VSM Sklep I Cp 999/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-20

mag. Igor Strnad (preds.), dr. Andrej Ekart (poroč.), Alenka Zgubič

motenje posesti - zadnje posestno stanje - dejansko izvrševanje služnosti - prepozna dopolnitev pritožbe - nepopolno ugotovljeno dejansko stanje v postopku na prvi stopnji

Sodišče prve stopnje bi tako moralo primarno ugotoviti dejansko izvrševanje služnosti poti s strani tožnikov, saj bi šele tako lahko ugotovilo zadnje posestno stanje, kot to utemeljeno izpostavlja pritožba.

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

II. Dopolnitev pritožbe z dne 12. 1. 2026 se zavrže.

III. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je z uvodoma navedenim sklepom ugotovilo, da je tožena stranka (v nadaljevanju: toženec) dne 10. 4. 2024 motila mirno posest služnosti vožnje tožeče stranke (v nadaljevanju: tožnikov) na način, da je pred nepremičnino z ID znakom ... 888 na koncu služnostne poti preprečila nadaljnjo vožnjo traktoristu, da bi se ta priključil na občinsko lokalno cesto, zato je moral traktorist zapustiti parcelo tožnikov na drugem severnem koncu tožnikovih parcel po neobstoječi služnosti poti (točka I izreka). Tožencu je prepovedalo v bodoče posegati v mirno posest služnostne poti tožnikov, začete od občinske ceste po parc. št. 888 k.o. ... in v nadaljevanju po ostalih parcelah, vse do parc. št. 895 k.o. ... (točka II izreka) in sklenilo, da je toženec dolžan tožnikoma povrniti pravdne stroške v znesku 1.350,36 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (točka III izreka).

2. Zoper citirani sklep se pravočasno pritožuje toženec. Sklep izpodbija v celoti iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena v zvezi z 366. členom Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP) ter predlaga, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne oziroma podredno, da pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje, vse s stroškovno posledico za tožnika. Bistvo pritožbene graje je, da bi moralo sodišče prve stopnje primarno ugotoviti vsebino stvarne služnosti in njeno dejansko izvrševanje, saj bi šele tako lahko ugotovilo zadnje posestno stanje. Toženec se je dne 10. 4. 2024 uprl zgolj nedopustni razširitvi služnostne poti, saj je traktorist ob dostopu do nepremičnine parc. št. 895, k.o. ... zapeljal preko služnostne poti najmanj v širini 2 metrov in s tem posegel v del nepremičnine parc. št. 888, k.o. ..., ki je v izključni posesti toženca. Enako bi traktorist storil tudi pri vračanju na javno občinsko cesto, zato se je toženec poslužil samopomoči, ki je bila takojšnja in nujna ter je ustrezala okoliščinam, v katerih je nevarnost obstajala. Toženec je namreč traktoristu ob vstopu na nepremičnino parc. št. 888, k.o. ... zgolj pojasnil, kje dejansko poteka služnostna pot in ga pozval, naj na ta način tudi pelje po nepremičnini parc. št. 888, k.o. ... V nadaljevanju pritožba navaja še, da je sodišče prve stopnje v točki II izreka izpodbijanega sklepa tožencu prepovedalo posegati v mirno posest služnostne poti tožnikov tudi na "ostalih parcelah", ki pa tekom postopka na prvi stopnji niso bile nikoli konkretno opredeljene in niso predmet predmetnega pravdnega postopka, zaradi česar je tožbeni zahtevek v tem delu neizvršljiv. Nazadnje pritožba graja še stroškovno odločitev sodišča prve stopnje in poudarja, da pooblaščenec tožnikov ni zavezanec za plačilo davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV), zato mu je sodišče prve stopnje slednjega neutemeljeno priznalo.

3. Toženec je dne 12. 1. 2026 vložil še dopolnitev pritožbe, s katero je kot dokaz predložil sklep Višjega sodišča v Mariboru opr. št. I Cp 772/2025 z dne 16. 12. 2025.

4. Tožnika v odgovoru na pritožbo navajata, da njun pooblaščenec res ni zavezanec za DDV in predlagata spremembo stroškovne odločitve sodišča prve stopnje, v preostalem delu pa se zavzemata za zavrnitev pritožbe kot neutemeljene in predlagata potrditev točk I in II izreka izpodbijanega sklepa sodišča prve stopnje, vse s stroškovno posledico za toženca.

5. Pritožba je utemeljena, dopolnitev pritožbe je nedopustna.

6. Dopolnitev pritožbe z dne 12. 1. 2026 je prepozna, saj je vložena po poteku pritožbenega roka iz drugega odstavka 428. člena ZPP, zato jo je sodišče v skladu s prvim odstavkom 346. člena ZPP zavrglo.

7. ZPP v drugem odstavku 350. člena v zvezi z 366. členom ZPP določa, da sodišče druge stopnje preizkusi sklep sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa pazi po uradni dolžnosti na absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. (razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za zastopanje pred sodiščem prve stopnje), 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava.

8. Pritožbeni preizkus pokaže, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo uradno upoštevnih kršitev določb postopka,

je pa zaradi zmotne uporabe materialnega prava nepopolno ugotovilo dejansko stanje, kot bo obrazloženo v nadaljevanju.

9. V predmetni zadevi gre za tožbo zaradi motenja posesti. Pravno podlago tožbenega zahtevka predstavlja določba prvega odstavka 33. člena Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ), v skladu s katerim daje sodišče posestno varstvo glede na zadnje stanje posesti in nastalo motenje, pri tem pa se ne upoštevata niti pravica do posesti niti dobrovernost posestnika. To pomeni, da se obravnavanje tožbe zaradi motenja posesti omeji zgolj na ugotavljanje in dokazovanje dejstev zadnjega posestnega stanja in nastalega motenja, zaradi česar je izključeno kakršnokoli odločanje o pravici do posesti, o pravni podlagi, poštenosti ali nepoštenosti posesti ali odškodninskih zahtevkih (426. člen ZPP).

10. Glede na navedeno je za odločitev v zadevi pravno odločilno, ali sta tožnika na delu nepremičnine parc. št. 888, k.o. ..., na katerem je prišlo do zatrjevanega motilnega dejanja, imela posest ali ne. Sodišče prve stopnje bi tako moralo primarno ugotoviti dejansko izvrševanje služnosti poti s strani tožnikov,

saj bi šele tako lahko ugotovilo zadnje posestno stanje, kot to utemeljeno izpostavlja pritožba. Slednjega pa ni storilo, ampak je v 20. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa zmotno zapisalo, da "so vsa navajanja, ki se nanašajo na služnost trase nepomembna za konkretno motenjsko pravdo". Sodišče prve stopnje je tako nepopolno ugotovilo dejansko stanje, saj je zmotno zaključilo, da so vse navedbe pravdnih strank glede poteka trase služnostne poti pravno nepomembne. Prav nasprotno, te navedbe so odločilne za presojo, ali je toženec motil posest tožnikov. Med pravdnima strankama je namreč nesporno, da tožnika nista imela služnostne pravice vožnje, ki sta jo v preteklosti izvrševala, na celotni nepremičnini parc. št. 888, k.o. ..., ampak da je služnostna pot potekala le po skrajnem robu navedene nepremičnine, in sicer v širini 3 metrov od meje s sosednjo nepremičnino (parc. št. 887, k.o. ...). Zato je za odločitev v zadevi bistveno, ali je do motilnega dejanja prišlo na delu nepremičnine parc. št. 888, k.o. ..., na kateri sta tožnika imela posest in izvrševala služnostno pravico, ali ne. V slednjem primeru namreč tožnika nimata posestnega varstva.

11. Prav tako za odločitev v zadevi ni nepomembno, kaj je toženec povedal traktoristu, kot to zmotno meni sodišče prve stopnje (16. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa). Od odgovora na to vprašanje je namreč odvisno, ali je toženec ravnal protipravno ali ne. V kolikor je namreč slednji traktorista le opozoril, kje poteka služnostna pot, ki sta jo v preteklosti koristila tožnika, in mu uporabe le-te ni preprečil, ni šlo za protipravno ravnanje toženca.

12. V nadaljevanju pritožba utemeljeno navaja, da je točka II izreka izpodbijanega sklepa neizvršljiva. Sodišče prve stopnje je namreč sklenilo, da se tožencu v bodoče prepoveduje posegati v mirno posest služnostne pravice tožnikov tudi "po ostalih parcelah", ki ležijo med nepremičninama parc. št. 888, k.o. ... in parc. št. 895, k.o. ... Takšen izrek pa je nedoločen in neizvršljiv, posledično pa tudi neprimeren za izvršbo.

Posledično naj sodišče prve stopnje v ponovnem sojenju tožnika v okviru materialno-procesnega vodstva pozove, da tožbeni zahtevek v tem delu konkretizirata in specificirata.

13. Nazadnje sodišče druge stopnje še pojasnjuje, da je med pravdnima strankama nesporno, da pooblaščenec tožnikov ni zavezanec za DDV, kar naj sodišče prve stopnje upošteva pri vnovični odmeri stroškov predmetnega pravdnega postopka.

14. V obravnavani zadevi je bilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, sodišče druge stopnje pa je glede na naravo stvari in okoliščine primera ocenilo, da samo ne more dopolniti postopka oziroma odpraviti omenjene pomanjkljivosti (prvi odstavek 355. člena ZPP). Zato je pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep v celoti razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP). Če bi samo prvič ugotavljalo cel sklop pravno odločilnih dejstev (npr. kje sta tožnika v preteklosti izvrševala služnost poti, ali je toženec traktoristu preprečil, da bi zapeljal po poti, ki sta jo v preteklosti uporabljala tožnika itd.), bi pregloboko poseglo v pravico pravdnih strank do dvostopenjskega sojenja (25. člen URS). Podrobnejši napotki sodišču prve stopnje izhajajo iz obrazložitve tega sklepa.

15. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

16. V skladu s pretežno sodno prakso Vrhovnega sodišča RS je po prvem odstavku 357.a člena ZPP pritožba zoper razveljavitveni sklep dopustna le v primerih, ko višje sodišče s sklepom razveljavi sodbo sodišča prve stopnje; to pomeni, da ni dopustna v primerih, ko sodišče druge stopnje razveljavi prvostopenjski sklep o motenju posesti.

Temu sodišče druge stopnje pritrjuje, saj gre obliko začasnega (provizoričnega) pravnega varstva na podlagi zadnjega posestnega stanja in nastalega motenja, ki ne izključuje odločanja o pravici do posesti v kasnejši pravdi (426. člen ZPP), s čimer se postopek v motenjskih pravdah približuje postopkom odločanja o začasnih odredbah, v katerih pritožba po 357.a členu ZPP ni dopustna.

Pritožba sicer navaja, da izpodbija napadeni sklep tudi iz razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, vendar jih ne konkretizirata, zato se pritožbeno sodišče do njih ne more opredeliti. Posledično je sodišče druge stopnje opravilo zgolj preizkus uradno upoštevnih kršitev določb postopka, ki pa nepravilnosti ni pokazal.

Tako tudi sklep Vrhovnega sodišča RS opr. št. II Ips 418/2005 z dne 29. 3. 2007.

V skladu s prvim odstavkom 21. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju je izvršilni naslov primeren za izvršbo, če so v njem navedeni upnik in dolžnik ter predmet, vrsta, obseg in čas izpolnitve obveznosti.

Tako VSRS sklep Cp 37/2022 z dne 18. 1. 2023 in VSRS sklep Cp 4/2022 z dne 16. 2. 2022. Drugače VSRS sklep Cp 30/2022 z dne 7. 12. 2022.

VSRS sklepi Cp 13/2018 z dne 28. 6. 2018, Cp 30/2018 z dne 4. 10. 2018, Cp 32/2018 z dne 29. 11. 2018, Cp 7/2019 z dne 28. 3. 2019.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 33, 33/1

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 357a, 426, 428, 428/2, 346, 346/1, 355, 355/1

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 25

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.