VSM Sodba VI Kp 26456/2023
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-22

dr. Vanja Verdel Kokol (preds.), dr. Barbara Nerat (poroč.), mag. Mateja Kamenšek Gornik

odločba o kazenski sankciji - višina izrečene kazni - obteževalne in olajševalne okoliščine - priznanje krivde

Pritožbena navedba o nikakršnih posledicah ravnanja obdolženega ne vzdrži resne presoje. Prav tako pa ne drži pritožbeno poudarjena okoliščina obdolženčevega takojšnjega priznanja krivde za storjeno kaznivo dejanje, ki je bilo podano (šele) na glavni obravnavi in ne (že) v okviru predobravnavnega naroka, ko se je obdolženi pred prvostopenjsko sodnico prvič izjasnil o nanj naslovljenih obtožbenih očitkih.

I. Pritožba zagovornika obdolženega A. A. se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Obdolženega A. A. se oprosti plačila sodne takse kot stroška pritožbenega postopka.

1. Okrožno sodišče v Mariboru (v nadaljevanju sodišče prve stopnje) je s sodbo II K 26456/2023 z dne 17. 11. 2025 v točki I. izreka obdolženega A. A. spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja hude telesne poškodbe po prvem odstavku 123. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1), za kar mu je na cit. zakonski osnovi določilo kazen 8 (osem) mesecev zapora. Na podlagi prvega odstavka 55. člena KZ-1 je obdolženemu, upoštevajoč določene kazni, in sicer 8 (osem) mesecev zapora iz te sodbe in 8 (osem) mesecev zapora, ki je bila obdolžencu izrečena s sodbo Okrajnega sodišča v Mariboru II K 21932/2020 z dne 11. 7. 2024, ki je postala pravnomočna dne 3. 12. 2024, po 3. točki drugega odstavka 53. člena KZ-1 izreklo enotno kazen 1 (eno) leto in 3 (tri) mesece zapora. Skladno določbi prvega odstavka 55. člena KZ-1 mu je v izrečeno enotno kazen vštelo čas prestajanja zaporne kazni po sodbi Okrajnega sodišča v Mariboru II K 21932/2020 z dne 11. 7. 2024, pravnomočni dne 3. 12. 2024, od dne 23. 10. 2025 dalje. Po četrtem odstavku 95. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) je obdolženca oprostilo plačila stroškov tega dela kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. člena ZKP ter odločilo, da se nagrada in potrebni izdatki v okviru brezplačne pravne pomoči postavljenega zagovornika izplačajo iz proračunskih sredstev. Na podlagi prvega odstavka 95. člena ZKP je obdolženca obremenilo v korist proračuna Republike Slovenije povrniti potrebne izdatke oškodovanke in nagrado ter potrebne izdatke njene pooblaščene odvetnice, prav tako postavljene v okviru brezplačne pravne pomoči, ki bodo odmerjeni s posebnim sklepom, ko bo znana njihova višina. V točki II. izreka pa je sodišče prve stopnje iz razloga po 2. točki 357. člena ZKP zoper obdolženega A. A. zavrnilo obtožbo, da bi naj storil kaznivo dejanje poškodovanja tuje stvari po prvem odstavku 220. člena KZ-1. V tem delu je na podlagi prvega odstavka 96. člena ZKP za plačilo stroškov kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP, potrebne izdatke obdolženca ter potrebne izdatke in nagrado zagovornika obremenilo proračun.

2. Obsodilni del prvostopenjske sodbe zaradi odločbe o kazenski sankciji izpodbija obdolženčev zagovornik, ki se s pritožbo smiselno zavzema za nižje odmerjeno, pravično kazen.

4. Osrednji pritožbeni poudarek temelji na prepričanju zagovornika o prestrogi kazenski sankciji. Tozadevno izpostavlja, da je obdolženi kaznivo dejanje takoj priznal, se oškodovanki opravičil ter tudi v celoti pripoznal njen premoženjsko pravni zahtevek, obenem pa je bistveno prispeval k pospešitvi in ekonomičnosti postopka ter tako izkazal obžalovanje. Ker ni nikakršnih posledic njegovega ravnanja, smatra izrečeno enotno kazen zapora v trajanju 1 (enega) leta in 3 (treh) mesecev zapora za očitno previsoko, saj po njegovi oceni ne odraža vseh opisanih olajševalnih posledic. Pravično kazen ovrednoti na 6 (šest) mesecev zapora ter z že določeno kaznijo po sodbi Okrajnega sodišča v Mariboru.

5. Vendar takšnemu zavzemanju za spremembo odločbe o kazenski sankciji ne gre slediti, saj je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo in tudi razumno ovrednotilo vse pomembne okoliščine, ki vplivajo na izrek obdolženemu A. A. izrečene enotne kazni zapora. Za sprejeto odločitev je v točkah 11 do 13 obrazložitve izpodbijane sodbe ponudilo izčrpno in prepričljivo razlogovanje, temelječe na celostnem in tehtnem vrednotenju ugotovljenih olajševalnih in obteževalnih okoliščin. Kot olajševalne je sodišče prve stopnje ustrezno prepoznalo priznanje krivde za storjeno kaznivo dejanje, čustveno močno obžalovanje z opravičilom oškodovanki ter dolžnost skrbi za troje mladoletnih otrok, pravilno pa je ovrednotilo tudi niz pritožbeno sicer prezrtih obteževalnih okoliščin, tj. večkratno pravnomočno obsojenost obdolženca zaradi kaznivih dejanj ter težo in način storitve kaznivega dejanja, ko je obdolženi oškodovano najprej enkrat s pestjo udaril v obraz, nato pa jo v obraz udaril še večkrat ter ji glavo udaril ob steno, kar kaže na stopnjevanje njegovega nasilja, v posledici česar ji je z v vitalni del organa usmerjenim napadom povzročil nastanek hude telesne poškodbe, diagnosticirane kot večfragmentni prelom kosti s premikom, spremljan s prizadejano udarnino in oteklino v predelu nosu, rano na zgornji in spodnji veki levo s hematomom, udarnino levega zrkla, udarnino in periokularni hematom desno, mehaničnim zapletom intraokularne leče ter buško v predelu senčnice. Tako pritožbena navedba o nikakršnih posledicah ravnanja obdolženega ne vzdrži resne presoje. Prav tako pa ne drži pritožbeno poudarjena okoliščina obdolženčevega takojšnjega priznanja krivde za storjeno kaznivo dejanje, ki je bilo podano (šele) na glavni obravnavi in ne (že) v okviru predobravnavnega naroka, ko se je obdolženi pred prvostopenjsko sodnico prvič izjasnil o nanj naslovljenih obtožbenih očitkih.

6. Z nazorno prvostopenjsko celostno podano oceno pritožbeno sodišče zato v celoti soglaša in ji vsebinsko nima ničesar dodati, saj je A. A. sodišče prve stopnje izreklo po vrsti in višini ustrezno kazensko sankcijo prostostne narave, ki je nikakor ne gre spreminjati obdolženemu v korist. Glede pritožbenih izvajanj obdolženčevega zagovornika pa zgolj pripominja, da slednji s pripisovanjem večjega pomena olajševalnim okoliščinam, kot jih je zanesljivo ugotovilo in primerno upoštevalo sodišče prve stopnje ter nekritičnemu popolnemu prezrtju obstoja v razmerju do obdolženega niza obremenilnih okoliščin, izkazanih predvsem skozi obširno predkaznovanost, težo, način in posledice storitve inkriminiranega dejanja, v spremembo kazenske sankcije obdolženemu v korist ne more prepričati.

7. Po obrazloženem, in ker zagovornik obdolženega glede odločilnih dejstev ne navaja več ničesar, kar bi terjalo posebno presojo in odgovor pritožbenega sodišča, in ker slednje pri uradnem preizkusu izpodbijane sodbe ni ugotovilo kršitev, ki jih je dolžno upoštevati po uradni dolžnosti (prvi odstavek 383. člena ZKP), je bilo pritožbo zavrniti kot neutemeljeno (391. člen ZKP).

8. Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določbah prvega odstavka 98. člena in četrtega odstavka 95. člena. Iz istih razlogov kot sodišče prve stopnje je namreč tudi pritožbeno sodišče obdolženca, ki se že nahaja na prestajanju kazni zapora, plačila sodne takse kot stroška pritožbenega postopka oprostilo.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 49, 49/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.