VSL Sklep III Cp 262/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2025-03-21

Barbara Žužek Javornik (preds.), Zvone Strajnar (poroč.), Katja Mramor

odločitev o pravdnih stroških - potrebni stroški - nagrada odvetnika - potrebni pravdni stroški - nagrada za pripravljalno vlogo - brezplačna pravna pomoč

Kateri in kolikšni stroški so bili tožničini pooblaščenki povrnjeni za opravljeno brezplačno pravno pomoč v tej pravdi, je za presojo upravičenosti tožnika do povrnitve njegovih stroškov tega postopka nepomembno.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

II. Tožeča stranka je dolžna toženi stranki povrniti 119,46 EUR stroškov pritožbenega postopka v 15 dneh od vročitve tega sklepa.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom tožnici naložilo, da je dolžna tožencu v roku 15 dni poravnati stroške tega postopka v znesku 3.836,68 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Tožnica je zoper sklep vložila pravočasno pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP). Pritožbenemu sodišču predlaga, naj sklep razveljavi ter zavrne predlog za določitev stroškov toženca oz. prilagodi stroške potrebnim stroškom po pravični in pravilni uporabi 155. člena ZPP.

V pritožbi izpostavlja, da so tožencu priznani stroški nepotrebni oz. previsoki. V postopku dodelitve brezplačne pravne pomoči je sodišče tožnici za poplačilo njene pooblaščenke uporabilo povsem druge kriterije in ji za enake storitve priznalo zgolj 1.142,70 EUR. Tožencu priznane pripravljalne vloge niso z ničemer pripomogle h korektnemu sojenju. Sodišče tudi ni upoštevalo, da pripada stranki za nadaljnje vloge po prvi vlogi zgolj polovična vrednost. Na dokaze toženca se sodišče ni oprlo (pri čemer posebej izpostavlja priznane stroške za pridobivanje potrdil), temveč je sámo pridobivalo potrebne dokaze (stanje na TRR tožnice), stroškov teh dokazov pa ni mogoče priznati tožencu. Toženec niti ni utemeljil potrebnosti stroškov. Sklep o plačilu izvedenca temelji le na domnevno opravljenih storitvah. Obe pravdni stranki sta izvedencu na roke plačali vsaka po 500 EUR. S sklepoma z dne 26. 11. 2017 in 11. 9. 2018 pravdni stranki nista bili obveščeni o priznanju stroškov za izvedenca in nista imeli možnosti tega prej uveljavljati kot v tej pritožbi. Komentira potek postopka pred sodiščem prve stopnje in kritizira sodbo. Sodišču očita predolgo trajanje postopka (več kot 8 let), zaradi česar sta ji bili kršeni pravici iz 22. in 23. člena Ustave (URS) ter pravica do sojenja v razumnem roku in pravica do poštenega sojenja iz 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic (EKČP). Poudarja še, da pri določitvi preživnine ne morejo veljati enaka pravila kot pri ostalih civilnopravnih postopkih. Vendarle gre v danem primeru za nepravdni postopek, kjer so pravila glede določanja stroškov drugačna.

3. Toženec v odgovoru na pritožbo argumentirano oporeka pritožbenim navedbam. Predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov odgovora na pritožbo tožnici.

5. Pritožnica nima prav, ko opozarja, da gre v tej zadevi za nepravdni postopek. Toženec je v letu 2016 vložil tožbo za razvezo zakonske zveze, pritožnica pa takoj zatem nasprotno tožbo za določitev preživnine, ki je bila izločena iz spora o razvezi in se je obravnavala v tej pravdi. Ker je (pri)tožnica v tej pravdi v celoti propadla, ji je sodišče prve stopnje pravilno naložilo v plačilo vse tiste toženčeve priglašene stroške postopka, ki jih je ocenilo kot potrebne in skladne z Odvetniško tarifo - OT (prvi odstavek 154. člena in prvi odstavek 155. člena ZPP). Tožencu ob priglasitvi stroškov ni bilo treba posebej utemeljevati njihove potrebnosti.

6. Kateri in kolikšni stroški so bili tožničini pooblaščenki povrnjeni za opravljeno brezplačno pravno pomoč v tej pravdi, je za presojo upravičenosti tožnika do povrnitve njegovih stroškov tega postopka nepomembno. Po vsebini gre namreč za povsem druge stroške - to je za stroške v zvezi z zastopanjem druge stranke, ki niso bili priglašeni za iste odvetniške storitve in stroške niti ne za isto obdobje odvetniškega zastopanja, poleg tega pa je bilo o teh stroških odločeno tudi ob upoštevanju drugih zakonskih pravil (pri tem gre izpostaviti zlasti določbo petega odstavka 17. člena Zakona o odvetništvu (ZOdvT) o upravičenosti do polovičnega plačila za delo odvetnika, ki izvaja storitev brezplačne pravne pomoči).

7. Pritožbena kritika glede previsoko odmerjenih stroškov tožencu ni utemeljena. Pritožnica ne konkretizira, zakaj priznane pripravljalne vloge niso z ničemer pripomogle h korektnemu sojenju, niti ne navede, katere pripravljalne vloge naj bi bile po njenem mnenju nepotrebne. Toženec je sicer res vložil večje število pripravljalnih vlog, vendar pa so imele te vloge pomembno vsebino za dokazovanje pravno relevantnih dejstev in so kot take prispevale k njegovemu uspehu v postopku. Ob tem gre poudariti, da ima vsaka stranka v postopku pravico in dolžnost odgovarjati na navedbe nasprotne stranke ter predlagati in komentirati izvedbo dokazov (primerjaj prvi odstavek 5. člena in prvi odstavek 7. člena ZPP). Iz podatkov spisa je razvidno, da je toženec v polni meri izkoristil svojo pravico do obrambe (utemeljenosti tožbenega zahtevka je oporekal iz več razlogov) ter da te pravice ni zlorabil z vlaganjem vsebinsko praznih ali ponavljajočih se vlog, ki bi po nepotrebnem obremenjevale postopek.

8. Ne drži, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo, da pripada odvetniku za nadaljnje vloge po prvi pripravljalni vlogi (pravilno: po drugi pripravljalni vlogi) zgolj polovična vrednost nagrade. Sodišče prve stopnje je ustrezno upoštevalo določila Tar. št. 19 Odvetniške tarife in tožencu ni priznalo vseh priglašenih točk za posamezne pripravljalne vloge ravno iz tega razloga (glej 8. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa).

9. Glede na predmet spora (upravičenost tožnice do preživnine po razvezi zakonske zveze) in glavne ugovore toženca (da je do nevzdržnosti zakonske zveze prišlo zaradi tožničinega intimnega razmerja z drugim moškim ter da tožnica dejansko ni nepreskrbljena oz. bi jo moral preživljati nov zunajzakonski partner) uradna potrdila, ki jih med postopkom pridobil toženec, niso bila nepotrebna. Z njimi je toženec dokazoval kraj prebivališča tožnice in njenega novega partnerja, premoženjsko stanje tožnice in nedokazanost očitanega mu kaznivega dejanja zoper tožnico. Iz obrazložitve pravnomočne sodbe je razvidno, da se sodišče pri odločanju o tožbenem zahtevku ni oprlo zgolj na uradno pridobljene podatke o stanju na TRR tožnice, temveč je vpogledalo tudi v uradna potrdila, ki jih je predložil toženec, ter pri odločanju upoštevalo tudi te dokaze (glej zlasti 17. in 18. točko obrazložitve pravnomočne sodbe).

10. Pritožbeno nasprotovanje plačilu stroškov izvedenca psihiatrične stroke ni utemeljeno. Izvedenec je opravil svoje delo, strankama pa je bilo naloženo, da vsaka založi polovico predujma zanj (sklepa z dne 5. 6. 2017 in z dne 11. 9. 2018). Ker je tožnica v pravdi izgubila, je dolžna tožencu povrniti njegovo polovico založenih stroškov za izvedenca.

11. Pritožbena kritika poteka in trajanja postopka pred sodiščem prve stopnje za presojo pravilnosti in zakonitosti izpodbijanega sklepa ni pravno pomembna. Prav tako ne nasprotovanje razlogom že pravnomočne sodbe. Z izpodbijanim sklepom je bilo odločeno le o stroških postopka in za uspeh s pritožbo bi tožnica morala navesti konkretizirane razloge, ki bi se izkazali za utemeljene.

12. Ker pritožbeni razlogi niso utemeljeni, pritožbeno sodišče pa tudi ni ugotovilo nobenih drugih uradoma upoštevnih kršitev (drugi odstavek 350. člena v zvezi s 366. členom ZPP), je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

13. Izrek o pritožbenih stroških temelji na določbi prvega odstavka 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP in prvim odstavkom 155. člena ZPP. Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške, tožencu pa je dolžna povrniti njegove potrebne stroške odgovora na pritožbo v višini 119,46 EUR (to je priglašenih 160 točk za odgovor na pritožbo, kar ob upoštevanju vrednosti točke 0,60 ustreza 96 EUR, ter se poveča za 2 % materialne stroške (3,2 točke) in za 22 % DDV). Priznane pravdne stroške je dolžna tožnica tožencu povrniti v roku 15 dni od vročitve tega sklepa (prvi in drugi odstavek 313. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 154, 154/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.