VSL Sklep IV Cp 1874/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-21

Majda Irt (preds.), Alenka Kobal Velkavrh (poroč.), Katarina Marolt Kuret

ukrepi za varstvo koristi otroka - začasna odredba, izdana po uradni dolžnosti - omejitev starševske skrbi - začasni ukrep - trening starševskih veščin - ogroženost otroka - pravica do stikov - odtujevanje otroka - stiki pod nadzorom

Enotno stališče teorije in sodne prakse je, da je otrok, ki brez utemeljenega razloga nima več stikov z drugim od staršev, ogrožen.

Sodišče je prepoznalo ogroženost otrok zaradi omejenega izvajanja oziroma neizvajanja stikov med otrokoma in očetom, da sta udeleženca vpletena v izrazito konflikten partnerski odnos, ki ima močan vpliv na psihosocialni razvoj otrok, ter da sama ne zmoreta razrešiti nastale konfliktne situacije.

Pritožbi predlagateljice se delno ugodi ter se prva alineja točke II/1 (prepoved predlagateljici, da otroka odpelje izven meja Slovenije brez soglasja CSD) ter 2. odstavek 6. alineje točke II/1 (da lahko CSD predlagateljici, če oceni, da je to v korist otroka, poda soglasje, da otroka odpelje izven meja Slovenije) razveljavita, v preostalem delu pa se pritožba zavrne in se v izpodbijanem, a nerazveljavljenem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog predlagateljice za izdajo začasne odredbe z dne 17. 6. 2025, z dopolnitvijo z dne 15. 9. 2025 (I. točka izreka) ter po uradni dolžnosti izdalo začasno odredbo, s katero je udeležencema postopka začasno omejilo starševsko skrb nad otrokoma A. in B. na način: - da se predlagateljici prepove, da otroka odpelje izven meja Slovenije brez soglasja Centra za socialno delo (CSD); - da predlagateljica ostane vključena v individualne razgovore pri Društvu za nenasilno komunikacijo; - da se predlagateljica v roku 15 dni od vročitve sklepa vključi v skupinsko delo pri Društvu za nenasilno komunikacijo, in sicer na trening starševskih veščin, ter v socialnovarstveno storitev pomoč družini za dom; - da nasprotni udeleženec ostane vključen v socialnovarstveno storitev osebna pomoč in v individualne razgovore na Društvu za nenasilno komunikacijo; - da se nasprotni udeleženec v roku 15 dni od vročitve sklepa vključi v socialnovarstveno storitev pomoč družini za dom; - z nadzorom njune starševske skrbi, ki ga izvaja CSD na naslednji način: da tedensko preverja, ali se stiki izvajajo skladno s sklepom Okrožnega sodišča v Novem mestu II N 170/2022 z dne 3. 5. 2023, da preverja, ali se ob stikih predajajo osebni dokumenti otrok, in ima v zvezi s tem pravico dajati navodila in priporočila, kot tudi preverjati stanje v družini, v Osnovni šoli X in vrtcu Y, opraviti razgovor z otrokoma; da lahko poda predlagateljici soglasje, da otroka odpelje izven meja Slovenije, če oceni, da je to v korist otrok, da preveri vključitev in sodelovanje obeh udeležencev v zgoraj navedene socialnovarstvene storitve; o čemer CSD enkrat mesečno pisno poroča sodišču (II/1. točka izreka sklepa). Nadalje je v primeru ravnanja v nasprotju s 1. točko izreka navedenega sklepa določilo, da se kršitelju izreče denarna kazen v višini 500 EUR, ki se bo izterjala po uradni dolžnosti na podlagi sklepa o izrečeni denarni kazni, hkrati pa bo sodišče v primeru kršitve izdalo nov sklep, s katerim bo izreklo novo, višjo kazen za primer, če bo kršitelj ponovno ravnal v nasprotju s 1. točko izreka začasne odredbe (II/2. točka izreka sklepa). Veljavnost navedene začasne odredbe je določilo od dneva njene izdaje do drugačne odločitve sodišča oziroma do pravnomočnega zaključka sodnega postopka o spremembi varstva in vzgoje ter stikov, oziroma največ eno leto od dneva njene izdaje (II/3. točka izreka sklepa). Ugovor zoper sklep z dne 2. 9. 2025 je zavrnilo (III. točka izreka sklepa). Sklenilo je še, da pravno sredstvo zoper sklep ne zadrži njegove izvršitve ter da bo o stroških začasne odredbe odločeno s končnim sklepom (IV. in V. točka izreka sklepa).

2. Zoper sklep (razen zoper III. točko izreka) vlaga predlagateljica pritožbo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi z 42. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP-1), zaradi nepravilne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje, s stroškovno posledico.

Navaja, da je v predlogu za izdajo začasne odredbe pojasnila, da otroka spontano nasprotujeta stikom z nasprotnim udeležencem, ker sta ob njih v hudi stiski, kar izhaja iz priloženih posnetkov, izpovedi mladoletne A. in strokovnih poročil. Predlagateljica je natančno opisala ravnanje nasprotnega udeleženca (zaklepanje v kopalnico, puščanje otrok samih doma, zapiranje v zdravstveno sobo, opuščanje skrbi za šolske obveznosti mladoletne A., neustrezna zdravstvena oskrba, odvzemi otrok), kar pri otrocih povzroča izrazite vedenjske motnje, in sicer jok, jezo, skrivanje ter pri mladoletni B. celo močenje postelje. Sodišče se ni opredelilo do posnetkov, ki jasno izkazujejo, da otroka odklanjata kakršnokoli obliko stikov, celo telefonske klice ali skupno druženje nekje v nevtralnem, odprtem okolju. Čeprav je sodišče v sklepu zapisalo, da je posnetke poslušalo, iz obrazložitve ni razvidno, kako jih je dokazno ocenilo. V konkretnem primeru je očitno, da zavračanje stikov ni rezultat sugestij, temveč posledica ravnanj očeta, zaradi katerih sta otroka v stiski. Sodišče je odločitev utemeljilo na mnenju CSD, ki je arbitrarno, pomanjkljivo in nepopolno, prav tako pa tudi nezakonito. V njem niso povzete niti ključne informacije o vedenjskih težavah otrok, niti podatki o tem, da A. stikov sploh ne izvaja, B. pa po stikih kaže regresivne znake. Prav tako k mnenju niso priloženi zapisi razgovorov in poročila (na primer poročilo psihologinje C. C., poročilo društva DNK), čeprav je CSD zadevo "obsežno" obravnaval. Opozarja, da sodišče v sklepu ne omenja dejstva, da je delo pristojnega CSD predmet obravnave socialne inšpekcije, ki je v postopku nadzora že ugotovila nepravilnosti in odredila ukrepe za njihovo odpravo, kar kaže, da je verodostojnost in strokovnost mnenja CSD postavljena pod resen dvom. Predlagateljica odločno zavrača zaključek sodišča, da trditvena podlaga in predloženi dokazi niti s stopnjo verjetnosti ne izkazujejo ogroženosti otrok. Sodišče je povsem zanemarilo bistvene dokaze, ki jih je predlagateljica predložila, predvsem posnetke in druge listine, ki jasno potrjujejo, da sta otroka ob stikih z očetom v stiski ter da jima očetovo ravnanje povzroča psihično in čustveno ogroženost. Ukrep, s katerim se predlagateljici prepoveduje odpeljati otroka izven meja Republike Slovenije brez soglasja CSD, je povsem nesmiseln, saj se ne osredotoča na urejanje otrokove ogroženosti pri očetu, poleg tega je bil sprejet na podlagi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja. Navedba sodišča, da predlagateljica ne spoštuje odločbe Okrožnega sodišča v Novem mestu II N 170/2022 z dne 3. 5. 2023 ter da naj bi onemogočala stike, je povsem neutemeljena in v nasprotju z dejanskim stanjem. Predlagateljica stikov ne preprečuje, temveč se ti ne izvajajo izključno zato, ker jih otroka dosledno in večkrat zavračata. Predlagateljica je večkrat jasno povedala, da prisilno izvajanje stikov ni mogoče in da bi to pomenilo hudo travmatizacijo otrok.

3. Nasprotni udeleženec je na predlog odgovoril in predlagal njegovo zavrnitev.

5. Udeleženca tega postopka sta starša deklice, rojene 2014, in dečka, rojenega 2020.

6. S pravnomočnim sklepom Okrožnega sodišča v Novem mestu II N 170/2022 z dne 3. 5. 2023 je sodišče zaupalo otroka v varstvo in vzgojo materi in očetu, naslov stalnega prebivališča otrok in naslov za vročanje pisem je določilo na očetovem naslovu, ter odločilo, da starša izvajata skupno varstvo in vzgojo tako, da otroka preživita približno polovico časa pri vsakem od njiju.

7. Sodišče izreče ukrep za varstvo koristi otroka, tudi po uradni dolžnosti, če ugotovi, da je otrok ogrožen. Otrok pa je ogrožen, če je utrpel ali je zelo verjetno, da bo utrpel škodo, in je ta škoda oziroma verjetnost, da bo škoda nastala, posledica storitve ali opustitve staršev ali posledica otrokovih psihosocialnih težav, ki se kažejo kot vedenjske, čustvene, učne ali druge težave v njegovem odraščanju (157. člen Družinskega zakonika, DZ).

8. Glede zavrnitve predlagateljičinega predloga za izdajo začasne odredbe se pritožbeno sodišče v celoti strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da niti njena trditvena podlaga niti izvedeni dokazni postopek ne izkazujeta takšne ogroženosti otrok, ki bi narekovala nujnost ukrepanja z začasno ureditvijo razmerja glede spremembe varstva in vzgoje ter spremembe oziroma omejitve stikov otrok z očetom, pri katerem naj bi bila po navedbi predlagateljice ogrožena. V izogib ponavljanju se pritožbeno sodišče sklicuje na pravilne razloge sodišča prve stopnje, navedene v obrazložitvi izpodbijanega sklepa. Predlagateljica tudi v pritožbi ne navede nobenega tako močno travmatičnega dogodka, ki bi otroka zaznamoval v takšni meri, da bi utemeljeno odklanjala stike z očetom. Izvedeni dokazni postopek, listine v spisu in tudi mnenje CSD s stopnjo verjetnosti izkazujejo drugačno situacijo, kot jo prikazuje predlagateljica. Pritožbeno sodišče se strinja s predlagateljico, da je volja otroka pomembna, vendar pa se v primeru manipulacije enega od staršev postavlja vprašanje svobodne oziroma samostojne volje otroka.

9. Otroci imajo pravico do stikov z obema staršema in oba starša imata pravico do stikov z otroki. Enotno stališče teorije in sodne prakse je, da je otrok, ki brez utemeljenega razloga nima več stikov z drugim od staršev, ogrožen. Zakonodajalec je predpisal več ukrepov za varstvo koristi otrok: začasne odredbe, nujni odvzem otroka in ukrepi trajnejšega značaja. Sodišče za varstvo koristi otroka lahko izda začasno odredbo, s katero je mogoče doseči začasno varstvo koristi otroka, med drugim tudi vključitev v programe, ki starše krepijo pri njihovi starševski vlogi, ter nadzor nad izvrševanjem starševske skrbi s strani CSD. Sodišče je prepoznalo ogroženost otrok zaradi omejenega izvajanja oziroma neizvajanja stikov med otrokoma in očetom, da sta udeleženca vpletena v izrazito konflikten partnerski odnos, ki ima močan vpliv na psihosocialni razvoj otrok, ter da sama ne zmoreta razrešiti nastale konfliktne situacije. V konkretnem primeru torej ne gre le za izboljšanje odnosov, temveč sta otroka zaradi neizvajanja stikov že resno ogrožena. Pri oceni ogroženosti otrok in izbiri ukrepa se je sodišče pravilno oprlo tudi na strokovno mnenje CSD, iz katerega izhaja, da se lahko stiki med očetom in otrokoma ponovno vzpostavijo po vključitvi v socialnovarstvene storitve pomoč družini. Sodišče prve stopnje se je z omejitvijo starševske skrbi v obsegu, kot jo je določilo po uradni dolžnosti, odločilo za najmilejši ukrep za varstvo koristi otrok. Pritožba, razen v delu prepovedi prehoda otrok čez državno mejo, ne navaja razlogov, zakaj naj izrečeni ukrepi ne bi bili potrebni oziroma v korist otrok, oziroma zakaj naj bi bili pretirano omejujoči za predlagateljico. Sodišče prve stopnje je upoštevalo konkretne okoliščine pri obeh starših ter tem ugotovitvam prilagodilo izrek ustreznih ukrepov. CSD bo opravljal nadzor nad izrečenimi ukrepi ter sodišču podajal mesečna poročila.

10. Pritožbeno sodišče pa se strinja, da ugotovitve sodišča, da imata tako predlagateljica kot nasprotni udeleženec srbske korenine, da njuni primarni družini živita v Srbiji, da predlagateljica dokumentov otrok ni izročila nasprotnemu udeležencu, da je predlagateljica srbska državljanka, ter da je z otrokoma prebivala v Srbiji v obdobju od 4. 7. do 7. 7. 2025 (vikend stik predlagateljice), od 28. 7. do 4. 8. 2025 (nasprotni udeleženec je bil v tistem obdobju na dopustu) ter od 19. 8. do 30. 8. 2025 (počitnice s predlagateljico, skladno s sklepom sodišča), same po sebi še ne izkazuje ogroženosti, ki bi botrovala izdaji začasne odredbe v smeri prepovedi prehoda otrok s predlagateljico čez državno mejo.

11. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi delno ugodilo ter izpodbijani sklep razveljavilo v obsegu, kot izhaja iz izreka te odločbe, v preostalem pa je pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

12. Pritožbeno sodišče podpira predlog za izvedbo dokaza z izvedencem klinične psihologije z namenom podaje odgovorov na vprašanje glede starševskih kompetenc obeh staršev in glede ustreznega izvajanja stikov med otrokoma in staršema. Če se bo proces odtujevanja nadaljeval, pa se bo moral izvedenec opredeliti tudi do vprašanja, kaj bi takšna sprememba, če bi bila otroka predodeljena očetu, pomenila za psihično obremenitev otrok v primerjavi s škodo, ki bo nastala otrokoma, če bo prišlo do popolne odtujenosti.

13. Z začasno odredbo bo v nadaljevanju postopka potrebno po uradni dolžnosti določiti stike pod nadzorom, saj obstaja visoka stopnja ogroženosti otrok zaradi že začetega procesa odtujevanja.

14. Pritožbeno sodišče še opozarja, da snemanje otrok za dokazovanje ni usmerjeno v varovanje največje koristi mladoletnih otrok ter da se je sodna praksa do dokazne vrednosti takšnih posnetkov že večkrat negativno opredelila.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 157

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.