VSL Sklep I Cpg 45/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-05

Đorđe Grbović (preds.), mag. Sonja Ilovar Gradišar (poroč.), Tadeja Zima Jenull

izločitvena pravica - prijava izločitvene pravice - prodaja premoženja, ki je predmet izločitvene pravice - prenehanje izločitvene pravice - denarni zahtevek

Ker je upravitelj skladno z ZFPPIPP prodal premoženje, ki je predmet izločitvene pravice, je po jasni določbi petega odstavka 299. člena ZFPPIPP tožnica izgubila izločitveno pravico. Uveljavljanje lastninske pravice na nepremičnini, pridobljene na izviren način, pomeni uveljavljanje izločitvene pravice. Ker je tožničina izločitvena pravica s prodajo v stečajnem postopku prenehala, bi bilo sicer bolj prav tožbeni zahtevek zavrniti in ne zavreči.

Iz splošne določbe prvega odstavka 227. člena ZFPPIPP (načelo koncentracije) izhaja, da lahko upnik svoj zahtevek za izpolnitev obveznosti v razmerju do stečajnega dolžnika uveljavlja samo v stečajnem postopku proti temu dolžniku in v skladu s pravili tega postopka. To pomeni, da bi tožnica morala svojo denarno terjatev (ne glede na podlago) najprej prijaviti v stečaju zapuščine. To velja tako za denarno terjatev iz naslova vlaganj kot tudi za nadomestno denarno terjatev izločitvenega upnika po prodaji premoženja v stečajnem postopku. Šele prijava terjatve v stečajnem postopku bi omogočala preizkus terjatve po stečajnem upravitelju in drugih upnikih.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sodba in sklep sodišča prve stopnje:

- v I. točki spremeni tako, da se glasi: "Tožba tožeče stranke se v delu, s katerim tožeča stranka zahteva, da je tožena stranka A. A. - stečaj zapuščine dolžna tožeči stranki B. A. iz naslova vlaganj v skupno premoženje povrniti znesek v višini 172.510,00 EUR, zavrže."

- v III. točki se znesek 4.720,48 EUR nadomesti z zneskom 2.779,77 EUR.

II. V preostalem delu se pritožba zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

III. Tožeča stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

1. Z izpodbijano sodbo in sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, da je toženec dolžan tožnici iz naslova vlaganj v skupno premoženje povrniti znesek 172.510,00 EUR (I. točka izreka). Zavrglo je tožbo v delu, v katerem tožnica zahteva ugotovitev obstoja lastninske pravice na 1/2 nepremičnin ID znak del stavbe 0000-1111-2 in ID znak parcela 0000 2222/6 (II. točka izreka) ter tožnici naložilo povračilo 4.720,48 EUR toženčevih pravdnih stroškov (III. točka izreka).

2. Pritožuje se tožnica, ki odločbo sodišča prve stopnje izpodbija v celoti, iz razloga kršitev z Ustavo Republike Slovenije (Ustava) zagotovljenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin tožnice, temeljnih načel Ustave, kot tudi z Evropsko konvencijo o človekovih pravicah (EKČP) zagotovljenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin tožnice in temeljnih načel EKČP ter iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), to je zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter posledično zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podredno pa razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, obakrat s tem, da tožencu naloži povračilo prvostopenjskih in pritožbenih stroškov tožnice.

5. Tožnica je izločitvena upnica, ki je v stečaju zapuščine po svojem pokojnem možu prijavila izločitveno pravico na deležu 1/2 nepremičnin ID znak del stavbe 0000-1111-2 in ID znak parcela 0000 2222/6 (v nadaljevanju: nepremičnini), na katerih je kot lastnik v zemljiški knjigi vpisan samo njen pokojni mož. Svojo izločitveno pravico utemeljuje s tem, da je šlo za skupno premoženje. Stečajni upravitelj je izločitveno pravico prerekal, tožnica pa je bila napotena na pravdo, ki se obravnava v tem postopku. Tekom pravde sta bili nepremičnini v stečajnem postopku prodani. Tožnica je namreč svojo izločitveno pravico prijavila šele 19. 11. 2024, to je po pravnomočnosti sklepa o prodaji nepremičnin (3. 8. 2024) in po objavi razpisa javne dražbe (28. 10. 2024). Sodišče prve stopnje je izpostavilo, da prijavljena izločitvena pravica ni bila ovira za prodajo nepremičnin, ker jo je tožnica prijavila šele v času po objavi razpisa javne dražbe (4. točka četrtega odstavka 299.a člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju - ZFPPIPP). Ker je bila javna dražba uspešna in je upravitelj na njej prodal premoženje najuspešnejšemu dražitelju, stečajno sodišče pa je dne 14. 1. 2025 tudi izdalo soglasje k sklenitvi prodajne pogodbe, je tožnica skladno s petim odstavkom 299. člena ZFPPIPP izgubila izločitveno pravico. Zato je po presoji sodišča prve stopnje prenehal tožničin pravni interes za tožbo na ugotovitev obstoja lastninske pravice (primarni zahtevek) in je tožbo v tem delu zavrglo.

6. Po petem odstavku 299. člena ZFPPIPP je tožnica s prodajo nepremičnin v stečaju izgubila izločitveno pravico, pridobila pa je pravico, da zahteva, da se ji plača denarni znesek, dosežen s prodajo tega premoženja, zmanjšan za stroške v zvezi s prodajo. Ker pa do objave načrta razdelitve, s katero se deli kupnina, dosežena s prodajo spornih nepremičnin, tožnica v stečajnem postopku ni prijavila terjatve iz naslova "vlaganj v skupno premoženje" niti terjatve za plačilo "kupnine, zmanjšane za stroške v zvezi s prodajo", je po presoji sodišča prve stopnje skladno s sedmim odstavkom 299. člena ZFPPIPP izgubila tudi pravico do plačila denarnega zneska. Zato je podredni tožbeni zahtevek zavrnilo.

Glede dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava

O zahtevku na ugotovitev (so)lastninske pravice

7. Tožnica v pritožbi sicer pravilno opozarja, da je prijavila svojo izločitveno pravico v stečajnem postopku, pozabi pa ključno dejstvo, da jo je prijavila po pravnomočnosti sklepa o prodaji in po objavi razpisa javne dražbe, zaradi česar stečajno sodišče skladno s 4. točko četrtega odstavka 299.a člena ZFPPIPP prodaje ni moglo prekiniti. Že res, da se pridobitev lastninske pravice presoja tudi po določbah Stvarnopravnega zakonika (SPZ) in Družinskega zakonika (DZ), na kar opozarja pritožnica ter da lahko domnevni lastnik vloži tožbo na pridobitev lastninske pravice neodvisno od določb ZFPPIPP. Vendar pa odločitev o tožbenem zahtevku na ugotovitev lastninske pravice zoper osebo v stečaju ne more biti neodvisna od poteka (faze) stečajnega postopka, v katerem se prodaja to isto premoženje, saj lahko zahtevek na ugotovitev lastninske pravice trči v interese (potencialnih) kupcev v stečajnem postopku in upnikov stečajnega dolžnika. To situacijo pa urejajo določbe petega do sedmega odstavka 299. člena ZFPPIPP, ki jih je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo in s katerimi se pritožba ne sooči. Tožnica v pritožbi izpostavlja zgolj svoj lastni položaj, da je lastninsko pravico pridobila izvirno na podlagi samega zakona še pred vpisom v zemljiško knjigo, ne upošteva pa položaja kupca, ki je v stečajnem postopku veljavno kupil isti nepremičnini še pred vpisom tožničine lastninske pravice v zemljiško knjigo, in položaja upnikov stečajnega dolžnika, da v stečajnem postopku pridejo do čim višjega in čim hitrejšega poplačila njihovih terjatev (47. in 48. člen ZFPPIPP). Pritožba ne pojasni, katerih določb SPZ ali DZ sodišče prve stopnje ni uporabilo. Pritožbeno sodišče pri tem opozarja, da v konkretnem primeru določba 83. člena DZ ni uporabljiva, saj ta določa domnevo prijavo izločitvene pravice samo v postopku osebnega stečaja, ne pa tudi v postopku stečaja zapuščine, poleg tega je upravitelj tožničino prijavljeno izločitveno pravico prerekal. Tožnica je s tem, ko izločitvene pravice ni prijavila do objave razpisa javne dražbe na podlagi pravnomočnega sklepa o prodaji, sama tvegala, da bo premoženje prodano in da bo s tem na podlagi petega odstavka 299. člena ZFPPIPP izločitveno in posledično lastninsko pravico izgubila.

8. Ker je upravitelj skladno z ZFPPIPP prodal premoženje, ki je predmet izločitvene pravice, je po jasni določbi petega odstavka 299. člena ZFPPIPP tožnica izgubila izločitveno pravico. Uveljavljanje (so)lastninske pravice, pridobljene na izviren način (skupno premoženje) na nepremičnini, pomeni uveljavljanje izločitvene pravice (prim. 2. točko prvega odstavka 22. člena ZFPPIPP). Da proti prenehanju izločitvene pravice s prodajo njenega predmeta v stečajnem postopku ni ustavnopravnih pomislekov (izhajajoč iz odločbe USRS U-I-44/2018), je sodna praksa že pojasnila.

Ker je tožničina izločitvena pravica s prodajo v stečajnem postopku prenehala, bi bilo sicer bolj prav tožbeni zahtevek zavrniti in ne zavreči,

v kar pa pritožbeno sodišče zaradi prepovedi spremembe odločitve v škodo pritožnice ni posegalo (359. člen ZPP). Zato je na podlagi 353. člena ZPP potrdilo odločitev sodišča prve stopnje o zavrženju tožbe na ugotovitev obstoja lastninske pravice.

9. Kot je pravilno pojasnilo sodišče prve stopnje, izločitveni upravičenec, ki s prisilno prodajo v stečajnem postopku izgubi izločitveno pravico na nepremičnini, pridobi namesto izločitvene pravice pravico zahtevati, da se mu plača denarni znesek, dosežen s prodajo tega premoženja, zmanjšan za stroške v zvezi s prodajo (peti odstavek 299. člena ZFPPIPP). Gre za t. i. nadomestno denarno terjatev (za izgubljeno izločitveno pravico). Vendar pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnica svoj podredni denarni zahtevek utemeljevala (tudi) z vlaganji v premoženje, ki je predmet zapuščine. Da ne gre zgolj za nadomestni denarni zahtevek zaradi prodaje spornih nepremičnin po petem odstavku 299. člena ZFPPIPP, izhaja tudi iz ugotovitve sodišča prve stopnje, da tožnica do objave načrta prve splošne ali posebne razdelitve, v stečaju zapuščine po pok. A. A. ni prijavila terjatve iz naslova

, ki je nadomestila izgubljeno izločitveno pravico. V vsakem primeru pa bi morala tožnica (kakršnokoli) denarno terjatev prijaviti v stečajnem postopku. To izhaja že iz splošne določbe prvega odstavka 227. člena ZFPPIPP (načelo koncentracije), skladno s katerim lahko upnik svoj zahtevek za izpolnitev obveznosti, ki je nastala do začetka stečajnega postopka, v razmerju do stečajnega dolžnika uveljavlja samo v stečajnem postopku proti temu dolžniku in v skladu s pravili tega postopka, če v zakonu za posamezen primer ni drugače določeno. To velja tako za nadomestno denarno terjatev zaradi prodaje predmeta izločitvene pravice kot za obligacijsko terjatev iz naslova tožničinih vlaganj. Ker pa v stečaju zapuščine zamuda roka za prijavo terjatev ne povzroči prenehanja terjatev, saj drugi odstavek 416. člena ZFPPIPP izključuje uporabo petega odstavka 296. člena ZFPPIPP (enako kot v postopku osebnega stečaja), ni mogoče zaključiti, da je denarna terjatev tožnice (iz naslova vlaganj) prenehala. Skladno z določbo sedmega odstavka 299. člena ZFPPIPP sicer izločitveni upnik izgubi pravico do plačila nadomestnega denarnega zneska, če te pravice ne prijavi do objave načrta prve splošne ali posebne razdelitve, s katerim se deli kupnina, dosežena s prodajo premoženja, ki je bilo predmet izločitvene pravice. Uporaba te določbe v stečaju zapuščine ni izključena (za razliko od postopka osebnega stečaja, 3. točka drugega odstavka 383. člena ZFPPIPP). Vendar pa se po ugotovitvi sodišča prve stopnje podredni tožbeni zahtevek tožnice nanaša (tudi) na tožničina vlaganja v premoženje, ki je predmet (stečaja) zapuščine. Na to terjatev pa se sedmi odstavek 299. člena ZFPPIPP ne nanaša.

10. Ker je tožnica s podrednim zahtevkom uveljavljala denarno terjatev (tudi) iz naslova vlaganj, je zmoten zaključek sodišča prve stopnje, da je terjatev tožnice (iz naslova vlaganj) prenehala. Za terjatev iz naslova vlaganj se namreč ne uporablja sedmi odstavek 299. člena ZFPPIPP, na katerega je sodišče prve stopnje oprlo svojo odločitev v tem delu, niti ni takšna tožničina terjatev prenehala na podlagi splošne določbe petega odstavka 296. člena ZFPPIPP. Uporaba te zakonske določbe je namreč v stečaju zapuščine po specialni določbi 6. točke drugega odstavka 416. člena ZFPPIPP izključena.

11. Za presojo tožničinega podrejenega zahtevka je nadalje pomembna ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožnica v stečaju zapuščine po pok. A. A. ni prijavila nobene svoje denarne terjatve (niti terjatve iz naslova "vlaganj v skupno premoženje" niti terjatve za plačilo zneska kupnine, zmanjšane za stroške, ki je nadomestila izgubljeno izločitveno pravico), česar pritožba ne prereka. Iz splošne določbe prvega odstavka 227. člena ZFPPIPP (načelo koncentracije) izhaja, da lahko upnik svoj zahtevek za izpolnitev obveznosti v razmerju do stečajnega dolžnika uveljavlja samo v stečajnem postopku proti temu dolžniku in v skladu s pravili tega postopka. To pomeni, da bi tožnica morala svojo denarno terjatev (ne glede na podlago) najprej prijaviti v stečaju zapuščine. To velja tako za denarno terjatev iz naslova vlaganj kot tudi za nadomestno denarno terjatev izločitvenega upnika po prodaji premoženja v stečajnem postopku, čemur pritrjujeta tudi pravna teorija

Šele prijava terjatve v stečajnem postopku bi omogočala preizkus terjatve po stečajnem upravitelju in drugih upnikih.

12. Tožnica je svojo dolžnost prijave denarne terjatve, ki jo uveljavlja s podrejenim zahtevkom, v stečajnem postopku opustila. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da tožnica ni izkazala pravnega interesa za tožbo v zvezi s svojim (podrejenim) zahtevkom za povračilo vlaganj. Pravni interes za tožbo v tem delu bi tožnica pridobila šele s prerekanjem uveljavljene terjatve v postopku stečaja zapuščine in objavo sklepa o preizkusu terjatev, iz katerega bi izhajalo, da mora ugotovitev njenega obstoja

uveljavljati s tožbo (4. točka drugega odstavka 69. člena ZFPPIPP). V stečaju zapuščine zamuda roka za prijavo terjatev ne povzroči prenehanja terjatev, saj drugi odstavek 416. člena ZFPPIPP izključuje uporabo petega odstavka 296. člena ZFPPIPP (enako kot v postopku osebnega stečaja). Zahteva pa se prijava terjatve v stečajnem postopku, brez katere tožnica nima pravnega interesa za tožbo. Ker je sodišče prve stopnje zmotno zavrnilo denarni zahtevek na povračilo vlaganj na podlagi sedmega odstavka 299. člena ZFPPIPP, saj ta velja izključno za nadomestno denarno terjatev iz petega odstavka tega člena, ni pa presojalo pravnega interesa tožnice za siceršnjo denarno terjatev tožnice za povračilo vlaganj, je zmotno uporabilo materialno pravo (prvi odstavek 227. člena ZFPPIPP). Pritožbeno sodišče je zato pritožbi delno ugodilo in izpodbijano sodbo glede odločitve od denarnem tožbenem zahtevku tožnice spremenilo tako, da je tožbo v tem delu zavrglo (prvi odstavek 351. člena ZPP).

Glede kršitev določb drugega odstavka 339. člena ZPP

13. Neutemeljeno je pritožbeno sklicevanje na kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in kršitev pravice do izjave po prvem odstavku 5. člena ZPP ter pravice do enakega varstva pravic po 22. členu Ustave, ker sodišče prve stopnje ni zaslišalo tožnice in z njene strani predlaganih prič. Tožnica v pritožbi pritrjuje, da so bili vsi ti dokazi predlagani glede skupnega premoženja tožnice in pokojnega A. A. ter vlaganji tožnice v njuno skupno premoženje. O tem pa se sodišče prve stopnje v izpodbijani odločbi sploh ni opredeljevalo. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je to storilo pravilno in torej dejstva v zvezi z (originarno) pridobitvijo lastninske pravice tožnice in njenimi vlaganji v skupno premoženje v konkretnem primeru niso pravno odločilna dejstva. Zato v zvezi z njimi tudi ni bilo treba izvajati dokazov. Sodišče prve stopnje je to tudi pojasnilo v 15. točki obrazložitve izpodbijane odločbe, iz katere izhaja, da to niso pravno relevantna dejstva v konkretnem primeru glede na ureditev po 299. členu ZFPPIPP. Pritožba se zato neutemeljeno sklicuje na sodno prakso, ki se nanaša na zavrnitev dokaznega predloga z utemeljitvijo, da so že izvedeni dokazi tako prepričljivi in popolni, da jih drug dokaz ne bi mogel ovreči ali privesti do drugačne odločitve, ali da se je sodišče že prepričalo o nasprotnem. V konkretnem primeru namreč sodišče prve stopnje ni napravilo nobene dokazne ocene o tem, ali je tožnica (na izviren način) pridobila (so)lastninsko pravico na spornih nepremičninah in o njenih vlaganjih v skupno premoženje.

14. Sodišče prve stopnje zavrnitev dokaznih predlogov za zaslišanje tožnice in prič tudi ni zavrnilo iz razloga, ker se je tožnica odpovedala dedovanju po pok. A. A. in da zato ni potrebno zaslišanje prič glede dejanskega stanja. Tega v izpodbijani odločbi sodišče prve stopnje ni zapisalo, niti se ni opredeljevalo do pomena odpovedi dedovanju v zapuščinskem postopku po pokojnem tožničinem možu. Na prvem naroku za glavno obravnavo je sicer to napovedalo, vendar v izpodbijani odločbi tega ni, ker se je sodišče prve stopnje pravilno oprlo na materialnopravne določbe ZFPPIPP o prenehanju tožničine izločitvene pravice in nadomestne denarne terjatve. V zvezi s podrejeno uveljavljeno podlago denarnega zahtevka (povračilo vlaganj) pa je pritožbeno sodišče že pojasnilo, da tožnica nima pravnega interesa za tožbo (ker te svoje terjatve še ni prijavila v stečaju zapuščine) in torej tudi v tem delu ni bila potrebna vsebinska presoja tožničinih navedb o njenih vlaganjih v skupno premoženje. Pritožba zato neutemeljeno navaja, da je šlo za prejudiciranje odločitve brez razjasnjenih okoliščin primera in brez upoštevanja celotne trditvene podlage tožnice, kršitev določbe 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP pa ni podana.

O kršitvi ustavno zagotovljenih pravic po 22. in 23. členu Ustave v okviru kršitev določb pravdnega postopka

15. Tožnica v pritožbi prvostopenjskemu sodišču očita kršitev ustavno zagotovljenih pravic po 22. členu (enako varstvo pravic) in 23. členu Ustave (pravica do sodnega varstva) ter kršitev 6. člena EKČP (pravica do nepristranskega sojenja). Pritožba je v tem delu obsežna, vendar povsem splošna in pavšalna. Ker očitki niso konkretizirani glede na predmetni sodni postopek in izpodbijano odločbo, se pritožbeno sodišče do teh pritožbenih navedb niti ne more opredeljevati. Pritožba se sicer sklicuje na "izpodbijani sklep", čeprav se pritožuje zoper "sodbo in sklep" ter pavšalno navaja, da je iz njega očitno razvidno, da pravice tožnice niso bile varovane in zavarovane enako kot vsem ostalim državljanom in da se je stečajnega upravitelja zaradi njegovega položaja postavilo v privilegiran položaj. Pritožbeno sodišče pojasnjuje, da je stečajni upravitelj v tem postopku zgolj zakoniti zastopnik tožene stranke, kar je njegova pristojnost in naloga, določena v zakonu, zaradi varovanja in uresničevanja interesov upnikov (97. člen ZFPPIPP). Sodišče prve stopnje z izpodbijano odločbo ni odločalo o predlogu stečajnega upravitelja, kot nepravilno navaja pritožba, ampak o tožbenem zahtevku tožnice. S čim naj bi sodišče prve stopnje neenakopravno obravnavalo stranki tega pravdnega postopka ali ne bilo nepristransko, pa pritožba konkretno ne pojasni.

16. Neutemeljeno je tudi pritožbeno sklicevanje, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do navedb tožnice in njene trditvene podlage, bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 7. členom ZPP (razpravno načelo) ter 22. in 23. členom Ustave pa ni podana. Sodišču se ni treba opredeljevati do navedb, ki za odločitev niso pravno relevantne.

17. Pritožba pravilno ugotavlja, da se prvostopenjsko sodišče z vidika materialnega prava ni opredelilo ne do navedb tožnice o izločitvenem zahtevku, skupnem premoženju tožnice in pokojnega A. A., kot tudi ne o morebitnih vlaganjih tožnice v skupno premoženje. Vendar vse te navedbe za odločitev niso pomembne. Tožnica kot izločitvena upnica v stečaju zapuščine svojega pokojnega moža ni pravočasno poskrbela za svoj položaj, čeprav bi morala računati ne le z možnostjo, da bo zaradi svoje neaktivnosti lahko izgubila svojo zunajknjižno lastninsko pravico, temveč tudi z možnostjo obstoja zanjo škodljivih ločitvenih pravic na nepremičninah in tudi z možnostjo izgube obligacijske pravice do denarnega zneska, doseženega s prodajo. Zahteva, da izločitveni upnik v stečajnem postopku pravočasno poskrbi za svoj položaj skladno s pravili 299. člena ZFPPIPP z vidika Ustave, na katero se sklicuje pritožnica, tudi po sodni praksi vrhovnega sodišča ni sporna.

Z zavrženjem tožbe v delu, ki se nanaša na tožničin podredni zahtevek za povračilo vlaganj, kot je izpodbijano sodno odločbo spremenilo pritožbeno sodišče, pa tožnici ni odvzeta pravica do pravnega varstva, le procesni pogoji za njeno obravnavanje še niso izpolnjeni (tudi to iz razlogov na strani tožnice, to je zaradi neprijave terjatve v stečajnem postopku). Ob morebitni prijavi te svoje denarne terjatve v stečaju zapuščine pa mora tožnica računati tudi na to, da bo lahko poplačana samo iz splošne razdelitvene mase (če ta obstaja) in le v primeru, da bo njena terjatev priznana do izdelave načrta razdelitve splošne stečajne mase oziroma ob zakonsko določenih pogojih v primeru, da bi bila njena terjatev do takrat v stečaju prerekana (362. člen ZFPPIPP, ki se smiselno uporablja tudi v stečaju zapuščine skladno s prvim odstavkom 416. člena ZFPPIPP).

O stroških prvostopenjskega in pritožbenega postopka

18. Sodišče prve stopnje je skladno z določbo prvega odstavka 154. člena ZPP pravilno naložilo tožnici povrnitev pravdnih stroškov toženca. Pritožba pa utemeljeno graja priznanje stroškov prve pripravljalne vloge toženca z dne 5. 9. 2025, saj je sodišče na naroku za glavno obravnavo dne 23. 9. 2025 odločilo, da se ta vloga ne upošteva, ker jo je tožnica prejela šele dne 22. 9. 2025, odposlana pa je bila 17. 9. 2025. V konkretnem primeru je sodišče odredilo neposredno vročanje med pooblaščencema pravdnih strank in ju opozorilo na omejitev posredovanja vlog po četrtem odstavku 269. člena ZPP, da zaradi varovanja pravice nasprotne stranke do izjave ne bo potrebna preložitev že razpisanega naroka za glavno obravnavo (sklep z dne 24. 4. 2025). Ker toženec v zvezi s prvo pripravljalno vlogo ni tako ravnal, sodišče pa te vloge ni upoštevalo, pritožba pravilno opozarja, da ne gre za potrebne pravdne stroške (155. člen ZPP). Na naroku z dne 23. 9. 2025 je bila zadeva zrela za odločitev, zato bi upoštevanje te pripravljalne vloge vsekakor zahtevalo preložitev naroka.

19. V okviru pritožbenega preizkusa pravilne uporabe materialnega prava (drugi odstavek 350. člena ZPP) pa pritožbeno sodišče ugotavlja tudi, da je sodišče prve stopnje v tem delu zmotno priznalo tožencu nagrado kar za dve pripravljalni vlogi. Iz podatkov spisa izhaja, da je toženec vložil samo eno pripravljalno vlogo, in sicer sporno vlogo z dne 5. 9. 2025, ki jo je tudi poimenoval kot prvo pripravljalno vlogo.

20. Ker je torej toženec vložil samo eno pripravljalno vlogo (z datumom 5. 9. 2025), pa še ta ni bila potrebna za pravdo, saj je sodišče prve stopnje iz prej navedenih razlogov ni upoštevalo, je neutemeljeno priznalo tožencu nagrado za prvo pripravljalno vlogo 900,00 EUR in drugo pripravljalno vlogo 675,00 EUR, s pripadajočimi materialnimi stroški in DDV. Pritožbeno sodišče tako ugotavlja, da znašajo pravdni stroški toženca v postopku pred sodiščem prve stopnje: 1500 točk za odgovor na tožbo, 750 točk pripravljalni narok in 1500 točk prvi narok, skupaj 3750 točk, ter 2 % materialnih stroškov od 1000 točk (20 točk) in 1 % od presežka (27,5 točk), skupaj 3797,5 točk, kar ob vrednosti točke 0,60 EUR znaša 2.278,50 EUR. Skupaj z 22 % DDV znašajo pravdni stroški toženca 2.779,77 EUR in ne 4.720,48 EUR kot je zmotno odmerilo sodišče prve stopnje.

21. Pritožbeno sodišče je zato v tem delu delno ugodilo tožničini pritožbi in izpodbijano odločbo v III. točki izreka spremenilo tako, da se znesek pravdnih stroškov 4.720,48 EUR nadomesti z zneskom 2.779,77 EUR (3. točka 365. člena ZPP).

22. Ker zavrženje tožbe v delu tožbenega zahtevka ne predstavlja uspeha stranke v postopku (enako kot zavrnitev tožbenega zahtevka), v preostalem delu pa je tožnica s pritožbo uspela samo v sorazmerno majhnem delu glede pravdnih stroškov, s tem pa posebni stroški niso nastali, je pritožbeno sodišče skladno z določbo tretjega odstavka 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP odločilo, da tožnica sama nosi svoje pritožbene stroške.

Sklep VSRS III Ips 26/2022 z dne 16. 5. 2023.

N. Plavšak, Komentar - 299. člen (prijava izločitvenih pravic) - ZFPPIPP, Tax-Fin-Lex, E-paket INS z e-komentarjem ZFPPIPP, ter sodba in sklep VSM I Cp 606/2024 z dne 8. 1. 2025.

Prim. N. Plavšak, Komentar - 299. člen (prijava izločitvenih pravic) - ZFPPIPP, Tax-Fin-Lex, E-paket INS z e-komentarjem ZFPPIPP.

Sklep VSRS III Ips 26/2022 z dne 16. 5. 2023, sodba in sklep VSM I Cp 606/2024 z dne 8. 1. 2025 ter sklep VSC Cp 59/2001 z dne 19. 5. 2021.

Tožbeni zahtevek tožnice ni tako oblikovan.

Prim sklep VSRS III Ips 26/2022 z dne 16. 5. 2023, 34. točka obrazložitve.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 299, 299/5, 299/7, 299a, 299a/4, 299a/4-4, 416, 416/2, 416/2-6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.