VSL Sklep II Cp 567/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2025-04-10

Brigita Markovič (preds.), Barbka Močivnik Škedelj (poroč.), Gregor Špajzer

CIVILNO PROCESNO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE - VARSTVO POTROŠNIKOV - ZAVAROVANJE TERJATEV

varstvo potrošnikov - varstvo potrošnikov po evropskem pravu - potrošniška hipotekarna kreditna pogodba - kreditna pogodba v CHF - tožba na ugotovitev ničnosti - ničnost kreditne pogodbe - predlog za izdajo začasne odredbe - regulacijska (ureditvena) začasna odredba - pogoji za izdajo regulacijske začasne odredbe - pogoji za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarne terjatve - začasno zadržanje učinkovanja kreditne pogodbe - zadržanje učinkov - prepoved razpolaganja s terjatvijo - neprimerno sredstvo zavarovanja - izrek denarne kazni - namen zavarovanja z začasno odredbo - oblikovalna odločba - načelo sorazmernosti - omejitev pravice do sodnega varstva - pravica do zasebne lastnine - abstraktna nevarnost - narok v postopku zavarovanja terjatev - dokazni standard verjetnosti - nasprotujoče si trditve stranke - nesklepčnost trditev - dokazno breme - enakovrednost dokazov obeh strank - (ne)izvedba predlaganih dokazov - pravica do obrambe v postopku - poseg v pravico do izjave - dokaz z zaslišanjem prič - Direktiva Sveta 93/13/EGS - izkaz verjetnosti obstoja terjatve - tuja valuta denarne obveznosti - valutno tveganje - načelo vestnosti in poštenja - dobra vera ob sklepanju pogodbe - pojasnilna dolžnost banke - nepošten pogodbeni pogoj - znatno neravnotežje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank - lojalna razlaga nacionalnega prava - moratorij

Tožnici do pravnomočnega zaključka tega postopka ne bo treba plačevati obrokov kredita. Ker je s takim ukrepom že (začasno) vzpostavljen pravni in dejanski položaj, v katerem bi bil potrošnik, če nepoštenega pogoja ne bi bilo, je šteti, da bi bila prepoved razpolaganja s terjatvami, izterjave ali uveljavljanja kakršnegakoli drugačnega poplačila teh terjatev, pod grožnjo denarne kazni za primer kršitve prepovedi, prekomeren (nesorazmeren) poseg v toženkino ustavno pravico do sodnega varstva.

Za zavarovanje oblikovalnega zahtevka že po naravi stvari ni potreben izrek denarne kazni – zadržanje učinkovanja nastopi že s samo začasno odredbo, ne glede na voljo in ravnanje toženke.

Sodišče mora v okviru skrbi za enakovredno obravnavo strank paziti, da ne bi bila katera od njiju zaradi neizčrpane dokazne ponudbe procesno prikrajšana. Presoja, ali je neko dejstvo šteti za (ne)dokazano, mora temeljiti na dokaznih standardih, ki so za obe stranki enaki. Osnovno dokazno izhodišče je, da nosi stranka dokazno breme glede dejstev, ki so ji v korist (dejstev, ki utemeljujejo njene zahtevke ali ugovore).

I. Pritožba tožeče stranke se zavrne in se sklep z dne 4. 10. 2024 v izpodbijanem delu (II. točki izreka) potrdi.

II. Pritožbi tožene stranke se ugodi, sklep z dne 10. 1. 2025 se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

III. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Tožnica je kot kreditojemalka s toženko (oziroma njeno pravno prednico) leta 2008 sklenila kreditno pogodbo, na podlagi katere ji je toženka odobrila stanovanjski kredit v višini 215.000 CHF, ki se ga je zavezala vrniti v CHF v 300 zaporednih mesečnih obrokih. S tožbo uveljavlja ugotovitev ničnosti kreditne pogodbe, izbris hipoteke, vknjižene v korist toženke zaradi zavarovanja njene terjatve in plačilo 6.211,60 EUR. Hkrati s tožbo je podala predlog za izdajo začasne odredbe.

2. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 4. 10. 2024 izdalo začasno odredbo zaradi zavarovanje nedenarne terjatve, s katero je začasno, do pravnomočnega zaključka postopka, zadržalo učinkovanje kreditne pogodbe (I. točka izreka). Zavrnilo pa je tožničin predlog, da se toženki, pod grožnjo denarne kazni, prepove razpolaganje s terjatvami, izterjava terjatev v izvršilnem postopku ali uveljavljanje kakršnegakoli drugačnega poplačila teh terjatev (II. točka izreka). S sklepom z dne 10. 1. 2025 je toženkin ugovor zoper začasno odredbo zavrnilo.

3. Tožnica se pritožuje zoper zavrnilni del sklepa z dne 4. 10. 2024 zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne ugotovitve dejanskega stanja in kršitve ustavnih pravic (iz 14. in 22. člena Ustave RS). Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da ugodi predlogu za izdajo začasne odredbe tudi v ostalem delu. Trdi, da zgolj z zadržanjem učinkovanja pravnih poslov, ki predstavljajo izvršilni naslov, ne bi bilo mogoče doseči namena zavarovanja. Sklep o začasni odredbi, izdan v pravdnem postopku, ima učinek sklepa o izvršbi. Predlog za izdajo začasne odredbe mora zato vsebovati dejanje, ki se dolžniku nalaga, in sredstvo izvršbe, s katerim se bo začasna odredba realizirala. V primeru, ko je toženki naložena prepoved določenega ravnanja, mora sklep o začasni odredbi vsebovati tudi določilo o denarni kazni za primer kršitve prepovedi. Če bi toženka zoper tožnico predlagala izvršbo, bi se tožnica lahko upirala le z ugovorom v izvršilnem postopku, ki nima suspenzivnega učinka, ne bi pa mogla doseči prisilne izvršitve začasne odredbe v smislu opustitve izterjave v izvršilnem postopku.

4. Toženka se zoper sklep o ugovoru pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP.

Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da ugovoru zoper začasno odredbo ugodi, začasno odredbo razveljavi in predlog za izdajo začasne odredbe zavrne, oziroma podredno, da sklep razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišču očita, da je s tem, ko je štelo, da so sodbe SEU zavezujoče za nacionalna sodišča do te mere, da predstavljajo relevantno pravno podlago za izdajo začasnih ukrepov v postopkih nepoštenih potrošniških pogodb, napačno uporabilo materialno pravo. Sodba SEU C-287/22 se nanaša na poljsko pravo, po katerem izdaja začasne odredbe v podobni situaciji zakonodajno ni bila mogoča. Pogoje, potrebne za izdajo začasne odredbe, določa ZIZ.

Preplačilo kredita ni verjetno izkazano. Če je posel ničen, nastopijo pravila vračanja. Stranka, ki vrača denar, mora plačati tudi obresti.

Ne drži, da toženka ni zadostila svojemu trditvenemu bremenu glede opravljene pojasnilne dolžnosti. Zaradi neizvedbe dokaza z zaslišanjem bančnega uslužbenca, ki je sodeloval v pogovorih s tožnico, je dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno.

Novejša sodna praksa podaja retroaktivno razlago pojasnilne dolžnosti. Neizpolnjena pojasnilna dolžnost ne vodi avtomatično do ničnosti pogodbenega pogoja.

Potreba po vložitvi nove tožbe za vračilo preplačanih anuitet ni težko nadomestljiva škoda. Pri ureditvenih začasnih odredbah je potreben restriktiven pristop. Ob izhodišču, da za izdajo začasne odredbe ni treba ugotavljati dolžnikovega finančnega in premoženjskega stanja, bi bilo mogoče ugoditi vsakemu predlogu za izdajo začasne odredbe.

Sodišče se ni opredelilo do ugovornih navedb glede škode, ki bo z izdajo začasne odredbe nastala toženki. Prav tako ni presojalo pogoja reverzibilnosti (ki ni izpolnjen), čeprav je toženka o tem podala obširne navedbe. Ni bilo upoštevano, da je večletni brezplačni moratorij nereverzibilna posledica.

5. Toženka v odgovoru na tožničino pritožbo predlaga njeno zavrnitev, enako predlaga tožnica v odgovoru na toženkino pritožbo.

Pritožba tožnice ni utemeljena, pritožba toženke pa je utemeljena.

7. Po 273. členu ZIZ sme sodišče za zavarovanje nedenarne terjatve izdati začasno odredbo, s katero je mogoče doseči namen zavarovanja. Kar pomeni, da sodišče ne izda začasne odredbe, ki presega namen zavarovanja. Tudi po splošnem načelu sorazmernosti

se v pravico ene stranke ne poseže v večji meri, kot je to potrebno za varstvo pravice druge stranke.

8. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je namen zavarovanja, kot ga zahteva pravo EU (Direktiva

), ki je v zagotovitvi polnega učinka končne meritorne odločitve, dosežen že z začasnim zadržanjem učinkovanja sporne kreditne pogodbe. Na podlagi tega ukrepa tožnici do pravnomočnega zaključka tega postopka ne bo treba plačevati obrokov kredita. Tožnica kljub neizpolnjevanju kreditne pogodbe le-te ne krši. Ker je s takim ukrepom že (začasno) vzpostavljen pravni in dejanski položaj, v katerem bi bil potrošnik, če nepoštenega pogoja ne bi bilo

, je šteti, da bi bila prepoved razpolaganja s terjatvami, izterjave ali uveljavljanja kakršnegakoli drugačnega poplačila teh terjatev, pod grožnjo denarne kazni za primer kršitve prepovedi, prekomeren (nesorazmeren) poseg v toženkino ustavno pravico do sodnega varstva.

9. Če bi toženka razpolagala s terjatvami ali jih v okviru izvajanja svoje ustavne pravice do sodnega varstva (ki jo lahko omejita le Ustava RS ali zakon, ne pa tudi začasna odredba

) poskušala izterjati v izvršilnem postopku, ima tožnica že na podlagi izdane začasne odredbe na voljo zadostne, zakonsko predvidene procesne varovalke (možnost ugovora, odloga izvršbe ali nasprotne izvršbe). V pritožbi izpostavljena nevarnost, da bi toženka zaradi nesuspenzivnega učinka ugovora lahko dosegla blokado sredstev na bančnih računih in rubež premičnin, je zgolj teoretična, brez dejstvene podlage (glede na potencialno stroškovno in odškodninsko breme ni verjetno, da ima toženka realno namero za sprožitev izvršbe).

10. Sklep o zavarovanju ima učinek sklepa o izvršbi (268. člen ZIZ). Pritožnica pravilno opozarja, da je sestavni del sklepa o izvršbi za izterjavo nedenarne terjatve po 227. in 226. členu ZIZ tudi izrek denarne kazni za primer kršitve naloženega ravnanja, vendar ob tem zanemari, da je sama predlagala izdajo dveh začasnih odredb in da je le v zvezi z drugo, po vsebini prepovedno začasno odredbo, kot sredstvo zavarovanja predlagala denarno kazen.

Poleg tega za zavarovanje oblikovalnega zahtevka že po naravi stvari ni potreben izrek denarne kazni – zadržanje učinkovanja nastopi že s samo začasno odredbo, ne glede na voljo in ravnanje toženke.

11. Ker niti uveljavljeni niti po uradni dolžnosti preizkušeni pritožbeni razlogi niso podani, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in sklep z dne 4. 10. 2024 v izpodbijanem delu potrdilo (2. točka 365. člena ZPP, v zvezi s 15. in 239. členom ZIZ).

12. Prvi in osnovni pogoj za ohranitev izdane začasne odredbe v veljavi je verjeten obstoj nedenarne terjatve (prvi odstavek 272. člena ZIZ). Pravno podlago za presojo verjetnosti terjatve predstavljajo določbe ZPotK,

, ki jih je treba razlagati evroskladno v luči minimalne harmonizacije, kot to določata Direktiva in sodna praksa SEU. Dogovor o kreditu v tuji valuti sodi med pogodbene pogoje iz prvega odstavka 22. člena ZVPot. Sankcija ničnosti je predpisana za pogodbene pogoje, ki bi bili do potrošnika nepošteni (23. člen ZVPot). Pogodbeni pogoji se štejejo za nepoštene, če: - v škodo potrošnika povzročijo znatno neravnotežje v pogodbenih pravicah in obveznostih strank; - povzročijo, da je izpolnitev pogodbe neutemeljeno v škodo potrošnika; - povzročijo, da je izpolnitev pogodbe znatno drugačna od tistega, kar je potrošnik utemeljeno pričakoval; ali - nasprotujejo načelu vestnosti in poštenja (prvi odstavek 24. člena ZVPot). Izhodišče presoje nepoštenosti obravnavanega pogodbenega pogoja je, da je banka, ki ima profesionalno védenje in izkušnje glede prevzetih tveganj, v razmerju do povprečnega potrošnika, za katerega se (po evropskem pravu) domneva, da se ne zaveda dejanskega obsega valutnega tveganja, v veliki informacijski premoči. Enakopravnost v položajih naj se zato vzpostavi z informacijsko oziroma pojasnilno obveznostjo banke (kar je dobra vera v postopkovnem smislu). Neopravljena pojasnilna dolžnost banke pomeni ravnanje v nasprotju z načelom vestnosti in poštenja (4. alineja prvega odstavka 24. člena ZVPot), kar vodi k presoji o nepoštenosti pogodbenega pogoja in ničnosti kreditne pogodbe. V postopkih v zvezi s potrošniškimi kreditnimi pogodbami, sklenjenimi v tuji valuti, je v novejši sodni praksi, oblikovani pod vplivom prakse SEU

, poudarjen pomen pojasnila o tveganjih kreditojemalca v primeru velikega znižanja vrednosti valute EUR.

Ne zadošča, da je kreditodajalec potrošnika opozoril na valutno tveganje (tj., da se v primeru spremembe valutnega tečaja spremenijo tudi obroki kredita), če ga ob tem ni seznanil s tem, da je sprememba lahko tudi

13. V sklepu o začasni odredbi je bila presoja, da je verjetnost terjatve izkazana, oprta na navedbe tožnice, da ji je bilo ob sklepanju kreditne pogodbe pojasnjeno, da ni kreditno sposobna za kredit v EUR, da je kredit v CHF ugodnejši od kredita v EUR (obrok kredita v CHF je nižji od obroka kredita v istem znesku v EUR) in da ni pričakovati večjih tečajnih nihanj med CHF in EUR, ter na poročila Banke Slovenije, naslovljena na komercialne banke (priloge A7 – A10). V ugovornem postopku je sodišče prve stopnje ponovno presojalo verjetno izkazanost terjatve, tokrat tudi na podlagi ugovornih navedb, ter ugotovilo enako: kot povprečna potrošnica, ki prejema dohodke v EUR, se tožnica na podlagi prejetih opozoril ni mogla zavedati, da so valutna razmerja povsem nestabilna (nepredvidljiva, nenapovedljiva), da so nihanja lahko zelo visoka in da v dolgoročnem pogodbenem razmerju do tega lahko kadarkoli dejansko pride.

14. Sodišče prve stopnje je ocenilo, da v tej fazi postopka zaslišanje (s strani toženke) predlaganih prič ni potrebno, ker že iz toženkinih trditev ne izhaja, na kakšen način je tožnici pojasnila prevzeta tveganja. Ker je ugovorne trditve štelo za pomanjkljive (nesklepčne), je sodišču prve stopnje že razpoložljivo procesno gradivo omogočalo odločitev o ugovoru. Pritožnica utemeljeno opozarja na napačnost presoje, da verjetnosti ugovornih trditev ni treba dokazno preizkusiti. V postopku zavarovanja se dejstva ugotavljajo s stopnjo verjetnosti.

Odločitev je lahko sprejeta brez naroka (29. a člen ZIZ), na podlagi krajšega dokaznega postopka in posledično krajše (nepopolne) dokazne ocene. Vendar mora sodišče v okviru skrbi za enakovredno obravnavo strank paziti, da ne bi bila katera od njiju zaradi neizčrpane dokazne ponudbe procesno prikrajšana. Presoja, ali je neko dejstvo šteti za (ne)dokazano, mora temeljiti na dokaznih standardih, ki so za obe stranki enaki. Osnovno dokazno izhodišče je, da nosi stranka dokazno breme glede dejstev, ki so ji v korist (dejstev, ki utemeljujejo njene zahtevke ali ugovore).

da je njen uslužbenec komitente (tudi tožnico) opozoril, - da nihče ne more predvideti, kaj se bo v prihodnje dogajalo z obrestno mero, ki je bila v trenutku sklepanja kreditne pogodbe ugodna v primerjavi z obrestno mero za EUR, - da nihče ne more predvideti, kaj se bo v prihodnje zgodilo na področju deviznih tečajev, niti ni mogoče napovedati nekih mejnih deviznih tečajev, - da nihče ne more predvideti končnega donosa ali izgube instrumenta vračila kredita – ali bo CHF kredit dražji ali cenejši od kredita v EUR, in - da lahko sprememba obrestne mere in/ali sprememba tečaja

vpliva na izpolnjevanje obveznosti tožnika, tako na spremembo obroka kot na odplačilo glavnice.

16. Iz toženkinih ugovornih trditev po presoji pritožbenega sodišča izhaja, da je tožnico opozorila na bistvene nevarnosti kredita, tudi na okoliščino, da lahko valutno tveganje, ki navzgor ni omejeno, pomembno vpliva na njeno plačilno sposobnost.

Ker gre za trditve, diametralno nasprotne trditvam tožnice, bi moralo sodišče prve stopnje zaradi zagotavljanja uravnoteženosti položaja obeh pravdnih strank toženki omogočiti, da jih dokaže. Posebej zato, ker je na njej (trditveno in) dokazno breme o izpolnjeni pojasnilni dolžnosti, opravljeni s profesionalno skrbnostjo. Šele izvedba predlaganega dokaza (zaslišanje bančnega uslužbenca, ki je sodeloval pri sklenitvi sporne kreditne pogodbe) bi omogočala presojo, ali je tožnica lahko razumela (oziroma ni mogla razumeti) razsežnost(i) prevzetega valutnega tveganja.

Zaključek o tem, navedbe katere stranke so verjetnejše, bi moralo sodišče prve stopnje sprejeti po izvedbi predlaganega dokaza.

Izvedba dokaza z zaslišanjem priče ni zamudna. Ker je bila predlagana v fazi, ko je bil položaj tožnice že zavarovan z začasno odredbo, ni bilo razlogov za hitenje. Razlogi, s katerimi je sodišče prve stopnje utemeljilo neizvedbo dokaza, z vidika strankine pravice do učinkovite obrambe v postopku, niso sprejemljivi.

Izpodbijana presoja, da verjetne izkazanosti ugovornih navedb ni treba dokazno preizkusiti, predstavlja poseg v toženkino pravico do izjave (8. točka drugega odstavka 339. člena ZPP).

17. Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, sklep z dne 10. 1. 2025 razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP, v zvezi s 15. in 239. členom ZIZ). Pritožbenemu sodišču se posledično ni bilo treba vsebinsko opredeliti do ostalih pritožbenih navedb (prvi odstavek 360. člena ZPP, v zvezi s 15. in 239. členom ZIZ).

18. Če bo sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku tudi po izvedbi predlaganega dokaza (in dokaza tožnice z njenim zaslišanjem) ocenilo, da je bolj verjetno, da toženka svoje pojasnilne dolžnosti ni pravilno opravila, naj v nadaljevanju, upoštevajoč že ustaljena stališča novejše sodne prakse o evroskladni razlagi določb ZIZ o zavarovanju z začasno odredbo in o pomenu sodbe SEU C-287/22,

19. Kadar je postopek zavarovanja del pravdnega postopka, so stroški zavarovanja terjatve sestavni del pravdnih stroškov. O pritožbenih stroških bo zato odločeno s končno odločbo (četrti odstavek 163. člena ZPP, v zvezi s 15. in 239. členom ZIZ).

Zakon o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 26/1999, s spremembami in dopolnitvami.

Zakon o izvršbi in zavarovanju, Ur. l. RS, št. 51/1998, s spremembami in dopolnitvami.

Gre za načelo, ki ga je kot sestavni del načela pravne države (2. člen Ustave RS) v svoji praksi izoblikovalo Ustavno sodišče.

Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah.

SEU je v sodbi C-287/22, ki je kot razlaga Direktive obvezen pravni vir, zavzelo stališča: (1) da zagotovitev potrošnikovega varstva po Direktivi zahteva, da ima sodišče možnost sprejeti začasne ukrepe, potrebne za zagotovitev polnega učinka odločitve o nepoštenosti pogodbenih pogojev, (2) da je polni učinek dosežen (še)le, če potrošniku v primeru ugotovitve ničnosti ni treba razširiti tožbe ali vložiti nove tožbe, pogojene s plačilom sodnih stroškov, za vračilo zneskov, ki jih bo plačal med postopkom in presegajo izposojeni znesek, in (3) da je začasna odložitev plačevanja mesečnih obrokov posojila potrebna, - kadar sodišče razpolaga z zadostnimi indici o nepoštenosti pogodbenih pogojev in je zato verjetno, da je pogodba nična ali vsaj, da bo potrošnik upravičen zahtevati vračilo med postopkom zapadlih mesečnih obrokov, in - je le z odložitvijo mogoče doseči polni učinek odločitve o ničnosti nepoštenih pogojev.

Sodba C-287/22, 30. in 39. točka obrazložitve.

Takšno je tudi stališče novejše sodne prakse. Glej npr. sklepe VSL II Cp 1129/2024, I Cp 1297/2024, II Cp 1659/2024, II Cp 1675/2024, II Cp 1673/2024, II Cp 1820/2024.

Sodišče z začasno odredbo stranke ne more omejiti v njeni pravici, da svoj zahtevek uveljavlja v sodnem postopku. Ob tehtanju ustavne pravice tožnice do zasebne lastnine in njene pravice kot potrošnice ter na drugi strani pravice toženke do sodnega varstva, pretehta slednja.

Glej 2. in 3. točko predloga za izdajo začasne odredbe na list. št. 12 v spisu.

Zakon o potrošniških kreditih, Ur. l. RS, št. 70/2000, s spremembami in dopolnitvami.

Zakon o varstvu potrošnikov, Ur. l. RS, št. 20/1998, s spremembami in dopolnitvami.

Obligacijski zakonik, Ur. l. RS, št. 83/2001, s spremembami in dopolnitvami.

Glej sodbe C-609/19, 51. točka obrazložitve, C-776/19 do C-782/19, 69. točka obrazložitve: “Iz tega izhaja, da je treba za izpolnitev zahteve po preglednosti z informacijami, ki jih sporoči prodajalec ali ponudnik, povprečnemu potrošniku, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, omogočiti ne le, da razume, da lahko glede na nihanja menjalnega tečaja gibanje paritete med obračunsko valuto in valuto plačila povzroči neugodne posledice za njegove finančne obveznosti, ampak tudi, da v okviru sklenitve kredita v tuji valuti razume dejansko tveganje, ki mu je izpostavljen v celotnem pogodbenem obdobju, v primeru velikega znižanja vrednosti valute, v kateri prejema dohodke, glede na obračunsko valuto.”

Glej odločbe Ustavnega sodišča RS Up-317/21, Up-14/21, Up-54/19 in Up-1181/20.

Glej odločbe Vrhovnega sodišča II Ips 8/2022, II Ips 37/2023, II Ips 49/2023, II Ips 54/2023, II Ips 56/2023, II Ips 69/2023, II Ips 72/2023, II Ips 74/2023, II Ips 75/2023.

Dokazni standard verjetnosti je izpolnjen, kadar so razlogi v prid resničnosti nekega pravno odločilnega dejstva močnejši oziroma številčnejši od razlogov v prid neresničnosti.

Argumentacija, povzeta po sklepu VSL II Cp 2188/2024.

Gre za navedbe v odgovoru na tožbo (vloženem sočasno z ugovorom zoper začasno odredbo), na katere se toženka sklicuje v ugovoru.

Drugačna presoja sodišča prve stopnje (o pomanjkljivi ugovorni trditveni podlagi) je materialnopravno zmotna.

Argumentacija, povzeta po sklepu VSL II Cp 2188/2024.

Zaradi zagotavljanja procesne enakosti bi moralo sodišče prve stopnje dokazno preizkusiti tudi verjetnost tožbenih trditev (z zaslišanjem tožnice).

Primerjaj sklepe VSL II Cp 1659/2024, II Cp 1673/2024, I Cp 911/2024, II Cp 1436/2024, I Cp 1928/2024, II Cp 2188/2024, II Cp 1740/2024, I Cp 1965/2024, II Cp 2228/2024.

Glej npr. odločbe VSL II Cp 728/2024, I Cp 764/2024, I Cp 1059/2024 , II Cp 1502/2024, I Cp 1222/2024, II Cp 1659/2024, II Cp 1820/2024 in druge.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 29a, 226, 227, 268, 272, 272/1, 273

Zakon o varstvu potrošnikov (1998) - ZVPot  - člen 22, 22/1, 23, 24, 24/1, 24/1-4

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2, 339/2-8

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 2, 14, 22

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.