VSM Sklep III Cp 1096/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-13

Mirjana Klobasa (preds.), Milena Šteharnik (poroč.), Branko Reisman

CIVILNO PROCESNO PRAVO - DRUŽINSKO PRAVO - IZVRŠILNO PRAVO

regulacijska začasna odredba - omejitev starševske skrbi - kolizijski skrbnik otroka - dokazni standard verjetnosti - korist mladoletnega otroka - pravica do izjave pred sodiščem - načelo najmilejšega ukrepa

Pri obravnavi pritožbenih navedb je pomembna vsebina začasne odredbe, ki se nanaša zgolj na področje izobraževanja deklic ter zgolj v tem delu poseže v starševsko skrb, z delno postavitvijo deklic pod skrbništvo CSD, z nalogo, da skrbnik poskrbi, da se bosta mladoletni deklici vključili v redno izobraževanje na javni oziroma zasebni šoli z javno veljavnim izobraževalnim programom v Republiki Sloveniji.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor nasprotnih udeležencev in odločilo, da ostane sklep IV N 249/2022 z dne 8. 10. 2025 v celoti v veljavi.

2. Zoper sklep vlagata pritožbo nasprotna udeleženca z navedbo, da je sklep materialnopravno in procesno napačen, da krši ustavne in konvencijske pravice mladoletnih deklic ter temelji na nepopolni, zmotno ugotovljeni in selektivno obravnavani dejanski podlagi. Sodišče je storilo bistvene kršitve postopka, napačno uporabilo določbe Družinskega zakonika (v nadaljevanju DZ), Zakona o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP-1), Zakona o izvršilnem postopku (v nadaljevanju ZIZ) in Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ni izvedlo ustreznega testa ogroženosti po 157. členu DZ, ni opravilo testa nujnosti in sorazmernosti, ni upoštevalo volje otrok in je nekritično sprejelo navedbe kolizijske skrbnice, ki ni opravila niti enega razgovora z otrokoma ter kot verodostojne sprejelo trditve predlagatelja, ki niso potrjene z nobenim strokovnim dokazom. V nadaljevanju nasprotna udeleženca obširno pojasnjujeta in podajata svojo presojo očitanih kršitev, pri čemer se povzema le bistvo pritožbe: očitata, da je sodišče nezakonito izključilo javnost iz naroka, ni zahtevalo dokazila o pravočasno vloženem predlogu CSD za podaljšanje ukrepa, kršilo pravico do izjave, ker ni vročilo predloga kolizijske skrbnice preden je izdalo odredbo, ni zaslišalo otrok, nekritično je sprejelo odgovor kolizijske skrbnice, ki ni opravila niti enega razgovora z otrokoma, ni obrazloženo zavrnilo dokazne predloge in ni izvedlo nujnih dokazov. Glede napačne uporabe materialnega prava navajata, da je sodišče nepravilno presojalo ogroženost po določbi DZ. V dosedanjem postopku, ki traja že pet let, ni bilo ugotovljeno nobene škode in nobenega tveganja za psihološki razvoj, nobenih učnih primanjkljajev, nobene čustvene ali vedenjske motnje, nobenih medicinskih težav in niti negativnih posledic za socializacijo. Zato predpostavke za izdajo začasne odredbe niso izpolnjene. Sodišče ni izvedlo testa nujnosti in sorazmernosti. Sklicujeta se na sodno prakso ESČP. Očitata napačno pravno predpostavko glede obveznosti izobraževanja, in sicer, da sodišče napačno obravnava 3. člen ZOsn. Poudarjata, da pogoj za omejitev starševske skrbi ni izpolnjen. Sodišče je napačno presojalo voljo in koristi otrok. Otroka sta stara 13 in 11 let in sta v starosti, ko se njuna volja mora upoštevati, saj sta jasno izrazila stališče v kazenskem postopku. Napačna je materialnopravna obravnava zdravstvenega stanja mlajše hčerke. Glede zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja očitata napačno ugotovitev, da se hčerki ne izobražujeta, da nista opravila izpitov in da se že štiri leta ne šolata. Napačen je zaključek, da starša ne sodelujeta s CSD. Napačna je ugotovitev, da kolizijska skrbnica ni mogla opraviti razgovora zaradi ravnanja staršev. Izpostavljata kršitve pravic otrok, kot jih zagotavlja 12. člen Konvencije o otrokovih pravicah, 8. člen Evropske konvencije o človekovih pravicah, 54. člen Ustave Republike Slovenije in 158. člen DZ. Očitata, da sodišče ni opravilo testa nujnosti in sorazmernosti, ni ugotavljalo, ali obstaja milejši ukrep. Navajata sodno prakso, ki po njunem narekuje razveljavitev sklepa. Predlagata izvedbo nadaljnjih dokazov in poudarjata, da ogroženost ni izkazana niti minimalno, niti posredno, niti hipotetično.

3. Predlagatelj v odgovoru na pritožbo odgovarja na posamezne pritožbene navedbe, jih obrazloženo prereka ter se zavzema za potrditev sklepa sodišča prve stopnje.

4. Kolizijska skrbnica v odgovoru na pritožbo obrazloženo zavrača pritožbene navedbe ter se zavzema za potrditev izpodbijanega sklepa.

6. Zoper nasprotna udeleženca, starša 13-letne A. A. in 11-letne B. B., sta bila v postopkih po določbah Družinskega zakonika izrečena že dva ukrepa trajnega značaja omejitve starševske skrbi z nadzorom predlagatelja, ker hčerk nista vpisala v veljaven osnovnošolski program v Republiki Sloveniji. Starša ne ravnata v skladu z obveznostmi, ki so jima bili z ukrepoma naloženi, ukrepov ne spoštujeta, torej sta najmilejša ukrepa trajnega značaja omejitve starševske skrbi z nadzorom CSD, neučinkovita. Kolizijska skrbnica je na zadnjem naroku

predlagala izdajo začasne odredbe z navedbo, da je potrebno v čim krajšem času odpraviti ogrožanje koristi mladoletnih deklic. Sodišče je dne 8. 10. 2025 izdalo začasno odredbo, s katero je nasprotnima udeležencema začasno omejilo starševsko skrb v obsegu odločanja in zastopanja mladoletnih hčerk na področju izobraževanja in v tem delu hčerki postavilo pod skrbništvo in za skrbnika imenovalo CSD ..., z nalogo poskrbeti, da se bosta mladoletni A. A. in B. B. vključili v redno izobraževanje na javni oziroma zasebni šoli z javno veljavnim izobraževalnim programom v Republiki Sloveniji. Zoper ta sklep sta nasprotna udeleženca vložila ugovor, ki ga je sodišče z izpodbijanim sklepom zavrnilo kot neutemeljenega.

7. Sodišče druge stopnje v skladu s prvim in drugim odstavkom 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju in v zvezi z 42. členom ZNP-1 preizkusi sklep sodišča prve stopnje v delu, ki se pritožbeno izpodbija in mejah razlogov, ki so v pritožbi navedeni ter opravi uradni pritožbeni preizkus. Pri tem preizkusu kršitev ni ugotovilo.

8. Pritožba neutemeljeno očita, da je sodišče kršilo določbo 13. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, "ker je v nasprotju z zakonom bila izključena javnost glavne obravnave". V postopkih za ureditev družinskih razmerij, kot je obravnavani, je po določbi 43. člena ZNP-1 javnost izključena, zato je sodišče ravnalo zakonito, ko je izvedlo narok brez udeležbe javnosti. Nadalje pritožba neutemeljeno graja kršitev 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP z obširnimi očitki, da je sodišče kršilo tako njuno pravico, kot tudi pravico deklic do izjave ter kontradiktornosti postopka.

9. V obravnavanem postopku izdaje začasne odredbe je potrebno upoštevati, da je bila začasna odredba izdana v postopku izreka ukrepa trajnega značaja, ter, da je bil prvi ukrep trajnega značaja izdan zoper nasprotna udeleženca že 23. 2. 2023. Staršema je bilo že takrat odrejeno, da sta se dolžna najmanj dvakrat mesečno udeležiti razgovora pri CSD zaradi spremljanja njune skrbi za otroka in napredovanja pri izvajanju ustreznega starševstva, v okviru katerega bosta znala in zmogla slediti koristim otrok ter med drugim, da sta dolžna otrokoma zagotavljati redno izobraževanje na javni oziroma zasebni šoli z javno veljavnim izobraževalnim programom. Po izdanem prvem ukrepu trajnega značaja je CSD opozarjal, da starša ne ravnata v skladu z izrečenim ukrepom ter je nato 23. 2. 2024 vložil predlog za podaljšanje ukrepa trajnega značaja omejitve starševske skrbi z nadzorom CSD. Sodišče je s sklepom z dne 20. 11. 2024 ponovno izreklo vzpostavitev nadzora CSD nad izvajanjem starševske skrbi, z dolžnostjo otrokoma zagotavljati redno izobraževanje na javni oziroma zasebni šoli z javno veljavnim izobraževalnim programom. Tudi po izdaji tega ukrepa (oba sta pravnomočna) je CSD obveščal sodišče, da nasprotna udeleženca ne sledita izrečenim ukrepom.

10. Sodišče je med vodenjem obravnavanega postopka opravilo več narokov za glavno obravnavo in na enem od njih tudi zaslišalo nasprotna udeleženca (na listni številki 128-132 v spisu). Tekom postopka je sodišče na predlog predlagatelja postavilo deklicama kolizijsko skrbnico, z nalogo zastopati obe deklici v postopku ukrepa trajnega značaja. Na naroku 29. 9. 2025 je kolizijska skrbnica navedla, da sta jo starša deklic obvestila, da se mladoletni A. A. in B. B. ne bosta odzvali njenemu vabilu. Na tem naroku sta bila prisotna tudi nasprotna udeleženca, a sta narok med njegovim trajanjem zapustila z izjavo, da ne nameravata sodelovati ob tem, ko sodišče izvaja kriminalna dejanja, ki se nanašajo na njuni dve hčerki. Na tem naroku je kolizijska pooblaščenka deklic predlagala, da sodišče z začasno odredbo omeji starševsko skrb za področje izobraževanja, ker sedanji položaj ogroža otroka.

11. Povzeta procesna dejanja v obravnavanem postopku potrjujejo, da so neutemeljene pritožbene navedbe staršev, da sodišče pri izdaji začasne odredbe ni ravnalo v skladu z načelom kontradiktornosti, da je storilo kršitev 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Kontradiktornost je bila v postopku vzpostavljena že pred izdajo omenjene začasne odredbe, naknadno pa tudi po njeni izdaji, s tem, ko je sodišče prvo pravno sredstvo staršev obravnavalo kot ugovor, ki ga je s sklepom zavrnilo. Zoper sklep sodišča pa sta nato starša vložila pritožbo, ki je predmet sedanje obravnave. V postopku mladoletni deklici ustrezno zastopa kolizijska skrbnica, ki pa zaradi nesodelovanja staršev ni uspela opraviti razgovorov z deklicama. Zato so vse navedbe staršev, da je sodišče kršilo tako določbe Družinskega zakonika kot konvencijske določbe in Ustavo Republike Slovenije, ker je izdalo začasno odredbo brez izjave mladoletnih otrok, neutemeljene. Predvsem pa je potrebno upoštevati, da je sodišče odločilo v postopku za izdajo začasne odredbe, v katerem DZ

omogoča sprejetje odločitev brez pridobitve mnenja otroka ter tudi vsebino začasne odredbe, ki se nanaša izključno na področje obvezne vključitve v osnovnošolsko izobraževanje, kot ga določa ZOsn.

12. V postopku za izdajo začasne odredbe se odločilna dejstva ugotavljajo s stopnjo verjetnosti, ker narava urejanja razmerij zahteva hitro odločitev ter se razmerja med udeleženci v tem postopku urejajo za določen čas. Tako je v obravnavani zadevi potrebno upoštevati, da je sodišče v okviru postopka za izdajo ukrepa trajnega značaja omejitve starševske skrbi izdalo začasno odredbo in torej še ni odločilo o ukrepu trajnega značaja, torej ni odločalo v rednem postopku. Skupno dokazno oceno, ki bo omogočila prepričljivo presojo predlaganih razmerij, zakon nalaga sodišču v rednem postopku. V postopku odločanja o utemeljenosti predloga za izdajo začasne odredbe mora sodišče s konkretno ugotovljenimi okoliščinami napolniti pravni standard verjetne ogroženosti otroka. Predlagatelj je ogroženost otroka zatrjeval z navedbami, "da je potrebno položaj mladoletnih deklic v zvezi z izobraževanjem zavarovati takoj, saj so se do sedaj sprejeti ukrepi nadzora nad izvajanjem starševske skrbi pokazali za neučinkovite, saj starša v zadnjih letih nista poskrbela, da bi deklici opravili vsaj izpite ob zaključku šolskega leta in pridobili potrdilo o doseženih minimalnih standardih za izdelavo aktualnega razreda osnovne šole. Takšen položaj ogroža mladoletni deklici, zato je potrebna takojšnja regulacija z ukrepom omejitve starševske skrbi s področja izobraževanja in v tem delu postavitev pod skrbništvo predlagatelja". Izvedeni dokazi so te trditve z verjetnostjo potrdili.

13. Pri obravnavi pritožbenih navedb je pomembna vsebina začasne odredbe, ki se nanaša zgolj na področje izobraževanja deklic ter zgolj v tem delu poseže v starševsko skrb, z delno postavitvijo deklic pod skrbništvo CSD, z nalogo, da skrbnik poskrbi, da se bosta mladoletni deklici vključili v redno izobraževanje na javni oziroma zasebni šoli z javno veljavnim izobraževalnim programom v Republiki Sloveniji. Gre za zakonsko obveznost, ki sta ji starša šolo obveznih A. A. in B. B. dolžna slediti, a je nista izpolnila niti po izdaji dveh predhodnih ukrepov varstva koristi mladoletnih otrok. Iz 4. člena ZOsn izhaja obveznost staršev, skrbnikov in drugih oseb, pri katerih je otrok v oskrbi, zagotoviti, da njihov otrok izpolni osnovnošolsko obveznost. To obveznost starša v pritožbi sama priznavata, a nedokazano navajata, da izpolnjujeta pogoje šolanja na domu, da imata deklici ustrezna spričevala, ki ustrezajo zakonski obveznosti iz 3. člena ZOsn.

14. Pritožba neutemeljeno navaja, da sodišče ni upoštevalo, "kar sta starša dokazala, da se hčerki šolata po programu zasebne šole X". Sodišče je presojalo navedbe staršev, da sta hčerki vpisani na zasebno šolo X. Na podlagi izvedenih dokazov pa je bilo ugotovljeno, da šolanje na X ni pravno formalno priznana oblika izobraževanja. Sodišče je zato za izpodbijano začasno odredbo imelo v izvedenih dokazih dovolj podlage za zaključek, da sta deklici ogroženi, s tem, ko starša negirata in ne upoštevata že dva izrečena ukrepa trajnega značaja, ki jima je nalagal ustrezno vključitev deklic v vzgojno izobraževalni sistem. Ključno dejstvo, ki je bilo v obravnavanem postopku z ustreznim dokaznim standardom ugotovljeno že ob izdaji prvega in nato tudi drugega ukrepa je, da starša zaradi neizpolnjevanja zakonske dolžnosti omogočiti deklicama opraviti obvezno osnovnošolsko izobraževanje, ki v Republiki Sloveniji traja devet let, ogrožata tako trenutne kot dolgoročne koristi njunih otrok. Sodišče je v obravnavanem postopku ustrezno ugotovilo, da deklici nista vključeni v nobeno od oblik izobraževanja, kot jih omogoča 5. člen ZOsn. Starša nista dokazala, da bi bilo izobraževanje, ki ga deklici po njunih trditvah sedaj opravlja, veljavno priznano v Sloveniji. Izvedeni dokazi so namreč potrdili nasprotno, da program osnovnošolskega izobraževanja na X ni priznan v Sloveniji, niti v Avstriji ali na Hrvaškem.

15. V postopku je bilo tudi ugotovljeno, da starša ne sodelujeta s centrom za socialno delo, kar dodatno utemeljuje, da je ukrep omejitve starševske skrbi na področju izobraževanja nujen. Pri tem so neutemeljene pritožbene navedbe, da sodišče ni sledilo zakonski zahtevi po sprejemu najmilejšega ukrepa, kar je bilo že zgoraj obrazloženo. Starša na več mestih v pritožbi nesistematično očitata, da je sodišče v nasprotju z določbami DZ, Ustave RS in konvencijskimi določili poseglo v starševsko skrb, brez, da bi izvedlo test sorazmernosti in nujnosti, z navedbo, "da bi moralo sodišče preveriti ali ukrep doseže cilj in ali obstaja milejši ukrep". Nadalje starša z navajanjem sodne prakse ESČP, utemeljujeta, da so v družinsko skrb utemeljeni le najmilejši ukrepi, s katerimi je mogoče doseči odpravo ogroženosti in, ki so nujni. Da je sodišče dejansko sledilo tem stališčem ESČP ter so pritožbene navedbe neutemeljene, v celoti izhaja iz že izvedenih procesnih dejanj ter že izrečenih ukrepov, ki niso zalegli. Ti v celoti potrjujejo, da je začasna odredba nujna, ter da njena vsebina upošteva načelo najmilejšega ukrepa, ki bo odpravil ogrožanje na področju izobraževanja.

16. Glede na obrazloženo je sodišče v postopku ustrezno tehtalo tako ustavno pravico do starševstva, ki staršem zagotavlja odločati o vzgoji in izobraževanju svojih otrok, kot na drugi strani, ali ravnanje staršev sledi koristi otrok ali to korist ogroža. Glede na konkretno ugotovljene okoliščine je sodišče pravilno presodilo, da je z verjetnostjo izkazano, da ravnanje staršev ogroža zdrav razvoj mladoletnih hčer.

17. Vse ostale pritožbene navedbe niso pravno relevantne v postopku izdaje začasne odredbe, zato sodišče v skladu z določbo 360. člena ZPP nanje ne odgovarja.

18. Glede na obrazloženo pritožba ni utemeljena, zato jo je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

Starša sta sredi naroka odšla iz razpravne dvorane.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 158, 158/2

Zakon o nepravdnem postopku (2019) - ZNP-1  - člen 43

Zakon o osnovni šoli (1996) - ZOsn  - člen 3, 4, 5

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2, 339/2-8, 339/2-13

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.