VSC Sodba Cpg 94/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-04-01

mag. Aleksander Urankar (preds.), Sabina Zakošek (poroč.), Nataša Gregorič

stvarna služnost - materialnopravni pobot - prodajna pogodba

Povsem neutemeljene in zmotne so pritožbene navedbe, da je prvostopno sodišče opustilo oziroma zmotno uporabilo določbo 82. člena OZ. Prvostopno sodišče si je pri ugotavljanju veljavnosti Sporazuma pomagalo tako z jezikovno, kot tudi z namensko razlago in iskalo skupen namen pravdnih strank pri sklepanju Sporazuma, kar vse je prepričljivo pojasnilo v 13., 15., 16. in 18. točki obrazložitve, na katere se v celoti sklicuje tudi pritožbeno sodišče. Ugotovilo je, da 5. točka Sporazuma določa, da sporazum velja nepreklicno do 31.12.2027, ko se izteče veljavnost služnosti po Služnostni pogodbi in ga ni mogoče enostransko preklicati. V 3. točki Sporazuma je namreč določeno, da sta pravdni stranki podaljšali Pogodbo za čas veljavnosti tega Sporazuma do dne 31. 12. 2027. Določba 5. točke Sporazuma je torej povsem jasna, da Sporazuma ni mogoče enostransko preklicati, ter da je pri ugotavljanju veljavnosti ključen datum 31. 12. 2027, kar je v skladu s prvim odstavkom 82. člena OZ, treba razlagati tako kot se glasi. V konkretnem primeru to pomeni, da je bila veljavnost Sporazuma določena do datuma 31. 12. 2027 ter so drugačne pritožbene navedbe neutemeljene.

Kljub temu, da je navedena določba jasna, se je prvostopno sodišče ukvarjalo tudi z namensko razlago 5. točke Sporazuma (v 16. točki obrazložitve). Nedvoumno je zapisalo, da je na podlagi določb Služnostne pogodbe presojalo namen pravdnih strank ob sklenitvi Sporazuma in pravilno ugotovilo, da je bila služnost s Služnostno pogodbo ustanovljena neodplačno in za določen čas do 31. 12. 2027. Služnostna pravica po Služnostni pogodbi ni obsegala zgolj pravice do izkoriščanja navedene nepremičnine le v smislu pridobivanja mineralne surovine na tej nepremičnini, kot zmotno zatrjuje pritožba, ampak je tožeča stranka pridobila služnostno pravico tako za pridobivanje mineralne surovine kot tudi, da lahko uporablja nepremičnino za opravljanje drugih rudarskih in vzdrževalnih del ter za dostop in dovoz do njenih drugih gospodujočih nepremičnin, kjer še vedno izvaja rudarsko pravico za pridobivanje mineralne surovine (2. člen Služnostne pogodbe). Z odločbo oblastvenega organa je bil izvzet iz pridobivalnega prostora le del nepremičnine (le nekaj parcel), ki se je v skladu s Služnostno pogodbo še naprej uporabljal za opravljanje drugih rudarskih ter vzdrževalnih del in za dostop in dovoz do njenih drugih gospodujočih nepremičnin, kjer je tožeča stranka še vedno pridobivala mineralne surovine, kar vse je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo in pojasnilo v 16. točki obrazložitve izpodbijane sodbe. Služnost na nepremičnini je bila torej še vedno uporabna in koristna za dostop do teh gospodujočih nepremičnin, vse skladno s Služnostno pogodbo. Odločba Ministrstva za infrastrukturo ni povzročila uničenje gospodujoče nepremičnine oziroma njene neuporabnosti, kot skuša zmotno prikazati pritožba. Sodišče je pravilno ugotovilo, da enostranski izbris služnosti iz zemljiške knjige že pred datumom izdaje odločbe, ni mogel biti posledica izdane odločbe oblastvenega organa, temveč gre za enostranski izbris tožeče stranke, ki ni povzročil prenehanje Sporazuma. Tako se pokažejo kot povsem nerelevantne pritožbene navedbe, da je bilo s Sporazumom dogovorjeno nadomestilo za izvrševanje služnosti in da sta pravdni stranki veljavnost sporazuma vezali na veljavnost služnostne pogodbe, saj zaradi odločbe oblastvenega organa, služnost na navedeni nepremičnini ni prenehala, kot že pojasnjeno. Prav tako je Sporazum še vedno veljaven in so drugačne pritožbene navedbe neutemeljene. Sklenjen je do izteka veljavnosti služnosti po Služnostni pogodbi, kar je do 31. 12. 2027 in ga ni mogoče enostransko preklicati. Niso nastopile okoliščine, zaradi katerih bi bil enostranski preklic upravičen, saj ni prišlo do uničenja gospodujoče nepremičnine, oziroma ni prišlo do nastanka okoliščin, zaradi katerih bi bilo izvrševanje služnosti v skladu s Služnostno pogodbo onemogočeno ter so drugačne pritožbene navedbe neutemeljene. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo tudi obseg služnosti po Služnostni pogodbi in so drugačne pritožbene navedbe zmotne in neutemeljene.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišče prve stopnje v II. in III. točki izreka.

II. Tožeča stranka sama nosi svoje pritožbene stroške.

III. Tožeča stranka je dolžna povrniti toženi stranki pritožbene stroške v višini 559,98 EUR, v 15. dneh od vročitve prepisa te sodne odločbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obresti za čas zamude.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odločilo, (I.) da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki 2.271,76 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 4. 7. 2021 dalje do plačila, (II.) v presežku, za zakonske zamudne obresti od zneska 2.271,76 EUR od 16. 5. 2021 do 3. 7. 2021 in za znesek 25.635,06 EUR s pripadki, pa je tožbeni zahtevek zavrnilo in (III.) tožeči stranki naložilo, da je dolžna toženi stranki povrniti pravdne stroške v višini 2.644,11 EUR, v roku 15. dni od prejema sodne odločbe sodišča prve stopnje, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Tožeča stranka v tem postopku zahteva plačilo večih računov na podlagi Pogodbe (v prilogi A35 in B2) s katero je tožeča stranka toženi dobavila oziroma prodajala kamnite agregate iz svojih kamnolomov. Ugotovljeno je bilo, da sta pravdni stranki 6. 4. 2021 sklenili Služnostno pogodbo (priloga B19), dne 12. 4. 2021 pa sta sklenili še Sporazum (priloga B12), kjer sta dogovorili poseben 32% popust. Za pravilno odločitev glede plačila spornih računov, je sodišče prve stopnje moralo najprej odločiti o veljavnosti Sporazuma in posledično o utemeljenosti materialnopravnega pobota, ki ga je uveljavljala tožena stranka. Pri ugotavljanju veljavnosti Sporazuma se je oprlo na jezikovno in namensko razlago le tega in Služnostne pogodbe, saj 5. točka Sporazuma določa, da sporazum velja nepreklicno do izteka veljavnosti služnosti po Služnostni pogodbi, do dne 31. 12. 2027. Ugotovilo je, da sta se tožena stranka kot lastnica gospodujoče nepremične in tožeča stranka kot služnostni upravičenec dogovorili, da bo služnostni upravičenec nepremičnino, ID znak parcela ... 591/22, k.o. ... (nepremičnina), uporabljal za pridobivanje mineralne surovine, za gospodarski namen v območju pridobivanja prostora - kamnolom A. (1. člen Služnostne pogodbe). Služnost je bila ustanovljena neodplačno in za določen čas do 31. 12. 2027 (2. člen). V 4. členu je vsebovano zemljiškoknjižno dovolilo, na podlagi katerega je bila služnost vpisana v zemljiško knjigo. Ministrstvo za infrastrukturo je dne 6. 9. 2021 izdalo odločbo o prenehanju pravic in obveznosti tožeče stranke iz dovoljenja za izkoriščanje mineralne surovine tehnični kamen - dolomit na delu pridobivalnega prostora P. Odločba je zajemala nepremičnino, ki je bila delno predmet služnosti. Ni sporno, da je bila služnost izbrisana iz zemljiške knjige, na podlagi enostranskega izbrisa tožeče stranke, še preden je prejela negativno odločbo Ministrstva dne 6. 9. 2021. Izbris je začel učinkovati 20. 8. 2021, izveden pa je bil 11. 9. 2021. Služnostna pogodba ne vsebuje razveznega pogoja, ki bi določal prenehanje pogodbe v primeru negativne odločbe ministrstva. Glede navedb tožeče stranke, da je služnost prenehala, ker tožeča stranka ni mogla več izkoriščati mineralnih surovin na nepremičnini, sodišče prve stopnje ugotavlja, da predmet služnosti ni bilo le izkoriščanje mineralnih surovin na navedeni nepremičnini, temveč tudi opravljanje rudarskih in vzdrževalnih del ter dostop, dovoz delavcev, materiala in opreme, kar vse izhaja iz Služnostne pogodbe. V posledici negativne odločbe tožeča stranka res ni mogla več izkoriščati mineralnih surovin na navedeni nepremičnini, vendar so druge gospodujoče nepremičnine, ki niso bile zajete v odločbi, tožeči stranki še naprej omogočale izkoriščanje mineralnih surovin, oziroma drugo uporabo sporne nepremičnine, vse v skladu z dogovorjeno služnostjo tudi po izdaji negativne odločbe. Služnost na nepremičnini je bila torej še vedno uporabna in koristna. Služnostna pogodba namreč izrecno določa, da se služnost ustanavlja za določen čas do 31. 12. 2027. Enako je tudi Sporazum sklenjen do 31.12.2027 in je sodišče prve stopnje sledilo navedbam tožene stranke, da je besedilo, do izteka veljavnosti služnosti po Služnostni pogodbi, zgolj dodatek pojasnjevalne narave, ki mu sledi izrecna navedba, da sporazum velja do 31. 12. 2027. Jasno je, da se služnost ni iztekla, saj ni potekel čas, za katerega je bila dogovorjena, torej do 31. 12. 2027. Samovoljen, enostranski izbris služnosti iz zemljiške knjige s strani tožeče stranke, ne more biti razlog za prenehanje veljavnosti sporazuma. Služnostna pogodba ostaja v obligacijskem smislu kot pravni posel še vedno v veljavi. Glede na navedeno, je tožena stranka upravičena do 32 % popusta, dogovorjenega s Sporazumom in je sodišče prve stopnje zaključilo, da tožeča stranka ni upravičena do plačila razlike med 25% in 32% glede spornih računov 2 in je tožbeni zahtevek v tem delu zavrnilo. Ugotovilo je tudi, da je tožena stranka pravilno uveljavljala materialnopravni pobot, saj je odpust dolga (319. člen OZ), bil dogovorjen s Sporazumom. Z odpustom dolga je ugasnila terjatev tožeče stranke in prenehala obveznost izpolnitve tožene stranke in je tožbeni zahtevek tožeče stranke sodišče prve stopnje zavrnilo tudi v delu, ki se nanaša na sporne račune 1 in na račune za uporabo infrastrukture. Medtem, ko je zahtevku za plačilo računa številka 21 - IR - 1115 v višini 2.271,76 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 4. 7. 2021 dalje do plačila, ugodilo. Ugotovilo je, da se račun sicer nanaša na izgubljene popuste, ker pa je bil Sporazum podpisan 12. 4. 2025, terjatev tožeče stranke do tožene stranke iz naslova popustov po navedenem računu pa je nastala kasneje, je v tem delu zahtevku tožeče stranke ugodilo ter odločilo o pravdnih stroških.

3. Zoper sodbo sodišča prve stopnje se je v zavrnilnem delu in glede stroškov pritožila tožeča stranka po pooblaščencu, iz vseh treh pritožbenih razlogov po 338. členu ZPP in priglasila pritožbene stroške.

Očita, da je sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo določbe v zvezi z razlago pogodb in sicer določbo 82. in 84. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), saj je določilo 5. točke Sporazuma, da sporazum velja nepreklicno do izteka veljavnosti služnosti po Služnostni pogodbi, do 31. 12. 2027, izrazito nejasno in med pravdnima strankama sporno. Nepravilno je uporabilo določbo 82. člena OZ, saj je za razlago spornih določb obvezna uporaba 2. odstavka 82. člena OZ, kar je sodišče prve stopnje opustilo in nepravilno uporabilo materialno pravo. Očita, da je zaključek, da bi veljavnost sporazuma vezali na točno določen datum, 31. 12. 2027, povsem pavšalen. Očita absolutno bistveno kršitev po 8. in 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Z opustitvijo obrazložitve je bila tožeči stranki odvzeta možnost obravnavanja pred sodiščem in je kršeno načelo kontradiktornosti, ker niso znani vsebinski razlogi za izpodbijano odločitev. Očita tudi nepopolno ugotovljeno dejansko stanje, saj zaključek sodišča prve stopnje, da je namen pravdnih strank, da veljavnost sporazuma vežeta na določen datum do dne 31. 12. 2027, ne na obstoj oziroma veljavnost služnosti po Služnostni pogodbi, nepravilen in zmoten. Očita, da je sodišče prve stopnje prezrlo bistveno relevantno okoliščino, ki je med pravdnima strankama nesporna, da sta pravni stranki s Sporazumom dogovorili nadomestilo za izvrševanje služnosti po Služnostni pogodbi. Prezrlo je, da je s tem izkazan pogodbeni namen pravdnih strank in povezanost Sporazuma z obstojem služnosti, ki je akcesoren pravni posel. Datumski pristavek na koncu 5. točke Sporazuma, je zgolj pojasnjevalne narave. Zaključek sodišča, da je besedilo 5. točke Sporazuma, do izteka veljavnosti služnosti po Služnostni pogodbi, zgolj pojasnjevalne narave, je v nasprotju z vsebino spisne dokumentacije in s samim Sporazumom. Očita, da je sodišče prve stopnje zagrešilo bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 8., 14. in 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Gre za zmotno ugotovitev relevantnega dejanskega stanja in nepravilno uporabo materialnega prava, saj besedilo sporazuma ni presojalo z vidika ustreznosti načelom obligacijskega prava (8. člen OZ), da se nejasna določila v odplačnih pogodbah razlagajo v smislu, da so vzajemne dajatve v pravičnem razmerju in je potrebno upoštevati razlagalni napotek iz 84. člena OZ. Tožeča stranka je namreč zatrjevala, da je služnost zaradi objektivnih okoliščin oblastvenega organa postala nekoristna in je nepošteno, da bi tožena stranka obdržala pravice po Sporazumu, kar je sodišče prve stopnje prezrlo. Očita absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 8. in 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. S prenehanjem služnosti po Služnostni pogodbi, je prenehal tudi Sporazum, saj je bila kavza sporazuma dogovoriti odmeno za izvrševanje služnosti po Služnostni pogodbi. Tožeča stranka služnosti iz objektivnih razlogov ni mogla, niti smela več izvrševati in je naknadno zaradi pozneje nastalih okoliščin, odpadla podlaga oziroma kavza Sporazuma in je Sporazum z dne 12. 4. 2021 prenehal veljati. Če ni podlage, je pogodba nična (4. odstavek 39. člena OZ). O tem je izoblikovano stališče sodne prakse, VSRS II Ips 192/2015 z dne 20. 10. 2016, vendar sodišče prve stopnje določbe 39. člena OZ ni vzelo v obzir in veljavnosti predmetnega sporazuma ni presojalo na tej podlagi, kar predstavlja materialnopravno kršitev in protipraven ter nedopusten odstop od izoblikovane sodne prakse.

Pritožba očita prvostopnemu sodišču, da je povsem nepravilno povzelo trditve tožeče stranke v zvezi s prenehanjem sporazuma, da naj bi tožeča stranka zatrjevala, da je sporazum prenehal veljati z izbrisom služnosti iz zemljiške knjige kar ne drži. Tožeča stranka je prenehanje služnosti zatrjevala na podlagi določil Stanovanjskega zakona (SZ-1 v nadaljevanju), konkretno njegovih določb 222. in po 3. alineji prvega odstavka 223. člena. Z odločbo oblastvenega organa je prišlo do izvzetja služeče nepremičnine iz pridobivalnega prostora kamnoloma, kar je onemogočilo izvrševanje dogovorjene služnosti pridobivanja mineralne surovine. Sodišče prve stopnje je pravno zmotno in v nasprotju z izoblikovanim stališčem sodne prakse, zaključilo, da takšna bistvena sprememba rabe gospodujoče nepremičnine ne predstavlja razloga za prenehanje služnosti po 3. alineji 223. člena SPZ. Pravno zmotno je presodilo tudi obseg služnosti oziroma vsebino služnosti po predmetni Služnostni pogodbi, saj je pogodbeni predmet ustanovitev stvarne služnostne pravice pridobivanja mineralnih surovin (2. člen Služnostne pogodbe). Preostala upravičenja, so zgolj spremljajoča dejanja, potrebna za izvrševanje služnosti pridobivanja mineralne surovine (2. člen sporazuma). Pravno zmotno je tudi zaključilo, da je s predmetno služnostno pogodbo domnevno ustanovljenih več služnosti, poleg pridobivanja mineralne surovine, še služnost opravljanja rudarskih del ter služnost dostopa in uvoza. Zmotni in pavšalni so prav tako pravni zaključki sodišča prve stopnje v zvezi s prenehanjem služnosti na podlagi zakonskih določb 222. in 223. člena SPZ. Ne obrazloži zakaj v posledici odločbe ni prišlo do prenehanja služnostne pogodbe, s čimer je sodišče prve stopnje zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 8. in 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Z zaključkom, da kljub izdani odločbi niso podani pogoji za prenehanje služnosti po 222. členu SPZ, je sodišče prve stopnje zagrešilo tudi zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja, saj je gospodujoča nepremičnina postala nekoristna. Z odločbo so se bistveno spremenile okoliščine, v katerih je bila služnost ustanovljena in sta podana oba izmed alternativno določenih pogojev iz prvega odstavka 222. člena OZ, za prenehanje služnosti, kar pa je sodišče prve stopnje v posledici zmotne uporabe materialnega prava, povsem prezrlo.

Prvostopno sodišče je vsebinsko nepravilno in pravno zmotno presojalo odločbo, saj se v svoji obrazložitvi sklicuje na prenehanje koncesijske pogodbe, kar pa predmetna odločba ne izkazuje in je v obravnavani zadevi tudi povsem nerelevantno. Izvzetje predmetne nepremičnine iz pridobivalnega prostora ni v zvezi s prenehanjem koncesijske pogodbe tožene stranke. V zvezi s tem očita kršitev razpravnega načela (7. člen ZPP), kar predstavlja relativno bistveno kršitev po prvem odstavku 339. člena ZPP, ki je vplivala na pravilnost in zakonitost izdane sodbe, saj je sodišče prve stopnje odločitev oprlo na okoliščino, ki je zaradi pomanjkanja trditvene podlage ne bi smelo ugotavljati. V zvezi s tem podaja pritožba tudi novote, za katere zatrjuje, da to niso in sicer, da je bila koncesijska pogodba podaljšana in velja še danes.

Opozarja še, da sodišče prve stopnje vseh za odločanje relevantnih okoliščin ni pravilno dokazno ocenilo, povsem nekritično je sledilo navedbam tožene stranke, ni upoštevalo nespornega dejstva, da je bilo s sporazumom dogovorjeno nadomestilo za služnost in se do tega ni opredelilo, s čimer je zagrešilo nadaljnjo absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 8. in 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Prav tako ni upoštevalo zakonske zahteve iz 8. člena ZPP, da mora presojati vsak dokaz posebej in vse skupaj in se je izognilo vsebinski presoji konkretiziranih navedb tožeče stranke, s čimer je prav tako zagrešilo nadaljnjo postopkovno kršitev iz 8. točke 2. odstavka 339. člena ZPP. Neupoštevaje metodološki napotek iz 8. člena ZPP, oziroma površna dokazna ocena, je prerasla v absolutno bistveno kršitev postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, saj zmotna, nepopolna in nekritična dokazna ocena vpliva na pravilnost in zakonitost izpodbijane sodbe.

4. Tožena stranka je po svojem pooblaščencu vložila pravočasni odgovor na pritožbo, priglasila pritožbene stroške in navedla, da je sodišče prve stopnje pri razlagi Sporazuma pravilno uporabilo tako jezikovno kot namensko oziroma teleološko razlago, v smislu 82. člena OZ. Upoštevalo je določbo 5. točke sporazuma med strankama in pravilno ugotovilo, da je sporazum še vedno veljaven, saj je njegova veljavnost določena do 31. 12. 2027, ko se izteče veljavnost služnosti po Služnostni pogodbi. Določba 5. člena sporazuma je namreč povsem jasna in je sodišču niti ne bi bilo treba razlagati po 2. odstavku 82. člena OZ. Kljub temu je sodišče presojalo tudi namen pravdnih strank (16. točka obrazložitve). Pri presoji služnosti po Služnostni pogodbi je ugotovilo, da je bila ustanovljena neodplačno za določen čas do 31. 12. 2027 in je bila njena vsebina bistveno širša od same pravice izkoriščanja nepremičnine v smislu pridobivanja mineralne surovine na tej nepremičnini. Z ustanovitvijo služnosti je tožeča stranka pridobila tudi pravico, da uporablja nepremičnino za opravljanje drugih rudarskih in vzdrževalnih del, da nepremičnino lahko uporabi tudi za dostop in dovoz do drugih gospodujočih nepremičnin tožene stranke, kjer tožeča stranka izvaja rudarsko pravico za pridobivanje mineralnih surovin (16. točka obrazložitve). Izdaja odločbe Ministrstva za infrastrukturo (oblastvena odločba) ni povzročila uničenja gospodujoče nepremičnine, oziroma njene neuporabnosti. Služnost je bila izbrisana iz zemljiške knjige enostransko že pred datumom izdaje odločbe, kar ne more povzročati prenehanja sporazuma (17. točka obrazložitve). Tožena stranka ni mogla niti pričakovati, še manj pa je soglašala, da bo tožeča stranka z enostranskim izbrisom izvedla izbris služnosti iz zemljiške knjige. Opozarja, da je v celoti neutemeljeno sklicevanje pritožnice na 222. in 223. člen Stanovanjskega zakona, ki sploh ne vsebuje navedenih členov. V kolikor ima pritožnica v mislih 222. in 223. člen SPZ, pa niso nastopile okoliščine, ki bi utemeljevale prenehanje služnosti na podlagi teh določb. Očitane kršitve določb pravdnega postopka niso utemeljene. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Predmet pritožbenega preizkusa je sodba sodišča prve stopnje v II. in III. točki izreka (350./I člen ZPP).

Pritožbeno sodišče ne povzema dejanskega stanja in dejanskih ugotovitev prvostopnega sodišča v celoti, ker so razvidne iz sodbe sodišča prve stopnje, se pa opredeljuje do bistvenih pritožbenih navedb.

7. Povsem neutemeljene in zmotne so pritožbene navedbe, da je prvostopno sodišče opustilo oziroma zmotno uporabilo določbo 82. člena OZ. Prvostopno sodišče si je pri ugotavljanju veljavnosti Sporazuma pomagalo tako z jezikovno, kot tudi z namensko razlago in iskalo skupen namen pravdnih strank pri sklepanju Sporazuma, kar vse je prepričljivo pojasnilo v 13., 15., 16. in 18. točki obrazložitve, na katere se v celoti sklicuje tudi pritožbeno sodišče. Ugotovilo je, da 5. točka Sporazuma določa, da sporazum velja nepreklicno do 31.12.2027, ko se izteče veljavnost služnosti po Služnostni pogodbi in ga ni mogoče enostransko preklicati. V 3. točki Sporazuma je namreč določeno, da sta pravdni stranki podaljšali Pogodbo (v prilogi A35) za čas veljavnosti tega Sporazuma do dne 31. 12. 2027. Določba 5. točke Sporazuma je torej povsem jasna, da Sporazuma ni mogoče enostransko preklicati, ter da je pri ugotavljanju veljavnosti ključen datum 31. 12. 2027, kar je v skladu s prvim odstavkom 82. člena OZ, treba razlagati tako kot se glasi. V konkretnem primeru to pomeni, da je bila veljavnost Sporazuma določena do datuma 31. 12. 2027 ter so drugačne pritožbene navedbe neutemeljene.

8. Kljub temu, da je navedena določba jasna, se je prvostopno sodišče ukvarjalo tudi z namensko razlago 5. točke Sporazuma (v 16. točki obrazložitve). Nedvoumno je zapisalo, da je na podlagi določb Služnostne pogodbe presojalo namen pravdnih strank ob sklenitvi Sporazuma in pravilno ugotovilo, da je bila služnost s Služnostno pogodbo ustanovljena neodplačno in za določen čas do 31. 12. 2027. Služnostna pravica po Služnostni pogodbi ni obsegala zgolj pravice do izkoriščanja navedene nepremičnine le v smislu pridobivanja mineralne surovine na tej nepremičnini, kot zmotno zatrjuje pritožba, ampak je tožeča stranka pridobila služnostno pravico tako za pridobivanje mineralne surovine kot tudi, da lahko uporablja nepremičnino za opravljanje drugih rudarskih in vzdrževalnih del ter za dostop in dovoz do njenih drugih gospodujočih nepremičnin, kjer še vedno izvaja rudarsko pravico za pridobivanje mineralne surovine (2. člen Služnostne pogodbe). Z odločbo oblastvenega organa je bil izvzet iz pridobivalnega prostora le del nepremičnine (le nekaj parcel), ki se je v skladu s Služnostno pogodbo še naprej uporabljal za opravljanje drugih rudarskih ter vzdrževalnih del in za dostop in dovoz do njenih drugih gospodujočih nepremičnin, kjer je tožeča stranka še vedno pridobivala mineralne surovine, kar vse je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo in pojasnilo v 16. točki obrazložitve izpodbijane sodbe. Služnost na nepremičnini je bila torej še vedno uporabna in koristna za dostop do teh gospodujočih nepremičnin, vse skladno s Služnostno pogodbo. Odločba Ministrstva za infrastrukturo ni povzročila uničenje gospodujoče nepremičnine oziroma njene neuporabnosti, kot skuša zmotno prikazati pritožba. Sodišče je pravilno ugotovilo, da enostranski izbris služnosti iz zemljiške knjige že pred datumom izdaje odločbe, ni mogel biti posledica izdane odločbe oblastvenega organa, temveč gre za enostranski izbris tožeče stranke, ki ni povzročil prenehanje Sporazuma. Tako se pokažejo kot povsem nerelevantne pritožbene navedbe, da je bilo s Sporazumom dogovorjeno nadomestilo za izvrševanje služnosti in da sta pravdni stranki veljavnost sporazuma vezali na veljavnost služnostne pogodbe, saj zaradi odločbe oblastvenega organa, služnost na navedeni nepremičnini ni prenehala, kot že pojasnjeno. Prav tako je Sporazum še vedno veljaven in so drugačne pritožbene navedbe neutemeljene. Sklenjen je do izteka veljavnosti služnosti po Služnostni pogodbi, kar je do 31. 12. 2027 in ga ni mogoče enostransko preklicati. Niso nastopile okoliščine, zaradi katerih bi bil enostranski preklic upravičen, saj ni prišlo do uničenja gospodujoče nepremičnine, oziroma ni prišlo do nastanka okoliščin, zaradi katerih bi bilo izvrševanje služnosti v skladu s Služnostno pogodbo onemogočeno ter so drugačne pritožbene navedbe neutemeljene. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo tudi obseg služnosti po Služnostni pogodbi in so drugačne pritožbene navedbe zmotne in neutemeljene.

Očitani kršitvi po 8. in 14. točki iz 2. odstavka 339. člena ZPP, se sodišču prve stopnje nista pripetili. Tožeči stranki ni bila odvzeta možnost obravnavanja pred sodiščem prve stopnje oziroma očitane kršitve načela kontradiktornosti, ni bilo. Niti ji ni bila kršena pravica do pritožbe, saj pritožbeno sodišče njeno pritožbo obravnava. Sodba sodišča prve stopnje razloge o odločilnih dejstvih ima in jo je mogoče preizkusiti. V zadostni meri je pravilno ugotovljeno dejansko stanje, prav tako je materialno pravo, zlasti določbo 82. člena OZ, prvostopno sodišče pravilno uporabilo. Pritožnica neutemeljeno očita kršitev 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, da je zaključek prvostopnega sodišča glede besedila 5. točke sporazuma, do izteka veljavnosti služnosti po služnostni pogodbi, zgolj pojasnjevalne narave, v evidentnem nasprotju z vsebino samega sporazuma. Za očitano kršitev gre namreč le takrat, ko je napačen prenos besedila iz listine v sodbo, kadar gre za kršitev tehnične narave, ki pa se sodišču prve stopnje ni pripetila, saj že sama pritožnica navaja, da gre za zmoten zaključek, torej dokazno oceno in ne za očitano kršitev.

9. V konkretnim primeru je bistveno, da z odločbo oblastnega organa služnost ni prenehala in tudi ni bilo onemogočeno njeno izvrševanje v skladu s Služnostno pogodbo, kar je že bilo pojasnjeno v prejšnji točki. Ni torej prišlo do kršitve načela vzajemnosti dajatev (8.

), četudi bi sledili pritožbenim navedbam, da je bilo s Sporazumom dogovorjeno nadomestilo za izvrševanje služnosti in da sta pravdni stranki veljavnost sporazuma vezali na veljavnost Služnostne pogodbe, so tovrstne pritožbene navedbe povsem nerelevantne. Enako velja tudi glede sklicevanja pritožbe na prenehanje sporazuma zaradi naknadno odpadle pravne podlage (39. člen OZ)

. Sporazum je namreč še vedno veljaven, do 31.12.2027. Sodišče prve stopnje je glede na že obrazloženo, materialno pravo povsem pravilno uporabilo. Kot neutemeljeni se pokažeta, očitani absolutno bistveni kršitvi določb pravdnega postopka po 8. in 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, ki se sodišču prve stopnje nista pripetili, saj se je sodišče prve stopnje opredelilo do vseh bistvenih navedb pravdnih strank, prav tako sodba razloge o odločilnih dejstvih ima in jo je mogoče preizkusiti.

10. Pritožba se povsem neutemeljeno sklicuje na določbo 222. in 223. člena Stanovanjskega zakona (SZ-1), saj navedeni zakon teh členov nima. V kolikor ima pritožba v mislih 222. in 223. člen SPZ

, je potrebno pojasniti, da tudi v tem primeru niso nastopile okoliščine, ki bi utemeljevale prenehanje služnosti na podlagi teh določb, kar je sodišče prve stopnje v zadostni meri pravilno ugotovilo in pojasnilo (v 16. točki obrazložitve). Služnost ni prenehala na podlagi predloga lastnika služeče stvari, niti ni postala nekoristna za uporabo gospodujoče stvari, prav tako se niso bistveno spremenile okoliščine, v katerih je bila ustanovljena. Gospodujoča oziroma služeča stvar ni bila uničena. Odločba Ministrstva za infrastrukturo ni povzročila uničenje gospodujoče nepremičnine oziroma njene neuporabnosti, ko skuša zmotno prikazati pritožba. Tožeča stranka je namreč nepremičnino tudi po izdaji negativne odločbe še naprej uporabljala v skladu s Služnostno pogodbo. Povedano drugače, zaradi negativne odločbe oblastvenega organa, ni prišlo do uničenja služeče nepremičnine, oziroma njene neuporabnosti, kar vse je že bilo pojasnjeno. Služnost na nepremičnini je tožeča stranka še vedno izvajala in nepremičnino uporabljala predvsem za dostop do gospodujočih nepremičnin, ki so še naprej omogočale izkoriščanje mineralnih surovin. Povsem neutemeljene so pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje pravno zmotno zaključilo, da naj bi s predmetno Služnostno pogodbo bilo ustanovljenih več služnosti, saj česa takega sodišče ni ugotovilo. Pravilno je ugotovilo obseg služnosti po Služnostni pogodbi. Vsaka sprememba okoliščin, še ne more pripeljati do prenehanja služnosti. Zaradi negativne odločbe oblastvenega organa, je služnost na nepremičnini še vedno uporabna in ni nekoristna, kot skuša povsem zmotno prikazati pritožba. Pritožba se tudi ne more uspešno sklicevati na sodno prakso VSRS II Ips 192/2015, ki ni primerljiva niti v dejanskem niti v pravnem pogledu. V navedeni zadevi je namreč tožnik v sodnem postopku dosegel razveljavitev odločbe v smislu odpadle pravne podlage oziroma kavze, kar pa ni konkretni primer. Tožeča stranka namreč niti ne navaja, da bi sprožila kakršne koli postopke v zvezi s tem. Očitani bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 8. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, se sodišču prve stopnje nista pripetili, saj se je opredelilo do vseh relevantnih navedb pravdnih strank. Prav tako sodba razloge o odločilnih dejstvih ima in jo je mogoče preizkusiti. Povsem neutemeljene so pritožbene navedbe o zmotni oziroma nepopolni ugotovitvi dejanskega stanja, sodišče prve stopnje je namreč pravilno ugotovilo in pojasnilo, da se predmetna služnost še naprej uporablja kljub negativni odločbi za dostop do drugih gospodujočih zemljišč, vse v skladu s Služnostno pogodbo. Prav tako je Sporazum še vedno v veljavi, do 31.12.2027. Sodišče prve stopnje je pravilno in v zadostni meri ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo ter so drugačni pritožbeni očitki povsem neutemeljeni.

11. Pritožba ima prav, da so ugotovitve prvostopnega sodišča glede prenehanja koncesijske pogodbe povsem nerelevantne za odločitev v tej zadevi, saj je Sporazum še vedno v veljavi, kar je za odločitev v navedeni zadevi bistveno. Očitana relativno bistvena kršitev postopka po 1. odstavku 339. člena ZPP, se sodišču prve stopnje ni pripetila in ni vplivala na pravilnost in zakonitost izdane sodne odločbe. Drugačne pritožbene navedbe niso utemeljene. Pritožbene navedbe v zvezi z okoliščino, da se koncesijska pogodba ni iztekla 18. 12. 2021, so pritožbena novote (v smislu 337. člena ZPP), ki pritožbeno niso upoštevne. So pa tudi povsem nerelevantne za odločitev, kot že pojasnjeno.

12. Povsem neutemeljeni in nerelevantni so nadaljnji pritožbeni očitki, da sodišče prve stopnje ni pravilno dokazno ocenilo vseh relevantnih okoliščin in je nekritično sledilo navedbam tožene stranke ter ni upoštevalo sporazumno dogovorjenega nadomestila za služnost, kar vse je pritožbeno sodišče že pojasnilo, da ni relevantno za odločitev v tej zadevi. Do vseh relevantnih navedb pravdnih strank, se je sodišče prve stopnje zadostno opredelilo in se mu očitana bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 8. in 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, ni pripetila. Sodba sodišča prve stopnje razloge o odločilnih dejstvih ima in jo je mogoče preizkusiti. Poleg tega je povsem nekonkretiziran pritožbeni očitek glede neskrbne dokazne ocene v smislu kršitve 8. člena ZPP, ki naj bi prerasla v 14. točko. 2. odstavka 339. člena ZPP in se pritožbeno sodišče do tako nekonkretiziranih pritožbenih očitkov, niti ne more konkretno opredeliti in so tovrstne navedbe pritožbeno neupoštevne. Pritožba je namreč samostojno pravno sredstvo. Pritožnica konkretizirano tudi ne izpodbija materialnopravnega pobota.

13. Pritožbeno sodišče je opravilo še preizkus izpodbijane sodbe glede pritožbenih razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP). V postopku na prvi stopnji po uradni dolžnosti upoštevanih postopkovnih kršitev pritožbeno sodišče ni našlo. Ob ugotovljenih dejstvih, ki so razvidna iz izpodbijane sodbe, je sodišče prve stopnje materialno pravo pravilno uporabilo. Skladno z navedenim je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje, kot je razvidno iz izreka te sodbe (353. člen ZPP).

14. O stroških pritožbenega postopka je pritožbeno sodišče odločalo v skladu s prvim odstavkom 165. člena, prvim odstavkom 154. in 155. člena ZPP. Tožeča stranka, ki s pritožbo ni uspela, sama krije svoje pritožbene stroške.

15. Sodišče druge stopnje je toženi stranki priznalo nagrado za odgovor na pritožbo 750 točk po prvi točki tar. št. 22 Odvetniške tarife, materialne stroške 11/3 OT 15 točk, in 22% DDV, skupaj 559,98 EUR. Tožeča stranka je dolžna plačati toženi stranki pritožbene stroške v višini 559,98 EUR, v roku 15 dni od prejema te sodne odločbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi za čas zamude.

8. člen OZ: (1)Pri sklepanju dvostranskih pogodb izhajajo udeleženci iz načela enake vrednosti dajatev. (2) Zakon določa, v katerih primerih ima kršite tega načela pravne posledice.

84. člen OZ: Nejasna določila v neodplačni pogodbi je treba razlagati v pomenu, ki je manj težak za dolžnika, v odplačni pogodbi pa v takem smislu, da so vzajemne dajatve v pravičnem razmerju.

39. člen OZ: (1) Vsaka pogodbena obveznost mora imeti dopustno podlago (razlog).(2)Podlaga je nedopustna , če je v nasprotju z ustavo, prisilnimi predpisi ali z moralnimi načeli.(3) Domneva se, da ima obveznost podlago, čeprav ta ni izražena. (4) Če ni podlage ali je ta nedopustna, je pogodba nična.

222. člen SPZ: Lastnik služeče stvari lahko zahteva, naj stvarna služnost preneha, če postane nekoristna za uporabo gospodujoče stvari ali če se bistveno spremenijo okoliščine, v katerih je bila ustanovljena.(2) Stvarna služnost preneha z dnem, ko postane sodna odločba pravnomočna, odločba upravnega organa pa dokončna. 223. člen SPZ: Stvarna služnost preneha: - če se lastnik služeče stvari upre njenemu izvrševanju, lastnik gospodujoče stvari pa svoje pravice tri leta zaporedoma ne izvršuje; - če se ne izvršuje v času potrebnem za njeno priposestvovanje; - če je gospodujoča oziroma služeča stvar uničena.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 222, 223

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 82

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 8, 14, 339, 339/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.