VSL Sodba I Cp 776/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-07

Zvone Strajnar (preds.), Katja Mramor (poroč.), dr. Vesna Bergant Rakočević

izpodbijanje disciplinske odločbe - spor med članom društva in društvom - lovska družina - disciplinska kršitev - prepoved lova - odprava in razveljavitev odločbe - neenako obravnavanje strank v postopku - kršitev pravice člana društva - očitek protispisnosti - retroaktivna uporaba predpisa - pravilnik o disciplinskem postopku - pravila lovske družine - pravica do svobode združevanja - izpodbijanje sklepov organov društva - postopkovna pravila - procesna jamstva - procesne kršitve tožene stranke - neenakopravno obravnavanje - nasprotje med razlogi sklepa o vsebini listin in samimi listinami (protispisnost)

Za disciplinske organe društva ne veljajo enake postopkovne zahteve kot za državna sodišča. Minimalna procesna jamstva članu lovske družine niso bila kršena: (i) ko je na občnem zboru kot pritožbenem telesu glasovala oseba, ki je bila priča v postopku pred organom prve stopnje, in oseba, ki je imela 4 leta prej konflikt z disciplinskim obdolžencem; (ii) ko je bila izrečena sankcija brez uporabe pravil o steku; (iii) z opustitvijo prepisa posnetka zaslišanj; (iv) ko je občni zbor na isti seji kot pritožbo obravnaval izjavo o konfliktnosti disciplinskega obdolženca; (v) ko so na občnem zboru nekateri člani govorili onkraj predmeta obravnavanja in (vi) ko so bile na glasovanje dane le glasovnice za in proti potrditvi prvostopenjskega sklepa, na pa tudi za in proti njegovi spremembi oziroma razveljavitvi.

Odločbi društva pa sta nezakoniti, ker se pritožbeni organ ni opredelil do očitkov o neenakosti obravnavanja, kakršnih prvostopenjski organ ni imel pred seboj in za katere ni mogoče reči, da so očitno neutemeljeni. Odločbi toženke tako obremenjuje dvom, da je bil tožnik za svoja dejanja morda brez stvarno utemeljenega razloga (=samovoljno) obravnavan neenako (strožje) kot to običajno velja v praksi toženke.

I. Pritožba se zavrne in se sodba v izpodbijanem delu (II. in III. točka izreka) potrdi.

II. Tožena stranka mora tožeči stranki v 15 dneh od prejema te odločbe povrniti 279,99 EUR stroškov pritožbenega postopka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po izteku izpolnitvenega roka.

1. Tožnik je član tožene lovske družine. Ta mu je z odločbo disciplinske komisije zaradi petih ravnanj, ki jih je prepoznala za lažje oziroma hujše disciplinske kršitve, izrekla dveletno prepoved lova in mu naložila povrnitev stroškov postopka, storitve dveh kršitev ga je oprostila. V postopku pred disciplinsko komisijo je tožnik sodeloval s pisnim zagovorom in navzočnostjo na obravnavi, kjer prebral svoj zagovor in kjer so bile zaslišane priče. Zoper odločbo komisije, obrazloženo na 15 straneh, je vložil pritožbo. Občni zbor toženke je pritožbo zavrnil in potrdil odločbo disciplinske komisije. Na občnem zboru je bil tožnik navzoč in tam prebral svojo pritožbo. Tožnik odločbi toženke izpodbija s tožbo v tej pravdi.

2. Sodišče prve stopnje je zavrglo del tožbe, ki se je nanašal na oprostilni del disciplinske odločbe (I. točka izreka). Preostalemu delu tožbe je ugodilo, tako da je odpravilo oziroma razveljavilo II. točko odločbe disciplinske komisije (s katero je tožnik spoznan za odgovornega in sankcioniran ter mu je naložena povrnitev stroškov) in odločbo občnega zbora (s katero je zavrnjena njegova pritožba zoper odločbo disciplinske komisije). Ugodilni del sodbe temelji na presoji: (i) da temeljita odločitvi toženke o povrnitvi stroškov postopka na arbitrarni določbi toženkinih notranjih pravil (konkretno Pravilnika o disciplinskem postopku); (ii) da odločitev občnega zbora krši več notranjih postopkovnih pravil in minimalna procesna jamstva (ker je vsebinsko neobrazložena; ker občni zbor ni mogel preizkusiti pravilnosti dokazne ocene in ni obravnaval posameznih pritožbenih razlogov; ker so na njem odločale tudi priče in govorili posamezniki onkraj pritožbenih razlogov; ker glede na obliko glasovnic in dejstvo, da se je na istem občnem zboru glasovalo tudi o tožnikovi konfliktnosti, postopek ni bil voden nepristransko), in (iii) da je odločitev disciplinske komisije glede vsakega od petih ravnanj z določenih vidikov "nepravilna" (in sicer zaradi neenakega obravnavanja tožnika v primerjavi z drugimi člani toženke oziroma izostanka presoje o tem; zaradi izostanka razlogov o subjektivnem odnosu tožnika do storitve; ker kršitev odredbe ni kršitev splošnega pravila; zaradi neobrazloženosti načina kršitve lovskega tovarištva; zaradi pomanjkljivo ugotovljenega dejanskega stanja v zvezi z (ne)resničnostjo tožnikove obtožbe o nezakonitem ravnanju; zaradi opustitve zaslišanja tožnikovih prič in zato zmotno ugotovljenega dejanskega stanja v zvezi z očitkom ustvarjanja nezdravih odnosov med člani) in da krši poštenost postopka zaradi neuporabe pravil o steku. Odločilo je še, da mora toženka tožniku povrniti njegove za pravdo potrebne stroške, njihove višine pa še ni odmerilo (III. točka izreka).

3. Zoper ugodilni del sodbe in njej akcesorno odločitev o stroških (tj. II. in III. točko izreka) se pritožuje toženka iz vseh pritožbenih razlogov, opredeljenih v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku.

Predlaga razveljavitev izpodbijanega dela sodbe in vrnitev zadeve v odločanje drugemu sodniku. Iz obsežne in ekstenzivne pritožbe je mogoče izluščiti naslednje očitke. Sodišče ni tehtno pojasnilo, zakaj ni zaslišalo strank in prič, kar že samo po sebi pomeni kršitev iz 14. točke in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Obrazložitev sodišča o retroaktivnosti Pravilnika o disciplinskem postopku je hibna in bi upravičevala kvečjemu razveljavitev oziroma odpravo izreka odločb o stroških. Pritožba večkrat opozori na nerazumne, neživljenjsko formalistične zahteve, ki jih sodišče postavlja disciplinskim organom lovske družine, ki niso sodni tribunali. Pri tem naj ne bi upoštevalo vsebine in teže tožnikovih disciplinskih kršitev, z njimi naj se ne bi ukvarjalo, saj je vse dokazne predloge zavrnilo. Pristop sodišča po oceni toženke onemogoča delovanje lovske družine in nerazumno ter nezakonito ščiti kršitelje ter ustvarja lovsko anarhijo. Ocena sodišča o pomanjkljivostih odločanja občnega zbora je po oceni pritožbe "zmotna, nepopolna, nepravilna, pristranska, nezakonita in protispisna". Tu pritožnica nadrobno opisuje potek občnega zbora (vključno z naštevanjem razpravljavcev in njihovih izjav ter načina glasovanja o pritožbi in o anonimni izjavi o tožnikovi konflikstnosti) in utemeljuje, zakaj ta in na njem sprejeta odločba (ki da je zgoščeno obrazložena) ne kršita minimalnih procesnih jamstev. V nadaljevanju pritožba ekstenzivno polemizira z oceno sodišča o nepravilnostih odločbe glede vsake od petih disciplinskih kršitev. Tako naj tožnik (v zvezi z nedovoljenim krmljenjem - kršitev z dne 9. 8. 2020) ne bi bil neenakopravno obravnavan; prakse nezakonitega krmljenja ni bilo, tožnikovo utemeljevanje s 13 konkretnimi primeri je toženka ovrgla, a sodišče tega ni ocenjevalo (če mu listine pri tem niso zadoščale, bi moralo izvesti dokaze, ki jih je toženka substancirano predlagala "v vseh svojih vlogah od odgovora na tožbo naprej"). Pritožba obširno opisuje pomen in smisel lovčeve dolžnosti sporočati natančna čas in kraj uplenitve ali zastrelitve. Nasprotno stališče sodbe, da tožnik tega ni dolžan (in zzato ravnanje z dne 12. 8. 2020 ni disciplinska kršitev), se ji zdi zmotno, nezakonito, vpeljuje pravno anarhijo ter v ničemer ne upošteva toženkinih navedb in dokazov; s tem v zvezi prilaga dva listinska dokaza. Presoji sodišča v zvezi z disciplinsko kršitvijo z dne 18. 8. 2020 očita pravno zmotnost in vztraja, da pomeni individualni odlov v območju zgolj skupnega lova kršitev pravičnosti v odnosu do solovcev. Trditve tožnika o neznanih strelih in prenosni preži ne morejo utemeljiti niti dovoljenosti ravnanja niti neenakopravne obravnave, zato toženka z opustitvijo zaslišanja predlaganih prič ni ravnala nezakonito. Prav tako toženka vztraja, da je tožnik naklepno žaljivo in neresnično obtoževal sočlana nagovarjanja k nezakonitemu pregledovanju (kršitev 17. 8. 2020), saj ni dokazal nezakonite pregledniške prakse (in se sklicuje na vsebino inšpekcijske odločbe ter v zvezi s tem sodišču očita protispisnost). V vseh pogledih nepravilna naj bi bila izpodbijana sodba tudi, kolikor vidi nezakonitost v toženkini opustitvi zaslišanja tožnikovih prič pri odločanju o kršitvi z dne 6. 10. 2020 (ustvaritev neznanih odnosov zaradi žaljivih neresničnih obtožb). Toženka pojasnjuje, zakaj so predlagani dokazi nepomembni in zakaj je disciplinska komisija na podlagi izvedenih dokazov (ki jih našteva in analizira) pravilno odločila ter navaja nekatera dejstva, ki so se odvila po dogodku in v zvezi z njimi prilaga listinske dokaze. Izpodbijana sodba naj ne bi pravilno oziroma celostno obravnavala zapisnika izredne seje upravnega odbora toženke z dne 15. 9. 2020, ki se nanaša na vse tožnikove disciplinske kršitve. Toženka se tudi ne strinja, da bi bila obvezno morala uporabiti pravila o steku več disciplinskih kršitev.

4. Tožnik je odgovoril na pritožbo in predlaga njeno zavrnitev.

6. Toženka trdi, da so sodbeni razlogi skopo in neprepričljivo, premalo vzdržno in tehtno ter protispisno pojasnjeni. Pritožbeno sodišče v zvezi s tem pojasnjuje, da t. i. "protispisnost" iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP pomeni tehnično napako pri prenosu vsebine listine v sodno odločbo, ne morebitne napake pri ovrednotenju vsebine te vsebine. Takih napak sodišče prve stopnje ni storilo, predvsem pa jih pritožba očita zgolj splošno. Kolikor skuša to kršitev konkretizirati, gre za polemiko z ovrednotenjem vsebine listine, torej nestrinjanje z ugotovljenim dejanskim stanjem. Tega toženka očita v zvezi s sklopom sodbe (o vsebini inšpekcijske odločbe, povezane z disciplinsko kršitvijo z dne 17. 8. 2020), ki ga pritožbenemu sodišču ni bilo treba preizkusiti, saj za potrditev prvostopenjske sodbe zadoščajo že drugi argumenti, ki so prestali pritožbeni preizkus (22. točka obrazložitve).

7. Iz podobnih razlogov niso utemeljeni pritožbeni očitki, da je sodišče prve stopnje izvedlo dokazno nezadosten postopek (ker je izvedlo le listinske dokaze in ni niti pridobilo dveh pravdnih spisov med istima strankama, ki da sta "neposredno in posredno" povezana z obravnavano zadevo) in ni obrazložilo zavrnitve dokaznih predlogov. Prvega dela očitka toženka v pritožbi večinoma ne konkretizira, takšnega zato ni mogoče preizkusiti. Kolikor ga in se nanaša na sklop sodbenih argumentov, ki je predmet tega pritožbenega preizkusa, pritožbeno sodišče nanje odgovarja v nadaljevanju (v 21. točki obrazložitve). Ključno pa je, da je sodišče prve stopnje presodilo, da toženka pri odločanju ni spoštovala procesnih jamstev, to presojo pa je lahko oprlo že na pravno oceno dejstev o poteku postopka pred toženko, ki so bila med strankama nesporna oziroma so bila neposredno dokumentirana z listinami, ki sta jih stranki predložili (tj. zlasti z notranjimi pravili toženke, njenima izpodbijanima odločbama in zapisniki). Glede na to je sicer skopa obrazložitev zavrnitve izvedbe še drugih dokazov (zaslišanje strank in prič ter vpogleda v dva pravdna spisa), češ da so za odločitev dovolj v spis vložene listine, zadostna in pravilna.

8. Pritožba kritizira argumentacijo prvostopenjskega sodišča v zvezi z retroaktivnostjo postopkovnih pravil (Pravilnika o disciplinskem postopku - v nadaljevanju tudi Pravilnik), ki jih je toženka sprejela, potem ko je že tekel disciplinski postopek zoper tožnika. Toda sodišče prve stopnje je večinoma potrdilo, da ta sprememba (ki je, med drugim, za drugostopenjski organ določila občni zbor) ne pomeni nedovoljene neprave retroaktivnosti, kar je toženki v korist in s čimer se slednja strinja. Za sporno je ocenilo le eno določbo tega Pravilnika, in sicer tisto o obveznosti disciplinskega kršitelja povrniti stroške. Pripisalo ji je arbitrarnost, ker le odgovornemu kršitelju pripisuje obveznost povrniti društvu stroške disciplinskega postopka, medtem ko oproščenemu ne priznava pravice do povrnitve stroškov. Zoper to stališče pritožbeno sodišče nima pomislekov, pritožba pa z njim ne polemizira konkretno. V bistvu mu nasprotuje le z zmotnim razumevanjem, da je sodišče prve stopnje tej pomanjkljivosti Pravilnika pripisalo odpravo celotnih toženkinih odločb. A to očitno ne drži: zaradi te sporne določbe Pravilnika je kot nezakonita ocenilo le dela toženkinih odločb, ki se nanašata na stroške (19. točka obrazložitve prvostopenjske sodbe).

Splošno izhodišče odločanja o zakonitosti sankcij društva

9. V tem sporu se sooča dvoje pravic, ki imata sidrišče v ustavno zagotovljeni svobodi združevanja iz drugega odstavka 42. člena Ustave. Prva je pravica člana združenja, da enakopravno z drugimi člani izvršuje svoje članske pravice in s tem zasleduje interes, zaradi katerega se je v združenje povezal (individualni vidik). Druga je upravičenje samega združenja (kolektivni vidik) zagotavljati svoje učinkovito delovanje skladno z društvenim namenom. Odsev tega kolektivnega vidika je tudi upravičenje društva disciplinsko sankcionirati člane, ki s svojimi ravnanji kršijo avtonomna pravila, čemur so se člani z vstopom v združenje prostovoljno podvrgli. Drugi odstavek 42. člena Ustave društvom zagotavlja notranjo avtonomijo; skladno z njo smejo zasnovati notranja pravila, disciplinske sankcije za njihove kršitve in postopke, v katerih o tem odločajo. Ti postopki ne smejo biti onkraj splošno veljavnih temeljnih postulatov poštenosti (t. i. minimalna procesna jamstva). Toda državna oblast, vključno s sodno, od teh avtonomnih teles ne sme zahtevati uporabe postopkovnih predpisov in vseh načel, ki veljajo za odločanje javnih oblastnih organov, med njimi sodišč. To bi bilo pretirano vmešavanje v avtonomijo združenj, ki bi lahko hromilo učinkovitost njihovega delovanja.

O procesnih zahtevah pri odločanju organov društva

10. Tako ima pritožba v izhodišču deloma prav, ko očita sodišču prve stopnje pretirane postopkovne zahteve za odločanje toženkinih disciplinskih teles (zlasti občnega zbora kot toženkinega pritožbenega organa, deloma pa tudi prvostopenjske disciplinske komisije). Sodišče prve stopnje je deloma res nepravilno uporabilo materialno pravo pri napolnjevanju pojma zakonitosti iz drugega odstavka 14. člena Zakona o društvih

o tem, katera minimalna procesna jamstva mora izpolnjevati toženka oziroma kako široko je treba razlagati njena notranja pravila. Toda izpodbijana sodba o nezakonitosti odločb toženke je iz (vsaj) enega razloga, ki ga je sodišče prve stopnje prav utemeljilo, vendarle pravilna. Najprej pritožbeno sodišče pojasnjuje, s katerimi materialnopravnimi stališči sodišča prve stopnje se ne strinja.

Nepristranskost in potek obravnavanja pritožbe na občnem zboru

11. Drži pritožbena teza, da niti disciplinska komisija niti zbor vseh članov (=občni zbor) nista tribunal oziroma sodišče. Tako zanju, drugače kot za sodišča, velja, da nista neodvisna organa: odvisna sta, finančno, organizacijsko in funkcionalno, od same toženke. Prav tako član društva po naravi stvari ne more pričakovati nepristranskosti odločevalcev takih teles, kakršna se zahteva od sodišč. Česa takega neredko že po naravi stvari ni mogoče zagotoviti. Članov je namreč lahko zelo malo

, vsi so med seboj interesno povezani in prej pravilo kot izjema je, da se med seboj poznajo. Z vstopom v društvo torej posameznik privoli tako v pravila društva (podstat nekaterih med njimi je celo lojalnost članov med seboj in članov do združenja), kakor v to, da bodo o njegovih morebitnih kršitvah teh pravil odločali prav njegovi tovariši (sočlani), s katerimi se praviloma pozna in z njimi sodeluje in ki so praviloma pravni laiki. Zato se pravila o izločanju iz odločanja, ki veljajo, kadar o pravicah in obveznostih odloča državno sodišče, ne prilegajo samodejno tudi disciplinskim organom društva.

Dejstvo torej, da je pri odločanju 36 zbranih članov občnega zbora s tajnim glasovanjem odločala tudi oseba - član društva -, ki je bila pred disciplinskim organom prve stopnje zaslišana kot priča, ne pomeni, da je bilo odločanje občnega zbora v nasprotju z minimalnimi procesnimi jamstvi.

Enako velja za okoliščino, da je pri odločanju disciplinske komisije sodeloval A. A., čeprav je imel, kot izhaja iz neprerekanih trditev, 4 leta prej s tožnikom konflikt, ki povrh ni bil povezan s pričujočim disciplinskim postopkom (neprerekana je trditev, da je A. A. tedaj tožnika prijavil disciplinski komisiji zaradi uplenjene srne in zmerjanja z lažnivcem). Da bi bilo kaj od tega v neskladju s toženkinim avtonomnim pravom, sodišče ni ugotovilo, tožnik pa česa takega ni trdil.

12. Ista izhodišča, namreč da toženkini telesi nista državno sodišče, veljajo za vrednotenje vodenja t. i. pritožbenega postopka na občnem zboru in načina odločanju članstva o pritožbi. Tako ni neskladna s temeljnimi jamstvi poštenega postopka opustitev prepisa posnetka pred prvostopenjskim organom zaslišanih prič, ker da občni zbor "ni mogel poslušati" posnetka zaslišanj in potemtakem ne preizkusiti na prvi stopnji izvedenih dokazov. Povrh tožnik sploh ni konkretiziral, kaj konkretno bi bil moral občni zbor nujno preveriti s poslušanjem (oziroma branjem prepisa), da bi bil postopek pošten. Za poštenost odločanja zbora članstva kot pritožbenega organa je zadoščalo, da je tožnik na zboru pritožbo neposredno ustno predstavil in da je odločbo disciplinske komisije ter pritožbo zboru predstavil poročevalec. Pri tem pa tožnik ni trdil, da člani sploh ne bi imeli na voljo relevantnega gradiva za odločanje o pritožbi (trdil je le, da niso poslušali posnetih izpovedi in da jih je na vprašanje, ali so gradivo prebrali, dvignila roko le polovica). Način, na katerega se posamezni član občnega zbora dejansko seznani z relevantnim gradivom, ni nujno v celoti neposreden.

13. Pritožba ima prav tudi z opozorilom, da odločba občnega zbora ni nezakonita že zato, ker sta dva člana v razpravi na seji presegla predmet obravnave in spregovorila v škodo tožniku. Takšni človeško razumljivi odzivi na živi razpravi zbora članstva, ki pomenijo odmik od predpisanega reda vodenja postopka (sodišče je tu prepoznalo kršitev določb Pravilnika o tem, da se o pritožbi odloča le znotraj pritožbenih razlogov in da imata besedo na zboru le tožnik in predlagateljica), ne morejo biti usodni. Odločba zaradi te za obravnavo pritožbe sicer odvečne količine ni obremenjena z nekakšno absolutno bistveno kršitvijo. Enako velja za toženkino nedoslednost pri ponudbi palete glasovnic. Dejstvo, da so imeli člani le možnost glasovati za ali proti odločitvi, da se pritožba zavrne in prvostopenjska odločba potrdi (in ne tudi glasovnic z izrekoma, da se pritožbi ugodi in se prvostopenjska odločba spremeni oziroma razveljavi), tudi po mnenju pritožbenega sodišča ne pomeni elementarne nepoštenosti. Bistveno je, da so se člani mogli izrekati tako za zavrnitev pritožbe kot proti njej. Nekakšne usodne kontaminiranosti odločanja občnega zbora, na katerem je tožnik, kot rečeno, še neposredno ustno predstavil svojo pisno vloženo pritožbo, ne more povzročiti niti dejstvo, da je občni zbor takoj za to točko dnevnega reda glasoval o vnaprej pripravljeni izjavi o tožnikovi konfliktnosti.

Še o nekaterih prestrogih postopkovnih zahtevah

14. Prav tako nista materialno pravno pravilni v nadaljevanju predstavljeni stališči prvostopenjskega sodišča, ki toženki nalagata previsoke procesne standarde. Prvo je stališče, da

v odločbi disciplinske komisije ni razlogov za sklepanje, da je tožnik očitano dejanje

[krmljenje divjadi zunaj krmišča - kršitev z dne 9. 8. 2020]

storil s polnim zavedanjem o njegovi prepovedanosti in ga je hotel storiti.

Pritožba tu pravilno opozarja, da je odločitev disciplinske komisije v tem pogledu zadostno obrazložena. Razumno se glede zavedanja o prepovedanosti in namenu storitve opira na odločbo, s katero je bil tožnik zaradi prav istega ravnanja spoznan za odgovornega za prekršek in mu je bila za to izrečena globa.

tožniku ni bil zagotovljen pošten postopek, ker disciplinska komisija ni uporabila pravil o steku sankcij za več disciplinskih kršitev.

Iz izpodbijane sodbe izhaja, da toženka načina izrekanja sankcije za več disciplinskih kršitev hkrati ni posebej uredila z avtonomnim Pravilnikom. Kot ugotavlja prvostopenjsko sodišče, Pravilnik določa veljavnost načel Zakona o kazenskem postopku. Stek kaznivih dejanj ni snov načel kazenskega postopka, marveč materialnih pravil Kazenskega zakonika. Opustitev opisane tehnike izrekanja sankcije, ki jo država zahteva od kazenskega sodišča, ne spodjeda elementarne poštenosti disciplinske odločbe.

16. Nazadnje še o t. i. minimalnem procesnem jamstvu obrazloženosti. Prvostopenjska sodba vidi nezakonitost v dejstvu, da je obrazložitev odločbe drugostopenjskega organa - občnega zbora "brez prave obrazložitve".

17. Res, kot pravi sodišče prve stopnje, odločba občnega zbora ni konkretno odgovorila na nobeno tožnikovo pritožbeno trditev. Le dobesedno povzema izrek prvostopenjske odločbe in sumarno v treh povedih tožnikovo pritožbo. Potem še kratko opiše potek zbora in izid glasovanja, ki pritožbo zavrača, ker da je v odločbi disciplinske komisije pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje ter pravilno uporabljeno materialno pravo, zato občni zbor ni mogel slediti pritožnikovim navedbam in se v celoti strinja z dejanskimi in pravnimi razlogi, na katerih temelji odločitev disciplinske komisije. V tem je prvostopenjsko sodišče prepoznalo tako kršitev notranjih pravil toženke o obrazloženosti (35. člena v zvezi s 25/4 Pravilnika), kakor minimalnih procesnih jamstev.

18. Toženkin Pravilnik o disciplinskem postopku glede odločbe občnega zbora, kot je prav zapisalo sodišče prve stopnje, napotuje na smiselno uporabo določb o sestavi odločbe prve stopnje (35. člen v zvezi s 25/4 Pravilnika). Tam med drugim piše, da "

Obrazložitev obsega razloge, zaradi katerih je disciplinska komisija sprejela svojo odločitev

." Da je dolžnost drugostopenjskega disciplinskega organa društva v določeni meri obrazložiti razloge za sprejem odločitve splošno veljavna minimalna procesna zahteva, je bilo sprejeto tudi že v sodni praksi. Tako je Vrhovno sodišče v judikatu II Ips 119/2014 poudarilo nujnost obrazložitve (tudi) drugostopenjske odločbe društva. A je šlo tam za primer, ko je bila prvostopenjska odločitev scela neobrazložena in sprejeta brez kršiteljevega zaslišanja, zaslišan je bil domnevni kršitelj šele nato pred pritožbenim organom, ki odločitve prav tako ni obrazložil. Da je položaj lahko drugačen, kadar prvostopenjski disciplinski organ svojo odločitev razumno obrazloži in izpelje postopek, v katerem je domnevni kršitelj sodeloval, pritožbene navedbe pa očitno niso utemeljene, je nakazalo že višje sodišče.

19. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je tako z vidika minimalnih procesnih jamstev kot določbe toženkinega Pravilnika o smiselni uporabi pravila za prvostopenjske obrazložitve v določenih konkretnih okoliščinah lahko dovolj že odgovor drugostopenjskega organa v obliki formularnega stavka, brez prikaza miselne poti. Kadar je odločitev disciplinskega organa prve stopnje dovolj obrazložena in pritožba le polemizira z njegovimi ugotovitvami in stališči, sme drugostopenjski organ nanjo odgovoriti le z zgoščenim formularnim stavkom. V takem primeru je namreč mogoče razumeti, da je zbor članov sprejel vse argumente, ki jih je v svoji obrazloženi odločbi sprejela disciplinska komisija.

Prav tako se odsotnost konkretizirane vsebinske obrazložitve drugostopenjskega telesa ob ustrezno obrazloženi prvostopenjski odločbi lahko tolerira, če pritožba sicer zajame vsebino, o kateri se prvostopenjski organ ni izrekel, a je pritožbena teza očitno neutemeljena.

Dvostopenjskost disciplinskega postopka sama po sebi namreč ni splošno zavezujoče minimalno procesno jamstvo, temveč je odločitev o zasnovi drugostopenjskega organa stvar notranje avtonomije združenja.

20. Poudarjeno je že bilo, da je v pričujočem primeru tožnik sodeloval v postopku pred toženkinim prvostopenjskim organom, ta pa je na skupno 15 straneh za vsako izmed očitanih disciplinskih kršitev navedel kršeno pravno normo, ugotovil konkretna tožnikova ravnanja, ki pomenijo kršitev norme, in dokaze, ki so komisijo pripeljali do te ugotovitve. Zato zanj veljajo gornja izhodišča. Po prepričanju pritožbenega sodišča pa je snov, na katero bi bil tožnik tudi glede na gornja izhodišča moral dobiti konkretni odgovor (drugostopenjskega organa) toženke, očitek o samovoljnem neenakem obravnavanju. Kot je prav opozorilo sodišče prve stopnje, je tožnik tezo o nedopustni neenakopravni obravnavi v pritožbi zoper odločbo komisije utemeljeval z argumenti, oprtimi na 13 konkretnih primerov, česar disciplinska komisija pred tem ni imela pred seboj.

21. Pravilno je izhodišče sodišča prve stopnje, da mora društvo svoje člane obravnavati enakopravno. To izrecno določa tretji odstavek 2. člena ZDru-1. V sodni praksi je učvrščeno stališče, da je zapoved enakosti kršena, kadar društvo posameznega člana brez razumnega, stvarno utemeljenega razloga - torej samovoljno - (disciplinsko) obravnava drugače, kot to ustaljeno počne v bistveno enakem položaju.

Če torej v nekih položajih zavestno ne sproža disciplinskih postopkov (kar predpostavlja zavedanje toženke o obstoju domnevne kršitve in kršitelja), nato pa v primerljivem položaju brez stvarno utemeljenega razloga tak postopek izvede in izreče sankcijo, je slednje ravnanje nezakonito. Seveda je treba izhajati iz izhodišča, da mora toženka skrbeti za uresničevanje društvenega namena, za integriteto društva in za zakonitost delovanja svojih članov ter je zato upravičena izvajati disciplinsko oblast. Zato del tožnikovega sklicevanja na neenakost, češ da so določena očitana ravnanja

izvajali "tudi drugi", ne da bi trdil, da je toženka vedela za konkretne storilce in zavestno ustaljeno ostajala pasivna, ni sklepčen in smiselno nasprotno stališče sodišča prve stopnje ni točno. Prav pa je sodišče prve stopnje prepoznalo kot pravno pomembne tožnikove nadaljnje trditve, dane že v pritožbenem postopku znotraj toženke, s katerimi je tožnik neenakost obravnavanja utemeljeval s trinajstimi konkretnimi primeri. Trdil je, da gre tam za njegovim "podobne ali primerljive" kršitve (razen enega je dejanja domnevnih kršilcev tudi opisal), v katerih pa da toženkin upravni odbor bodisi ni dal predloga disciplinski komisiji za uvedbo postopka (takih primerov je nanizal 9) bodisi ga je dal, pa kršitelj ni bil spoznan za odgovornega, ker je bil storilec zaradi istega dejanja že spoznan za odgovornega za prekršek (naštel je 3 take primere). Za te trditve, če bi se izkazale za resnične, ni mogoče že

reči, da očitno niso utemeljene. Ker je tako, bi jih morala toženka obravnavati in se do njih konkretno opredeliti.

22. Tako odločbi toženke, ki ju sodišče razume kot celoto, obremenjuje dvom, da je bil tožnik za svoja dejanja morda brez stvarno utemeljenega razloga (=samovoljno) obravnavan neenako (strožje) kot to običajno velja v praksi toženke, in s tem dvom v njuno zakonitost. Teh tožnikovih pomislekov namreč v svojih avtonomnih notranjih postopkih toženka ni razčistila. Spoštovanju toženkine avtonomije se bolje prilega, da se o tem izreče najprej toženka sama. Zato je prvostopenjsko sodišče ravnalo prav, ko je (tudi) zaradi te opustitve odpravilo odločbi toženke in se o tožnikovih očitkih ni namesto nje prvič izrekalo samo. To pomeni, da ni bistveno kršilo določb postopka, ko ni samo izvajalo dokazov, s katerimi je želela toženka v pravdi dokazati, da tožnika ni obravnavala (arbitrarno) neenako kot druge člane.

23. Nerazčiščenost vprašanja o neenakopravnem obravnavanju po logiki stvari kontaminira odločitev o sankcioniranju tožnika za vsako posamezno ravnanje in za vsa skupaj. Zato toženkina procesna kršitev opustitve odgovora na tožnikove očitke, utemeljena v prejšnji točki, sama po sebi zadošča za odpravo toženkinih odločb (občnega zbora v celoti in II. točke izreka odločbe disciplinske komisije, s katero je izrečen ukrep za skupek vseh petih očitanih dejanj). To torej pomeni, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna. Zato pritožbenemu sodišču ni treba presojati še drugih argumentov pritožbe, ki izpodbijajo še druge argumente prvostopenjske sodbe.

24. Pritožbeni razlogi torej niso utemeljeni, prav tako sodišče druge stopnje ni našlo kršitev, na katere je pazilo po uradni dolžnosti. Zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo in izpodbijani del sodbe potrdilo.

25. Toženka s pritožbo ni uspela, tožnik pa je nanjo vsebinsko odgovoril. Torej mu mora toženka povrniti stroške odgovora na pritožbo (154. in 165. člen ZPP). Ti obsegajo strošek storitve za sestavo odgovora po tarifni številki 22/1 Odvetniške tarife

(375 odvetniških točk ali 225 EUR), pavšal za odvetnikove izdatke (2 % od 375 točk ali 4,50 EUR) in 22 % DDV (50,49 EUR). Stroške, ki skupaj znašajo 279,99 EUR, mora toženka tožniku povrniti v 15 dneh (313. člen ZPP). V primeru zamude bo morala plačati še zakonske zamudne obresti (prvi odstavek 378. člena Obligacijskega zakonika).

Uradni list RS, št. 37/07 - ur. p. b. in nasl. - ZPP

Uradni list RS, št. 61/06 in nasl. - v nadaljevanju ZDru-1.

Za ustanovitev društva, kar je po svoji pravni obliki tudi lovska družina, zadoščajo vsega 3 polnoletne osebe (prvi odstavek 65. člena Zakona o divjadi in lovu v zvezi s prvim odstavkom 8. člena ZDru-1).

Podobno v nemškem pravu velja, da bi bilo pretirano organom združenj postavljati enake zahteve kot državnim sodiščem in da bo članu težko uspeti z očitki o pristranskosti organa, saj se člani združenja praviloma poznajo (povzeto po Leuschner v Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, Band 1, Allgemeiner Teil, 9. Auflage 2021, § 25, r. št. 73.

Kot je v postopku opozorila toženka, je na občnem zboru vseh članov glasoval tudi sam tožnik.

Pravilnik določa le, da na občnem zboru ne smejo glasovati člani disciplinske komisije, ki so odločali na prvi stopnji. Iz neprerekanih trditev izhaja, da je bilo to pravilo spoštovano.

V sodbi VSL II Cp 2499/2017 z dne 4. 4. 2018, 11. točka obrazložitve, kjer je drugostopenjski organ zavrnitev pritožbe obrazložil takole: "navedbe niso bistvene in niso mogle vplivati na drugačno odločitev". Tam je sodišče obravnavalo primer, ko se niti organ prve stopnje, ki je odločil o izključitvi, ni opredelil do trditev izključenega člana, prva stopnja je odločila brez zaslišanja.

Navsezadnje ZDru-1 vzpostavlja domnevo, da je tako, tudi v primeru, ko pritožbeni organ sploh ne sprejme odločitve (druga poved drugega odstavka 14. člena ZDru-1).

Da drugostopenjskemu organu združenja ni treba odgovoriti na očitno neutemeljene pritožbene trditve, tudi sklep VSL II Cp 2482/2017, 9. točka obrazložitve.

Sodba Vrhovnega sodišča II Ips 85/2021 z dne 9. 2. 2021 in več odločitev višjih sodišč, med njimi VSL I Cp 259/2022.

Konkretno gre za trditve, da so tudi drugi nedovoljeno krmili divjad zunaj krmišča oziroma da je to počela ena konkretno navedena oseba (glede kršitve z dne 9. 8. 2020) in da je bilo "že v preteklosti slišati strele" ter da se je kje "že večkrat pojavila prenosna preža" (glede kršitve z dne 18. 8. 2020, ko se tožniku očita individualni lov v nasprotju z dolgoletno prakso le skupinskega lova).

Uradni list RS, št. 24/2015, s spremembami in dopolnitvami, v nadaljevanju OT.

Zakon o društvih (2006) - ZDru-1  - člen 2, 14

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2, 339/2-15

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.