VSL Sklep I Ip 1397/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-04

Elizabeta Žgajnar (preds.), Tjaša Potparić Janežič (poroč.), Gregor Špajzer

izvršba za izterjavo nedenarne terjatve - nadomestno dejanje - izročitev ključev - pravilna izpolnitev - neprimeren dokaz

Upnik s sprejemom izpolnitve ni dolžan premagovati velikih ovir in nositi visokih stroškov. Nepomembno je, če upnik nima prijavljenega drugega stalnega prebivališča, za učinkovito izpolnitev je namreč bistveno, kje upnik dejansko živi. Da je dolžnica izročila pravi ključ, ta ne more dokazovati s fotografijami ključa.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep zvezi s popravnim sklepom z dne 20. 10. 2025 potrdi.

II. Stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se ugovor po izteku roka zavrne (1. točka izreka sklepa), da dolžnica sama krije svoje stroške ugovornega postopka (ugovora po izteku roka z dne 21. 2. 2025, vloge z dne 21. 10. 2024, ki je bila vložena 23. 5. 2025 in vloge z dne 23. 5. 2025) (2. točka izreka sklepa) in da mora dolžnica upniku v roku 8 dni povrniti 391,99 EUR stroškov ugovornega postopka (odgovor na ugovor z dne 12. 5. 2025 in odgovor na odgovor 17. 6. 2025) (3. točka izreka sklepa).

2. Zoper sklep se po pooblaščencu pravočasno pritožuje dolžnica. Navaja, da je upnik v predlogu za izvršbo kot svoj naslov prebivanja označil naslov A., London. Dolžnica je že dne 30. 7. 2024, nato pa ponovno še dne 14. 1. 2025, en izvod ključev od stanovanja upniku skladno s tem poslala v kuverti s prednostno pošto na naslov upnika, ki ga je slednji kot svoj naslov prebivanja sam navedel, kar dokazujejo posnete fotografije in potrdilo o oddani poštni pošiljki ter račun za plačilo opravljenih poštnih storitev. Da je poštna pošiljka prispela na navedeni naslov upnika, ni sporno in to ugotavlja tudi sodišče, saj slednje dokazujejo tudi fotografije pisemske ovojnice, ki jih je posnel sin B. B. nekdanje sosede C. C. v Londonu. Iz njih jasno izhaja, da se pošiljka s ključem od stanovanja na D. nahaja v skupnem hodniku, kjer se zbira in hrani vsa pošta. Dolžnica je dne 21. 2. 2025 upnika obvestila o izpolnitvi obveznosti in ga pozvala, da prevzame navedeno poštno pošiljko, kot dokazuje el. sporočilo pooblaščenca, poslano pooblaščencem upnika, z dne 21. 2. 2025. Dolžnica ponovno poudarja, da je upnik prijavljen na naslovu A., London. Odločitev sodišča, da dolžnica ni s stopnjo prepričanja dokazala, da ima upnik dostop do naslova A., London, je nepravilna in protispisna. V predlogu za izvršbo mora upnik navesti tudi naslov, kamor mu sodišče vroča pošiljke. Upnik ima na navedenem naslovu A., London, urejeno tudi sprejemanje pošte, kar dokazuje že dejstvo, da je poštna pošiljka prispela na naslov A., London in da se poštna pošiljka ni vrnila. Smiselno to potrjuje tudi upnik sam z navedbami, da "še vedno nima urejenega drugega stalnega prebivališča". Na tem mestu dolžnica posebej poudarja še, da je na zadnji strani kuverte s ključi od stanovanja (kot je razvidno tudi iz že priloženih fotografij), napisala svoj naslov, kar pomeni, da bi se kuverta s ključi vrnila na njen naslov, če bi bil upnik na naslovu neznan oz. pošiljka sploh ne bi bila puščena na naslovu A., London, če upnik ne bi imel urejenega sprejemanja pošte na tem naslovu in dostopa do le-te. Vstop v skupni hodnik je omogočen vsakomur, saj se tu pušča poštne pošiljke, nasprotna odločitev sodišča pa je arbitrarna. Če ne bi bil možen dostop do skupnega hodnika, potem tudi poštar ne bi mogel pustiti poštne pošiljke za upnika v skupnem hodniku. Nenazadnje pa kot je bilo poudarjeno, lahko upnik pokliče ali pozvoni pri katerem koli od stanovalcev, da mu odprejo vrata v skupni hodnik, če slučajno ne bi bila odprta. Upnik namreč tudi ni navajal, da mu je onemogočen ali preprečen dostop na omenjenem naslovu. Kot je dolžnica posebej poudarila, ima tudi sama naslov še vedno prijavljen na navedenem naslovu v VB, kamor prihaja določena njena pošta, saj sta z upnikom v Londonu in na tem naslovu živela več kot 40 let. Nepravilna je tudi odločitev sodišča, da dolžnica ni s stopnjo prepričanja dokazala, da je upniku izročila ključe od stanovanja na D. Odločitev sodišča je povsem brez dejanske podlage. Dolžnica je v dokaz priložila fotografijo ključa, ki ga je posredovala upniku in svoj izvod ključev od stanovanja, kjer je razvidno, da gre za povsem enaka ključa. V dokaz je dolžnica posnela še izsek iz videoposnetka, iz katerega se vidi ključ, ki ga dolžnica daje v kuverto in fotografijo tega istega ključa, ob kuverti preden je posnet posnetek. Iz fotografij in video posnetka je jasno razvidno, da gre za isti ključ. Dolžnica je svojo obveznost izpolnila s trenutkom, ko je poštna pošiljka prispela na naslov upnika, ki ga je kot svoj naslov označil tudi v predlogu za izvršbo (izročitev na dolgo roko). Zahteve sodišča, da mora dolžnica ključe izročiti upniku na naslov v Zadar ali s sodelovanjem pooblaščencev so neutemeljene, pretirane in zlasti nerelevantne. S tem sodišče posega v izvršilni naslov. Dolžnica skladno z izvršilnim naslovom ni bila zavezana k izpolnitvenim načinom, ki jih sugerira sodišče (izročitev ključa na kraju samem s sodelovanjem pooblaščencev), ampak je lahko sama izbrala izpolnitveni način. Po analogni interpretaciji bi obveljalo, da npr. odpoved pogodbe, ne velja in ne učinkuje vse dokler nasprotna stranka ne odpre kuverte, v kateri se nahaja odpoved pogodbe. Stališče sodišča prve stopnje izpodkopava vse temeljne pravne institute izročitve stvari. Sodišče tudi nekritično spregleda sprenevedanje upnika in dejstvo, da so navedbe upnika povsem pavšalne in spreminjajoče. Upnik je namreč šele po tem, ko je dolžnica svojo obveznost izpolnila na način, da mu je poslala ključe od stanovanja na naslov, ki ga je navedel v predlogu za izvršbo in kjer ima še vedno urejeno sprejemanje poštnih pošiljk, pričel z navedbami, da živi v Zadru. Iz tega je očitno, da se upnik želi zgolj izogniti stroškom prevzema ključev v Londonu, kar izhaja tudi iz njegovih trditev, da nima denarnih sredstev, da bi odpotoval v Združeno kraljestvo po ključe. To, da upnik ne želi prevzeti izročitve dolžnice, ne more biti stvar dolžnice, kot je dejansko odločilo sodišče v izpodbijanem sklepu. Dolžnost upnika je, da sprejme predmetno izpolnitev dolžnice. Dolžnica je prav tako posebej poudarila, da ima upnik ima v Londonu v najemu skladišče, kamor redno prihaja. V dokaz je dolžnica priložila tudi el. sporočilo upnika z dne 1. 7. 2024, iz katerega je razvidno, da se je upnik nahajal v Londonu, kjer je urejal skladiščenje stvari in grozil hčerki, da bo uničil njene stvari in da jih mora odstraniti iz skladišča, ker "on" plačuje najemnino. Prav tako je dolžnica poudarila, da ima upnik sosede in prijatelje, ki mu pogosto hodijo po pošto na navedeni naslov in mu jo pošiljajo, česar upnik ni prerekal. Izpodbijani sklep sodišča o vseh teh odločilnih dejstvih nima razlogov in se ga ne da preveriti, s čimer je sodišče storilo tudi absolutne bistvene kršitve postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Priglaša pritožbene stroške.

3. Upnik je odgovoril na pritožbo po pooblaščencu, ji nasprotoval in priglasil stroške odgovora na pritožbo.

5. Po izvršilnem naslovu, tj. sklepu Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. IV P 1004/2022 z dne 13. 12. 2023 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. I Cp 464/2024 z dne 10. 4. 2024 mora dolžnica, na nepremičnini del stavbe 1, ki v naravi predstavlja stanovanje št. 1 z ložo v 10. nadstropju, v izmeri 138,80 m2, s shrambo v kleti z isto številko, v izmeri 4,23 m2, na naslovu D., vzpostaviti stanje, kakršno je bilo pred motilnim ravnanjem, tako da namesti staro ključavnico na vhodnih vratih stanovanja ali upniku izroči nove ključe vhodnih vrat stanovanja, na katerih je bila zamenjana ključavnica ter mu s tem omogoči neoviran vstop v stanovanje — del stavbe 1 (ID 001) in mu s tem omogoči neovirano souporabo sobe — knjižnice, kuhinje, sanitarnih prostorov, vhoda, stopnišča in hodnikov. Dne 21. 2. 2025 je dolžnica vložila ugovor po izteku roka, v katerem je uveljavljala, da je upniku dne 14. 1. 2025 (ponovno) izročila ključ od stanovanja na D., in sicer ga je upniku poslala na njegov naslov A., London, ki ga je navedel v predlogu za izvršbo.

6. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugovor dolžnice nato zavrnilo z bistveno obrazložitvijo, da pritrjuje stališču upnika, da bo dolžnica veljavno izpolnila svojo obveznost šele takrat, ko bo upnik prejel ključ in ko bo nesporno, da ta ključ odpira vrata na relevantnem naslovu. Dolžnica je bila že od prejema upnikovega odgovora na ugovor z dne 19. 9. 2024 seznanjena, da upnik ne prebiva na naslovu v Londonu, temveč na naslovu v Zadru. Iz listinskih dokazov, ki jih je predložil upnik, izhaja, da je bilo stanovanje v Londonu prodano leta 2022. S tem dejstvom je bila dolžnica seznanjena že v postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov. Dolžničine navedbe, da ima upnik dostop do skupnega hodnika v objektu na naslovu A., London, da ima ključe od stranskih in vhodnih vrat objekta na tem naslovu, da ima na tem naslovu tudi urejeno sprejemanje pošte ter tudi prijatelje, ki mu pogosto hodijo po pošto in mu jo pošiljajo, so pavšalne, na ravni ugibanj in dokazno nepodprte. To da ima upnik v Londonu skladišče, še ne pomeni, da ima na naslovu v Londonu urejeno sprejemanje pošte. Sodišče ugotavlja, da dolžnica ni s stopnjo prepričanja dokazala, da ima upnik dostop do skupnega hodnika na naslovu v Londonu in da ima tam urejeno sprejemanje pošte. Ugovoru po izteku roka in vlogi z dne 21. 10. 2024 priloženi dokazi ne dokazujejo s stopnjo prepričanja, da je v kuverti ključ, ki odklepa vrata stanovanja na naslovu stanovanja. Fotografija ključa, ki ga dolžnica vlaga v kuverto, in fotografija dolžničinega ključa tega pravno relevantnega dejstva prav tako z gotovostjo ne podpirata. Dejstvo je, da izvršilni naslov dolžnici omogoča izbiro izpolnitvenega načina, ki se ga bo poslužila za realizacijo izvršilnega naslova, vendar pa se lahko dolžnica, kot je sodišče že pojasnilo v sklepu o ugovoru z dne 17. 12. 2024, posluži takega načina izpolnitve, ki bo učinkovit, torej ki bo pripeljal do tega, da bo upniku dejansko omogočen dostop do stanovanja. V zvezi z navedbo dolžnice, da upnik od dolžnice zahteva "nemogoče dokazovanje", sodišče pripominja, da bi bila izpolnitev učinkovita in brez "nemogočega dokazovanja", če bi se v postopek izročitve ključa upniku vključila pooblaščenca strank in bi lahko dolžnica na kraju stanovanja samem bodisi osebno bodisi po svojem pooblaščencu izpolnila obveznost iz izvršilnega naslova. Na kraju samem bi se lahko ob sodelovanju obeh pooblaščencev opravila izročitev ključa in preverila njegova funkcionalnost (da gre za ključ, ki odklepa stanovanje na naslovu). Sicer pa, če dolžnica vztraja pri predaji ključa od stanovanja prek pošte, pa je treba, da bi se zagotovil izpolnitveni način, ki bo učinkovit, upoštevati novo bivališče upnika ali pa pošiljko poslati na naslov pooblaščenca upnika. Odločitev sodišča prve stopnje in razlogi zanjo so pravilni.

7. Višje sodišče najprej ne pritrjuje dolžničinemu pritožbenemu stališču, da je upnik v predlogu za izvršbo kot svoj naslov prebivanja označil naslov v Londonu, zaradi česar je njena izpolnitev pravilna. Takšna oznaka v predlogu niti za morebitno vročanje pisanj ne velja nujno za cel postopek, če upnik svoj naslov spremeni, kaj šele zadostuje za pravilno izpolnitev dolžničine obveznosti, ne glede na to, ali bi upnik potencialno do pošte na naslovu v Londonu še imel oddaljeno možnost dostopa. Upnik s sprejemom izpolnitve ni dolžan premagovati velikih ovir in nositi visokih stroškov. Pritrditi je razlogom sodišča prve stopnje, da je bila dolžnica že od prejema upnikovega odgovora na ugovor z dne 19. 9. 2024 seznanjena, da upnik ne prebiva na naslovu v Londonu, temveč na naslovu v Zadru. Nepomembno je, če upnik nima prijavljenega drugega stalnega prebivališča, za učinkovito izpolnitev je namreč bistveno, kje upnik dejansko živi. Nebistveno je, da je poštna pošiljka na naslov v Londonu prispela in da se tam hrani v skupnem hodniku ter je dolžnica upnika o tem obvestila. Da je upnik prijavljen na naslovu v Londonu, dolžnica z ničemer ne dokazuje, niti tega, da ima tam urejeno sprejemanje pošte. Zgolj to, da se pošiljka iz tam ni vrnila, čeprav je nanjo dolžnica napisala tudi svoj naslov, še ne pomeni vsega navedenega. Glede na zatrjevano dolgoletno prebivanje strank na tistem naslovu ni nič nenavadnega, če bi poštni delavec ter tudi sosedi želeli glede pošiljke pomagati na ta način, da se ta hrani na skupnem hodniku, če bi ga upnik morebiti kdaj imel željo ali možnost prevzeti.

8. Tudi to, da naj bi bil dostop na skupen hodnik omogočen kar vsakomur (pri čemer gotovo ni življenjsko, da naj bi to pomenilo, da tja lahko vstopajo kar vsi, ki bi si to zaželeli), še ne pomeni, da je upnik dolžan oditi na tisti naslov, z nepooblaščenim dostopom do pošte morebiti celo motiti posest na naslovu v Londonu, ali prositi sosede, da mu vrata odprejo (s čimer bi bila izpolnitev njegove terjatve v celoti odvisna od dobre volje sosedov).

9. Višje sodišče dalje pritrjuje razlogom sodišča prve stopnje, da dolžnica prav tako ni s stopnjo prepričanja izkazala, da je na naslov v London sploh poslala pravi ključ, ki dejansko odpira stanovanje na D. Tega dolžnica ne more izkazati s fotografijami, saj je splošno znano dejstvo, da že minimalno odstopanje v profilu ključa lahko povzroči, da ključ za konkretno ključavnico ne deluje. Primerjava dveh ključev, ali sta le-ta enaka ali ne, ni enostavno dejansko vprašanje, temveč gre za strokovno vprašanje, za odgovor na katerega sodišče niti nima ustreznega znanja. To velja še toliko bolj, ker dolžnica pričakuje tovrstno primerjavo iz fotografij. V tem delu gre za poskus dokazovanja z neprimernimi dokaznimi sredstvi in nikakor niti iz fotografij niti iz video posnetka ni jasno razvidno, da gre za isti oziroma enak in ustrezen ključ. Že iz tega razloga se dolžnica napačno sklicuje na izpolnitev s trenutkom, ko je poštna pošiljka prispela na naslov v London. Ob tem se dolžnica tudi napačno sklicuje na institut izročitve na dolgo roko iz četrtega odstavka 60. člena SPZ, saj ta predpostavlja posest tretjega - omenjena določba namreč določa, da če je stvar v posesti tretjega, se šteje izročitev premičnine za opravljeno v trenutku, ko je bil tretji obveščen o prenosu lastninske pravice (izročitev na dolgo roko). Dolžnica posesti tretjega ni niti zatrjevala, temveč naj ključ ne bi bil v nikogaršnji posesti, na skupnem hodniku (ali pa kar v posesti vsakega mimoidočega).

10. Zahteve sodišča, da naj bi dolžnica morala ključe upniku vročiti na naslovu v Zadar ali s sodelovanjem pooblaščencev niso neutemeljene in pretirane, niti ne gre za

sodišča. Pač pa iz razlogov sodišča prve stopnje izhaja, da mora dolžnica izpolnitev opraviti

. Kako bo to opravila, je še vedno prepuščeno njej, sodišče v razlogih navaja zgolj primere načinov izpolnitve, s katerimi bi dolžnica zagotovila, da bo njena izpolnitev učinkovita. Ne drži niti, da je upnik šele po pošiljanju ključa v London navedel, da živi v Zadru. Kot je pojasnilo že sodišče prve stopnje, je bila dolžnica že od prejema upnikovega odgovora na ugovor z dne 19. 9. 2024 seznanjena, da upnik ne prebiva na naslovu v Londonu (predmetni ugovor po izteku roka pa je vložila 21. 2. 2025), česar dolžnica v pritožbi niti z ničemer ne prereka. Kot je višje sodišče že navedlo, upnik s prevzemom ključev ni dolžan kriti nesorazmerno visokih stroškov in se dolžnica ne more sklicevati, da to ni njena stvar, pa četudi ima upnik v Londonu morebiti v najemu še kakšno skladišče, če se je 1. 7. 2024 nahajal v Londonu in če ima sosede in prijatelje, ki mu pošiljajo pošto. Izpolnitev namreč tudi ne more biti odvisna od srečnega pošiljanja ključa upniku s strani s sosedov, saj je splošno znano dejstvo, da se pošiljke v mednarodnem poštnem prometu lahko izgubijo, poleg tega pa dolžnica tudi ni upravičena pričakovati, da bodo zanjo dejansko izpolnitev opravljali prijatelji in sosedi.

11. Neutemeljena je končno tudi pavšalna navedba, da naj se o "vseh teh odločilnih dejstvih" sodišče prve stopnje ne bi opredelilo. Sklep sodišča prve stopnje je ustrezno obrazložen, vsebuje razloge o odločilnih dejstvih tako, da je razloge za odločitev sodišča prve stopnje moč razumeti, ti razlogi pa nenazadnje o odločitvi tudi prepričajo. Očitana absolutna bistvena kršitev pravil postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ tako ni podana.

12. Pritožba po vsem pojasnjenem ni utemeljena, višje sodišče pa tudi ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti po drugem odstavku 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, zato jo je zavrnilo in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

13. Dolžnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Upnik sam krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj ta ni pripomogel k odločitvi na drugi stopnji in ne gre za potrebne stroške (prvi odstavek 155. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 225

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.