VSL Sklep VII Kp 31113/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-04

Mateja Lužovec (preds.), dr. Alja Kratovac (poroč.), Barbara Črešnar Debeljak

absolutna bistvena kršitev določb kazenskega postopka - predlagalni delikt - predlog oškodovanca za pregon - vabilo na glavno obravnavo - navzočnost oškodovanca na glavni obravnavi - nepristop na glavno obravnavo - domneva umika predloga za pregon - status oškodovanca - pravice leasingojemalca

Pojem oškodovanca v kazenskem postopku temelji na obstoju vzročne zveze med kaznivim dejanjem in kršitvijo ali ogrozitvijo njegove osebne ali premoženjske pravice.

Pojem premoženjske pravice je širši od pojma lastninske pravice in zajema vsako pravico, ki ima objektivno določljivo ekonomsko vrednost oziroma katere vrednost je mogoče izraziti v denarju. Sem je mogoče uvrstiti tudi (stvarne in obligacijske) pravice na tuji stvari. To pomeni, da oškodovanec pri kaznivem dejanju zatajitve ni nujno samo lastnik stvari, čeprav bo v praksi praviloma tako, pač pa je lahko tudi tisti, ki ima na s kaznivim dejanjem zatajeni stvari, na podlagi zakonitega pravnega naslova, kakšno drugo premoženjsko pravico.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

1. Okrajno sodišče v Ljubljani je z izpodbijanim sklepom na podlagi tretjega odstavka 293. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) in 306. člena ZKP ustavilo kazenski postopek zoper obdolženega A. A., zaradi kaznivega dejanja zatajitve po prvem odstavku 208. člena KZ-1. Na podlagi prvega odstavka 96. člena ZKP je odločilo, da stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP ter potrebni izdatki obdolženca obremenjujejo proračun.

2. Zoper sklep se je pritožila okrajna državna tožilka iz razloga po 1. točki prvega odstavka 370. člena ZKP, v zvezi z drugim odstavkom 371. členom ZKP - zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Višjemu sodišču v Ljubljani predlaga, da pritožbi ugodi in sklep razveljavi ter zadevo pošlje v novo odločitev.

4. Po proučitvi razlogov izpodbijanega sklepa v okviru pritožbenih navedb sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno domnevalo, da nepristop pravilno vabljene družbe B. Leasing, d. o. o., na narok glavne obravnave dne 26. 6. 2025 vzpostavlja zakonsko domnevo o odstopu od kazenskega pregona po tretjem odstavku 308. člena ZKP, ki sicer utemeljuje ustavitev kazenskega postopka. Pritožbeno sodišče pritrjuje državni tožilki, da tak zaključek prvostopenjskega sodišča prezre določbo 6. alineje 144. člena ZKP o tem, kdo je oškodovanec, dodati pa je, da je v predmetni zadevi prvostopenjsko sodišče o statusu oškodovanca prišlo tudi samo s seboj v nasprotje, s čimer je podana bistvena kršitev določb kazenskega postopka po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP.

5. Po pregledu podatkov v spisu pritožbeno sodišče ugotavlja naslednje:

- C., s. p. (v nadaljevanju C.) je dne 15. 10. 2024 podal kazensko ovadbo in predlog za pregon zoper obdolženega A. A., kateremu je na podlagi najemne pogodbe izročil v posest vozilo Škoda Octavia, reg. št. ..., v vrednosti 20.000 EUR (v nadaljevanju vozilo), ki naj bi ga obdolženi zatajil tako, da ga je odpeljal v R Srbijo in ter ga predal v posest točno neugotovljeni osebi;

- Vozilo je last B. Leasing, d.o.o. (v nadaljevanju B.), ki ga ima v posesti po pogodbi o leasingu C.;

- Državna tožilka je dne 14. 4. 2025 vložila predmetni obtožni predlog, s katerim obdolžencu očita kaznivo dejanje zatajitve po prvem odstavku 208. člena KZ-1;

- Prvostopenjsko sodišče je dne 21. 5. 2025 razpisalo glavno obravnavo in odredilo, da se obdolženemu vabilo vroča skupaj z drugopisom obtožnega predloga, družbo B. pa odredilo vabiti z vabilom oškodovancu s poukom po tretjem odstavku 306. člena ZKP, C. ni odredilo vabiti;

- Ker vabljena družba B. na narok 21. 5. 2025 ni pristopila, vabilo pa je bilo izkazano, je prvostopenjsko sodišče izdalo izpodbijani sklep;

- Izpodbijanega sklepa prvostopenjsko sodišče ni vročalo C., je pa bil slednji z njim očitno seznanjen, saj je vložil pritožbo, ki jo je sodišče najprej vročalo v odgovor obdolžencu, v nadaljevanju pa kot nedovoljeno zavrglo (sklep na red. št. 30).

6. V skladu s šestim odstavkom 208. člena KZ-1 se pregon za kaznivo dejanje iz prvega odstavka 208. člena KZ-1 začne na predlog oškodovanca. Predlog za pregon je procesna predpostavka, na obstoj katere pazi sodišče po uradni dolžnosti.

7. Prvostopenjsko sodišče je skupaj z vabilom obdolžencu vročalo obtožni predlog, kar pomeni, da je v skladu s 437. členom ZKP, po uradni dolžnosti, opravilo formalni (435. člen ZKP), kompetenčni (436. člen ZKP) in materialni (437. člen ZKP) preizkus obtožnega predloga in očitno štelo, da je obtožni akt sposoben vsebinske obravnave v skrajšanem postopku, da je zatorej podan tudi pravilen in pravočasen predlog za pregon predmetnega kaznivega dejanja, sicer bi obtožni predlog v tej fazi zavrglo. Ker je predlog za pregon podal (le) C., ga je prvostopenjsko sodišče očitno štelo kot oškodovanca, zato bi ga moralo v nadaljevanju kot oškodovanca tudi povabiti na glavno obravnavo. Vabilo B., ki v predmetni zadevi ni podala predloga za pregon, niti je sodišče ob predhodnem preizkusu obtožnega predloga ni štelo za oškodovano družbo, ne more utemeljevati ustavitve postopka iz razloga fikcije umika predloga za pregon, iz preprostega razloga ker B. predloga, ki ga ni podala, ne more umakniti. V postopanju in razlogovanju prvostopenjskega sodišča je podana bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP.

8. V nadaljnjem postopanju bo prvostopenjsko sodišče moralo ponovno opraviti materialni preizkus in se opredeliti do tega kdo je oškodovanec predmetnega kaznivega dejanja in ali je podana procesna predpostavka, ki je v pravočasnem in pravilnem predlogu za pregon.

9. Kdo je upravičen podati predlog za pregon za kaznivo dejanje, ki se preganja na predlog (t. i. predlagalni delikt), ugotavlja sodišče na podlagi pogojev, navedenih v 6. alineji 144. člena ZKP, ki opredeljuje pojem oškodovanca v kazenskem postopku. Po tej določbi je oškodovanec tisti, ki mu je kakršnakoli njegova osebna ali premoženjska pravica s kaznivim dejanjem prekršena ali ogrožena. Pojem oškodovanca v kazenskem postopku temelji na obstoju vzročne zveze med kaznivim dejanjem in kršitvijo ali ogrozitvijo njegove osebne ali premoženjske pravice. Pri kaznivem dejanju zatajitve je oškodovanec praviloma lastnik, lahko pa tudi tisti, ki ima stvar na podlagi zakonitega pravnega naslova.

V obravnavanem primeru je C. imel vozilo v posesti in uporabi na podlagi pogodbe o finančnem leasingu, ki jo je sklenil z B. Finančni leasing je inominatni kontrakt, kar pomeni, da njegove sestavine niso zakonsko določene, v splošni praksi pa je definiran kot dogovor, pri katerem leasingodajalec prepusti leasingojemalcu v uporabo predmet leasinga, za kar leasingojemalec plačuje obroke, pri čemer ob koncu leasinga v skladu z dogovorjenimi pogoji preide predmet leasinga v lastništvo leasingojemalca. Do tedaj je pravni lastnik predmeta pogodbe leasingodajalec, medtem ko je ekonomski lastnik leasingojemalec. Leasingodajalec s pogodbo na leasingojemalca prenese vsa lastninska upravičenja, razen razpolagalnega upravičenja. S pogodbo o leasingu je na leasingojemalca običajno prevaljen tudi riziko uničenja, poškodovanja in odtujitve predmeta leasinga. Leasingojemalec po pogodbi o finančnem leasingu tako nosi vse tipične rizike lastnika, zatorej tudi nevarnost uničenja, poškodovanja, odtujitve in zatajitve stvari (predmeta leasinga).

10. Kljub temu, da C. v času storitve predmetnega kaznivega dejanja (še) ni bil pravni lastnik vozila, to ne pomeni, da mu v tem kazenskem postopku ni mogoče priznati statusa oškodovanca, saj pojma premoženjske pravice iz 6. alineje 144. člena ZKP nikakor ni mogoče enačiti (zgolj) z lastninsko pravico na zatajeni stvari, kot to izhaja iz izpodbijanega sklepa in na kar smiselno upravičeno opozarja državna tožilka. Pojem premoženjske pravice je širši od pojma lastninske pravice in zajema vsako pravico, ki ima objektivno določljivo ekonomsko vrednost oziroma katere vrednost je mogoče izraziti v denarju. Sem je mogoče uvrstiti tudi (stvarne in obligacijske) pravice na tuji stvari. To pomeni, da oškodovanec pri kaznivem dejanju zatajitve ni nujno samo lastnik stvari, čeprav bo v praksi praviloma tako, pač pa je lahko tudi tisti, ki ima na s kaznivim dejanjem zatajeni stvari, na podlagi zakonitega pravnega naslova, kakšno drugo premoženjsko pravico. V obravnavanem primeru bo to moč preizkusiti z vpogledom v pogodbo o finančnem leasingu, sklenjeno med C. in B. in ugotovitvijo, katera lastninska upravičenja so bila na podlagi pogodbe o finančnem leasingu prenesena na C.

11. Zato bo moralo sodišče prve stopnje na podlagi navedenih dokazov znova oceniti, ali je bil s storitvijo kaznivega dejanja oškodovan C. ali B., kar ne izključuje ugotovitve, da imata status oškodovanca lahko oba. Od ugotovitve tega odločilnega dejstva je odvisna tudi nadaljnja presoja, ali je v obravnavani kazenski zadevi izpolnjena procesna predpostavka po šestem odstavku 208. člena KZ v zvezi s 1. odstavkom 52. člena KZ, torej ali je podan oškodovančev predlog za pregon. Odgovor na to vprašanje pa je odvisen od ugotovitve, kdo je bil oškodovan s konkretnim kaznivim dejanjem. V primeru, da bi se izkazalo, da je oškodovanec (samo) B. in bi sodišče ugotovilo, da ta ni podala predloga za pregon, bi bili podani pogoji za uporabo določbe 2. točke 352. člena ZKP.

12. Ker so pritožbene navedbe državne tožilke utemeljene, je sodišče druge stopnje njeni pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Več Dežman Z., člen 208, splošna sistematika člena v: Praktični komentar Kazenskega zakonika, Posebni del, str. 496, GV Založba Ljubljana 2026.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 144, 144-6, 306, 306/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.