VSL Sklep IV Cp 2226/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-12

Polona Marjetič Zemljič (preds.), Matjaž Voglar (poroč.), mag. Barbara Petrič

ukrepi za varstvo koristi otroka - začasna odredba - ogroženost otroka - sorazmernost ukrepa - konfliktnost med starši - komunikacija - napotitev staršev na izobraževanje - napotitev staršev v program pomoči - kontradiktornost

Sodišče lahko izda začasno odredbo, s katero staršema naloži udeležbo v programih pomoči in izobraževanja zaradi izboljšanja njune komunikacije in reševanja konfliktov, če je izkazano, da neprimerna komunikacija in konflikti med staršema ogrožajo otroka.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Oris zadeve in odločitev sodišča prve stopnje:

1. Udeleženca postopka sta imata skupno hči A. A., roj. 2021. Predlagateljica zahteva dodelitev otroka v varstvo in vzgojo, določitev preživnine in nadomestitev soglasja za izdajo osebne izkaznice. Nasprotni udeleženec je med drugim predlagal skupno varstvo in vzgojo.

2. Udeleženca sta v postopku sklenila več začasnih dogovorov glede stikov, sodišče prve stopnje je glede stikov izdalo tudi začasno odredbo; nekaj predlogov za začasne odredbe glede stikov je še v postopku reševanja. Sodišče prve stopnje je pridobilo izvedensko mnenje klinične psihologinje.

3. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje obema staršema naložilo, da se vključita v program osebne pomoči pri CSD in v izobraževalni program Neverjetna leta, ki ga izvajajo zdravstveni domovi (I. točka izreka), določilo denarno kazen za primer kršitve, veljavnost in nesuspenzivnost začasne odredbe (II. do IV. točka izreka).

4. Zoper sklep se pritožuje nasprotni udeleženec in med drugim navaja, da domnevnega neprimernega Liinega vedenja (ščipanja oziroma vlečenja kože) v času stikov z nasprotnim udeležencem ni, sodišče pa ni opravilo nobenih poizvedb, da bi ugotovilo, kaj bi lahko bil vzrok tega vedenja. Konflikt med staršema sam po sebi ni zadosten razlog za ugotovitev ogroženosti otroka. Nezmožnost predlagateljice in nasprotnega udeleženca za samostojno reševanje sporov ni okoliščina, ki bi utemeljevala ogroženost otroka. Ukrep mora biti sorazmeren. Sodišče je začasno odredbo izdalo po uradni dolžnosti, ne bi udeležencema predhodno dalo možnost, da se o tem izjavita. Sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj je potrebna vključitev v oba programa, hkrati ni upoštevalo nikakršnih drugih okoliščin zadeve, da se stiki izvajajo, pri čemer predlagateljica zavrača komunikacijo in dogovarjanje z nasprotnim udeležencem. Oče je izkazal, da se je že vključil v razne pomoči. Obrazložitev sodišča je povsem pavšalna, posebej glede na vse znane okoliščine in dokaze iz zadnjih šestih mesecev.

5. Predlagateljica je na pritožbo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev.

7. Neutemeljene so pritožbene navedbe o kršitvi pravice do izjave. Sodišče lahko izda začasno odredbo, ne da bi stranke poprej o tem obvestilo oziroma jim omogočilo izjavo o nameravani začasni odredbi. V takem primeru lahko stranka pravico do izjave izkoristi v ugovornem ali pritožbenem postopku.

8. To pravico je nasprotni udeleženec izkoristil le deloma, saj so pavšalne, nekonkretizirane in neizkazane njegove navedbe o tem, ali sta si in zakaj si nista udeleženca našla nikakršne dodatne pomoči; da je oče je izkazal, da se je že vključil v razne pomoči; da je oče izkazal napredek, primerno in pozitivno komunikacijo, neposredni interes za sodelovanje; glede "vseh znanih okoliščin in dokazov iz zadnjih šestih mesecev."

9. Ne drži, da sklep sodišča prve stopnje ni ustrezno obrazložen. Za izdajo začasne odredbe zadošča standard verjetnosti, zato je tudi standard obrazloženosti takega sklepa nižji kot pri končni meritorni odločitvi. Sodišče prve stopnje je navedlo zadostne in preverljive razloge za svojo odločitev, pri čemer se je oprlo na izvedensko mnenje izvedenke klinične psihologije.

10. Tako je sodišče prve stopnje s pomočjo izvedenskega mnenja ugotovilo, da sta oba starša telesno in duševno zdrava, so pa pri obeh prisotne osebnostne posebnosti, zaradi katerih prihaja do konfliktov; oba kažeta manj zrele in toge lastnosti, ki se kažejo v zamerah, razvrednotenju drug drugega in v črno-belem pogledu na svet; nista dovolj kritična do tega, kako njun konflikt in negativna komunikacija vplivata na hčerko. Ta njun negativen odnos vpliva na otrokovo doživljanje in varnost, saj otrok zaznava napetosti med staršema, kar lahko povzroča občutke krivde in notranje konflikte ter lahko negativno vpliva na dekličin čustveni razvoj, samopodobo ter na njeno kasnejšo sposobnost vzpostavljanja zaupljivih odnosov.

Staša nista niti malo pripravljena na spreminjanje lastnih vedenj, ki prispevajo h konfliktnosti odnosa, in brez zunanje strokovne podpore ter nadzora ne zmoreta samostojno razreševati sporov, izmenjevati pomembnih informacij in vzpostaviti osnovnega zaupanja (4., 7. in 9. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa).

11. Pritožbeno sodišče soglaša s prvostopenjskim, da te ugotovitve s stopnjo verjetnosti izkazujejo, da je štiriletna deklica ogrožena zaradi negativnega in konfliktnega odnosa, ki ga starša sama nista sposobna razrešiti in preseči. Obema staršema je izvedenka priporočila vključitev v ustrezne programe, ker pa se vanje nista vključila prostovoljno, je sodišče prve stopnje to odredilo z začasno odredbo, s katero zasleduje preprečitev ogroženosti otroka.

12. Res je, kar navaja pritožba, da za izdajo začasne odredbe ne zadošča zgolj obstoj konflikta in nezmožnost predlagateljice in nasprotnega udeleženca za samostojno reševanje sporov, temveč mora biti konflikt takšne vrste oziroma intenzivnosti, da ogroža otroka, to pa je v obravnavani zadevi izkazano z zadostno stopnjo verjetnosti. Res je tudi, da sklicevanje na izvedensko mnenje, ki ugotavlja osebnostne posebnosti staršev, ne zadostuje za ugotovitev ogroženosti - vendar je v tem primeru sodišče prve stopnje s pomočjo izvedenskega mnenja ugotovilo tudi konkretno ogroženost otroka, ki je posledica osebnostnih posebnosti staršev.

13. Pritožbeno sodišče ne deli mnenja pritožbe, da je ukrep nesorazmeren in da bistveno posega

v življenje udeležencev. Izrečeni ukrep (udeležba v programih pri CSD in na izobraževanju, ki ga organizirajo zdravstveni domovi) je eden najmilejših, ki jih sodišče lahko izreče. Ni videti utemeljenega razloga, zakaj se pritožnik tako močno upira obiskovanju teh programov; s tem (in nenehnim izpostavljanjem napak predlagateljice) nehote potrjuje ugotovitve sodišča prve stopnje o popolni nepripravljenosti za spreminjanje (tudi) lastnih vedenj in ravnanj, za katera je ugotovljeno, da ogrožajo otroka. Z odklanjanjem strokovne pomoči negira pritožbene navedbe, da se zaveda pomembnosti konstruktivnega sodelovanja s predlagateljico v korist otroka (v kolikor so te navedbe iskrene, jih pritožbeno sodišče pozdravlja).

14. Ko se bosta udeleženca vključila v program, se bo pokazalo, ali predlagateljica res nima interesa za izboljšanje komunikacije in vzpostavitev konstruktivnega odnosa; vnaprejšnje tovrstno zatrjevanje je zgolj ugibanje in neizkazano subjektivno mnenje. Neutemeljen je tudi pritožbeni dvom, ali sta res potrebna oba programa in da programa ne bosta pripomogla k izboljšanju komunikacije; sodišče prve stopnje je v 8. in 9. točki obrazložitve pojasnilo, čemu je namenjen vsak od programov, ki se dopolnjujeta. Ali in kako uspešna bosta ta programa, pa se bo pokazalo, ko ju bosta udeleženca začela obiskovati.

15. Neupoštevne so pritožbene navedbe o tem, kaj je oče izvedel 3. 11. 2025 na CSD, saj gre za okoliščine, ki so so nastopile že po izdaji izpodbijanega sklepa.

16. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe glede neobrazloženosti višine zagrožene denarne kazni. V skladu s 33. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju

lahko sodišče dolžniku, ki ne ravna v skladu s sklepom o zavarovanju, naloži denarno kazen do 10.000 EUR (pravni osebi pa do 100.000 EUR), tako da je zagrožena denarna kazen na spodnji meji, zato ne terja posebnega dodatnega obrazlaganja.

17. Navedbe v zvezi z očetovim odstopom od predloga za skupno starševstvo, o odtujevanju in o izvajanju stikov niso v neposredni zvezi z odločitvijo v izpodbijanem sklepu, zato pritožbeno sodišče nanje ne bo odgovarjalo; ta vprašanja bo moralo nasloviti sodišče prve stopnje, ko bo sprejemalo meritorno odločitev. Enako velja za (načeloma, če ni posebnih zadržkov - popolnoma utemeljen) poziv, da naj sodišče prve stopnje, ki je že pridobilo izvedensko mnenje, čimprej sprejme dokončno odločitev.

18. Glede na vse povedano in ker tudi ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku

v zvezi z 42. členom Zakona o nepravdnem postopku

), je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1).

19. Ker gre za postopek zavarovanja znotraj odprtega nepravdnega postopka, je sodišče druge stopnje odločitev o stroških pritožbenega postopka pridržalo za končno odločbo.

S tem je ustrezno ugotovljena in obrazložena ogroženost otroka. Zato tudi ni bistveno, kaj je vzrok za A. A. ščipanje in vlečenje kože, ki je zelo verjetno zgolj posledica, odraz in ne vzrok stiske.

Uradni list RS, št. 3/2007 - UPB-4 in nadaljnji.

Uradni list RS, št. 73/2007 - UPB-3 in nadaljnji, v nadaljevanju ZPP.

Uradni list RS, št. 16/2019, v nadaljevanju ZNP-1.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 161

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.