VSM Sklep IV Kp 38102/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-19

mag. Karmen Krajnc (preds.), dr. Vanja Verdel Kokol (poroč.), mag. Mateja Kamenšek Gornik

KAZENSKO MATERIALNO PRAVO - KAZENSKO PROCESNO PRAVO

krajevna pristojnost - kraj storitve kaznivega dejanja - ubikvitetna teorija - pristojnost po kraju prebivališča obdolženca - načelo kontradiktornosti - pravočasnost zasebne tožbe - opis kaznivega dejanja - poziv na dopolnitev oz. popravo vloge - obvezne sestavine zasebne tožbe

Iz opisa kaznivega dejanja nista navedena ne kraj, kjer naj bi obdolženec deloval, niti kraj, kjer naj bi nastala prepovedana posledica, zato iz predmetnega opisa kraja storitve kaznivega dejanja ni mogoče določiti. Očitno sklepanje o kraju storitve kaznivega dejanja, ki ga ponuja pooblaščenka, ne zadošča. Zato se v tem primeru pristojnost pravilno določi na podlagi prvega odstavka 29. člena ZKP in je pristojno sodišče, na katerega območju ima obdolženec stalno ali začasno prebivališče (forum domicilii).

Pritožba pooblaščenke zasebnega tožilca A. A. se zavrne kot neutemeljena.

1. Okrajno sodišče v Murski Soboti je z uvodoma navedenim sklepom na podlagi prvega odstavka 36. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) odločilo, da se Okrajno sodišče v Murski Soboti izreka za krajevno nepristojno in da bo po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopljena v reševanje Okrajnemu sodišču v Mariboru kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču.

2. Zoper sklep se je pritožila pooblaščenka zasebnega tožilca zaradi bistvenih kršitev določb kazenskega postopka ter zaradi zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, s predlogom pritožbenemu sodišču, da izpodbijani sklep razveljavi ter odloči, da je v predmetni kazenski zadevi za sojenje krajevno pristojno sodišče v Murski Soboti oziroma podrejeno, da izpodbijali sklep razveljavi in vrne zadevo v ponovno obravnavo sodišču prve stopnje.

4. Pooblaščenka uvodoma v okviru uveljavljanja bistvenih kršitev določb kazenskega postopka navaja, da je zasebni tožilec zasebno tožbo na naslovno sodišče vložil 30. 5. 2025, pri čemer je bila zadeva vzeta v obravnavo šele v mesecu novembru, ko je z dopisom 10. 11. 2025 zasebno tožbo vročilo obdolžencu s poukom o pravici do ugovora. Sodišče prve stopnje je nato izdalo izpodbijani sklep, pred tem pa zasebnega tožilca ni seznanilo z vloženim ugovorom, niti mu ni dalo možnosti, da se z navedbami obdolženca glede ugovora krajevne pristojnosti seznani in na te navedbe odgovori. V zvezi s tem zatrjuje kršitev načela kontradiktornosti iz 16. člena ZKP, vendar neuspešno. Pooblaščenka kljub strinjanju z napačnim postopanjem sodišča prve stopnje ne upošteva, da ZKP ugovora zoper zasebno tožbo ne predvideva, o čemer je sodišče prve stopnje tudi obvestilo zagovornika obdolženca z dopisom z dne 27. 11. 2025. Posledično ni predvideno niti seznanjanje nasprotne stranke s takšnim ugovorom. Glede pritožbenih navedb o odločanju v nerazumnem roku v smislu 435. člena ZKP pa pritožbeno sodišče pojasnjuje, da je kršitev v tem določilu predvidenega procesnega ravnanja v zvezi z določitvijo glavne obravnave v pristojnosti predsednika sodišča in torej stvar sodne uprave ter s tem povezanih ukrepov, ne more pa to vplivati na samo pravilnost izpodbijanega sklepa.

5. Zavrniti je tudi pritožbene navedbe v smislu zmotno oziroma nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, v katerih pooblaščenka poudarja, da je zasebni tožilec ob dejstvu, da pri kaznivem dejanju, storjenem po elektronski pošti, dejansko ni mogel ugotoviti, kje je bilo dejanje storjeno, oziroma od kod je obdolženec deloval, določitev krajevne pristojnosti vezal na nastanek prepovedane posledice. Tako je zasebno tožbo vložil pri sodišču, ki je pristojno po kraju njegovega stalnega prebivališča, saj je ta okoliščina bolj gotova za določitev kraja storitve kaznivega dejanja oziroma je v konkretni zadevi ta kraj vsaj določljiv. Zasebni tožilec namreč živi v Beltincih, kjer se je tudi seznanil z vsebino prejetega elektronskega sporočila.

6. Pooblaščenki ni mogoče pritrditi. Osnovno pravilo za določitev krajevne pristojnosti sodišča v kazenskem postopku je predpisano v prvem odstavku 26. člena ZKP, in sicer je praviloma krajevno pristojno sodišče, na katerega območju je bilo kaznivo dejanje storjeno ali poskušeno. Kot kraj storitve kaznivega dejanja se v skladu z ubikvitetnim pravilom šteje tako kraj, kjer je storilec delal ali bi moral delati, kot tudi kraj, kjer je nastala ali naj bi po njegovem naklepu nastala ali bi lahko nastala prepovedana posledica (prvi odstavek 19. člena Kazenskega zakonika - KZ-1). Pogoj za določitev krajevne pristojnosti je, da je kraj izvršitve kaznivega dejanja znan. Ob tem je za ugotovitev kraja storitve kaznivega dejanja v skladu z ustaljeno sodno prakso

, ne glede na naravo kaznivega dejanja, odločilen opis kaznivega dejanja v obtožnem predlogu oziroma zasebni tožbi. Pritožbeno sodišče pritrjuje oceni sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu, da iz opisa kaznivega dejanja nista navedena ne kraj, kjer naj bi obdolženec deloval, niti kraj, kjer naj bi nastala prepovedana posledica, zato iz predmetnega opisa kraja storitve kaznivega dejanja ni mogoče določiti. Očitno sklepanje o kraju storitve kaznivega dejanja, ki ga ponuja pooblaščenka, ne zadošča. Zato se v tem primeru pristojnost pravilno določi na podlagi prvega odstavka 29. člena ZKP in je pristojno sodišče, na katerega območju ima obdolženec stalno ali začasno prebivališče (forum domicilii). Pri tem so odveč pomisleki pooblaščenke, da bi moralo v primeru prenosa zadeve na Okrajno sodišče v Mariboru slednje zasebno tožbo zavreči kot prepozno, saj je takšno stališče v nasprotju s šestim odstavkom 87. člena ZKP.

7. Pooblaščenka se neutemeljeno zavzema tudi za rešitev, da bi moralo sodišče prve stopnje, če iz zasebne tožbe ni moglo razbrati kraja kaznivega dejanja, zasebnega tožilca pozvati k dopolnitvi zasebne tožbe. Navedba kraja kaznivega dejanja sodi v dejstveni opis kaznivega dejanja in ne pomeni formalne pomanjkljivosti v smislu izostanka katere od sestavin iz prvega odstavka 434. člena ZKP. V tem primeru torej ne gre za formalno napako, ki bi narekovala pošiljanje zasebne tožbe v popravek po tretjem odstavku 76. člena ZKP. Zaradi ugotovitve vsebinskih pomanjkljivosti v okviru materialnega preizkusa, ki sledi formalnemu, pa se obtožni akt tožilcu ne pošilja v dopolnitev oziroma popravo.

8. Po obrazloženem, ker je sklep sodišča prve stopnje pravilen in zakonit, pritožba pooblaščenke zasebnega tožilca pa neutemeljena, je pritožbeno sodišče, ki tudi ob uradnem preizkusu ni ugotovilo kršitev (peti odstavek 402. člena ZKP), o pritožbi odločilo tako, kot izhaja iz izreka tega sklepa (tretji odstavek 402. člena ZKP).

9. Če bo za zasebnega tožilca nastopila taksna obveznost, bo sodno takso za zavrnitev pritožbe zoper izpodbijani sklep po tarifni številki 74013 Taksne tarife v zvezi s šestim odstavkom 3. člena in 7. točko prvega odstavka 5. člena Zakona o sodnih taksah odmerilo sodišče prve stopnje po pravnomočno zaključenem kazenskem postopku.

Sklepi VS RS I Kr 54132/2018 z dne 10. 10. 2019, I Kr 52209/2016 z dne 21. 12. 2017, I Kr 6830/2017 z dne 28. 9. 2017, I Kr 41239/2015 z dne 21. 1. 2016, sklep VSK I Kr 37857/2013 z dne 12. 12. 2013.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 16, 26, 26/1, 29, 29/1, 76, 76/3, 87, 87/6, 434, 434/1

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 19, 19/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.