VSL Sklep III Cp 342/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-19

Matjaž Voglar (preds.), mag. Barbara Petrič (poroč.), dr. Tadeja Jelovšek

zadržanje na zdravljenju v oddelku pod posebnim nadzorom brez privolitve - omejitev pravice pridržane osebe do prisotnosti pri izvajanju dokazov - hujše ogrožanje zdravja ali premoženja - duševna motnja - poslabšanje stanja - agresivnost

Glede na to, da je oseba zaradi svoje duševne motnje že ogrozila svoje zdravje (pozimi so jo našli na teniškem igrišču v baru, boso in poškodovano) in da je pred sprejemom zaradi poslabšanja duševne motnje že pokazala tudi precej veliko stopnjo agresije (do očeta in varnostnika), je na mestu sklep, da je oseba zaradi svoje duševne motnje neposredno ogrozila najprej svoje zdravje in življenje, ker nadaljnjih agresivnih izbruhov brez zdravljenja po neizpodbitih ugotovitvah ni mogoče preprečiti, pa lahko z njimi ogrozi tudi življenje in zdravje bližnjih oseb.

Četudi A. A. ni izrecno izrazil nestrinjanja z zdravljenjem, vanj tudi ni (veljavno) privolil. Svoje ravnanje minimizira in skuša zanj najti razloge (česar pritožba ne napada). Ob akutnem poslabšanju njegove bolezni, ki je nastopilo in mu onemogoča sodelovanje v milejši obliki zdravljenja, ter opisanem predhodnem ravnanju A. A. izjavi "raje vi odločite" in "da bo priden", njegova umirjenost in pogovorljivost ter verbalno sprejemanje zdravljenja ob pregledu ne morejo imeti pomena, kot mu ga pripisuje pritožba, torej da je zdravljenje (veljavno) sprejel in da ni pogojev za pridržanje. Presoja obstoja pogojev iz 39. člena ZDZdr namreč narekuje celovito presojo obnašanja osebe, torej tudi v določenem časovnem obdobju neposredno pred zadržanjem. To je opravilo že sodišče prve stopnje (tehtanje) in pravilno zaključilo, da milejše oblike zdravljenja niso prišle v poštev.

1. Sodišče prve stopnje je v postopku po Zakonu o duševnem zdravju - ZDZdr odločilo, da se A. A. omeji pravica do prisotnosti pri izvajanju dokazov in ga zadržalo na zdravljenju v oddelku pod posebnim nadzorom Psihiatrične klinike C. najdlje do 21. 2. 2026.

2. Zoper drugo točko izreka sklepa, s katero je odločeno, da se ga zadrži na zdravljenju v oddelku pod posebnim nadzorom, se zaradi zmotne uporabe materialnega prava pritožuje odvetnica zadržane osebe. Meni, da pogoji za zdravljenje na oddelku pod posebnim nadzorom niso izpolnjeni. To je dopustno le, če se ogrožanja ne da odvrniti z drugimi oblikami pomoči. Sodišče prve stopnje pa je ugotovilo, da je A. A. ob pregledu umirjen in pogovorljiv, da verbalno sprejema ponujeno hospitalizacijo in celo obljublja, da bo priden. Po njeni oceni tedaj, kadar oseba sama sprejema hospitalizacijo in pomoč, ni podlage za sklep, da bi bilo zdravljenje neogibno potrebno na zaprtem oddelku. Nekritičnost do bolezni sama po sebi, ne pomeni, da oseba ne bi mogla sodelovati pri zdravljenju na odprtem oddelku ali v nadzorovani obravnavi. Meni, da je sodišče prve stopnje nekritično sledilo izvedenskemu mnenju, da milejši ukrepi ne pridejo v poštev. Posebej izpostavlja izjavo "Raje vi odločite," ki jo je A. A. dal sodnici, ko je bil zaslišan. Po njeni oceni ta ne predstavlja odklonilnega odnosa do zdravljenja, temveč kvečjemu ambivalentnost. Ker zdravljenju A. A. ni izrecno nasprotoval, pač pa ga verbalno sprejel, bi moralo sodišče pretehtati, ali bi bilo mogoče cilje zdravljenja doseči v prostovoljnem režimu. Pritožbenemu sodišču predlaga, da sklep v izpodbijanem delu spremeni tako, da predlog za zadržanje osebe na oddelku pod posebnim nadzorom zavrne in odredi takojšen odpust, podrejeno pa, da zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

4. ZDZdr v 39. členu določa pogoje za zdravljenje brez privolitve na oddelku pod posebnim nadzorom psihiatrične bolnišnice. Pogoji zanj so: 1) da oseba ogroža svoje ali tuje življenje ali huje ogroža svoje zdravje ali zdravje drugih ali povzroča hudo premoženjsko škodo; 2) da je to ogrožanje posledica duševne motnje, zaradi katere ima oseba hudo moteno presojo realnosti in sposobnost obvladovati svoje ravnanje; 3) da navedenih vzrokov ogrožanja ni mogoče odvrniti z drugimi oblikami pomoči kot s prisilnim zdravljenjem v psihiatrični bolnišnici; izpolnjeni pa morajo biti kumulativno.

5. Sodišče prve stopnje je (s pomočjo mnenja postavljene izvedenke dr. B. B.) ugotovilo, da gre pri zadržani osebi za psihotično destabilizacijo v okviru znane motnje avtističnega spektra, ki se je kazala z vedenjsko in miselno dezorganiziranostjo, psihotičnimi doživljanji in agresivnimi preboji (in je huda duševna bolezen). To kaže na hudo moteno sposobnost presoje realnosti in obvladovanja njenega ravnanja. Zaradi poslabšanja duševnega zdravja v domačem okolju je pred sprejemom A. A. postal nepredvidljiv, agresiven (do očeta in varnostnika), v neugodnih vremenskih pogojih je bil bos in poškodovan najden zunaj. Poslabšanje njegovega duševnega stanja do sedaj še ni bilo diagnostično obravnavano niti v celoti opredeljeno. V primeru nezdravljene duševne motnje pa obstaja tveganje, da se bolezen kronificira in v možganih povzroči nepovratne strukturne spremembe, ki osebo invalidizirajo in povzročijo sekundarne kognitivni upad, hud upad funkcionalnosti, hkrati pa slabša odziv na zdravljenje z zdravili in s tem možnost remisije. Teh ugotovitev pritožba ne izpodbija. Glede na to, da je oseba zaradi svoje duševne motnje že ogrozila svoje zdravje (pozimi so jo našli na teniškem igrišču v baru, boso in poškodovano) in da je pred sprejemom zaradi poslabšanja duševne motnje že pokazala tudi precej veliko stopnjo agresije (do očeta in varnostnika), je na mestu tudi sklep, da je oseba zaradi svoje duševne motnje neposredno ogrozila najprej svoje zdravje in življenje, ker nadaljnjih agresivnih izbruhov brez zdravljenja po neizpodbitih ugotovitvah ni mogoče preprečiti, pa lahko z njimi ogrozi tudi življenje in zdravje bližnjih oseb. Vse to je natančno obrazložilo že sodišče prve stopnje.

6. Četudi A. A. ni izrecno izrazil nestrinjanja z zdravljenjem, vanj tudi ni (veljavno) privolil. Svoje ravnanje minimizira in skuša zanj najti razloge (česar pritožba ne napada). Ob akutnem poslabšanju njegove bolezni, ki je nastopilo in mu onemogoča sodelovanje v milejši obliki zdravljenja, ter opisanem predhodnem ravnanju A. A. izjavi "raje vi odločite" in "da bo priden", njegova umirjenost in pogovorljivost ter verbalno sprejemanje zdravljenja ob pregledu ne morejo imeti pomena, kot mu ga pripisuje pritožba, torej da je zdravljenje (veljavno) sprejel in da ni pogojev za pridržanje. Presoja obstoja pogojev iz 39. člena ZDZdr namreč narekuje celovito presojo obnašanja osebe, torej tudi v določenem časovnem obdobju neposredno pred zadržanjem.

To je opravilo že sodišče prve stopnje (tehtanje) in pravilno zaključilo, da milejše oblike zdravljenja niso prišle v poštev. Čas pridržanja v trajanju 10 dni, v katerem se opravi osnovna diagnostika in uvede oziroma prilagodi terapija, je kratko obdobje, ki je nujno, da zdravila pričnejo učinkovati. Šele ob tem bo A. A. sposoben odločati o nadaljevanju zdravljenja, morebiti tudi v milejših oblikah, kar mu bo lahko omogočilo tudi vrnitev v domače okolje brez nevarnosti zase ali za druge.

7. Glede na vse povedano pritožbeno sodišče pritrjuje odločitvi sodišča prve stopnje, da so bili izpolnjeni pogoji iz 39. člena ZDZdr. Pritožbeni razlogi se tako niso potrdili. Ker niso podani niti razlogi, na katere mora sodišče druge stopnje paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi z 42. členom Zakona o nepravdnem postopku - ZNP-1), je na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1 pritožbo zavrnilo.

Primerjaj odločbo Vrhovnega sodišča RS II Ips 304/2010.

Zakon o duševnem zdravju (2008) - ZDZdr  - člen 39

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.