VSL Sodba IV Cp 2216/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-19

Vanja Tinta Tavčar (preds.), mag. Metoda Orehar Ivanc (poroč.), Barbara Žužek Javornik

razmerja med starši in otroki - zaupanje otroka v varstvo in vzgojo - preživnina - stiki - potrebe upravičenca - preživninske zmožnosti zavezanca - skupno starševstvo

V odgovor na pritožbene navedbe o materini želji, da se z otrokom izseli iz Slovenije, pritožbeno sodišče dodaja, da zaupanje otroka v skupno vzgojo in varstvo pomeni, da starša sporazumno sprejemata odločitve, ki pomembno vplivajo na otrokov razvoj, če take odločitve ne moreta sprejeti, pa lahko zahtevata odločitev sodišča. Pomembnih odločitev tako ne more sprejeti eden od staršev samostojno.

I. Pritožbi se zavrneta in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu potrdi.

II. Vsaka stranka krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odločilo, (1) da se hči pravdnih strank zaupa v varstvo in vzgojo obema staršema, da bo deklica z očetom preživljala vsako sredo popoldan in vsak drugi vikend od petka po zaključku šolskih obveznosti do ponedeljka zjutraj, ostali čas pa z materjo, in uredilo prehajanje deklice med starši med počitnicami, in da je dekličin naslov bivanja in sprejemanje pošiljk na materinem naslovu (I. točka izreka), (2) da je oče za preživljanje hčere dolžan od izdaje sodbe prispevati mesečno 350 EUR, upoštevaje začasno določeno preživnino med tem postopkom (II. točka izreka), (3) da se tožba in nasprotna tožba v ostalem delu zavrneta (III. točka izreka), in (4) da vsaka stranka krije svoje stroške postopka, skupne stroške pa vsaka polovico (IV. točka izreka).

v pritožbi zoper navedeno sodbo uveljavlja pritožbene razloge bistvenih kršitev določb postopka, napačne uporabe materialnega prava ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da se ugodi njegovemu zahtevku za zaupanje deklice v vzgojo in varstvo njemu ter zahtevku glede stikov in preživnine. Podrejeno predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sprejeta odločitev je hčeri v škodo. Sodišče ni celovito ovrednotilo specifičnih okoliščin primera, ki so se pokazale v šest let trajajočem sodnem postopku. Mati je po začetku sodnega postopka s štiriinpolletno hčerko odšla v Wales in sporočila, da se ne bo vrnila. Vrnila se je zgolj zaradi sodne odločbe, ki jo je izposloval tožnik. Tedaj je bila stara 45 let in torej izoblikovana osebnost. Sprememba prvotnega mnenja izvedenke pred zaključkom postopka ni ne strokovna ne prepričljivo obrazložena. V prvem mnenju je bilo ugotovljeno, da je deklica zaradi materine nestanovitnosti in stalnih selitev ogrožena, da pomanjkanje občutka varnosti in stabilnosti predstavlja zanjo hud napor in stres ter povečuje tveganje za razvoj navezovalne travme in da je oče zaradi boljših starševskih kapacitet primernejši starš. Toženka je zatem začela prepričevati sodišče, da se je ustalila in umirila, a je mogoče razbrati tudi njeno željo, da se čim prej izseli iz Slovenije. Kasnejša sprememba izvedenskega mnenja je izjemno nenavadna. Izvedenka je nenadoma menila, da mati ni več nestanovitna, da ne postavlja več svojih interesov pred interese otroka in da je zato primernejša od očeta. Ob dejstvu, da je oče ves čas popolnoma zanesljiv, stanoviten in sposoben zagotoviti deklici stabilnost in popoln življenjski red, za svoje mnenje ni ponudila jasnih in prepričljivih razlogov. Ni verjetno, da se je mati upoštevaje njeno starost nenadoma bistveno osebnostno spremenila. V svojih vlogah je navedel, da se je ustalila v glavnem zato, ker ji začasna odredba prepoveduje, da bi zapustila Slovenijo, in da je bila hči tudi med postopkom izpostavljena več selitvam matere, ki so sledile njenim menjavam partnerjev. Ker izvedensko mnenje ni jasno, strokovno in prepričljivo utemeljeno, je bila z zavrnitvijo njegovega predloga za postavitev drugega izvedenca storjena kršitev iz 8. točke 2. odst. 339. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Na drugi strani sam nikoli ni funkcioniral v škodo otroka. Glede pogojev bivanja, občutka varnosti, stabilnosti, postavljanja meja, predvidljivosti je ustreznejši roditelj. Ni res, da ne sodeluje v medikamentozni terapiji, da ne sodeluje z materjo, da občasno ne sodeluje s CSD. Kot oče se zaveda motnje ADHD in dosledno sodeluje pri terapiji. Nestrokovna je ugotovitev, da je avtist, ki je rajši sam kot v interakciji z ljudmi in se dobro počuti v virtualnem svetu. Ugotovitev ni obrazložena, niti ni izvedenka navedla, na čem jo temelji. V tednih, ko je bila hči pri njem, je dosledno, redno, popolno in vestno izvajal stike. Po prepričanju tožnika so podani razlogi, ki utemeljujejo zaupanje hčere v varstvo in vzgojo njemu. V sodbi tudi ni razlogov o tem, da je mati zaradi ADHD in paničnih napadov 100 % invalid. Predvsem ima otrok pravico do obeh staršev, po prenehanju začasne odredbe pa je realno pričakovati, da toženka z otrokom ne bo ostala v Sloveniji. Stiki s hčerjo bodo zato zelo okrnjeni. Upoštevati je tudi treba, da hči prvi in drugi šolski dan ni prišla v šolo, ker naj bi ji mati ne uspela zagotoviti prevoza. Poleg tega se je ponovno preselila, ne da bi pritožnika o tem obvestila.

Zmotna je ugotovitev o materinih prejemkih. Tudi otroški dodatek in dodatek za samske matere so sredstva, s katerimi toženka razpolaga in ji pomagajo pri dekličinem preživljanju. Njegov edini dohodek je plača. Z veliko truda in odrekanja je med postopkom plačeval preživnino, kril vse stroške prevozov in sprva polovico, zadnji dve leti pa vse stroške, povezane s šolanjem. Skrbel je za njeno prehrano in higieno, kupoval obleko in obutev, sredstva za nego, igrače in priboljške. Dodatna preživnina v višini 350 EUR je zato bistveno previsoka in je tudi ne zmore.

3. Toženka v pritožbi zoper II. točko izreka navedene sodbe uveljavlja pritožbena razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in sodbo v izpodbijanem delu spremeni tako, da se znesek očetovega preživninskega prispevka zviša na 450 EUR.

Ocenjeni strošek za prehrano v višini 80 EUR je glede na splošno znane stroške prehrane prenizek. Sama je pojasnila, da porabi mesečno vsaj 200 EUR. Za lastno pridelavo hrane nima možnosti, v času šolskega pouka pa ima hči le dva obroka. Izdatek za hrano znaša vsaj 150 EUR mesečno. Prenizko je ocenjen strošek za dejavnosti. Ker v šoli ni bilo možnosti za dejavnosti, ki hčer zanimajo in so zanjo glede na njeno zdravstveno stanje koristne, ji je sama omogočala tudi plačljive dejavnosti. Toženec zanje ni pokazal interesa, prenizko ovrednoten strošek pa ga bo le utrdil v mnenju, da ta strošek ni potreben. Strošek za higieno, zdravila, očala in kozmetiko bi moral biti ob upoštevanju potrebe po rednem zagotavljanju korekcijskih očal višji za 7 EUR.

Zmotne so ugotovitve o preživninski zmožnosti staršev. Kot redno zaposlen ima tožnik po zakonu pravico do regresa. Iz tega naslova bi prejel vsaj 1500 EUR letno, kar pomeni 125 EUR mesečno. Poleg tega prejema plačilo za pomoč tretjim v višini vsaj 100 EUR mesečno. Njegovi skupni dohodki tako znašajo vsak 1275 EUR mesečno. Ker je večina skrbi za hčer pri materi, bi morala preživnina znašati vsaj 450 EUR mesečno.

4. Stranki v odgovorih na pritožbo nasprotne stranke predlagata njuno zavrnitev. Tožnik je v odgovoru na toženkino pritožbo navedel, da ne služi s pomočjo tretjim in da poleg plače nima drugih prihodkov. Sam krije vse stroške in plačuje preživnino, plačeval je tudi zunajšolske dejavnosti. Toženka v odgovoru na pritožbo meni, da je v izvedenskem mnenju jasno in prepričljivo ugotovljeno, da se je očetovo funkcioniranje posebej v obdobju tedenske izmenjave poslabšalo.

5. Kolizijska skrbnica, postavljena otroku, v odgovoru na tožnikovo pritožbo predlaga njeno zavrnitev. Izvedensko mnenje je jasno. Mati se od junija 2023 ni več selila, razen iz A. v B. Deklica je stara 11 let in je ves postopek izražala željo, da več časa preživi z materjo. Niti v primeru odločitve, za katero se zavzema oče, prepovedi prehoda meje po zaključku postopka ni več mogoče izreči.

7. Pravdni stranki sta starša 11-letne deklice, ki je otrok z visokimi intelektualnimi sposobnostmi in posebnimi potrebami. Zaradi specifičnega dojemanja stvari, motnje aktivnosti in pozornosti, šibkejšega samonadzora ter slabe pozornosti na navodila in socialni kontekst vzgoja in skrb zanjo terjata posebna znanja staršev. Potem, ko sta se starša v začetku leta 2019 razšla in se je mati z otrokom jeseni istega leta vrnila v Slovenijo,

so stiki z očetom sprva potekali dvakrat tedensko po nekaj ur ter vsako drugo soboto in nedeljo, od junija 2023 pa je deklica preživljala izmenično en teden pri vsakem od staršev.

8. V utemeljitvi odločitve o zaupanju v skupno vzgojo in varstvo je sodišče prve stopnje navedlo, da sta kljub pomanjkljivostim oba starša primerna za izvrševanje vzgoje in varstva hčere, da bo deklica v okolju vsakega od staršev pridobila določene veščine, sposobnosti in koristi, da jo bosta tako lahko oba spremljala in se dopolnjevala ter bo skrb zanjo bolj vsestranska in uravnotežena, in da ju bo taka ureditev nenazadnje vzpodbujala k izboljšanju sodelovanja. V razporeditvi časa, ki ga deklica preživi z vsakim od staršev, je upoštevalo, da je deklica med postopkom večkrat izrazila željo, da več časa preživi z materjo in da bo glede na posebnosti v funkcioniranju in prehajanje v adolescenco potrebovala fleksibilno odzivanje in podporo.

9. Pritožbeno stališče očeta, da je pravilna le odločitev, po kateri se deklica zaupa v varstvo in vzgojo njemu, ni utemeljeno. Kot je pravilno navedeno v izpodbijani sodbi, morajo biti za tako odločitev podani tehtni razlogi, teh pa pritožnik ni izkazal. V postopku so bile pri vsakem od staršev ugotovljene nekatere pomanjkljivosti v osebnostnem funkcioniranju, ki vplivajo na izvrševanje starševske skrbi. Pritožnik izpostavlja le tiste, ki so bile ugotovljene pri materi, ne sooči pa se z ugotovitvami o pomanjkljivostih na svoji strani, niti z ugotovitvami, ki kažejo na materino skrb za deklico (ki je še posebej po vključitvi v osnovno šolo vključevala intenzivno spremljanje in podporo), niti z dekličino željo, da več časa preživi z materjo.

10. Sodišče je upoštevalo vse pomembne okoliščine tako na materini kot na očetovi strani in ovrednotilo njune zmožnosti za skrb za deklico upoštevaje njene potrebe. Ni zanemarilo, da so materina ravnanja v začetku postopka kazala, da se bolj ukvarja s svojimi potrebami kot z otrokom (odpotovanje v Wales, v kratkem času preselitev od partnerja v materinski dom, večkratne selitve v Sloveniji), a je ob tem ugotovilo, da si je nato uredila življenje v C., sledila napotilom CSD, poiskala pomoč pri učenju jezika in pomoč deklici za šolo, se v partnerski zvezi ustalila (od 2021) in se ni selila več, kot je bilo treba zaradi iskanja najemnega stanovanja. Ugotovilo je tudi, da se je ves čas intenzivno ukvarjala s hčerjo, spremljala njeno šolsko delo, skrbela za zdravstveno obravnavo in terapijo ter za to, da ima ustaljen urnik in dovolj časa za opravila in spanje. Nenazadnje je bila mati tista, ki se je zato, da bi deklica lahko več časa preživela z očetom in bi bila skrb zanjo bolj enakomerna porazdeljena med starša, preselila iz C. v bližino očetovega bivališča (in ne obratno). Materina starost sama po sebi ne dokazuje, da navedenih sprememb v njeni skrbi za hčer ni bilo. Za odločitev o zaupanju tudi niso same po sebi odločilne zdravstvene diagnoze in osebnostne lastnosti. Sodišče je pravilno dalo prednost ugotovitvam o tem, kako vsak od staršev ravna z otrokom in se odziva na njegove razvojne potrebe.

11. Nepomembne so navedbe, s katerimi pritožnik utemeljuje, kateri od staršev je primernejši za vzgojo in varstvo. Odločilno je, ali lahko po prenehanju partnerske skupnosti še naprej skupaj poskrbita za dobrobit otroka in njegov zdrav razvoj, to pa je v izpodbijani sodbi ugotovljeno. Ker ugotovljenih pomanjkljivosti na pritožnikovi strani sodišče ni ovrednotilo kot oviro za izvrševanje njegove starševske skrbi, odgovor na pritožbene očitke v zvezi s tem ni potreben.

12. Neutemeljeni so tudi očitki o nestrokovnosti, neprepričljivosti in nenavadnosti zadnje dopolnitve izvedenskega mnenja. Sprememba izvedenskega mnenja je temeljila na ovrednotenju ugotovitev o skrbi staršev za deklico med postopkom. Upoštevaje spremembe v materinem ravnanju v odnosu do deklice, zato mnenje ni izjemno nenavadno, za kakršno ga ocenjuje pritožnik. Glede na to, da se pritožnik ni soočil z ugotovitvami o tem, kako se je odražala materina skrb za deklico med postopkom, je brez teže tudi njegov očitek o neprepričljivosti in nestrokovnosti mnenja. Pravilno je posledično tudi stališče sodišča prve stopnje, da niso bili podani razlogi za postavitev drugega izvedenca.

13. V odgovor na pritožbene navedbe o materini želji, da se z otrokom izseli iz Slovenije, pritožbeno sodišče dodaja, da zaupanje otroka v skupno vzgojo in varstvo pomeni, da starša sporazumno sprejemata odločitve, ki pomembno vplivajo na otrokov razvoj, če take odločitve ne moreta sprejeti, pa lahko zahtevata odločitev sodišča (1. in 4. odst. 151. čl. Družinskega zakonika - DZ

). Pomembnih odločitev tako ne more sprejeti eden od staršev samostojno.

14. Odločitev o očetovem prispevku k preživljanju v mesečni višini 350 EUR temelji na ugotovitvah, - da dekličine mesečne potrebe znašajo 600 EUR (v okviru teh stroški v zvezi s šolanjem 80 EUR, hrana 80 EUR, oblačila 30 EUR, higiena, zdravila 20 EUR, razvedrilo, prevoz, prosti čas 40 EUR, bivalni stroški pri materi 350 EUR), - da je mati invalidsko upokojena in iz matične države prejema invalidsko pokojnino približno 500 EUR mesečno, dodatek za samske matere približno 490 EUR mesečno ter otroški dodatek v višini 110 EUR mesečno, da drugega premoženja in dohodkov nima in živi v najemnem stanovanju, - da je oče strojni tehnik in zaposlen v družinskem podjetju svoje sestre, da njegov mesečni dohodek znaša približno 1.050 EUR, da je lastnik osebnega avtomobila starejšega letnika, da živi v hiši v lasti njegove matere, kjer prispeva k stroškom bivanja in da so njegove pridobitne zmožnosti višje od izkazanih. Na podlagi teh ugotovitev je sodišče ocenilo, naj očetov denarni prispevek k preživljanju znaša 350 EUR mesečno (kolikor je toženka predlagala v postopku).

15. Sprejeta odločitev o ureditvi preživljanja ima potrebno podlago v določbah DZ. Starši, ki jim je otrok zaupan v skupno varstvo in vzgojo, primarno preživljajo otroka v svojem gospodinjstvu, v ostalem pa prispevajo k preživljanju v mesečnem znesku (5. odst. 183. čl. DZ). Da je optimalno poskrbljeno za otroka in se hkrati stroški ne podvajajo, sodišče uredi preživljanje ob upoštevanju okoliščin obravnavane zadeve (sodelovanje staršev, njuni dogovori itd.). Tudi v teh primerih pa razporeditev preživninskega bremena temelji na ovrednotenju potreb preživninskega upravičenca ter materialnih in pridobitnih zmožnosti preživninskega zavezanca (189. čl. DZ).

16. Oče se v pritožbi zavzema, da se pri ugotavljanju materinih zmožnosti preživljanja upošteva oba njena redna mesečna prihodka. To je sodišče prve stopnje storilo. V sodbi je tudi navedlo, da je v znesku 350 EUR že vključeno to, kar je med postopkom poleg začasne preživnine prispeval h kritju šolskih stroškov, obleke in obutve. Za dejansko poravnavo teh stroškov bo odslej poskrbela mati. Glede na to in glede na ugotovljene pridobitne zmožnosti je pravilna ocena sodišča prve stopnje, da bo zmogel plačevati določeno preživnino in tudi poskrbeti za hčerine potrebe v času, ko bo pri njem.

17. Neutemeljeni so tudi materini pritožbeni pomisleki o ustreznosti ovrednotenja dekličinih potreb in očetove preživninske sposobnosti. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da so očetove pridobitne zmožnosti nekoliko boljše, kot izhaja iz izkazanih mesečnih dohodkov, tako da pritožbeni očitek v zvezi s tem ni utemeljen. Upoštevalo je tudi, da bo deklica več časa preživela z materjo. To se je odrazilo tako v delitvi bremena glede stroškov za ugotovljene potrebe otroka in stroških dekličinih prevozov, povezanih s prehajanjem med starši, kot tudi v tem, da dekličine potrebe, ki jih oče krije v svojem gospodinjstvu, niso posebej ovrednotene. Glede na to se izkaže, da tudi strošek za prehrano ter za higieno in zdravila (kamor je vključen tudi strošek za korekcijska očala) ni prenizko ovrednoten. V zvezi z dekličinim udejstvovanjem v prostem času je sodišče upoštevalo potrebo po tovrstnem udejstvovanju zaradi dekličinih posebnosti, ustrezno pa na drugi strani upoštevalo tudi zmožnosti staršev. Pravilna je ugotovitev, da mati za te potrebe lahko nameni še otroški dodatek, ki ga prejema za deklico. Upoštevaje dosedanjo skrb za deklico pa tako kot sodišče prve stopnje tudi pritožbeno sodišče verjame, da se bosta starša v okviru svojih zmožnosti zmogla sproti dogovoriti o prostočasnih dejavnostih, za katere bosta izkazana dekličin interes in potreba.

18. Po navedenem in po ugotovitvi, da niso podane po uradni dolžnosti upoštevne kršitve materialnega in procesnega prava (2. odst. 350. čl. ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbi tožeče stranke in tožene stranke zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu potrdilo (353. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 216. čl. Zakona o nepravdnem postopku - v nadaljevanju ZNP-1).

19. Ker je predmet postopka ureditev razmerij med udeležencema glede skupnih otrok, vsak udeleženec trpi svoje stroške pritožbenega postopka (413. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 216. čl. ZNP-1).

V nadaljevanju bo ne glede na to, da sodišče obravnava tožbo in nasprotno tožbo, vsaka od strank poimenovana v vlogi iz tožbe ali v starševski vlogi.

Po izvedbi postopka na podlagi Haaške konvencije o civilnopravnih vidikih mednarodne ugrabitve otrok, ki ga je sprožil tožnik.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 151, 151/1, 151/4, 183, 183/5, 189

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.