VSL Sklep IV Cp 29/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2025-01-14

Polona Marjetič Zemljič (preds.), Metoda Orehar Ivanc (poroč.), Maša Butenko

nasilje v družini - ukrep prepovedi približevanja in vzpostavljanja stikov - prepustitev stanovanja - ekonomsko nasilje - psihično nasilje - neizkazanost - ugotovljeno dejansko stanje - dokazna ocena - upravičeni vlagatelj zahteve - mlajši mladoletnik

Postopek se začne na predlog otroka le, če je starejši od 15 let, sicer pa na predlog staršev, skrbnika ali CSD.

Ekonomsko in pishično nasilje ni izkazano, zato je bil predlog za izrek ukrepov prepovedi približevanja in navezovanja stikov s predlagateljicama utemeljeno zavrnjen.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

II. Predlagateljici sami trpita svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, (1) da se prvi predlagateljici in nasprotnemu udeležencu ne dovoli vpogleda v izjavo druge predlagateljice o neformalnem razgovoru na sodišču (I. točka izreka), (2) da se predlog druge predlagateljice zavrže (II. točka izreka), (3) da se zavrne predlog prve predlagateljice za izrek ukrepov prepovedi približevanja in navezovanja stikov s predlagateljicama ter prepustitve stanovanja za obdobje dvanajstih mesecev ter izrek denarne kazni za primer kršitve ukrepov (III. točka izreka).

2. Predlagateljici v pritožbi zoper navedeni sklep uveljavljata pritožbene razloge zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka. Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da predlogu ugodi, podrejeno pa, naj izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče mora upoštevati vse dokaze. Izjavi ene stranke lahko sledi le v primeru, če jo potrjujejo tudi drugi dokazi. Take dokazne ocene v izpodbijanem sklepu ni.

Nesporno je, da se je nasprotni udeleženec 18. 11. 2023 izselil iz skupnega domovanja, da je dom nadzoroval z video kamerami (da ju je zalezoval) in da je vanj nenapovedano vstopal celo na način, da je večkrat na silo odstranil varovalo.

Dne 18. 12. 2023 je ob nenapovedanem obisku prišlo do uporabe fizičnega nasilja (začel porivati čez prag, sunkovito iztrgal vrtalnik iz rok in ga nesel nad njeno glavo). Iz izjave priče jasno izhaja, da je bila ogrožena in da se lahko le priči zahvali, da ni bila poškodovana. Iz dogodka je razvidno, da ga pri dosegi cilja nič ne ustavi. Ker ni živel na naslovu, ni imel razloga, da bi odstranil varovalo. Varovalo se uporabi le, kadar sta predlagateljici doma, kar pomeni, da si NU želi omogočiti vstop v času, ko se želita predlagateljici zavarovati. Prišel je zgolj zaradi odstranitve varovala, kar bi mu omogočilo kontrolo kot v preteklosti. Dogodek tudi dokazuje, da nasprotni udeleženec v izpovedbi ni bil verodostojen. Za ugotovitev nasilja zadostuje dejstvo, da je bila v podrejenem položaju; ni treba, da bi škoda že nastala. Ker za svoje ravnanje ni ponudil razumnega pojasnila, ni logično, da je sodišče njegovo izjavo štelo kot verodostojno. Protispisna je ugotovitev, da iz izjave priče izhaja, da sta oba udeleženca enakovredno sodelovala v konfliktu. V ugotovitvi, da je nasprotni udeleženec zgolj hotel predlagateljici odvzeti vrtalnik, je sodišče spregledalo, da niti nasprotni udeleženec ni trdil, da je predlagateljica imela vrtalnik v roki, ampak je zatrjeval, da mu ga je hotela iztrgati. Sodišče je ustvarilo fiktiven potek dogodkov in ni izhajalo iz navedb in izvedenih dokazov.

Od leta 2016 je bila v pretežni meri žrtev ekonomskega nasilja. V zvezo je vstopila s primerljivim ekonomskim položajem. Po skupni odločitvi v 2011 je prevzela skrb za otroka in prenehala poslovati. Nasprotni udeleženec ji ni nikoli omogočal dostopa do premoženja; mesečna denarna sredstva je dobivala le ob njegovem soglasju. Skupnega doma ni želel vknjižiti na oba. Odtlej je bila v celoti finančno odvisna od nasprotnega udeleženca, ki ji je odrejal, kaj sme delati, kako in koliko denarja sme porabiti, morala je ves čas skrbeti za hčer, nasprotnega udeleženca velik del časa niti ni bilo doma. Neodvisnost bi bila izkazana, če bi oba enakovredno pridobivala premoženje, tako pa je vse dobival nasprotni udeleženec, četudi je sama investirala svoje celotno posebno premoženje, pri poslu pomagala in skrbela za družino. Nič od tega ni rezultiralo v formalnem lastništvu na skupnem premoženju. Dejstvo, da je kljub visokim prihodkom nasprotnega udeleženca morala založiti vse svoje posebno premoženje, kaže na nemoč. Po razpadu zveze se nima kam preseliti. Ukinjene so bile kartice, dostop do skupnih računov, do podatkov njenega poslovanja v skupnem podjetju in odvzet del sredstev v njenih skladih. Kljub visoki vrednosti premoženja (skoraj gotovo presega 1. mio EUR), ima dostop le do zneska 9.219,12 EUR, ki ga je že porabila za preživetje. Nasprotni udeleženec se ne odziva na prošnje za vpogled v poslovanje družbe in izplačilo dobička. Zahteva, da nanj prepiše tudi delež v družbi. Kljub drugačnemu stališču v sklepu tak položaj kaže na neenakost v odnosu. Po razpadu zveze se podrejeni osebi onemogoča dostop do skupnega premoženja in se jo spravi v eksistenčno krizo, ki se še stopnjuje z jemanjem stvari v posesti žrtve in onemogočanjem poslovnega udejstvovanja. Sodišče zmotno razume vprašanje skupnega premoženja in domnevno sprejme stališče nasprotnega udeleženca (oziroma ga ne šteje za tako nerazumnega), da je vse premoženje, odplačno pridobljeno v času zveze, njegovo posebno premoženje. Sodišču ni nenavadno, da je morala skleniti notarski sporazum, da brez nasprotne dajatve nasprotnemu udeležencu priznava imetništvo poslovnega deleža. Sodišče spregleda, da posest hiše ne pomeni, da predlagateljica lahko z njo razpolaga. Če bo izgubila posest, ne pomeni, da bo imela dostop do skupnega premoženja. Zgolj izselitev nasprotnega udeleženca ne kaže na enakovrednost, pri čemer mu nikoli ni upala preprečiti posesti in je nasprotni udeleženec vseskozi vztrajal pri nadzoru. V zvezi z njim je postala povsem ekonomsko odvisna in pod trajnim psihičnim pritiskom; še naprej se ji omogoča ekonomsko udejstvovanje, na kar kaže nedopustitev projekta prek inštituta. Stvari, ki jih je 29. 6. 2024 vzel, ni hotel vrniti. To ponovno nesporno kaže, da nasprotni udeleženec ne zasleduje razumnih ciljev, ampak ji želi le škodovati. Sodišče ji očita odsvojitev dveh premičnin, kar je storila zaradi pridobitve sredstev za preživljanje sebe in hčere, ravnanja nasprotnega udeleženca, ki ima 5.500 EUR plače, pa označuje kot neprimeren poskus zavarovanja svojih interesov.

Nadzor izvršuje tudi nad hčerjo, ki je ne želi preživljati, plačilo sredstev ali vračilo predmetov pa pogojuje s tem, da se mu hči podredi. Zaradi tega je začela očeta celo zavračati. Da bi jo zavarovala, je najela terapevtko, pri čemer je bil nasprotni udeleženec sprva povsem pasiven, nato pa začel plačevati stroške in sodelovati v terapiji.

Nadzor ohranja tudi z ravnanji z znaki psihičnega nasilja. Skuša ohraniti video in osebni nadzor. Od leta 2022 jo zaničuje in ponižuje; izjavljal je, da je nesposobna, da ni dovolj hitra in učinkovita, da ni izpolnila pričakovanj, da laže, krade in ni ustrezno poskrbela za hčerino vzgojo. Tudi po razpadu zveze jo ponižuje in navaja, da bo po petih letih boga in se mu že daj smili, da jo bo hči zapustila, ker ne bo imela sredstev in podobno. V hišo prihaja izključno s ciljem nadzora nad njo in izvajanjem pritiska. Res je prejela nekaj predlogov glede ureditve skupnega premoženja, a so bili podani v smislu vzemi ponujeno ali pa ne boš dobila ničesar. Vprašanja glede ponudb in skupnega premoženja v zaslišanju niso bila dovoljena, sedaj pa je na teh ugotovitvah utemeljen sklep o neizkazanosti nasilja. Tako ravnanje je arbitrarno in zunaj pravil kontradiktornega postopka. Večkrat je prosila nasprotnega udeleženca, da se ji omogoči vpogled v celotno skupno premoženje, a tega niče, zaradi česar ima težave pri sprožanju postopkov o delitvi skupnega premoženja. Nasprotni udeleženec je sposoben psihičnega in ekonomskega nasilja, v določenih trenutkih pa tudi fizičnega nasilja. Pritožnica se ga boji, kar izkazuje zdravstvena dokumentacija. Razumnost in upravičenost strahu izhaja tudi iz izpovedi priče. Ker ne ve, česa je zmožen, je izrek ukrepa nujen. Sodišču se ni zdelo čudno, da odnaša postelje, mize, ženska oblačila in podobno, sočasno pa prinaša nož. Nasprotni udeleženec izsiljuje tudi drugo predlagateljico - obljublja ji denar, če bo naredila kaj po njegovem navodilu. Tudi želja po prisilni izselitvi pritožnice in življenju hčere z njim je nerazumna. Hči je še premlada in ga ta čas zavrača. Sodišče relativizira iracionalna ravnanja nasprotnega udeleženca, na drugi strani pa psihološko napačno ocenjuje obe predlagateljici in še posebej pritožnico označuje za osebo, ki hčer vpleta v spore in podobno.

Ker ji vsebina razgovora s hčerjo ni znana, sodišče pa na podlagi razgovora dela določene neravne zaključke oziroma vtise, vidi v postopku problem. Za oceno, da je hči manipulirana ali kaj podobnega ("lojalna do svoje mame"), sodišče ni ustrezno strokovno usposobljeno. Če je dvomilo v resničnost dejstev iz neformalnega razgovora, bi lahko po uradni dolžnosti postavilo izvedenca.

Pravica podati predlog je prepuščena tudi mladoletni osebi. Zakoniti zastopnik jo zgolj zastopa in ne nastopa v njenem imenu. Predloga otroka zato ni mogoče zavreči.

3. Nasprotni udeleženec ni odgovoril na pritožbo.

5. Prva predlagateljica in nasprotni udeleženec sta nekdanja partnerja, druga predlagateljica je njuna trinajstletna hči.

6. Odločitev o zavrženju predloga druge predlagateljice je sodišče prve stopnje oprlo na določbe 2. odst. 22b. čl. Zakona o preprečevanju nasilja v družini (v nadaljevanju ZPND), po katerem se postopek začne na predlog otroka le, če je starejši od 15 let, sicer pa na predlog staršev, skrbnika ali CSD. Stališče je pravilno, pritožbeni očitek o zmotnosti tega stališča pa neutemeljen.

7. Neutemeljen je očitek, da dokazna ocena ni skladna s pravili Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Po 8. čl. ZPP sodišče o dokazanosti dejstev odloči po svojem prepričanju na podlagi vestne in skrbne presoje vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka. Pritožbene navedbe ne vzbujajo dvoma, da ima dokazna ocena v izpodbijanem sklepu vse značilnosti skrbne dokazne ocene. Očitki, da je sodišče spregledalo del posameznih od izpovedb, jim dalo drugačno vsebino od resnične in temeljilo dokazno oceno o posameznih dejstvih zgolj na enem dokazu, niso utemeljeni.

8. Pomislek v zvezi z neseznanitvijo udeležencev z vsebino neformalnega razgovora, ki ga je sodišče opravilo s hčerjo udeležencev, je splošen (pritožnica je navedla, da "vidi problem v postopku"), zato nanj ni mogoče odgovoriti. Da bi odločitev temeljila na čem, kar bi sodišče izvedelo v neformalnem razgovoru, pa ni navedlo v sklepu, iz argumentov in sklepanj sodišča ni razvidno.

9. Očitek, da za ugotovitev, da je hči manipulirana ali kaj podobnega, sodišče nima strokovnega znanja, ni utemeljen. Take ugotovitve v sklepu ni. Ugotovitev, da so dekletove želje in izjave zelo verjetno posledica občutka lojalnosti do matere, pa ni terjala postavitve izvedenca; je sestavni del temeljev psihologije odnosa med staršem in otrokom, kar sodnik, ki odloča v družinskih zadevah, redno prepoznava pri svojem delu. Poleg tega je bila navedena ugotovitev podana med razlogi, na katerih je sodišče utemeljilo zaključek, da psihično nasilje v razmerju do hčere ni verjetno izkazano, iz pritožbenih navedb pa ni razvidno, kako bi sporna ugotovitev vplivala na pravilnost tega zaključka.

10. Iz pritožbenih navedb ne izhaja, da bi sodišče prepovedalo postavitev vprašanj, ki bi lahko vplivala na pravilnost tistih ugotovitev, ki so bile pomembne za odločitev v tem postopku. Uveljavljena kršitev kontradiktornosti tako ni izkazana.

11. Sodišče prve stopnje je podalo razloge o vseh zatrjevanih ravnanjih nasprotnega udeleženca, s katerimi je predlagateljica utemeljevala izrek predlaganih ukrepov. Razlogi so jasni, izčrpni, podani v kontekstu ugotovitev o izrecnih ali konkludentnih dogovorih udeležencev v partnerski zvezi, po njenem razpadu pa v kontekstu dogovarjanj o ureditvi premoženjskih razmerij in kasneje tudi skrbi za skupno hčer. Prva predlagateljica v velikem delu pritožbe ponavlja svoja gledišča, podana pred sodiščem prve stopnje, ne da bi se konkretno soočila z jasno in strukturirano predstavljenimi razlogi v izpodbijanem sklepu. Prepleta dejanske okoliščine, ki jih je zatrjevala v postopku pred sodiščem prve stopnje, in nasprotovanje posameznim ugotovitvam ali razlogom v sklepu, ne da bi argumentirano polemizirala z njimi in ne da bi bilo jasno razvidno, ali nasprotuje dokazni oceni ali sodišče ni ugotovilo določenih pomembnih dejstev in katerih ali nasprotuje le oceni ugotovljenih dejstev. Izrekanje pritožbenega sodišča o teh navedbah bi temeljilo na ugibanju o vsebini pritožbenih očitkov, kar presega njegove pristojnosti v okviru pritožbenega preizkusa.

12. V zvezi s trditvami o ekonomskem nasilju

se je sodišče izreklo na sedmih straneh natančnih razlogov o vsaki od zatrjevanih okoliščin, ki jih je pritožnica v svojih navedbah opredeljevala kot omejevanje njenega poklicnega in poslovnega udejstvovanja ter pridobivanja dohodka, podrejanja, nadzorovanja in siljenja v finančno odvisnost (67. do 84. točka obrazložitve). Na tako izčrpni podlagi je sodišče ugotovilo, - da je imel nasprotni udeleženec v partnerski skupnosti resda boljši položaj kot pritožnica, a to ni bilo posledica njegovih nedopustnih ravnanj, temveč zlasti dejstva, da pritožničino poslovno udejstvovanje ni prinašalo prihodkov in da je finančno skrb za družino prepuščala partnerju, - da nasprotni udeleženec v začetni fazi pogovorov o ureditvi premoženjskih razmerij po razhodu ni izkoriščal ranljivejšega položaja pritožnice, ampak je pristopil sodelovalno in z namero urediti njen socialni in ekonomski položaj, - da nesprejemanje njegovih ponudb s strani pritožnice ne kaže na njegove poskuse nadvlade ali izkoriščanja njene nemoči, - da sta s poglabljanjem spora oba začela postavljati v ospredje lastne želje, zanemarjati interese drugega in do drugega ravnati nekonstruktivno in samovoljno, - da upoštevaje trenutni položaj glede uporabe skupnega premoženja in glede odnosa do hčere pritožnica v razmerju do nasprotnega udeleženca objektivno gledano nastopa opolnomočeno in vsaj enakovredno.

13. Sodišče prve stopnje ni spregledalo nobene od okoliščin, ki jih izpostavlja pritožba, jih je pa ovrednotilo v povezavi z vsemi ostalimi ugotovljenimi dejstvi, ki jih pritožba zanemari. Na tak način - z vrednotenjem le dela ugotovljenih dejstev - ne more vzbuditi dvoma o pravilnosti dokazne ocene. Glede na to, da ne polemizira niti z zaključnimi ugotovitvami sodišča, ni potreben odgovor na posamezne v pritožbi izpostavljene drobce. Njihovo ovrednotenje kot nasilja ob zanemarjenju drugih pomembnih ugotovitev ne more biti prepričljivo. Zadostuje sklic na razloge v izpodbijanem sklepu.

14. Pritožbene navedbe ne vzbujajo dvoma niti o pravilnosti ugotovitev v zvezi z zatrjevanim psihičnim nasiljem in zalezovanjem.

V sklepu je ugotovljeno, - da ni izkazano, da bi ravnanja nasprotnega udeleženca presegla raven konfliktne komunikacije, ki običajno spremljajo razpad zveze, in se odrazila v poniževanju, strašenju, žaljenju ali zlorabi moči, - da je v postopku razhajanja med udeležencema spor o skupnem premoženju in glede hčere, v katerem se pritožnica ni uklanjala zahtevam nasprotnega udeleženca, ampak enakovredno zastopala svoje interese in postavila zahteve (zahteva nasprotnemu udeležencu, da se nemudoma izseli, preprečila uporabo službenega vozila), - da se ob izselitvi nista dogovorila glede uporabe hiše in je nasprotni udeleženec mogel pričakovati, da se bo vanjo lahko vračal, - da pričakovanje nasprotnega udeleženca, da bo lahko vstopal v hišo, ni psihično nasilje, - da nestrinjanje s prekrivanjem kamer, ki so služile varovanju objekta, ni izkaz želje po nadzoru, - da je nasprotni udeleženec podal razumne in logične razloge za podaritev nožev in podaritev ne izkazuje grožnje ali ustrahovanja, - da ni izkazano, da pritožnici ne bi posredoval računov v zvezi s hišo, - da tožba za izpraznitev nepremičnine ni nedopusten pritisk, - da je bil vstop nasprotnega udeleženca v hišo 29. 6. 2024 samovoljen, a le eden v nizu vzajemno samovoljnih, razdiralnih in izzivalnih ravnanj obeh udeležencev, - da je pritožnica lahko v čustveni stiski in ima zdravstvene težave, a niso posledica psihičnih pritiskov ali občutkov ogroženosti ali prestrašenosti zaradi ravnanj nasprotnega udeleženca, ampak konfliktne in negotove družinske situacije, h kateri sta prispevala oba, - da je postopek odraz pritožničine želje po izključni in brezplačni uporabi stanovanjske hiše.

15. Pritožbene navedbe ne vzbujajo dvoma o pravilnosti navedenih ugotovitev. Dokazna ocena je razumna in prepričljiva. V nasprotju s pritožbenimi navedbami so ugotovitve podane jasno in konsistentno. Ni izkazano, da bi sodišče spregledalo katerega od pomembnih dejstev ali indicev. Sploh pa pritožnica niti ne nasprotuje ugotovitvam o njenem enakopravnem sodelovanju v dogovorih o ureditvi razmerij glede premoženja. Iz pritožbe izhaja le njena ocena, da je njen prispevek k poglabljanju spora manj intenziven od ravnanj nasprotnega udeleženca, a pritožbenega sodišča - ob upoštevanju ugotovitev v izpodbijanem sklepu - ne prepriča.

16. Neutemeljeni so tudi očitki o zmotnosti ugotovitev o dogajanju 18. 12. 2023. V izpodbijanem sklepu je ugotovljeno, - da je ob prihodu nasprotnega udeleženca med njim in pritožnico prišlo do besednega spora o upravičenosti odnesti določene stvari, - da je pritožnica prva stopila v fizični stik s tem, ko je prijela za vrtalnik, ki ga je držal nasprotni udeleženec,

in mu skušala preprečiti odstranitev varovala, - da je nasprotni udeleženec med cukanjem za vrtalnik izkoristil fizično premoč in vrtalnik dvignil nad glavo pritožnice, - da ga je pri tem A. A. prijel za roko, - da nasprotni udeleženec ni nameraval ali želel poškodovati pritožnice, ampak ji zgolj odvzeti vrtalnik.

17. Sodišče se v dokazni presoji ni oprlo zgolj na izpovedbo nasprotnega udeleženca, temveč je ocenilo vse tri izpovedbe o dogajanju skupaj in tudi v luči dogajanja nedolgo zatem, ko se je pritožnica brez zadržkov uprla nasprotnemu udeležencu (ki je želel priti do zaparkiranega vozila), A. A. pa tudi ni imel resnih pomislekov, ko jo je s prijateljico pustil z nasprotnim udeležencem samo. Pritožnica tem zadnjim ugotovitvam ne nasprotuje. Pritožbeno vztrajanje, da bi jo nasprotni udeleženec poškodoval, če ne bi posegel A. A., ne prepriča.

18. V zvezi z zatrjevanimi nasilnimi ravnanji zoper hčer je v izpodbijanem sklepu ugotovljeno, - da sta starša hčer povlekla v medsebojni spor in jo izpostavila čustveni stiski, ko se je morala odločati med staršema, ki ju ima oba rada in je nanju navezana, - da oče ne nasprotuje bivanju hčere v hiši, da je po razhodu s pritožnico plačeval vse stroške, - da ves čas poravnava stroške šolanja in hčerinih dejavnosti, - da je sicer v 2024, ko se je spor med partnerjema poglobil, pritožnici prenehal izročati 1000 EUR, a je bil nato v postopku za ureditev zaupanja, stikov in preživnine sklenjen začasni dogovor, po katerem plačuje 1050 EUR preživnine hčeri in 250 EUR pritožnici, - da se je odnos s hčerjo začel urejati (vključitev v terapevtski proces, dober potek stikov), - da ogroženosti s strani očeta ni prepoznal niti CSD niti je ne prepoznava pritožnica. Pritožbena trditev, da nasprotni udeleženec ne želi preživljati hčere, je nasprotna ugotovitvi v sklepu in neobrazložena. Ostale navedbe ne izkazujejo pritožbenega zaključka, da nasprotni udeleženec vrši nad hčerjo (nedopusten) nadzor. Posplošeno izpostavlja nekaj posamičnih odzivov nasprotnega udeleženca, iz katerih ni mogoče sklepati, da bi hčer ogrožal in bi bil zato potreben izrek prepovedi približevanja ali prepustitve stanovanjske hiše v izključno uporabo.

19. Ker niso podani niti uveljavljeni pritožbeni razlogi niti po uradni dolžnosti upoštevne kršitve materialnega in procesnega prava (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1), je pritožbeno sodišče pritožbo predlagateljic zavrnilo in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdilo (353. člen ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1 in prvim odstavkom 22.a člena ZPND). Odločitev o stroških postopka temelji na ugotovitvi, da pritožba ni utemeljena.

Po zakonski opredelitvi je ekonomsko nasilje neupravičeno nadzorovanje ali omejevanje žrtve pri razpolaganju z dohodki oziroma upravljanju s premoženjem, s katerim žrtev samostojno razpolaga oziroma upravlja ali neupravičeno omejevanje razpolaganja oziroma upravljanja s skupnim premoženjem družinskih članov, neupravičeno neizpolnjevanje finančnih oziroma premoženjskih obveznosti do družinskega člana ali neupravičeno prelaganje finančnih oziroma premoženjskih obveznosti na družinskega člana (6. odst. 3. čl. ZPND).

Psihično nasilje so ravnanja in razširjanje informacij, s katerimi povzročitelj nasilja pri žrtvi povzroči strah, ponižanje, občutek manjvrednosti, ogroženosti in druge duševne stiske, tudi če so storjena z uporabo informacijsko komunikacijske tehnologije (5. odst. 3. čl. ZPND). Zalezovanje je naklepno ponavljajoče se neželeno vzpostavljanje stika, zasledovanje, fizično vsiljevanje, opazovanje, zadrževanje na krajih, kjer se žrtev giba ali druga oblika neželenega vdora v življenje žrtve (7. odst. 3. čl. ZPND).

V sklepu torej ni ugotovljeno - kar trdi pritožba - da je bil vrtalnik v rokah pritožnice.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 8

Zakon o preprečevanju nasilja v družini (2008) - ZPND  - člen 3, 3/5, 3/6, 19, 22b

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.