VSL Sodba II Cp 1374/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-21

Alenka Kobal Velkavrh (preds.), Katarina Marolt Kuret (poroč.), Majda Irt

odškodnina - padec na parkirišču - vzdrževanje javnih površin - opustitev profesionalne skrbnosti - neravna tla običajne pohodne površine - pohodna površina - luknja v tlaku - nevarnost - nepričakovana ovira - delna razbremenitev odškodninske odgovornosti - soprispevek oškodovanca - zadostna skrbnost

Zavarovanka toženke ustreznega nadzora in vzdrževanja talnih površin na območju, kjer se je nahajal poškodovani jašek, ni opravljala s profesionalno skrbnostjo. Jašek je rjast, poškodovan na robovih, močno vdrt na eni strani in v celoti odstopa od okolice, okrog njega pa so razpoke betona in asfalta. Luknja v obliki ugreznjene rešetke je predstavljala takšno nivojsko odstopanje od preostale pohodne površine, da ni omogočala njene varne uporabe in je terjala ukrepanje zavarovanke toženke. Ker je zavarovanka toženke opustila dolžno skrbnost vzdrževanja, je odškodninsko odgovorna za škodo, ki je ob padcu nastala tožnici.

Povprečen pešec mora pri sestopanju na nižjo pohodno površino ravnati pazljivo in pogled usmeriti predse na tla. Iz ugotovitev sodišča izhaja, da tožnica tega ni storila, temveč je pri spustu na parkirno mesto pogled med hojo po pločniku usmerila proti svojemu avtu in avtomobilom na cesti, ki so prihajali na parkirišče. Pritožbeno sodišče zato zaključuje, da ni ravnala z zadostno skrbnostjo ter je tudi s svojim ravnanjem povečala verjetnost nastanka škodnega dogodka. Njen soprispevek je ocenilo na 25 %.

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana vmesna sodba v I. točki izreka tako spremeni, da je tožbeni zahtevek po podlagi utemeljen v 75 %.

II. V ostalem se pritožba zavrne in se vmesna sodba v nespremenjenem delu potrdi.

III. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Tožnica zoper toženko uveljavlja odškodninski zahtevek zaradi padca na parkirišču njene zavarovanke na podlagi prvega odstavka 131. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ). Sodišče prve stopnje je z vmesno sodbo odločilo, da je zahtevek po temelju v celoti utemeljen (I. točka izreka) in da bo o višini odškodnine in o stroških postopka odločeno s končno odločbo (II. točka izreka).

2. Zoper odločitev se pritožuje toženka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, naj višje sodišče pritožbi ugodi in vmesno sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, podredno pa, da ugotovi bistven soprispevek tožnice k nastanku škode. Priglaša pritožbene stroške.

Graja zaključek sodišča, da je podana krivdna odgovornost njene zavarovanke. Ne sprejema ocene, da sporna talna površina ni ustrezala standardu normalne pohodne površine in da tožnica ni soprispevala k nastanku škodnega dogodka. Nasprotuje presoji, da njena zavarovanka ni izvajala ustreznega nadzora in vzdrževanja talnih površin ter kritizira dokazno oceno v 22. točki obrazložitve sodbe. Sklicuje se na sodno prakso glede stališča, da opustitev vzdrževanja poti ne predstavlja podlage za odškodninsko odgovornost. Izpostavlja več pogojev, od katerih je odvisna presoja obstoja odškodninske odgovornosti. Pri tem se ne strinja z ugotovitvami, ki se nanašajo na posamezne okoliščine primera, na podlagi katerih je sodišče sprejelo odločitev.

Ugreznjen in poglobljen jašek že zaradi funkcije odvodnjavanja, ki jo opravlja, ni predstavljal nepričakovane ali nepredvidene okoliščine na območju trgovskega centra. Jašek je bil udrt na eni strani, a ni bistveno odstopal od preostale površine, ni bil zakrit ali prekrit, bil je dobro viden, saj se je barvno razlikoval od okolice, nahajal pa se je 15 cm od roba in ne tik ob robu, kar je razvidno iz fotografij. Do nesreče je prišlo podnevi. Sicer pa dejstvo, da je bil jašek blizu roba pločnika, ne vpliva na njegovo opaznost. Površina, na katero je tožnica stopila, je asfaltirano parkirišče, kjer so označena parkirna mesta, na katerih povprečen uporabnik lahko pričakuje določeno neravnino. Normalno pozoren pešec bi brez težav opazil jašek, ki se nahaja na sredini parkirnega mesta, preko katerega dostopa do svojega vozila, in bi se mu lahko izognil. Okoliščina, da tožnica jaška ni videla, ni odločilna. Prav tako ni pomembno, ali je že prej poznala ali uporabljala to pot. Da bi se jašku lahko izognila ali ga normalno prehodila, dokazuje dejstvo, da se na tem mestu ni poškodoval nihče drug. Ne drži, da bi moral pešec gledati strogo navzdol, da bi jašek opazil.

Podrejeno očita zmotnost zaključka o neobstoju oškodovankinega soprispevka k nastanku škode. Tožnica ni ravnala skrbno. V konkretnih okoliščinah ni poskrbela za svojo varnost, saj ni gledala, kam stopa. Pri sestopu s pločnika in zamenjavi nivoja pohodne površine bi morala biti bolj pozorna. Ko je prihajala po pločniku in se približevala avtu, je že delno obhodila prazen parkirni prostor, zato ni mogoče pritrditi sodišču, da jaška ni mogla zaznati, ker je bil neposredno pod pločnikom. Tožnica je imela levo in desno dovolj prostora za varnejši sestop.

3. Tožnica je odgovorila na pritožbo in predlagala njeno zavrnitev. Zahtevala je povrnitev pritožbenih stroškov.

5. Tožnica je pri hoji do svojega vozila, parkiranega na parkirišču trgovskega centra, pri sestopu s pločnika na parkirišče stopila v ugreznino v jašku, zaradi česar jo je spodneslo, tako da je padla, se ujela na levo roko in si jo je poškodovala.

6. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano vmesno sodbo odločilo, da je tožbeni zahtevek po podlagi utemeljen. Po izvedenem dokaznem postopku (v katerem je zaslišalo tožnico, njenega moža A. A., pričo B. B., zaposlenega pri zavarovanki toženke, ter vpogledalo v listinsko dokumentacijo in fotografije) je med drugim ugotovilo:

- da je imela družba C., ki je lastnica, upravljavka in vzdrževalka površine, na kateri je prišlo do škodnega dogodka, organizirano službo za pregled območij površin v C., kot tudi službo varovanja, ki je na terenu prisotna 24 ur na dan, da pa toženka ni uspela dokazati, da bi s pregledi, ki jih je družba opravljala, zadostila dolžni skrbnosti po pregledovanju in vzdrževanju površin, med katere sodi tudi sporna površina, ki je bila v času škodnega dogodka neustrezno vzdrževana;

- da je vdolbina v obliki na eni strani ugreznjene rešetke jaška predstavljala tako nivojsko odstopanje od preostale pohodne površine, da ni omogočala varne uporabe;

- da je bil jašek naknadno saniran prav zato, ker je bil ocenjen za neustreznega;

- da pred sanacijo neustreznost jaška ni bila zaznana, saj je večji del dneva pokrit z vozili, ker se nahaja na sredini parkirnega mesta;

- da tožnica, ko je stopila s pločnika proti avtu, jaška glede na njegovo pozicijo tik ob robniku rdeče tlakovanega pločnika ni videla;

- da se kraj padca v nakupovalnem središču nahaja na parkirišču, ki je bilo v času škodnega dogodka polno, in je bila tam frekvenca in gibanje vozil velika;

- da je celotno parkirišče vzdolž pločnika namenjeno tudi hoji pešcev in da je to običajna oziroma ustaljena pot do parkiranih vozil.

7. Pritožbeno sodišče soglaša z zaključkom sodišča prve stopnje, da zavarovanka toženke ustreznega nadzora in vzdrževanja talnih površin na območju, kjer se je nahajal poškodovani jašek, ni opravljala s profesionalno skrbnostjo. Sodišče je prepričljivo pojasnilo, zakaj ne sledi izpovedi priče B. B., da je družba C. v sklopu nalog službe varovanja izvrševala tudi nadzor poškodovane površine. Kot je razvidno iz primerjave fotografij v času dogodka in po sanaciji jaška, je bil slednji neustrezno vzdrževan, saj je ugreznina v njem močno odstopala od preostale talne površine. Jašek je rjast, poškodovan na robovih, močno vdrt na eni strani in v celoti odstopa od okolice, okrog njega pa so razpoke betona in asfalta. Zato 24-urna varnostna služba zanesljivo ni delovala v smeri pregledovanja ustreznosti talnih površin. Če bi to nalogo v nakupovalnem območju redno izvajala, sporni jašek ne bi bil saniran šele v letu 2019. Slabo stanje bi terjalo vsaj njegovo označbo ali zaščito. Zaključek sodišča iz 22. točke obrazložitve sodbe, da zavarovanka z rednimi pregledi na letni ravni ni zadostila dolžni skrbnosti, je glede na navedeno pravilen in ga pritožbene trditve ne omajejo.

8. Opustitev vzdrževanja poti sama po sebi še ne predstavlja podlage za odškodninsko odgovornost njenega upravljavca ali vzdrževalca. Potrebno je ugotoviti, ali slabo vzdrževana talna površina ustreza standardu normalne pohodne površine. Izhodišča presoje je podrobno predstavilo sodišče prve stopnje (tudi z omembo sodne prakse), zato jih pritožbeno sodišče ne ponavlja. Komunalni jaški na pohodnih površinah, ki so ustrezno vzdrževani, so nekaj običajnega in pričakovanega. V obravnavni zadevi pa je sodišče ugotovilo, da je luknja v obliki ugreznjene rešetke predstavljala takšno nivojsko odstopanje od preostale pohodne površine, da ni omogočala njene varne uporabe in je terjala ukrepanje zavarovanke toženke. V postopku globina udrtine ni bila natančno izmerjena, saj je bil jašek že saniran. A po vpogledu fotografij pritožbeno sodišče soglaša, da gre za občutno nivojsko odstopanje od ostale talne površine in ne za običajno ugreznjenost v funkciji odvodnjavanja vode. Sodišče je prepričljivo ugotovilo tudi, da se je sporni jašek nahajal tik ob robniku tlakovanega pločnika. O tem sta izpovedala tako tožnica kot priča B. B. To izkazuje tudi primerjava fotografij stanja spornega jaška in jaška po sanaciji, iz katere izhaja, da je novi jašek z dvema prekatoma (sporni pa je imel tri) bolj odmaknjen od pločnika. Glede na takšno lego je bil jašek težje zaznaven obiskovalcem, ki so s pločnika sestopali do vozila na parkirišču, še posebej, če so pogled usmerjali proti parkiranemu vozilu. Sporni jašek je glede na navedeno pomenil nepričakovano oviro, ki je povprečnemu obiskovalcu nakupovalnega središča oteževala varno hojo. Ker je zavarovanka toženke opustila dolžno skrbnost vzdrževanja, je odškodninsko odgovorna za škodo, ki je ob padcu nastala tožnici.

9. Pritožba utemeljeno opozarja na nepravilnost zaključka sodišča, ki ni ugotovilo delne razbremenitve odgovornosti toženkine zavarovanke za tožničino škodo (171. člena OZ). Povprečen pešec mora pri sestopanju na nižjo pohodno površino ravnati pazljivo in pogled usmeriti predse na tla. Iz ugotovitev sodišča izhaja, da tožnica tega ni storila, temveč je pri spustu na parkirno mesto pogled med hojo po pločniku usmerila proti svojemu avtu in avtomobilom na cesti, ki so prihajali na parkirišče. Pritožbeno sodišče zato zaključuje, da ni ravnala z zadostno skrbnostjo ter je tudi s svojim ravnanjem povečala verjetnost nastanka škodnega dogodka. Njen soprispevek je ocenilo na 25 %.

10. Pritožba toženke je glede na navedeno delno utemeljena. Pritožbeno sodišče je zato izpodbijano vmesno sodbo spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek po podlagi utemeljen v obsegu 75 % (5. alineja 358. člena Zakona o pravdnem postopku, ZPP). V preostalem delu je pritožbo zavrnilo in v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

11. Ker pravdni postopek v predmetni zadevi še ni končan, je odločitev o povrnitvi stroškov pritožbenega postopka pridržana za končno odločbo (četrti odstavek 163. člena ZPP).

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 131, 131/1, 171

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.