VSL Sklep I Ip 30/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-02

predlog dolžnika za odlog izvršbe - hipotekarni dolžnik - zakonska analogija - tožba za nedopustnost izvršbe - verjetnost uspeha v pravdni zadevi - potrošnik - dom dolžnika - korist mladoletnega otroka - tehtanje interesov strank

Obrazložitev sodišča prve stopnje je v obravnavanem primeru že objektivno zelo skopa, še toliko bolj pa je to razvidno glede na zelo visoko višino izterjevane terjatve, škodo, ki grozi dolžnikoma in njunemu mladoletnemu otroku (izguba doma) in obsežno procesno gradivo, ki sta ga dolžnika podala v svojem predlogu za odlog izvršbe. Sodišče prve stopnje se ni niti opredelilo do položaja mladoletnega, šoloobveznega otroka dolžnikov, čeprav pravna ureditev varuje njegove koristi. Opredelilo se tudi ni do verjetnosti uspeha dolžnikov v pravdnem postopku oziroma ni pojasnilo, zakaj meni, da se mu o tem ni potrebno opredeliti. Prav tako sodišče prve stopnje dejansko ni opravilo resnega tehtanja položajev in interesov obeh strank postopka ali pojasnilo, zakaj bi takšno tehtanje glede na navedbe dolžnikov v predlogu za odlog izvršbe odpadlo.

I. Pritožbi se ugodi, sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za nov sklep.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se predlog za odlog izvršbe z dne 22. 9. 2025 zavrne.

2. Zoper sklep se po pooblaščencu pravočasno pritožujeta dolžnika. Navajata, da je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog dolžnikov za odlog izvršbe iz posebno upravičenih razlogov na prazen in vsebinsko neopredeljen način, brez vsebinske izvedbe tehtanja škode, ki lahko nastane dolžnikoma glede na dejstvo, da predstavlja nepremičnina, glede katere teče izvršba, njihov dom in prebivališče šolajočih se otrok. Nesprejemljiva in ustavno neskladna je obrazložitev izvršilnega sodišča, da realizacija izvršbe sama po sebi, tudi če gre za prodajo stanovanja, v katerem dolžnika živita skupaj z otroki, ni nenadomestljiva ali težko nadomestljiva škoda, saj naj bi se ta škoda morala izkazovati v drugih dobrinah dolžnikov. Takšno razlogovanje spregleda obstoj več ustavno zagotovljenih pravic na strani dolžnikov, ki so v konfliktu s pravico upnika, pri čemer med upnikom in dolžnikom poteka pravda, od rezultata katere bo odvisna dopustnost izvršbe. Poleg tega je sodišče prve stopnje zakonske razloge za odlog izvršbe na predlog dolžnikov razlagalo izjemno restriktivno s tem, da je intenzivno škodo zaradi izgube doma (škoda zaradi realizacije obravnavane izvršbe) opredelilo kot pravno nepriznano škodo. Sodišče prve stopnje ni opravilo ustreznega tehtanja nasprotujočih si interesov upnika in dolžnika, kar je bistvena vsebina zakonskih pogojev za odlog tudi po drugem odstavku 71. člena ZIZ. Pri tem ni opravilo vsebinskega tehtanja vseh ustavno zagotovljenih pravic, ki varujejo dolžnika, temveč je z izjemno kratko in restriktivno argumentacijo dolžnikov predlog zavrnilo. Pomembno je izpostaviti, da sta dolžnika na stališču, da je izvršba vsebinsko neutemeljena, ter da je hipoteka, na podlagi katere upnik temelji svojo izvršbo, v materialnem pogledu (zaradi nastopa prekluzivnega roka) prenehala. Takšen materialnopravni učinek ima za posledico nedovoljenost izvršbe. Glede tega poteka pravda med upnikom in dolžnikoma pred pravdnim sodiščem. Sodišče se v obrazložitvi sploh ni opredelilo do položaja prebivališča dolžnikovih otrok, čeprav je eden izmed posebno upravičen razlogov za odlog izvršbe prav šolanje otroka. Otroci so posebej varovana kategorija subjektov, zlasti pri svojem razvoju, ki ne more biti učinkovit, če nimajo na voljo ustreznih socialnih razmer, v katerih lahko kakovostno opravljajo šolske obveznosti. Ob tem še posebej poudarjata, da se eden izmed otrok udejstvuje oz. trenira pri bližnjem košarkarskem klubu A., in sicer kar 6-krat na teden. Zaradi navedenega je potrebno izpostaviti, da je za dolžnikove otroke izjemnega pomena, da ohranita dom vsaj do konca pouka v tem šolskem letu. Posebne okoliščine na strani dolžnikov kot družine z mladoletnim otrokom pa absolutno pretehtajo interes upnika (družbe za upravljanje premoženja v celotnem korporacijskem imetništvu države). Ker gre v tej zadevi za tipični primer tehtanja med človekovimi oziroma ustavnimi pravicami v t. i. "horizontalnih" razmerjih oziroma v razmerju medsebojno prirejenih subjektov, bi za presojo bilo potrebno uporabiti metodo praktične konkordance. Sodišče pri tem mora obseg izvrševanja vsake od nasproti si stoječih pravic zmanjšati na tisto mero, ki je nujna zaradi uresničitve človekove pravice drugega. Načelo sorazmernosti predstavlja varstveno kavtelo pred prekomernimi posegi nosilcev javne oblasti v pravice posameznikov (subjektov zasebnega prava). Poleg tega je tudi sama obrazložitev zavrnitve predloga za odlog glede na resnost položaja dolžnikov oz. pritožnikov premalo opredeljena in vsebinsko izvotljena. Izvršilno sodišče na primer sprejme stališče, da pritožnika (ki jima grozi izguba doma) za trditve o verjetnosti nastanka nenadomestljive ali težko nadomestljive škode nista predložila nobenega dokaza, ampak sta po stališču sodišča zgolj pavšalno navajala, da jima grozi nenadomestljiva škoda. Iz k predlogu predložene tožbe izhajajo tako dokazi kot tudi pravna naziranja, ki kažejo, da sta dolžnika poplačala vse nepremičnine, katerih sta postala solastnika na podlagi prodajne pogodbe (stanovanje ter parkirna mesta) družbi B. d.o.o. v celoti, ta se je tudi zavezala priskrbeti izbrisno pobotnico glede vknjiženih hipotek. Poleg tega pa iz tožbe na ugotovitev nedopustnosti izvršbe, ki je bila predložena predlogu za odlog izvršbe tudi izhaja, da je hipoteka v materialno pravnem pogledu prenehala, zaradi česar ni temelja za uveljavitev zastavne pravice, ki je zaradi materialno pravnega prenehanja ostala le formalno vpisana v zemljiški knjigi. Trditvena in dokazna podstat torej kaže na (veliko) verjetnost (znotraj načela materialne resnice), da materialna pravica, na kateri upnik temelji svoj izvršilni zahtevek, sploh ne obstoji. To pa je t.i. netipični opozicijski razlog, ki rezultira v nedopustnosti izvršbe. Morebitna izvedba izvršbe pred pravnomočnostjo sodne odločitve v tožbi za nedopustnost izvršbe pa bi pomenila nepovratno stanje, kjer reparacija v naravi (torej restitucija) ne bi bila več mogoča. Poleg tega bi dolžnika (skupaj s šolajočimi se otroci) v času trajanja pravdnega postopka lahko že ostala brez prebivališča, zaradi česar premoženjska reparacija po pravnomočnosti opozicijske tožbe ne bi mogla odpraviti vseh nedopustnih posledic na strani dolžnikov. Po drugi strani upniku (ki je gospodarska družba v državnem korporacijskem imetništvu in upravljavec javnega premoženja) zaradi čakanja na pravnomočno odločitev večja škoda v nobenem primeru ne more nastati, saj ima formalno vpisano hipoteko na nepremičnini, glede katere tržni trendi (kar je notorno dejstvo) ne kažejo negativnega trenda. Sodišče prve stopnje je torej imelo v času odločanja vse podatke in vse zatrjevane ter pojasnjene okoliščine, ki kažejo na verjetnost utemeljenosti tožbenega zahtevka dolžnikov in je kolikor bi dejansko štelo, da je predlog pritožnikov pomanjkljivo dokazno podprt, opustilo materialno procesno vodstvo. S tem je izpodbijani sklep arbitrarno posegel v ustavno zagotovljeno pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave RS, prav tako pa je tudi vsebinsko izvotlil pravico do pravnega sredstva po 25. členu Ustave RS. Upnik ni fizična oseba in ni nosilec tistih ustavno zagotovljenih pravic, ki se nanašajo le na fizične osebe. Upnik poleg tega ni pravna oseba v imetništvu drugih subjektov zasebnega prava, temveč je državna družba za upravljanje javnega premoženja. Poleg tega dolžnika oporekata obstoju zastavne pravice v materialnem pogledu, in sicer iz več razlogov, kar je predmet opozicijske tožbe. Vse navedene okoliščine imajo značilnosti notornih oz. obče poznanih dejstev. Priglašata pritožbene stroške.

4. V obravnavanem primeru je sodišče prve stopnje dovolilo izvršbo na podlagi neposredno izvršljivega notarskega zapisa opr. št. SV 1900/08 z dne 11. 8. 2008, ki obsega pogodbo o kratkoročnem kreditu št. 000 z dne 11. 8. 2008, pogodbo o zastavi nepremičnin št. 001/2008 ter sporazum o zavarovanju denarne terjatve po 142. členu SPZ, in neposredno izvršljivega notarskega zapisa opr. št. SV 188/2010 z dne 23. 2. 2010, ki obsega pogodbo o kratkoročnem kreditu št. 000 z dodatkom št. 1, št. 3 in dodatkom št. 4, pogodbo o zastavi nepremičnin št. 002/2010 ter sporazum o zavarovanju denarne terjatve z zastavo nepremičnin po 146. členu SPZ in po 142. členu SPZ, zoper dolžnika kot nova lastnika zastavljenih nepremičnin. Dolžnika imata položaj realnega oziroma zastavnega dolžnika, ki ni hkrati osebni dolžnik, saj sta pridobila lastninsko pravico na nepremičninah, ki so bile že pred tem obremenjene s hipoteko.

5. Dolžnika sta vložila v izpodbijanem sklepu obravnavani predlog za odlog izvršbe. Iz razlogov sodišča prve stopnje izhaja, da škoda, ki jo zatrjujeta dolžnika in ki bi jima lahko nastala zaradi izvršilnega postopka oziroma zaradi realizacije izvršbe, ne more predstavljati nenadomestljive ali težko nadomestljive škode, ki je varovana v 71. členu ZIZ. Posledic, do katerih pride že zaradi izvršbe same namreč ni mogoče šteti kot nenadomestljivo škodo, ki bi opravičevala odlog izvršbe. Zato sodišču ni bilo potrebno presojati, ali bi ta škoda presegala škodo, ki bi nastala upniku zaradi odloga izvršbe. Pa tudi sicer dolžnika nista z ničemer izkazala, da bi bila nenadomestljiva ali težko nadomestljiva škoda, ki bi jima nastala s takojšnjo izvršbo, večja od tiste, ki zaradi odloga lahko nastane upniku. Tudi dejstvo, da je izvršba dovoljena na dolžnikov dom, še ni razlog za njeno nedopustnost, upnik je upravičen do prisilnega poplačila terjatve tudi iz take nepremičnine. Sodišče ugotavlja, da dolžnika nista ustrezno zatrjevala in ne izkazala, da gre v predmetni zadevi za izterjavo terjatve, ki je očitno nesorazmerna glede na ugotovljeno vrednost nepremičnine. Prvi pogoj - da gre za prodajo stanovanja, ki je njun dom, sta dolžnika izkazala, vendar bi morala zatrjevati in izkazati še nesorazmernost med višino terjatve in vrednostjo nepremičnin ter sodišču posredovati obrazloženo mnenje pristojnega Centra za socialno delo, iz katerega bi izhajalo, da bi takojšnja izvršba ogrozila preživljanje dolžnikov ali njunih družinskih članov, česar pa nista storila.

6. Sodišče lahko na predlog dolžnika popolnoma ali deloma odloži izvršbo, če dolžnik izkaže za verjetno, da bi s takojšnjo izvršbo pretrpel nenadomestljivo ali težko nadomestljivo škodo in da je ta škoda večja od tiste, ki zaradi odloga lahko nastane upniku, ob obstoju katerega od upravičenih razlogov od 1. do 12. točke prvega odstavka 71. člena ZIZ. Sodišče pa lahko po drugem odstavku istega člena na predlog dolžnika ali po uradni dolžnosti izvršbo odloži tudi, če so za to podani posebno upravičeni razlogi, primeroma našteti v 1. do 3. točki drugega odstavka, oziroma kakšni drugi posebno upravičeni razlogi po 4. točki drugega odstavka 71. člena ZIZ.

7. Višje sodišče najprej ugotavlja, da je obrazložitev sodišča prve stopnje v obravnavanem primeru že objektivno zelo skopa, še toliko bolj pa je to razvidno glede na zelo visoko višino izterjevane terjatve, škodo, ki grozi dolžnikoma in njunemu mladoletnemu otroku (izguba doma) in obsežno procesno gradivo, ki sta ga dolžnika podala v svojem predlogu za odlog izvršbe. Pritrditi je treba tudi trditvi dolžnikov, da se sodišče prve stopnje ni niti opredelilo do položaja mladoletnega, šoloobveznega otroka dolžnikov, čeprav pravna ureditev varuje njegove koristi. Opredelilo se tudi ni do verjetnosti uspeha dolžnikov v pravdnem postopku oziroma ni pojasnilo, zakaj meni, da se mu o tem ni potrebno opredeliti. Prav tako sodišče prve stopnje dejansko ni opravilo resnega tehtanja položajev in interesov obeh strank postopka ali pojasnilo, zakaj bi takšno tehtanje glede na navedbe dolžnikov v predlogu za odlog izvršbe odpadlo. Obrazložitev sodišča prve stopnje se tako pokaže kot neustrezna do te mere, da jo je mogoče opredeliti kot navidezno, brez razlogov o odločilnih dejstvih, kar predstavlja bistveno kršitev pravil postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ. Že iz teh razlogov je pritožbi po presoji višjega sodišča treba ugoditi in zadevo vrniti v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ), v katerem bo sodišče prve stopnje svojo odločitev moralo obrazložiti tako, da bo dosežen standard obrazložene sodne odločbe in da bo zadoščeno pravici dolžnikov do izjave in do pravnega sredstva.

8. V novem postopku naj sodišče prve stopnje poleg ostalih podlag za odlog izvršbe presodi tudi, ali so podani pogoji za uporabo analogije intra legem glede presoje izpolnjenosti objektivnega pogoja za odlog izvršbe iz posebno upravičenih razlogov po 3. točki drugega odstavka 71. člena ZIZ, ob tem, da ni najti očitnega namena zakonodajalca, da hipotekarnemu dolžniku (ki ni obenem tudi osebni dolžnik upnika, temveč je nepremičnine kupil od prvotnega dolžnika, pri čemer jih ni sam zastavil in tudi ni stranka kreditne pogodbe) v primeru, kot je obravnavani, onemogoči odlog izvršbe oziroma pravico do sodnega varstva. Vsako sodišče mora namreč paziti na ustavne pravice strank, med njimi na pravico do sodnega varstva. Kadar sodišče v zakonu opazi (protiustavno) pravno praznino,

jo mora zapolniti z analogijo intra legem oziroma je dolžno zakon ustavno skladno razlagati (prim. VSRS sklep II Ips 290/2016).

9. ZIZ namreč v 3. točki drugega odstavka 71. člena ZIZ določa, da sodišče odloži izvršbo iz posebno upravičenih razlogov, ko dolžnik - potrošnik zatrjuje neveljavnost pravnega posla iz neposredno izvršljivega notarskega zapisa. Dani izvršilni postopek se je pričel po uveljavitvi novele ZIZ-M, zato uporaba sodne prakse,

ki se nanaša na postopke, ki so se pričeli pred tem datumom in ki predvideva še širše uveljavljanje verjetnosti uspeha v pravdnem postopku, ne pride v poštev. Ker se je izvršilni postopek pričel po spremembi ZIZ-M, namreč dolžnika nimata varovanega pravnega pričakovanja, da bo sodišče odločalo skladno s pred spremembo zakona usklajenim materialnopravnim stališčem v sodni praksi. Skladno s petim odstavkom 74. člena ZIZ lahko sodišče odloži izvršbo iz razloga po 3. točki drugega odstavka 71. člena tega zakona do pravnomočne odločitve pravdnega sodišča. Sodišče mora postopek s tako tožbo izvesti kot prednostno zadevo brez odlašanja. Če tožba še ni vložena, sodišče celo napoti dolžnika, da v 30 dneh vloži tožbo na neveljavnost pravnega posla iz neposredno izvršljivega notarskega zapisa, in za ta čas odloži izvršbo, razen če iz trditev dolžnika in izvršilnega naslova očitno izhaja, da dolžnik nima izgledov za uspeh. Iz citiranih zakonskih določil izhaja, da sodišče dolžnika ne poziva, naj vloži tožbo in izvršbe ne odloži le, če iz trditev dolžnika in izvršilnega naslova očitno izhaja, da dolžnik nima izgledov za uspeh. Izvršilno sodišče v takem verjetnost uspeha v pravdi presodi le na podlagi formalne preverbe v predlogu podanih navedb. Tudi v predlogu spremembe ZIZ-M je navedeno, da se za dopustitev odloga v času, ko je dolžnik potrošnik že vložil tožbo v pravdnem postopku, po predlagani ureditvi v novi 3. točki drugega odstavka 71. člena zakona ne upoštevajo merila iz veljavnega prvega odstavka 71. člena zakona, po katerih mora dolžnik izkazati za verjetno, da bi s takojšnjo izvršbo pretrpel nenadomestljivo ali težko nadomestljivo škodo in da je ta škoda večja od tiste, ki zaradi odloga lahko nastane upniku, saj je navedeno merilo sodna praksa v določenih primerih razlagala zelo strogo. Namesto tega se odlog dolžniku potrošniku dovoli vedno, kadar je vložil tožbo na neveljavnost pravnega posla iz neposredno izvršljivega notarskega zapisa.

Iz navedenih razlogov pa ZIZ določa, da pravdno sodišče obravnava zadevo, kot je obravnavana, kot prednostno zadevo brez odlašanja. Zaradi varstva upnika je namreč določeno, da mora pravdno sodišče postopek v zvezi s tožbo na neveljavnost pravnega posla iz neposredno izvršljivega notarskega zapisa izvesti kot prednostno zadevo brez odlašanja, podobno kot zakon že določa za pravdo ali drug postopek za ugotovitev nedopustnosti izvršbe (59. in 60. člen zakona).

10. Ob presoji, če so izpolnjeni pogoji za uporabo navedenih določil, se bo sodišču seveda zastavilo vprašanje, ali imata dolžnika položaj potrošnika. Pojem potrošnika je v slovenskem Zakonu o varstvu potrošnikov opredeljen smiselno enako kot v Uredbi Sveta (ES) 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. Potrošnik je fizična oseba, ki pridobiva ali uporablja blago in storitve za namene izven njegove poklicne ali pridobitne dejavnost. V vsakem konkretnem primeru je treba presoditi položaj osebe glede na naravo in namen pogodbe. Ista oseba se lahko na primer šteje za potrošnika v okviru določenih transakcij in za gospodarski subjekt v okviru drugih. Varstvo velja za pogodbe, ki so sklenjene zunaj in neodvisno od poklicne ali pridobitne dejavnosti, z edinim ciljem, da se zadovoljijo potrebe zasebne potrošnje posameznika. Pojem "potrošnika" je torej opredeljen z nasprotjem od pojma "gospodarski subjekt". Potrošnik je v podrejenem položaju glede pogajalske sposobnosti in ravni obveščanja. Namen varstva je v zagotovitvi primerne zaščite potrošnika kot pogodbene stranke, ki velja za gospodarsko šibkejšo ali pravno manj izkušeno od sopogodbenika, ki dejavnost opravlja poklicno ali pridobitno (tako VSRS Predlog II Ips 98/2018). Dolžnika sta sicer z nakupom nepremičnin vstopila v položaj prvotnega hipotekarnega dolžnika glede obveznosti dopustitve izvršbe na njune nepremičnine, vendar to še ne pomeni nujno, da sta vanj vstopila kot gospodarski subjekt, z namenom zadovoljitve gospodarskih ciljev in ne zasebnih ciljev. Od odgovora na to vprašanje je odvisna upoštevnost navedbe v predlogu dolžnikov za odlog izvršbe o tem, da menita, da bosta v pravdnem postopku uspela. Višje sodišče nanj ne more odgovoriti prvo, saj sklep sodišča prve stopnje o naravi razmerij med vsemi deležniki in njihovih vlogah, položajih v teh razmerjih, nima nikakršnih dejanskih ugotovitev. Zato bo tudi šele po ugotovitvi teh dejanskih dejstev sodišče prve stopnje lahko presodilo, ali so podani pogoji za odlog izvršbe, ker iz trditev dolžnikov očitno ne izhaja, da v pravdnem postopku nimata izgledov za uspeh.

11. Odločitev o stroških pritožbenega postopka je višje sodišče skladno s tretjim odstavkom 165. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pridržalo za nov sklep.

Prim. S. Nerad, Pravna praznina in protiustavna pravna praznina, Pravna praksa, št. 29-30/2010, str. 6 ter 10. točko odločbe US U-I-192/15 z dne 11. 2. 2016.

O zahtevi po ustavnoskladni razlagi zakona glej M. Pavčnik v: M. Pavčnik in A. Novak (ur.), (Ustavno)sodno odločanje, GV Založba, Ljubljana 2013, str. 73-75.

VSL Sklep I Ip 121/2018 z dne 7. 2. 2018, VSM Sklep I Ip 817/2017 z dne 21. 11. 2017, VSL Sklep II Ip 2629/2017 z dne 6. 12. 2017, VSM Sklep I Ip 481/2018-2 z dne 22. 8. 2018, VSL Sklep II Ip 392/2020 z dne 3. 10. 2022 in VSL Sklep I Ip 1493/2020 z dne 12. 1. 2021 in drugi.

PREDLOG EVA: 2020-2030-0001, prva obravnava, str. 49.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 71, 71/1-5, 71/2, 71/2-1, 71/2-3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.