VSL Sodba II Cp 1832/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-27

Barbara Žužek Javornik (preds.), Suzana Ivanič Lovrin (poroč.), mag. Metoda Orehar Ivanc

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODVETNIŠTVO - STEČAJNO PRAVO

pomanjkanje aktivne legitimacije - zavrnitev tožbenega zahtevka - načelo paritete upnikov - enako obravnavanje upnikov - spregled pravne osebnosti - procesna nesposobnost - obrazloženost odgovora na tožbo

Z začetkom stečajnega postopka nad pravno osebo, za obveznosti katere odgovarjajo tudi njeni družbeniki, upniki niso legitimirani uveljavljati terjatve in to zgolj za svoj račun niti v primeru, če bi se izkazalo, da so pri toženi stranki podani pogoji za spregled pravne osebnosti po 8. členu ZGD-1.

Tožeča stranka bi morala svoj zahtevek naperiti tako, da mora tožena stranka plačati v stečajno maso, saj bi bilo v nasprotnem primeru izigrano temeljno načelo insolvenčne zakonodaje o poplačilu upnikov po načelu par conditio creditorum.

Na kršitev iz 11. točke drugega odstavka 339. člena ZPP se lahko sklicuje le stranka, ki se jo taka kršitev tiče, ne pa tudi njen nasprotnik. Če je nepravilno zastopana stranka v postopku uspela, ni potrebe po njenem varstvu v postopku s pravnimi sredstvi - ni torej razloga za razveljavitev z obravnavano kršitvijo obremenjene sodbe.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v odločitvi o stroških postopka v IV. točki izreka spremeni tako, da se znesek 40.527,13 EUR nadomesti s pravilnim zneskom 12.987,46 EUR.

II. V ostalem delu se pritožba zavrne in se v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

III. Vsaka stranka krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje najprej zavrnilo primarni tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka zahtevala, da ji dediči po pokojnem prvotnem tožencu na njen račun plačajo znesek 6.275.287,24 EUR, v roku 15 dni po izdaji sodbe z zakonskimi zamudnimi obrestmi (točka II izreka). Zavrnilo je tudi podredni tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka zahtevala, da se ugotovi, da obstoji njena terjatev v znesku 6.275.287,24 EUR do zapuščine po pokojnem prvotnem tožencu (točka III izreka). Odločilo je tudi, da je tožeča stranka dolžna plačati toženi stranki 40.527,13 EUR pravdnih stroškov, v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka dalje do plačila.

2. Zoper to sodbo se je pritožila tožeča stranka sama in po svojem odvetniku. Uveljavlja vse pritožbene razloge po 1. odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Predlaga ugoditev pritožbi in ustrezno spremembo sodbe, podrejeno razveljavitev in vrnitev zadeve v novo sojenje. Navaja, da toženec v začetku postopka in nadalje ni bil pravdno sposoben, prav tako ni on osebno podpisal pooblastila odvetniku A. Te navedbe obširno obrazloži, iz razlogov, navedenih kasneje, pa pritožbeno sodišče podrobneje teh navedb ne bo povzemalo. Odgovor na tožbo ni bil vložen pravočasno, prav tako je bil neobrazložen, zato bi sodišče prve stopnje moralo izdati zamudno sodbo. Tožba je bila vložena po prvem oklicu stečajnega postopka nad osebo B. Sodišče je zmotno presodilo, da gre aktivna legitimacija samo stečajnemu upravitelju C. d. d. - v stečaju. Sodišče ni izvajalo dokazov, tožeči stranki je odreklo sodno varstvo. Aktivna legitimacija tožeče stranke izhaja iz 276. člena ZFPPIPP. Upnik lahko sam toži, če stečajni upravitelj opusti to obveznost. Vse predpostavke iz 8. člena ZGD-1 so izpolnjene. Stečajni upravitelj C. d. d., upniški odbor in sodišče so tožeči stranki onemogočili kakršenkoli vpliv na večanje stečajne mase, kar dodatno utemeljuje njen zahtevek. Glede pravdnih stroškov navaja, da odvetnik A. ni imel veljavnega pooblastila toženca. Zato mu tudi ne pripadajo nobeni stroški. Podredno navaja, da je sodišče stroške odmerilo v nasprotju z določbami Odvetniške tarife (OT). OT v 2. odst. 12. člena določa, da je stranka dolžna plačati storitev po tarifi, veljavni v času, ko je odvetnik delo opravil, pomnoženi z vrednostjo točke v času plačila. Tožeča stranka je tožbo vložila dne 21. 9. 2015, vrednost spornega predmeta pa je bila določena na 6.275.287,24 EUR. V tistem času veljavna tarifa, ki se je uporabljala za sodne postopke, ki so se na prvi stopnji začeli po 9. 1. 2015, pa je v 18. točki nagrado omejevala na največ 2000 točk. Odvetniški stroški za vsa opravljena dejanja do 4. 6. 2022, ko je pričela veljati sedaj veljavna Odvetniška tarifa, ki je določila drugačne razpone in omejila nagrado v pravdnem postopku na največ 9000 točk, bi se zato morali obračunati po tarifi, veljavni v času, ko je odvetnik delo opravil (do 4. 6. 2022 bi bilo zato potrebno upoštevati omejitev do 2000 točk), pomnoženi z vrednostjo točke v času plačila (0,60 EUR), od takrat dalje pa po novi tarifi. Pove, kakšno bi bilo pravilno točkovanje opravil, saj seštevka sodišča 27.100 točk ni mogoče preizkusiti. Pravilen znesek priznanih stroškov bi moral znašati 11.327,36 EUR.

3. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila in predlagala zavrnitev pritožbe.

5. Tožeča stranka v tem postopku zoper pokojnega toženca (sedaj njegove dediče) primarno uveljavlja na podlagi spregleda pravne osebnosti po 8. členu Zakona o gospodarskih družbah (ZGD-1) plačilo terjatve v znesku 6.275.287,24 EUR, ki jo ima do družbe C. d. d. - v stečaju. Podredno zahteva ugotovitev obstoja te terjatve do zapuščine pokojnega toženca. Sodišče prve stopnje je tožbena zahtevka (tako primarni kot podredni) zavrnilo iz razloga, ker ni podana aktivna legitimacija tožeče stranke. Svojo odločitev je pravilno obrazložilo v točkah 39 do 44 obrazložitve sodbe. Pravilno je uporabilo določbo 350. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (ZFPPIPP), iz katere izhaja, da z začetkom stečajnega postopka preneha pravica upnikov uveljavljati zahtevke iz prvega odstavka tega člena proti osebno odgovornim družbenikom, to pravico pa pridobi izključno le upravitelj za račun stečajne mase. Z začetkom stečajnega postopka nad pravno osebo, za obveznosti katere odgovarjajo tudi njeni družbeniki, torej upniki niso legitimirani uveljavljati terjatve in to zgolj za svoj račun niti v primeru, če bi se izkazalo, da so pri toženi stranki podani pogoji za spregled pravne osebnosti po 8. členu ZGD-1. Tožeča stranka po uvedbi stečajnega postopka nad njenim dolžnikom (C. d. d. - v stečaju) ne more več v svojo korist uveljavljati poplačila terjatve od dedičev pokojnega toženca in tudi ne zahtevati ugotovitve obstoja te terjatve, ki naj bi jo imela do zapuščine pokojnega. Tudi v tem primeru gre za uveljavljanje zahtevka v njeno korist, ne pa v dobro stečajne mase družbe C. d. d. - v stečaju. Vse to je v sodbi pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje. Tožeča stranka v pritožbi neutemeljeno omenja prizadevanje za večanje stečajne mase, saj kaj takega v tem postopku niti ne uveljavlja. Pravne podlage za njen zahtevek ji ne daje niti določba 276. člena ZFPPIPP, ki se nanaša na izpodbijanje pravnih dejanj stečajnega dolžnika.

6. Določbi drugega in tretjega odstavka 350. člena ZFPPIPP tudi ne pomenita nedopustnega odvzema pravice upniku družbe oziroma odvzema sodnega varstva. Tožeča stranka bi morala svoj zahtevek naperiti tako, da mora tožena stranka plačati v stečajno maso, saj bi bilo v nasprotnem primeru izigrano temeljno načelo insolvenčne zakonodaje o poplačilu upnikov po načelu par conditio creditorum.

Sedanja ureditev, zlasti tretjega odstavka 350. člena ZFPPIPP, pa pripelje do tega, da so vsi stečajni upniki obravnavani enako, kar je povsem v skladu z Ustavo RS (14. in 22. člen). Tožeča stranka v pritožbi po nepotrebnem opozarja na dejstvo, kdaj se je začel postopek osebnega stečaja nad tožencem, saj je za prej izpostavljeno vprašanje pomembno dejstvo, da je bil nad družbo C. d. d. začet stečajni postopek že dne 15. 6. 2011, tožbo v tem postopku pa je tožeča stranka vložila 21. 9. 2015.

7. V teoriji in prevladujoči novejši sodni praksi Vrhovnega sodišča RS je uveljavljeno stališče, da se na kršitev iz 11. točke drugega odstavka 339. člena ZPP lahko sklicuje le stranka, ki se jo taka kršitev tiče, ne pa tudi njen nasprotnik. Določbe, da je podana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka, če pravdno nesposobne stranke ni zastopal zakoniti zastopnik, namreč ni mogoče razlagati zgolj gramatikalno, temveč se je pri odločanju treba vprašati predvsem o namenu zakonske določbe, da mora pravdno nesposobno stranko v pravdi zastopati zakoniti zastopnik. Namen navedene zakonske določbe pa je izključno v tem, da so v pravdi varovani interesi pravdno nesposobne stranke in ne morda interes nasprotne stranke, da se v primeru zanjo neugodnega izida pravde lahko sklicuje na morebitne procesne kršitve. Če je nepravilno zastopana stranka v postopku uspela, ni potrebe po njenem varstvu v postopku s pravnimi sredstvi - ni torej razloga za razveljavitev z obravnavano kršitvijo obremenjene sodbe.

Glede na navedeno pritožbeno sodišče ne bo odgovarjalo na navedbe pritožnice o tem, da je bil pokojni toženec pravdno nesposoben in da odvetniku A. ni podpisal pooblastila.

8. Glede navedb pritožnice o tem, da bi sodišče prve stopnje moralo izdati zamudno sodbo, pritožbeno sodišče ugotavlja, da pred prvo vlogo toženca z dne 15. 9. 2017, ki jo je vložil po pooblaščencu odvetniku A., tožencu tožba sploh še ni bila vročena. Tožba je bila namreč 16 . 8. 2017 vročena stečajnemu upravitelju toženca, ki pa le - tega ni bil upravičen zastopati, kot je bilo navedeno že v sklepu pritožbenega sodišča II Cp 1484/2022 z dne 22. 9. 2022. Zato odgovor na tožbo z dne 15. 9. 2017 ni bil vložen prepozno. Glede na njegovo vsebino pa se pritožbeno sodišče tudi strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da je izpolnjeval minimalne standarde iz 278. člena ZPP, saj iz njega izhaja, da toženec nasprotuje tožbenemu zahtevku, predložil je določene dokaze, predlagal pa je sicer tudi zavrženje tožbe.

9. Pritožba tožeče stranke glede odločitve o glavni stvari je torej neutemeljena. V določenem delu pa je utemeljena pritožba zoper odločitev o stroških postopka.

10. Pritožnica utemeljeno navaja, da je v času vložitve tožbe 21. 9. 2015 veljala tarifa (Ur. l. RS, št. 2/15), ki je v tarifni številki 18 nagrado omejevala na največ 2000 točk. Odvetniški stroški za vsa opravljena dejanja do 4. 6. 2022, ko je pričela veljati sedaj veljavna Odvetniška tarifa (Ur. l. RS št. 70/22), ki je določila drugačne razpone in omejila nagrado v pravdnem postopku na največ 9000 točk, bi se zato morali obračunati po tarifi, veljavni v času, ko je odvetnik delo opravil (do 4. 6. 2022 je zato potrebno upoštevati omejitev do 2000 točk), pomnoženi z vrednostjo točke v času plačila (0,60 EUR), od takrat dalje pa po novi tarifi. OT v 2. odstavku 12. člena namreč predpisuje, da je stranka dolžna plačati odvetniku storitev po tarifi, veljavni v času, ko je odvetnik delo opravil, pomnoženi z vrednostjo točke v času plačila, povečano za DDV, če je odvetnik zavezanec za plačilo DDV. Pritožbeno sodišče je zato upoštevajoč navedeno toženi stranki priznalo: za odgovor na tožbo 2000 točk, prvo pripravljalno vlogo 2000 točk, pripravljalna vloga z dne 2 .9. 2019 ni bila potrebna, saj je šlo zgolj za ponavljanje navedb, pripravljalno vlogo z dne 9. 7. 2000 1500 točk, pripravljalno vlogo z dne 9. 9. 2021 50 točk (ni zgolj prepis vloge z dne 9. 7. 2020, kot meni tožeča stranka), pripravljalno vlogo z dne 28. 1. 2022 50 točk, odgovor na pritožbo 1000 točk, pripravljalno vlogo z dne 30. 1. 2024 1000 točk, zastopanje na prvem naroku za glavno obravnavo 9. 3. 2020 2000 točk in 120 točk za odsotnost iz pisarne, za narok dne 9. 2. 2022, kjer so se obravnavala samo procesna vprašanja, 500 točk, in 120 točk za odsotnost iz pisarne, za narok 21 .2. 2024 4500 točk, za narok 4. 3. 2024 2250 točk, pregled sodbe 50 točk, materialne stroške 181,4 točke, 22% DDV 2.286,42 EUR, sodno takso za pritožbo z dne 30. 5. 2022 33 EUR, potne stroške 275,20 EUR, 22% DDV 2.286,42 EUR. Ob upoštevanju vrednosti odvetniške točke 0,60 EUR, znašajo stroški tožene stranke 12.987,46 EUR. V tem delu je pritožbeno sodišče pritožbi tožeče stranke ugodilo in na podlagi 5. alineje 358. člena ZPP izpodbijano sodbo v odločitvi o stroških spremenilo tako, da je v IV. točki izreka sodbe znesek 40.527,13 EUR nadomestilo s pravilnim zneskom 12.987,46 EUR.

11. Ker tudi ni našlo kršitev, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP), je v ostalem delu pritožbo zavrnilo in v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

12. Vsaka stranka krije svoje svoje stroške pritožbenega postopka. Tožeča stranka je uspela le s stransko terjatvijo, zato ni upravičena do povrnitve stroškov (1. odst. 154. člena ZPP), toženec pa z odgovorom na pritožbo ni bistveno prispeval k razjasnitvi zadeve na pritožbeni stopnji (1. odst. 155. člena ZPP).

Tako odločba VS RS II Ips 33/2014 in Jan Zobec v Pravdni postopek, zakon s komentarjem, Ur. list in GV založba, 2009, 3. knjiga , str. 303-305.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 350, 350/2, 350/3

Zakon o gospodarskih družbah (2006) - ZGD-1  - člen 8

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 278, 339, 339/2, 339/2-11

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.