VSL Sklep IV Cp 1674/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-29

Katarina Marolt Kuret (preds.), Alenka Kobal Velkavrh (poroč.), Majda Irt

razmerja med starši in otroki - zaupanje otroka v vzgojo in varstvo - preživnina - vložitev predloga - stiki - potrebe otroka - zmožnosti zavezanca - skupno starševstvo

Pritožbene navedbe predlagatelja, da bo stik s hčerko in izvajanje starševske skrbi mogoče vzpostaviti le v primeru odločitve o skupnem starševstvu, niso utemeljene. Sama formalna določitev skupnega starševstva ne more zagotoviti kakovostnega izvajanja starševske skrbi niti izboljšanega odnosa z otrokom. Tudi v primeru, ko otrok ni zaupan v varstvo in vzgojo obema staršema skupaj, drugi starš ohranja pravico in dolžnost sodelovati pri vseh odločitvah, ki pomembno vplivajo na otrokovo življenje in prihodnost. Vzpostavitev in kakovost odnosa med staršem in otrokom je primarno odvisna od ravnanja starša, njegove pripravljenosti na sodelovanje ter spoštovanja otrokove koristi, ne pa od formalne oblike varstva in vzgoje. Pogojevanja vzpostavitve stika s pridobitvijo skupnega starševstva zato kaže na nerazumevanje vsebine starševske skrbi in odgovornosti, ki jo ima starš do otroka.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v prvem odstavku točke I/3 izreka spremeni tako, da je predlagatelj za čas od 1. 1. 2023 do vključno 31. 8. 2024 dolžan plačevati preživnino v višini 605 EUR mesečno, od 1. 9. 2024 naprej pa 480 EUR mesečno, ter v drugem odstavku točke I/3 tako, da se znesek zapadlih preživnin za obdobje od 1. 1. 2023 do 31. 8. 2024 v višini 381 EUR nadomesti z zneskom 305 EUR (1-20 alineja) ter za obdobje od 1. 9. 2024 do vključno 30. 4. 2025 v višini 283 EUR nadomesti z zneskom 180 EUR (21-28 alineja).

II. V preostalem delu se pritožba zavre ter v izpodbijanem in nespremenjenem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je mladoletno A. A. zaupalo v vzgojo in varstvo materi, določilo stike očeta z A. A. ter očetu naložilo plačilo preživnine, in sicer od 1. 1. 2023 do vključno 31. 8. 2024 EUR v višini 681 EUR mesečno, od 1. 9. 2024 naprej pa 583 EUR mesečno.

2. Zoper navedeno odločitev se pritožuje predlagatelj. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi ter o zadevi odloči, oziroma zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.

V pravočasni in obširni pritožbi navaja, da je sodišče kršilo 287. člen ZPP, ker ni navedlo, katerih dokazov ni izvedlo. Zaslišanje priče B. A. bi lahko pomembno vplivalo na ugotavljanje dejanskega stanja v zvezi z izvajanjem stikov in odnosa med njim in A. A. Sodišče se je v izpodbijanem sklepu opredelilo le do dokazov v zvezi s stroški mladoletne A. A., ki jih je predložila nasprotna udeleženka, in jim v celoti sledilo, ni pa pojasnilo, zakaj z njegove strani predloženih dokazov ni upoštevalo. Opozarja, da odnos med nasprotno udeleženko in C. C. presega profesionalni odnos, zato njenega mnenja ni mogoče šteti za objektivnega in verodostojnega, zato na njegovi podlagi ugotovljene potrebe A. A. niso pravilno in popolno ugotovljene.

Sodišče je izključno na podlagi navedb nasprotne udeleženke brez strokovnega mnenja odločilo, da se A. A. dodeli v varstvo in vzgojo materi. Odločitev o zaupanju otroka materi je oprlo na dve leti staro mnenje pristojnega CSD z dne 25. 5. 2023 ter na devet mesecev star neformalni razgovor z A. A., ko so bile njene življenjske okoliščine še povsem drugačne. Odločitev, da se mladoletna A. A. v varstvo in vzgojo zaupa materi, je tudi v nasprotju z ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero je odstop od primarne osnovne oblike starševske skrbi utemeljen le tedaj, ko za to, da se enega od staršev omeji ali izključi glede varstva, vzgoje in oskrbe otroka, obstajajo posebej upravičeni razlogi.

Opozarja, da ga nasprotna udeleženka ni obvestila o spremembi odločitve o izbiri A. A. srednje šole ter da bo v D. živela sama. Ne obvešča ga o zdravstvenem stanju A. A. ter o njenih daljših odhodih v tujino.

Po ugotovitvi sodišča je imela nasprotna udeleženka v letu 2023 1.452 EUR razpoložljivega dohodka, za A. A. pa je zatrjevala mesečni strošek v višini 1.458 EUR, tako da ji je za njeno preživetje ostalo natanko 6 EUR oziroma 306 EUR, upoštevaje nakazano preživnino, ob tem da je hkrati navajala visoke stroške za svoje potrebe (bivanjske stroške ter potovanja).

Stroški, ki jih je navajala nasprotna udeleženka, so pretirani in neresnični. Nasprotna udeleženka je višjo preživnino od določene v začasni sodni poravnavi z dne 12. 12. 2023 uveljavljala na zadnjem naroku za glavno obravnavo dne 6. 5. 2025. Višjo preživnino pa je mogoče zahtevati le za naprej. Po utrjenem stališču v sodni praksi spremembo odločitve utemeljuje le sprememba bistvenih pravno relevantnih okoliščin, ki so utemeljevale prvotno odločitev ali dogovor, le teh pa nasprotna udeleženka ni niti zatrjevala.

Sodišče v izpodbijanem sklepu ni upoštevalo njegovih navedb, da je A. A. mesečno na njen transakcijski račun vse do jeseni 2024 plačeval 20 EUR žepnine.

Oporeka priznanemu strošku za frizerja, saj ni izkazan. Tudi strošek ogrevanja ni izkazan. Bivanjski stroški za A. A. se za isto obdobje upoštevajo večkrat oziroma za več lokacij hkrati. Za glasbene nastope je sodišče A. A. priznalo višji strošek za oblačila in obutev z utemeljitvijo, da ji je zaradi glasbenih nastopov potrebno kupiti ustrezna oblačila ter čevlje, ki so primerni za nastop. Navedeni strošek iz naslova nakupa koncertnih oblačil in obutve ni samo pretiran, ampak povsem neutemeljen. A. A. je na nastopih vedno nosila oblačila, ki jih sicer nosi v vsakdanjem življenju ali pa so bila kupljena za kakšen poseben dogodek. Oporeka tudi višini priznanega stroška za kozmetiko. Glede stroška prehrane navaja, da sodišče ni upoštevalo, da so v strošek prehrane vključene tri osebe in da je A. A. le dva dni na teden doma. Ne strinja se s priznanimi stroški prevozov. V času do 1. 9. 2024 je mati A. A. v šolo oddala in pobrala na poti v in iz službe. A. A. je imela vse dejavnosti v zvezi z violino takoj po šoli ter se ni vozila domov in nazaj. Zaključek sodišča, da se A. A. udeleži povprečno treh tekmovanj letno, je v nasprotju s predloženimi dokazi in navedbami nasprotne udeleženke, da se je A. A. v letu 2022 udeležila enega tekmovanja, v letu 2023 dveh tekmovanj, v letu 2024 pa treh tekmovanj, vendar iz spisa tudi izhaja, da Temsig tekmovanje ni vsako leto. A. A. se je v zadnjih treh letih povprečno udeležila dveh tekmovanj na leto. Odločitev sodišča o številu priznanih treh kotizacij na leto v skupni višini 240 EUR je v nasprotju z listinskimi dokazi. Prav tako ni izkazana povprečna višina 80 EUR kotizacije za tekmovanje. Določitev višine stroška za kotizacijo v letu 2023 je v nasprotju s predloženima računoma v višini 40 EUR in 65 EUR. Skupni izkazani strošek iz naslova kotizacije v letu 2023 je bil 105 EUR oziroma upoštevaje dve tekmovanji povprečno 55 EUR. Strošek iz naslova kotizacije za tekmovanje ... v letu 2022 je bil 60 EUR. V letu 2024 je izkazano plačilo treh kotizacij v skupni višini 190 EUR oziroma povprečna vrednost kotizacije je 63 EUR. Iz listinskih dokazov izhaja, da je znašala povprečna kotizacija za tekmovanje v zadnjih treh letih 60 EUR. Ob upoštevanju, da se je A. A. v zadnjih treh letih povprečno na leto udeležila dveh tekmovanj, znaša letni strošek iz tega naslova največ 120 EUR. Strošek čiščenja stanovanja v D. ni izkazan. Stroški bivanja bi bili upravičeni le do višine stroškov dijaškega doma, saj iz sklepa ne izhajajo razlogi, da mladoletna A. A. ne more živeti v dijaškem domu. Sprotni strošek violine v srednji šoli je sodišče povišalo za 15 EUR, pri tem pa ni navedlo, na podlagi česa je ugotovilo višino povečanega stroška. Stroški prevoza od 1. 9. 2024 so določeni v višini 175 EUR mesečno in še dodatno iz naslova tekmovanj in poletnih šol višini 230 EUR letno. Izpodbijanega sklepa ni mogoče preizkusiti v delu, ki se nanaša na določitev višine priznanih stroškov za prevoze A. A. iz E. v D. Sodišče je navedlo, da je priznalo okrog 2.000 km, kar glede na povprečno porabo avtomobila ter ceno bencina znaša 210 EUR. Sodišče se ni opredelilo do njegovih navedb in dokazov, da ima A. A. možnost uporabljati javni prevoz. Sodišče je A. A. priznalo strošek za dve poletni šoli v Zatonu in v Izoli. Ker šoli vključujeta tudi ustvarjalne delavnice, šport, obisk koncerta, plažo, kopanje, sladoled, gre pravzaprav za A. A. stroške, ki jih je sodišče že upoštevalo v višini 1.200 EUR/letno za A. A. počitnice. Oporeka tudi priznanemu strošku lekarne v višini 5 EUR. Glede stroška za A. A. terapevta je nasprotna udeleženka izpovedala, da je bila A. A. trikrat pri terapevtu ter da ga trenutno ne obiskuje. Storitev je bila plačana v višini 75 EUR. Sodišče je zapisalo, da je povprečno mesečno iz tega naslova nastal strošek 50 EUR, kar je v nasprotju z izvedenimi dokazi. Stroški počitnikovanja A. A. v višini več kot 2.600 EUR so pretirani. Nasprotuje tudi priznani višini za opremo za šport ter nakupu klavirja. Sodišče je A. A. upoštevalo strošek za mobitel naročnino že pri bivanjskih stroških, ko je upoštevalo celoten račun za F., ki vključuje tudi strošek A. A. naročnine za mobitel, nato pa je ta strošek še posebej upoštevalo pri njenih osnovnih stroških. Opozarja, da je okoliščina zvišanja rasti cen pri stroških in višini preživnine upoštevana dvakrat, in sicer z začasno sodno poravnavo v povezavi z 0dločbo CSD o zvišanju preživnine, ter nato še ponovno z določitvijo preživnine za nazaj za isto obdobje.

Nadalje je sodišče napačno ugotovilo njegovo preživninsko zmožnost, saj ni upoštevalo njegovih navedb na strani 11 osme pripravljalne vloge.

Začasni sodni poravnavi sta bili sklenjeni pred sodnico, ki je izdala izpodbijani sklep, kar pomeni, da je sodišče v začasnih poravnavah določeno višino ocenilo kot skladno s koristjo otrok, v nasprotnem primeru bi moralo sodno poravnavo v skladu s 191. členom DZ zavrniti, pa tega ni storilo. V konkretnem primeru preživnina ni bila določena z začasno odredbo, pri izdaji katere se upoštevajo le nujni stroški. Iz izpodbijanega sklepa ne izhajajo razlogi za takšno znatno razliko med začasno višino preživnine, ki je bila po oceni sodišča v skladu s koristjo otroka, ter z izpodbijanim sklepom določeno preživnino. Sodišče je postavljeni 60-dnevni rok za plačilo razlike med z začasno sodno poravnavo dogovorjeno in plačano preživnino določilo v nasprotju z dejanskim stanjem, ki ga je ugotovilo v zvezi z njegovim finančnim stanjem. Sodišče je določilo plačilo preživnine z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od datuma, ko sploh še ni bila določena višina obveznosti, kar je v nasprotju z 2. odstavkom 299. člena OZ.

3. Nasprotna udeleženka na pritožbo ni odgovorila.

6. Predlagatelj je 9. 1. 2023 vložil predlog za razvezo zakonske zveze ter hkrati predlagal, da se mladoletno A. A. zaupa v varstvo in vzgojo materi, preživnina naj mesečno znaša 200 EUR, stiki med očetom in A. A. pa naj se določijo za vsak drugi vikend od petka po šoli do ponedeljka zjutraj, ko oče pripelje A. A. v šolo. Tekom postopka je predlog spremenil. Predlagal je, da se A. A. zaupa obema staršema v skupno varstvo in vzgojo. Nasprotna udeleženka je predlagani višini preživnine nasprotovala. Potrebe A. A. je ocenila na 1.458 EUR ter predlagala, da je predlagatelj iz naslova preživninske obveznosti dolžan za A. A. mesečno plačevati znesek 1.020 EUR. Udeleženca postopka sta na naroku 13. 6. 2023 sklenila začasno sodno poravnavo, s katero se je A. A. začasno zaupala v varstvo in vzgojo materi, uvedeni so bili stiki ter določena začasna preživnina v višini 300 EUR mesečno, ki se jo je predlagatelj zavezal poravnati od vložitve predloga. Na naroku 5. 9. 2023 sta starša ponovno sklenila začasno sodno poravnavo, na podlagi katere so bili stiki med A. A. in očetom razširjeni.

7. Pritožba je samostojno pravno sredstvo, zato sklicevanje na prejšnje vloge v postopkih ni upoštevno, temveč mora pritožnik vse pritožbene razloge konkretizirano in jasno zatrjevati v pritožbi.

8. Pritožbeno sodišče zavrača vse pritožbene očitke o obstoju absolutno bistvenih kršitev postopka. Ne drži, da bi se sodišče prve stopnje opredelilo le do dokazov, ki jih je predložila nasprotna udeleženka. Vse tiste dokaze, ki so bili pravno odločilni, je izvedlo in se v razlogih izpodbijane sodbe do njih opredelilo.

Glede zaupanja v varstvo in vzgojo ter stikih

9. Pri odločitvi, komu naj se otrok zaupa v varstvo in vzgojo, je treba izhajati iz načela največje koristi otroka, kot to določa Družinski zakonik (DZ). V obravnavanem primeru je A. A. stara skoraj 17 let. Sodna praksa v primerih otrok te starosti njihovi volji pripisuje odločilno težo, razen če bi bila očitno v nasprotju z njihovo koristjo, kar v tem primeru ni izkazano. A. A. je glede na starost in zrelost sposobna razumeti pomen in posledice odločitve o svojem vsakdanjem življenju in je jasno izrazila željo, da se varstvo in vzgoja še naprej izvajata pri materi. Sodišče je pri tem upoštevalo tudi dejansko stanje stikov A. A. z očetom, ki so izrazito redki, zaradi česar ni jasno, kako bi oče lahko učinkovito in kontinuirano sodeloval pri odločanju o vsakodnevnih potrebah dekleta, ki je na pragu polnoletnosti, če z njo ne vzdržuje rednega osebnega odnosa. Zaupanje A. A. v varstvo in vzgojo materi, ki ji zagotavlja stabilno okolje in skrbi za njene potrebe, je v takšnih okoliščinah najbolj skladno z načelom kontinuitete varstva in največje koristi otroka.

10. Pritožbene navedbe predlagatelja, da bo stik s hčerko in izvajanje starševske skrbi mogoče vzpostaviti le v primeru odločitve o skupnem starševstvu, niso utemeljene. Sama formalna določitev skupnega starševstva ne more zagotoviti kakovostnega izvajanja starševske skrbi niti izboljšanega odnosa z otrokom. Tudi v primeru, ko otrok ni zaupan v varstvo in vzgojo obema staršema skupaj, drugi starš ohranja pravico in dolžnost sodelovati pri vseh odločitvah, ki pomembno vplivajo na otrokovo življenje in prihodnost. Vzpostavitev in kakovost odnosa med staršem in otrokom je primarno odvisna od ravnanja starša, njegove pripravljenosti na sodelovanje ter spoštovanja otrokove koristi, ne pa od formalne oblike varstva in vzgoje. Pogojevanja vzpostavitve stika s pridobitvijo skupnega starševstva zato kaže na nerazumevanje vsebine starševske skrbi in odgovornosti, ki jo ima starš do otroka.

11. Tudi pri določitvi stikov pri otrocih, starejših od 15 let, sodna praksa daje njihovi volji, zrelosti in pripravljenosti na stik odločilen pomen. Pri tem izhaja iz stališča, da stikov ni več mogoče učinkovito uveljavljati s togo določenimi termini, saj prisilno določeni stiki lahko povzročijo odpor in dodatno obremenitev otroka. V konkretnem primeru so stiki med A. A. in očetom redki in skrhani, zato je sodišče prve stopnje pravilno določilo minimalne, ohlapno določene stike v obsegu dveh ur tedensko, s hkratno odprto formulacijo (po njunem dogovoru o dnevu in uri, ob tem, da se lahko dogovorita tudi za več oziroma drugačne stike, ob upoštevanju predvsem A. A. želje). Takšna ureditev predstavlja razumno ravnotežje med pravico staršev do stikov in pravico skoraj polnoletnega otroka do samostojnega odločanja o svojih odnosih s starši.

12. V skladu z določilom 190. člena DZ mora sodišče pri odmeri preživnine za otroka upoštevati korist otroka, tako da je preživnina primerna za zagotavljanje njegovega uspešnega telesnega in duševnega razvoja. Preživnina mora zajemati stroške osnovnih življenjskih potreb, zlasti stroške prebivanja, hrane, oblačil, obutve, varstva, izobraževanja, vzgoje, oddiha, razvedrila in drugih posebnih potreb. Višino posameznih stroškov, ki jih je priznalo v okviru preživninskih potreb, je sodišče prve stopnje podrobno obrazložilo. Pri določanju višine preživnine ne gre za mehansko uporabo matematične formule, ampak za pravno vrednotenje vseh relevantnih okoliščin konkretnega primera, zlasti potreb otroka ter zmožnosti staršev, skladno z načelom sorazmernosti.

13. Sodišče prve stopnje je A. A. potrebe ugotavljalo za dve časovni obdobji: za čas osnovne šole ter za čas obiskovanja srednje šole, ker je takrat prišlo do spremenjenih okoliščin.

14. Predlagatelj v pritožbi drobnjakarsko analizira posamezne postavke potreb, pri čemer izpred oči izgubi celoto otrokovih potreb ter njegovo razvojno pot. Pri določitvi višine preživnine tudi ni treba dokazovati vsakega posameznega izdatka, ki nastaja v zvezi z otrokom, z računi ali drugimi dokazili. Določeni stroški so namreč splošno znani, življenjsko običajni in predvidljivi, zato jih je mogoče upoštevati na podlagi splošnega vedenja in življenjskih izkušenj. Med te stroške vsekakor sodijo stroški osebne nege, kot je na primer frizer, osnovni higienski stroški, stroški oblačil in obutve ter stroški hrane. Zahteva po dokazovanju vsakega manjšega ali rednega stroška bi bila nesorazmerna in v nasprotju z namenom preživnine, ki je v zagotovitvi kritja otrokovih življenjskih potreb in ne v natančnem obračunavanju vsakega posameznega izdatka. Tudi potreb otroka ni mogoče natančno in vnaprej matematično opredeliti. Stroški namreč po svoji naravi variirajo - v določenih obdobjih so višji, v drugih nižji - poleg tega pa se pojavljajo tudi nepredvideni izdatki, ki jih ob odmeri ni mogoče eksaktno kvantificirati. Prav zato je treba višino preživnine določiti na podlagi celovite in življenjske presoje vseh relevantnih okoliščin, ob upoštevanju načela sorazmernosti ter največje koristi otroka.

15. Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z dejanskimi ugotovitvami in materialnopravno presojo sodišča prve stopnje glede naslednjih postavk stroškov otroka, in sicer za: prehrano (150 EUR), oblačila in obutev (70 EUR), kozmetiko in higieno (35 EUR), lekarno (5 EUR), opremo za šport (8 EUR), bivanjskih stroškov v prvem obdobju (103 EUR) ter v drugem obdobju (276 EUR), praznovanja rojstnega dne (10 EUR), terapij v prvem obdobju (50 EUR), stroškov, povezanih s šolo (169 EUR v prvem, in 114 EUR v drugem obdobju), glasbenega izobraževanja (147 EUR v prvem obdobju 156 EUR), za vzdrževanje violine (25 EUR v prvem in 40 EUR v drugem obdobju) ter za klavir v drugem obdobju (6 EUR). Razlogi izpodbijane odločbe so v tem delu jasni, izčrpni in prepričljivi, zato se pritožbeno sodišče v izogib nepotrebnemu ponavljanju nanje v celoti sklicuje. Obrazložitev sodišča prve stopnje glede višine navedenih stroškov temelji na realni oceni potreb otroka glede na njegovo starost, razvojne posebnosti in dejavnosti, ki jih redno in kontinuirano izvaja. Pritožbene navedbe, ki tem ugotovitvam nasprotujejo, so neutemeljene. Izjemo predstavljajo le tiste posamezne postavke, glede katerih pritožnik utemeljeno izpodbija njihovo višino. V tem omejenem obsegu je bilo potrebno pritožbi slediti, medtem ko je v preostalem delu odločitev sodišča prve stopnje pravilna.

16. Denarni znesek v višini 20 EUR, ki ga je predlagatelj med postopkom mesečno izročal A. A. kot žepnino oziroma občasno finančno pomoč, ne more vplivati na določitev višine preživnine, saj nima narave preživninske obveznosti in ne zagotavlja rednega kritja otrokovih potreb. Preživnina je namreč zakonska obveznost, ki mora biti jasno določena, redna, izvršljiva in namenjena kritju otrokovih bistvenih potreb.

17. Res je lahko v času trajanja zakonske skupnosti staršev življenjski standard vključeval tudi redne počitnice v tujini, tudi z daljšimi potovanji, vendar pa so se z odraščanjem povečale in spremenile A. A. potrebe zaradi njene glasbene nadarjenosti, saj obiskuje več izobraževalnih ustanov ter sodeluje na domačih in mednarodnih tekmovanjih, kar predstavlja stroške, neposredno povezane z njenim razvojem in izobraževanjem. Pri tem razpoložljiva finančna sredstva niso več usmerjena zgolj v ohranjanje prejšnjega življenjskega standarda, temveč v prvi vrsti v zagotavljanje pogojev za njen izobraževalni in osebnostni razvoj, ki je v njeno največjo korist. Ohranjanje enakega obsega nadstandardnih počitnic, kot naj bi jih bila A. A. deležna v času zakonske zveze, ob hkratnem kritju povečanih izobraževalnih in razvojnih stroškov, ni realno izvedljivo, ker je treba upoštevati dejstvo, da imajo stroški, povezani z izobraževanjem in razvojem njenih sposobnosti, prednost pred ohranjanjem nadstandardnih oblik preživljanja prostega časa. Pritožbeno sodišče poudarja, da odločitev o udeležbi na različnih poletnih šolah ali seminarjih ni v izključni pristojnosti enega starša, temveč zahteva predhodno posvetovanje obeh staršev in njuno soglasje, saj sta pri kritju stroškov udeležena oba starša, seveda pa je pri tem potrebno upoštevati mnenje 16 letne A. A. Ker A. A. obiskuje že več glasbenih izobraževalnih programov ter tekmovanj, je še toliko bolj pomembno, da se starša skupno in premišljeno odločita, katere dodatne aktivnosti so vsebinsko smiselne, finančno vzdržne ter v otrokovo največjo korist.

18. Stroški poletnih glasbenih šolah ob morju (na primer v Z. ali I.) se po svoji vsebini in namenu vsebinsko približujejo stroškom dopusta oziroma počitniškega varstva z dodatno vsebino. Navedeni izdatki zato ne predstavljajo stroškov, povezanih z A. A. glasbenim udejstvovanjem. Poleg tega konkretna udeležba na poletnih šolah ni bila predhodno usklajena med staršema. Pri odločitvah, ki pomenijo finančno obremenitev obeh staršev in presegajo redne potrebe otroka, je pričakovano predhodno soglasje oziroma vsaj posvetovanje. Pritožbeno sodišče je zato to vrsto preživljanja počitnic vključilo v stroške dopusta ter zato stroške dopusta zvišalo za 30 EUR mesečno.

19. Drugače pa je treba presoditi udeležbo na glasbenih tekmovanjih, saj so ta neposredno povezana z otrokovim rednim glasbenim izobraževanjem ter predstavljajo del strokovnega napredovanja. Pritožbeno sodišče sledi oceni prvostopenjskega sodišča, da ti stroški znašajo 25 EUR mesečno.

20. Pritožnik utemeljeno opozarja, da je sodišče strošek za internet upoštevalo dvakrat, in sicer v okviru bivanjskih stroškov ter še posebej. Kot je razvidno iz priloge B61 in B214, ki ju prvostopenjsko sodišče citira v izpodbijanem sklepu, gre za isti strošek, saj se računa glasita na isto telefonsko številko 0000 ter isto številko pogodbe 0001. Pritožbeno sodišče je zato strošek interneta upoštevalo le v okviru povprečnih mesečnih bivanjskih stroškov v prvem obdobju. Ker pa je bilo priznanih v drugem obdobju le 1/3 stroškov bivanja v E., je bilo potrebno priznati v tem obdobju še razliko v višini 7 EUR.

21. Pritožbeno sodišče se strinja s pritožnikom, da uporaba javnega prevoza za otroke in dijake v starosti 16 let ni neobičajna, temveč predstavlja splošno sprejet in običajen način prihoda v šolo, tudi v primerih, ko otrok s seboj prevaža več osebnih in šolskih potrebščin. Dejstvo, da otrok pri šolanju uporablja kovček z glasbenim inštrumentom, osebne predmete, učbenike in zvezke, ne predstavlja tiste izjemne okoliščine, ki bi sama po sebi utemeljevala vsakokratno nujnost individualnega prevoza. V tem okviru ni mogoče avtomatično upoštevati vseh zatrjevanih izdatkov, povezanih z organizacijo prevoza, saj obstajajo razumne, običajne in stroškovne manj obremenjujoče alternative, ki so za otroka glede na njegovo starost in zrelost primerne. Pritožbeno sodišče je zato priznani znesek razpolovilo, tako da strošek prevozov v drugem obdobju znaša 75 EUR.

22. A. A. potrebe glede na navedeno tako v času osnovnošolskega izobraževanja znašajo približno 930 EUR, v času srednješolskega pa približno 960 EUR. Glede na porazdelitev preživninskega bremena med udeležencema preživnina za čas od 1. 1. 2023 do 31. 8. 2024 znaša 605 EUR, od 1. 9. 2024 dalje pa 480 EUR.

23. V konkretnem primeru je predlog za določitev preživnine vložil oče, ki nastopa v vlogi predlagatelja in hkrati tudi preživninskega zavezanca. S tem je sam sprožil postopek, v okviru katerega se je presojala višina njegove preživninske obveznosti. Pritožnik je bil že po prejemu odgovora na predlog seznanjen tudi z nasprotnim predlogom nasprotne udeleženke o predlagani višini preživnine. Poleg tega je bil predlagatelj na naroku, na katerem je bila med udeležencema sklenjena začasna sodna poravnava, s katero se je predlagatelj zavezal plačevati preživnino od vložitve njegovega predloga v višini 300 EUR mesečno, s strani sodišča izrecno poučen, da bo v primeru, če bo sodišče po izvedenem dokaznem postopku ugotovilo višje potrebe otroka in posledično določilo višjo preživnino, dolžan poravnati tudi razliko za nazaj, in sicer od dneva vložitve predloga dalje. Ker je sodišče v nadaljevanju postopka ugotovilo, da so potrebe otroka višje, kot so bile določene z začasno sodno poravnavo, je nastala obveznost doplačila razlike med že plačanim in odmerjenim zneskom preživnine.

24. Glede na pritožbene navedbe pritožbeno sodišče pritožniku še pojasnjuje, da v preživninskih zadevah sodišče ni vezano na dokazne predloge stranke, temveč zaradi varstva koristi otroka pridobiva podatke in izvaja dokaze tudi po uradni dolžnosti, z namenom pravilne in popolne ugotovitve dejanskega stanja, zlasti glede potreb otroka ter materialnih in pridobitnih zmožnosti staršev.

25. Pritožnik zmotno meni, da zamudne obresti tečejo šele od dneva vročitve izpodbijanega sklepa. Preživninska obveznost je posebna zakonska obveznost, katere zapadlost ni vezana na izdajo sodne odločbe, temveč na mesečne potrebe otroka, ki nastanejo že z njegovim rojstvom. Namen preživnine je torej v sprotnem zagotavljanju sredstev za življenje in razvoj otroka. Preživnina zato v plačilo dospeva v mesečnih zneskih in za naprej, zahteva pa se lahko od dneva vložitve predloga za določitev preživnine (196. člen DZ). Predlagatelj je v zamudo s plačilom prišel vsak mesec, ko ob zapadlosti posamezne mesečne preživnine ni (v celoti) izpolnil svoje preživninske obveznosti (299. člen Obligacijskega zakonika). Zakonske zamudne obresti je zato dolžan plačati od prvega dne po zapadlosti vsake posamezne neplačane mesečne obveznosti do plačila.

26. Tudi ob predpostavki, da se pri ugotavljanju materialnih in pridobitnih zmožnosti očeta ne upošteva dodatek za delovno uspešnost, po prepričanju pritožbenega sodišča to še vedno omogoča plačevanje s strani sodišča določene višine preživnine. Dodatek za delovno uspešnost tako ne predstavlja odločilnega elementa za presojo njegove zmožnosti prispevati k preživljanju otroka, temveč gre zgolj za dodatno komponento dohodka, ki na temeljno oceno njegovih finančnih zmožnosti nima bistvenega vpliva. Iz razpoložljivih podatkov izhaja, da njegovi stabilni mesečni prihodki zadostujejo za izpolnjevanje preživninske obveznosti v prisojnem obsegu, ne da bi bilo pri tem ogroženo njegovo lastno preživljanje. Pri presoji preživninske obveznosti se tudi ne upoštevajo zgolj dejansko prejeti dohodki, temveč tudi pridobitne zmožnosti zavezanca, torej njegova objektivna sposobnost pridobivanja dohodka. Predlagatelj je delovno sposoben in zaposlen, zato se od njega utemeljeno pričakuje, da svoje delovne in pridobitne potenciale v polni meri izkoristi za izpolnjevanje zakonske dolžnosti preživljanja otroka.

27. Ob sklenitvi začasne sodne poravnave celotne potrebe otroka še niso bile ugotovljene, niti niso bile v celoti razčiščene materialne in pridobitne zmožnosti staršev. Začasna ureditev je temeljila na takrat razpoložljivih nepopolnih podatkih in na nujnosti sprotnega zagotavljanja sredstev za preživljanje otroka, medtem ko je končna odločitev rezultat celovite dokazne presoje in ugotovitve vseh pravno relevantnih okoliščin. Iz tega razloga končna odločba ne predstavlja spremembe začasne poravnave zaradi spremenjenih razmer, kot to zmotno meni pritožnik, temveč nadomesti začasno ureditev z dokončno odločitvijo o preživninski obveznosti. Poleg tega je sodišče na naroku predlagatelja izrecno opozorilo na začasnost sklenjene sodne poravnave.

28. Pritožbena navedba, da bo A. A. v prihodnje lahko pridobila štipendijo, za odločitev v obravnavani zadevi ni pravno relevantna. Potencialna možnost pridobitve štipendije ne vpliva na trenutno presojo otrokovih potreb in preživninske zmožnosti staršev. Če bo A. A. v prihodnje dejansko pridobila štipendijo in bo ta predstavljala relevantno spremembo v obsegu njenih potreb oziroma virov preživljanja, bi to lahko predstavljalo podlago za morebitni kasnejši postopek spremembe preživnine zaradi spremenjenih razmer.

29. Navedba predlagatelja, da v postavljenem 60-dnevnem roku ne bo zmogel plačati razlike preživnine, predstavlja pritožbeno novoto, ki je ni mogoče upoštevati. Poleg tega je bil, kot je bilo že navedeno, opozorjen, da bo v primeru ugotovljenih višjih potreb otroka, ne glede na sklenitev začasne sodne poravnave, moral razliko obveznosti poravnati tudi za nazaj, zato odločitev o plačilu razlike zanj ni mogla predstavljati nepričakovanega ali nepredvidenega bremena.

30. Pritožbeno sodišče še pojasnjuje, da v nepravdnih postopkih strankam ni treba postaviti določenega zahtevka, kot to velja v pravdnem postopku, poleg tega sodišče v teh postopkih tudi ni vezano na formalno postavljen zahtevek, temveč odloča na podlagi ugotovljenega dejanskega stanja in v okviru varstva koristi otroka.

31. Pritožbeno sodišče se sicer strinja s pritožbeno navedbo, da je postopek trajal daljše časovno obdobje, vendar navedeno samo po sebi ne vpliva na zakonitost in pravilnost izpodbijanja sodbe.

32. Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbi delno ugodilo, tako da je predlagatelj za obdobje od 1. 1. 2023 do vključno 31. 8. 2024 namesto 681 EUR preživnine mesečno dolžan plačati 605 EUR mesečno, ter od 1. 9. 2024 dalje namesto 583 EUR preživnine mesečno 480 EUR mesečno (3. točka 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP - 1). V preostalem delu je pritožbo zavrnilo ter v izpodbijanem in nespremenjenem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje (1. točka 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP - 1).

Potni stroški 60 EUR letno za 580 km ter 240 EUR letno iz naslova tekmovanj.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 196

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 299

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.