudi: "Za takÅ¡ne situacije, ko direktiva ni ustrezno implementirana ali ko ni (pravoÄasno) implementirana, je SodiÅ¡Äe EU skozi sodno prakso razvilo alternative neposrednemu uÄinku, npr. euro skladno (konsistentno oziroma lojalno) razlago, odÅ¡kodninsko odgovornost drÅ¾ave in uporabo doktrine izkljuÄitve. Uporaba te doktrine pomeni, da se je mogoÄe na direktivo sklicevati tudi v okviru spora med posamezniki, vendar samo zato, da bi se izkljuÄilo nacionalno pravo, ki je neskladno z direktivo, pri Äemer pa se doloÄbe direktive kot take ne uporabijo direktno za reÅ¡itev spora, paÄ pa se za reÅ¡itev spora uporabi nacionalno pravo, iz katerega so bile izkljuÄene neskladne doloÄbe."

Tako odloÄba USRS Up-14/21-30 z dne 13. 1. 2022, opomba 102.

Podobno tudi Vrhovno sodiÅ¡Äe RS v sklepu VSRS II Ips 61/2015 z dne 2. 6. 2016.

V skladu z naÄelom minimalne harmonizacije lahko drÅ¾ave Älanice zagotovijo viÅ¡jo stopnjo varstva potroÅ¡nikov, kot jo zagotavlja pravo EU (8. Älen Direktive 93/13), pri Äemer se drÅ¾avam Älanicam puÅ¡Äa Å¡iroko diskrecijo. SodiÅ¡Äe EU je zavzelo staliÅ¡Äe, da je v prosti presoji drÅ¾ave Älanice, ali bo uveljavila viÅ¡jo stopnjo varstva potroÅ¡nikov s tem, da ne bo prenesla v svojo ureditev omejitve iz Älena 4(2) Direktive 93/13, ki prepreÄuje presojo nepoÅ¡tenosti jasnih pogodbenih pogojev.

Tako tudi sodba VSM I Cp 482/2024 z dne 25. 2. 2025.

SEU C-618/10, Banco Espanol de CrÃ©dito, 39. toÄka obrazloÅ¾itve; SEU Banif Plus Bank, C-472/11, 19. toÄka obrazloÅ¾itve.

Tako odloÄbi USRS Up - 14/21, toÄka 20 in Up - 54/19 z dne 6. 7. 2023, toÄka 17.

SEU C-186/16, Andriciuc, toÄke 56-58 obrazloÅ¾itve. O pojasnilni dolÅ¾nosti glej tudi SEU C-776/19 do C-782/19, C-609/19 BNP Paribas Personal Finance.

Tako sodbe SEU C- 76/19 do C-782/19, toÄka 72 in C-609/19, toÄka 51, prav tako sodba in sklep VSRS II Ips 54/2023 z dne 20. 9. 2023.

Tako sodba in sklep VSRS II Ips 54/2023 z dne 20. 9. 2023, toÄka 19. obrazloÅ¾itve.

SEU C-405/21, Nova kreditna banka Maribor, 28. toÄka obrazloÅ¾itve.

VSRS sodba II Ips 8/2022, 78. toÄka obrazloÅ¾itve.

SEU C-415/11, Aziz, 69. toÄka obrazloÅ¾itve, ponovljeno v SEU C-186/16, Andriciuc in tudi SEU C-609/19, Paribas Personal Finance SA, toÄka 70.

Tako tudi VSRS sodba II Ips 8/2022, 54. toÄka obrazloÅ¾itve.

SEU C-618/10, Banco Espanol de Credito, toÄke 67-73 obrazloÅ¾itve.

SEU C-482/13, C-484/13, C-485/13 , C-487/13, Unicaja Banco in SEU C-118/17, Dunai.

SEU C-421/14, Banco Primus, 71. toÄka obrazloÅ¾itve in tam navedena sodna praksa.

SEU C-453/10, PereniÄova, 32. toÄka obrazloÅ¾itve.

SEU C-26/13, Kasler, toÄke 82-84 obrazloÅ¾itve.

SEU C-260/18, Dziubak, toÄke 59-62 obrazloÅ¾itve. V slovenskem prevodu je napaka v 62. toÄki obrazloÅ¾itve in 3. toÄki izreka. V poljski razliÄici (jezik postopka) in drugih prevodih je navedeno, da nadomestitev ni skladna z direktivo, kar izhaja iz predhodne obrazloÅ¾itve.

Cilj je, da je iz razmerja med banko in potroÅ¡nikom odstranjena nedopustna vsebina, pri Äemer mora biti to varstvo celovito in za uÄinkovito.

SEU C-415/11, Aziz, 60. toÄka obrazloÅ¾itve in SEU C-537/12, C-116/13, Banco Popular Espanol in Banco de Valencia, 56. toÄka obrazloÅ¾itve.

F. Cafaggi/P. Iamiceli, The Principles of Effectiveness, Proportionality and Dissuasiveness in the Enforcement of EU Consumer Law; The Impact of a Triad on the Choice of Civil Remedies and Administrative Sanctions; European Review of privat Law, Volume 25, No - 2017, str. 577; P. Weingerl, Nekompezatorna povrnitev Å¡kode, Pravni letopis Å¡t. 1/2023, str. 32, 33.

87. Älen OZ doloÄa, da Äe je pogodba niÄna, mora vsaka pogodbena stranka vrniti drugi vse, kar je prejela na podlagi take pogodbe; Äe to ni mogoÄe ali Äe narava tistega, kar je bilo izpolnjeno, nasprotuje vrnitvi, pa mora dati ustrezno denarno nadomestilo po cenah v Äasu, ko je izdana sodna odloÄba, razen Äe zakon ne doloÄa kaj drugega.".

SEU C-520/21, Bank M., 81. toÄka obrazloÅ¾itve.

SodiÅ¡Äe EU v toÄki 80 sodbe Å¡e pojasnjuje, da takÅ¡nega razlogovanja ni mogoÄe ovreÄi s trditvijo banke Bank M., da bi potroÅ¡niki, Äe prodajalci ali ponudniki ne bi imeli moÅ¾nosti zahtevati nadomestila, ki bi presegal vraÄilo kapitala, izplaÄanega iz naslova izpolnitve te pogodbe, in po potrebi plaÄila zamudnih obresti, dobili 'brezplaÄno' posojilo. Prav tako tudi ne s trditvami, da bi bila stabilnost finanÄnih trgov ogroÅ¾ena, Äe bankam ne bi bilo dovoljeno, da od potroÅ¡nikov zahtevajo tako nadomestilo.

Tako VSRS sklep II Ips 61/2015 z dne 2. 6. 2016, tÄ 13 obrazloÅ¾itve.

212. Älen ZPP doloÄa, da mora vsaka stranka navesti dejstva in predlagati dokaze, na katere opira svoj zahtevek ali s katerimi izpodbija navedbe in dokaze nasprotnika.

Tako tudi sodba VSRS II Ips 48/2024 z dne 19. 2. 2025.

Absolutna bistvena krÅ¡itev doloÄb postopka iz 14. toÄke 339. Älena ZPP v zvez s 366. Älenom ZPP je podana, Äe ima sklep pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusit, zlasti pa, Äe je izrek sklepa nerazumljiv, Äe nasprotuje samemu sebi ali razlogom sklepa, ali Äe sklep sploh nima razlogov, ali v njem niso navedeni razlogi o odloÄilnih dejstvih, ali so ti razlogi nejasni ali med seboj v nasprotju. Skupna znaÄilnost teh dejanskih stanov je, da sklepa zaradi teh napak objektivno ni mogoÄe preizkusiti. Pri tovrstnem preizkusu gre le za formalen (procesni) preizkus razumljivosti sklepa in ne njenih razlogov, kar je vsebinski kriterij.

EU - Direktive, Uredbe, Sklepi / Odločbe, Sporazumi, Pravila

Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah - člen 3, 3/1, 4, 6, 6/1, 7, 7/1, 8

Pogodba o delovanju  Evropske unije (PDEU) - člen 267

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 87, 87/1, 88, 190, 191, 192, 193, 194, 195, 196, 197, 198, 371, 372, 372/1

Zakon o potrošniških kreditih (2000) - ZPotK  - člen 21, 21/3

Zakon o varstvu potrošnikov (1998) - ZVPot  - člen 22, 22/4, 22/5, 23, 24, 24/1

Zakon o zemljiški knjigi (2003) - ZZK-1  - člen 243

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 272, 272/2, 272/2-3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.