VSL Sklep IV Ip 117/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-04

Elizabeta Žgajnar (preds.), Tjaša Potparić Janežič (poroč.), Gregor Špajzer

izvršba zaradi omogočanja stikov z mladoletnim otrokom - izvršba zaradi oprave nenadomestnega dejanja - izročitev osebnih dokumentov - načelo stroge formalne legalitete izvršilnega postopka - največja korist otroka - ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi - predlog za odlog izvršbe - vezanost sodišča na odločitev o predhodnem vprašanju na matičnem področju

Izvršilno sodišče je na izvršilni naslov vezano in se v koristnost njegove vsebine v odnosu do mladoletnih otrok ne sme spuščati. V postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov, je bilo ocenjeno, da so stiki, kot so bili določeni, v korist obeh otrok, saj sicer matično sodišče ne bi odločilo na način, kot je, torej tudi tako, da se ob stikih predajajo tudi osebni dokumenti otrok. Izvršilno sodišče zato ob odločanju o predlogu za dovolitev izvršbe oziroma ugovoru izvršilnega naslova z vidika varstva koristi otrok ne more ponovno presojati.

V obravnavani zadevi se v nepravdnem postopku odloča o spremembi izvršilnega naslova in se je hkrati odločalo o začasni odredbi, s katero bi bilo ob izdaji lahko začasno poseženo v izvršilni naslov. Izvršilno sodišče kvečjemu ne sme voditi postopka izvršbe, dokler ni sprejeta odločitev o začasni odredbi. Ker pa začasna odredba učinkuje, še preden postane pravnomočna, saj ima pomen sklepa o izvršbi, pa zadošča, da se izvršba ne opravlja do njene izdaje (ter se tudi ni). Če je izdana, upnikov izvršilni naslov lahko začasno izgubi pravni učinek (če je poseženo v samo prej določeno obveznost dolžnika), saj ga začasno nadomesti začasna odredba, s tem tudi odpade temeljna predpostavka obravnavane izvršbe. Če pa je predlog za izdajo začasne odredbe, tako kot v obravnavani zadevi, zavrnjen oziroma dolžnikova obveznost ni spremenjena, pa izvršilno sodišče iz enakih razlogov, kot jih ugotovi matično sodišče, ne sme odložiti izvršbe.

I. Pritožba se zavrne in se sklep v zavrnilnem delu I. točke, II. in naložitvenem delu III. točke izreka potrdi.

II. Stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se ugovoru dolžnice delno ugodi tako, da se izrečena denarna kazen zniža na 500,00 EUR, v preostalem delu se ugovor dolžnice zavrne (I. točka izreka sklepa), da se predlog dolžnice za odlog izvršbe zavrne (II. točka izreka sklepa) in da je dolžnica dolžna upniku povrniti stroške postopka v znesku 365,85 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka paricijskega roka do plačila, višji stroškovni zahtevek upnika se zavrne (III. točka izreka sklepa).

2. Zoper zavrnilni del I. točke, II. točko in naložitveni del III. točke izreka sklepa se po pooblaščencu pravočasno pritožuje dolžnica. Navaja, da ne zanika obstoja izvršilnega naslova iz leta 2024, odločilno pa je, da teče postopek za spremembo obstoječe ureditve. V postopku pred Okrožnim sodiščem v Novem mestu, opr. št. II N 37/2024 je bil vložen predlog za izdajo začasne odredbe, sodišče prve stopnje je predlog zavrnilo, ter izdalo sklep po uradni dolžnosti z dne 29. 9. 2025, zoper ta sklep pa je bila vložena pritožba o kateri pa Višje sodišče v Ljubljani še ni odločilo, zato sklep ni pravnomočen in se izvršilno sodišče niti ne more opirati na navedeni sklep. Dokler o spremembi ni pravnomočno odločeno, izvršilni naslov ni mogoče izvrševati mehanično, temveč ga je treba presojati v povezavi z aktualnimi dejanskimi in varnostnimi okoliščinami. V skladu z ustaljenimi načeli velja, kadar teče postopek, ki lahko spremeni izvršilni naslov, in kadar obstaja nevarnost nepopravljive škode, mora izvršilno sodišče izvršbo zadržati. Sodišče prve stopnje je popolnoma prezrlo bistvena dejstva, in sicer da upnik (oče) mld. otroka samovoljno odvzema, otrok ne vrača ob dogovorjenem času, ju zadržuje pri sebi proti volji drugega starša oz. proti izdanemu sklepu o določitvi stikov, se ne odziva na klice in sporočila dolžnice ter s tem onemogoča izvrševanje roditeljske skrbi drugega starša, tj. mame. Upnik (oče) je izrecno navajal, da bo otroke ob prvi priložnosti odpeljal za nedoločen čas oz. "dokler sodišče ne odloči drugače". V takih okoliščinah bi izročitev osebnih dokumentov olajšala protipravno ravnanje, omogočila zapustitev države in ustvarila stanje, ki ga tudi kasnejša sodna odločitev ne bi mogla več popraviti. Načelo največje koristi otroka (7. člen DZ) zahteva, da sodišče presoja dejansko varnost otrok, ne zgolj formalno izvršljivost. Izročitev dokumentov v okoliščinah, ko oče otroke že večkratno zadržuje, grozi z odhodom iz države za nedoločen čas in ob prvi priliki ter ne spoštuje obstoječih ureditev, je v neposrednem nasprotju s koristjo otrok. Zoper očeta tako teče na Okrajnem sodišču v Novem mestu kazenski postopek opr. št. II K .../2024, ter tudi že nov predkazenski postopek opr. št. I Kpd .../25, zaradi kaznivega dejanja odvzema mladoletne osebe po 190. členu KZ-1. To so okoliščine, ki jih mora katerokoli sodišče upoštevati po uradni dolžnosti, saj izvršba ne sme omogočati nadaljevanja kaznivega ravnanja ali ustvarjati pogojev zanj. Če bi bili dokumenti izročeni in bi oče otroke odpeljal, bi nastala nepopravljiva škoda, dolžnica ne bi imela več učinkovitega sodnega varstva, država pa bi se soočila s čezmejnim odvzemom otrok. Navedbe sodišča, da dolžnica ni izkazala, da bi predlagala izdajo začasne odredbe, ki bi se konkretno nanašala na obveznost izročitve osebnih dokumentov, ne držijo in so dejansko napačne. Dolžnica je namreč že v septembru 2024 vložila samostojen predlog za izdajo začasne odredbe glede osebnih dokumentov mladoletnih otrok, o katerem do dneva vložitve te pritožbe sploh ni bilo odločeno. Kljub večkratnim in izrecnim pozivom dolžnice Okrožnemu sodišču, naj se o tem predlogu opredeli in zadevo uredi, se sodišče do tega vprašanja ni opredelilo, s čimer je dolžnici onemogočilo učinkovito sodno varstvo in ustvarilo pravno stanje, v katerem se dolžnici neutemeljeno očita pasivnost, ki je v resnici posledica opustitve ravnanja sodišča. Sodišče teh navedb in dokazov ni upoštevalo, se do njih ni opredelilo in jih v obrazložitvi sploh ne obravnava, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev pravil postopka ter kršitev pravice dolžnice do izjave in do učinkovitega sodnega varstva. Obrazložitev je pravno nevzdržna in nevarna, saj pomeni nedopustno mešanje pristojnosti, obenem pa popolnoma izprazni temeljna procesna jamstva dolžnice. Sodišče si namreč samovoljno prisvaja ugotovitve, ki jih matično sodišče v resnici nikoli ni sprejelo, ter iz zavrnitve začasnih odredb sklepa na obstoj vsebinske presoje koristi otrok glede izročitve osebnih dokumentov, čeprav o tem vprašanju sploh ni bilo odločeno. Zavrnitev začasne odredbe ni in ne more biti pozitivna ugotovitev, da je določeno ravnanje v največjo korist otrok, temveč zgolj pomeni, da v tistem trenutku po presoji sodišča niso bili izpolnjeni pogoji za izdajo izjemnega začasnega ukrepa, hkrati pa sodišče kljub vsemu izda začasno odredbo po uradni dolžnosti. Še posebej problematično in pravno nesprejemljivo je stališče, da izvršilno sodišče ne sme sprejeti drugačne odločitve kot matično sodišče, hkrati pa si samo ustvari vsebinsko presojo koristi otrok, ki je matično sodišče nikoli ni opravilo. Obrazložitev, da je bilo z zavrnitvijo dolžničinih predlogov za začasno odredbo "očitno ugotovljeno", da je izročanje osebnih dokumentov v največjo korist otrok, je popolnoma arbitrarna. Noben sklep Okrožnega sodišča v Novem mestu v postopku, opr. št. II N 37/2024 ne vsebuje take ugotovitve, niti ne vsebuje obrazložene presoje tveganj, ki jih izročitev osebnih dokumentov predstavlja, zlasti v okoliščinah, kjer dolžnica ves čas opozarja na realno nevarnost odtujitve otrok iz države. Zaključek, da je zato "odpadel pogoj za odložitev izvršbe po šestem odstavku 238.f člena ZIZ", temelji na neobstoječem dejanskem stanju in na samoustvarjeni pravni konstrukciji, ki nima podlage ne v odločbah matičnega sodišča, ne v zakonu. Sodišče je ob takšnem arbitrarnem odločanju dolžnici odvzelo pravico do učinkovitega sodnega varstva, hkrati pa ustvarilo precedens, po katerem se lahko izvršba v družinskih zadevah vodi brez konkretne presoje koristi otroka, kar je v neposrednem nasprotju z družinskim pravom, ZIZ in ustavnimi jamstvi. Dolžnica v celoti in kategorično zavrača navedbe upnika, saj gre za dejansko neresnične, dokazno nepodprte in zavajajoče trditve, ki so bile s strani sodišča nekritično povzete, ne da bi bilo dolžnici omogočeno, da se do njih izjavi, s čimer je bila grobo kršena pravica do kontradiktornega postopka in pravica do izjave. Bistvena kršitev postopka in kršitev pravice do izjave je podana, saj sodišče dolžnici ni vročilo upnikovih navedb v odgovor, ni omogočilo kontradiktorne obravnave ter je postopek zaključilo brez ugotavljanja dejanskega stanja. Ne drži trditev upnika, da dolžnica osebnih dokumentov otrok po 10. 7. 2023 oziroma po 10. 9. 2024 ne bi več izročala. Nasprotno dolžnica je dokumente redno in večkrat izročala, tudi že v letu 2025 (maj, junij 2025), kar je razvidno iz elektronske korespondence in dejanskih potovanj otrok oz. že po tem, ko upnik več ne pošilja sporočil dolžnici "Kje so dokumenti?” kot je to vedno počel. Sodišče teh okoliščin ni ugotavljalo, saj dolžnici ni bilo omogočeno, da jih sploh navede, kar pomeni, da je bilo dejansko stanje nepopolno in zmotno ugotovljeno (prvi odstavek 338. člena ZPP). Dolžnica opozarja, da upnik zamolči bistveno okoliščino, in sicer da je tudi sam državljan Republike Srbije, kar je še posebej relevantno v postopku, kjer zatrjuje nevarnost preselitev otrok v tujino. Gre za zavajajoče in selektivno prikazovanje dejanskega stanja, saj upnik neutemeljeno tveganje pripisuje izključno dolžnici, sebe pa iz teh navedb povsem izvzema, čeprav je prav on tisti, ki je z odvzemi in grožnjami to tveganje dejansko ustvarjal in obstaja nevarnost, da bo svoje grožnje tudi uresničil. Priglaša pritožbene stroške.

3. Upnik je odgovoril na pritožbo po pooblaščenki, ji nasprotoval in priglasil stroške odgovora na pritožbo.

5. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje na podlagi sklepa Okrožnega sodišča v Novem mestu II N 46/2024 z dne 12. 7. 2024 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani IV Cp z dne 6. 11. 2024 ter v zvezi s sklepom Okrožnega sodišča v Novem mestu II N 170/2022 z dne 3. 5. 2022 in II N 37/2024 z dne 27. 11. 2024 dolžnici naložilo, da ob vsakem prevzemu in predaji mld. A. A. in mld. B. A. skupaj z otrokoma upniku preda vse njune veljavne osebne dokumente (osebno izkaznico in potni list za mld. A. A. in osebno izkaznico za mld. B. A.). Zoper sklep je dolžnica vložila v izpodbijanem sklepu obravnavani ugovor in predlog za odlog izvršbe.

6. Iz razlogov sodišča prve stopnje izhaja, da je izvršilno sodišče izvršilni naslov dolžno spoštovati (načelo formalne legalitete) in se v koristnost njegove vsebine v odnosu do mladoletnih otrok ne sme spuščati. Izvršilni naslov za to izvršbo je bil izdan v povezavi z izvrševanjem stikov z mld. otrokoma, pri čemer je bilo v postopku, iz katerega izhajata obe odločbi, ocenjeno, da so stiki, posledično pa tudi v povezavi z njimi določena obveznost hkratnega predajanja osebnih dokumentov mld. otrok ob prevzemih in predajah v korist obeh otrok, saj sicer sodišče take odločitve ne bi sprejelo. Iz dolžničinega ugovora z dokazili v bistvenem izhaja, da bo otroka predajala na stike upniku, vendar pa mu ob prevzemih in predajah otrok ne bo izročala njunih osebnih dokumentov, kar kaže na njeno odločitev, da ne bo spoštovala izvršilnega naslova. Sodišče je opravilo poizvedbe pri Okrožnem sodišču v Novem mestu, pred katerim je v teku postopek zaradi predodelitve otrok in določitve stikov, in pri njem pridobilo sklep II N 37/2024 z dne 29. 9. 2025, s katerim sta bila zavrnjena predloga dolžnice za izdajo začasne odredbe z dne 17. 6. 2025 in z dne 15. 9. 2025, po uradni dolžnosti pa izdana začasna odredba, s katero je sodišče staršema (dolžnici in upniku) začasno omejilo starševsko skrb nad otrokoma na način, da je

prepovedalo, da otroka odpelje izven meja Slovenije brez soglasja CSD, dolžnici naložilo individualne razgovore in skupinsko delo na Društvu za nenasilno komunikacijo ter socialnovarstveno storitev pomoč družini za dom, upniku pa vključenost v socialnovarstveno storitev osebna pomoč in pomoč družini za dom in individualne razgovore na Društvu za nenasilno komunikacijo. Sodišče je hkrati CSD naložilo nadzor njune starševske skrbi, in sicer s tedenskim preverjanjem, ali se stiki izvajajo skladno z izvršilnim naslovom, ter preverjanjem, ali se ob stikih predajajo osebni dokumenti otrok, s čimer v zvezi ima CSD pravico dajati navodila in priporočila kot preverjati stanje v družini, dolžnici pa lahko poda, če oceni, da je v korist otrok, soglasje, da otroka odpelje izven meja Slovenije. Že iz vsebine po uradni dolžnosti izdane začasne odredbe z dne 29. 9. 2025 (II. točka izreka sklepa) je mogoče napraviti zaključek, da so tako stiki, ki izhajajo iz trenutno veljavnega izvršilnega naslova, kot hkratno izročanje osebnih dokumentov ob predajah otrok očitno v korist mld. otrok, saj je bila začasna odredba izdana ravno s ciljem ponovne vzpostavitve stikov, pri kateri se je kot nujna pokazala tudi omejitev starševske skrbi, nadzor nad izvajanjem le-te pa naložen CSD. Sodišče, ki odloča v postopkih za varstvo koristi otroka in s tem tudi o veljavnosti izvršilnega naslova, in izvršilno sodišče, ki vodi postopek izvršbe na podlagi tega izvršilnega naslova, v razmerju do strank nastopata kot enotna sodna oblast, zato ju je treba tudi tako obravnavati. Izvršilno sodišče v zvezi z ugotovitvijo koristi otrok ne more sprejeti drugačne odločitve, kot jo je sprejelo matično sodišče, ki je z zavrnitvijo dolžničinih predlogov za začasno odredbo, s katerimi je z zatrjevanjem resnega ogrožanja koristi in varnosti otrok s strani upnika zasledovala dodelitev varstva in vzgoje otrok izključno njej in spremembo stikov, očitno ugotovilo, da je izvrševanje stikov kot tudi izročanje osebnih dokumentov nedvomno v največjo korist otrok. V sporih o varstvu in vzgoji otrok se namreč vedno odloča po načelu največje koristi otroka, ki je temeljno načelo družinskega prava. Slednje pomeni, da je odpadel pogoj za odložitev izvršbe po šestem odstavku 238.f člena ZIZ, zato je sodišče dolžničin predlog za odlog zavrnilo. Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna.

7. Višje sodišče kot primarno pojasnjuje, da je izvršilno sodišče na izvršilni naslov vezano (načelo formalne legalitete, prim. 17. člen ZIZ) in se v koristnost njegove vsebine v odnosu do mladoletnih otrok ne sme spuščati. V postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov, je bilo ocenjeno, da so stiki, kot so bili določeni, v korist obeh otrok, saj sicer matično sodišče ne bi odločilo na način, kot je, torej tudi tako, da se ob stikih predajajo tudi osebni dokumenti otrok. Izvršilno sodišče zato ob odločanju o predlogu za dovolitev izvršbe oziroma ugovoru izvršilnega naslova iz vidika varstva koristi otrok ne more ponovno presojati, saj bi s tem kršilo eno od temeljnih načel izvršilnega postopka - načelo stroge formalne legalitete. Takšno stališče je sprejeto tudi v sodni praksi, neposredno pa izhaja tudi iz določbe 238f. člena ZIZ, ki v postopku izvršbe zaradi izvršitve osebnih stikov (v četrtem do šestem odstavku) presojo varstva koristi otrok omogoča zgolj v zvezi s potenicalno možnostjo odloga izvršbe (prim. sklepe VSL I Ip 4449/2010, I Ip 2920/2017, II Ip 1907/2017, VSC I Ip 135/2020, VSC I Ip 237/2023 in druge).

8. Neutemeljeno dolžnica uveljavlja, da bi v konkretni situaciji izvršilno sodišče moralo ponovno presojati korist otrok v zvezi z izročanjem njunih osebnih dokumentov ob stikih, niti v okviru odločanja o predlogu za odlog. Ustavno sodišče je v odločbi v zadevi Mustar (št. Up-46/12) z dne 2. oktobra 2014 v točki 15 zapisalo: "Pravdna sodišča, ki so odločala o veljavnosti izvršilnega naslova (izvršljivega notarskega zapisa), in izvršilni sodišči, ki sta vodili postopek izvršbe na podlagi istega izvršilnega naslova, so v razmerju do pritožnika nastopala kot enotna sodna oblast. Zato jih je treba tudi tako obravnavati." Sodišče, ki odloča o veljavnosti izvršilnega naslova, in izvršilno sodišče, ki vodi postopek izvršbe na podlagi istega izvršilnega naslova, v razmerju do stranke torej nastopata kot enotna sodna oblast, zato morata takšni sodišči ravnati oziroma odločati usklajeno. V obravnavani zadevi se v nepravdnem postopku odloča o spremembi izvršilnega naslova in se je hkrati odločalo o začasni odredbi, s katero bi bilo ob izdaji lahko začasno poseženo v izvršilni naslov. Izvršilno sodišče kvečjemu ne sme voditi postopka izvršbe, dokler ni sprejeta odločitev o začasni odredbi. Ker pa začasna odredba učinkuje, še preden postane pravnomočna, saj ima pomen sklepa o izvršbi (268. člen ZIZ) pa zadošča, da se izvršba ne opravlja do njene izdaje (ter se tudi ni). Če je izdana, upnikov izvršilni naslov lahko začasno izgubi pravni učinek (če je poseženo v samo prej določeno obveznost dolžnika), saj ga začasno nadomesti začasna odredba, s tem tudi odpade temeljna predpostavka obravnavane izvršbe. Če pa je predlog za izdajo začasne odredbe, tako kot v obravnavani zadevi,

oziroma dolžnikova obveznost ni spremenjena, pa izvršilno sodišče iz enakih razlogov, kot jih ugotovi matično sodišče, ne sme odložiti izvršbe (tako sklep VSM I Ip 13/2021, prim. tudi sklep VSM I Ip 630/2021 in sklep VSL I Ip 444/2023 (14. točka obrazložitve)).

9. Prav tako dolžnica neutemeljeno uveljavlja, da matično sodišče še ni odločilo o enem izmed njenih predlogov za izdajo začasne odredbe. Dolžnica se v ugovoru oziroma predlogu za odlog izvršbe niti ni konkretno sklicevala (datumsko) na predlog za začasno odredbo, je pa matično sodišče, kot je to razvidno že iz uvoda sklepa II N 37/2024 z dne 29. 9. 2025, odločilo o predlogu z dne 17. 6. 2025 in z dne 15. 9. 2025. Iz tega sklepa pa je tudi razvidno, da je dolžnica dne 5. 9. 2024 res vložila še en predhodni predlog za izdajo začasno odredbe, ki je bil s sklepom z dne 27. 11. 2024 II N 37/2024

. Posledice takega sklepa je višje sodišče v tej obrazložitvi že pojasnilo. Glede na vse povedano pa so vse pritožbene navedbe v zvezi s tem, da bo oče otroka odpeljal, v zvezi s kazenskimi in predkazenskimi postopki, da je upnik državljan Srbije, in da izvršilni naslov otrokoma ni v korist, pravno nepomembne in izvršilno sodišče le-teh ne more (ponovno) presojati. Svoje morebitne skrbi lahko dolžnica izrazi pred CSD oziroma Društvom za nenasilno komunikacijo, ki bo strankama pomagalo tudi pri komunikaciji in umirjanju odnosov. Če je dolžnica menila, da je v obrazložitvah matičnega sodišča umanjkala kakšna presoja, bi navedeno morala uveljavljati v pravnih sredstvih zoper tiste odločitve. Gre namreč za vezanost izvršilnega sodišča na izreke odločb matičnega sodišča, ki je vsekakor moralo sprejeti svoje odločitve ob upoštevanju temeljnega načela največje koristi otrok.

10. Katere upnikove navedbe dolžnica kategorično zavrača, ta v pritožbi sicer niti konkretno ne pove, vendar pa se sodišče prve stopnje v svojih bistvenih razlogih niti ni oprlo na upnikove navedbe, temveč na načelo stroge formalne legalitete in potek postopka pred matičnim sodiščem. Zato dolžnici iz teh razlogov pojmovno ni mogla biti kršena pravica do izjave oziroma obravnave pred izvršilnim sodiščem. Vse te pravice je dolžnica kot bistveno lahko uresničevala pred matičnim sodiščem.

11. Pritožba po pojasnjenem ni utemeljena, višje sodišče pa tudi ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti po drugem odstavku 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, zato jo je zavrnilo in sklep v izpodbijanem delu potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

12. Dolžnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Upnik sam krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj ta ni pripomogel k odločitvi na drugi stopnji in ne gre za potrebne stroške (prvi odstavek 155. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 226, 238f, 238f/5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.