VSL Sklep II Cp 482/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-19

mag. Barbara Petrič (preds.), Matjaž Voglar (poroč.), Polona Marjetič Zemljič

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ZAVAROVANJE TERJATEV

statusni spor - ničnost sklepov - pogoji za začasno odredbo - zavrženje predloga za začasno odredbo - pooblaščenci po ZPP - nedovoljene pritožbene novote

Pritožbeno sodišče prvega tožnika opozarja, da gre v tej pravdi za zahtevno pravno problematiko, kateri tožnika očitno nista kos. Opozarja ju, da lahko zaradi tega zanju nastopijo škodljive posledice (drugi odstavek 87. člena in 12. člen ZPP), zato naj razmislita o pomoči pravnega strokovnjaka - odvetnika.

II. Pritožbi tožnika B. B. se zavrneta in se izpodbijani sklep v izpodbijanem delu (glede B. B.) potrdi.

1. Tožnika sta člana toženke. Z laično tožbo uveljavljata, da je pri upravljanju toženke bilo storjenih več kršitev, zato zahtevata ugotovitev ničnosti toženkinih sklepov. Skupaj s tožbo sta vložila predlog za zavarovanje z začasno odredbo, ki je bil zavržen s sklepom z dne 13. 1. 2026 (ta sklep ni bil izpodbijan s pritožbo in je sedaj že pravnomočen). Še preden je navedeni sklep postal pravnomočen, sta vložila še dve vlogi (obe datirani 14. 1. 2026, priporočeno oddani na pošto 14. 1. in 15. 1. 2026), s katerima ponovno predlagata izdajo začasne odredbe oziroma dopolnjujeta že dani predlog.

2. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom predlog tožnikov z dne 14. 1. 2026 deloma zavrglo v 1. in 5. točki predlaganega izreka (zaradi litispendence), deloma pa zavrnilo.

3. Zoper sklep sta tožnika vložila pritožbo z dne 6. 2. 2026 in njeno dopolnitev z dne 9. 2. 2026 (priporočeno oddana na pošto 10. 2. 2026).

4. V pritožbi z dne 6. 2. 2026 med drugim navajata, da ne gre za klasičen premoženjski zahtevek, temveč statusni spor. Nevarnost se ne kaže zgolj v finančni izgubi, temveč predvsem v nastanku nepovratnih pravnih posledic, razpolaganju s skupnim premoženjem ter v onemogočeni učinkoviti izvršitvi morebitne ugodilne sodbe, kar predstavlja težko nadomestljivo škodo. Škode ne moreta konkretizirati, ker zaradi ravnanj organov toženke nimata dostopa do dokumentacije. Sodišče se ni opredelilo do verjetnosti terjatve.

5. V dopolnitvi pritožbe z dne 9. 2. 2026 navajata, da vlagata dopolnitev zaradi novih dejstev in dokazov, ki so nastali oziroma postali znani po izdaji izpodbijanega sklepa (v zvezi s sejo upravnega odbora toženke dne 22. 1. 2026).

7. Pritožbi drugega tožnika nista dopustni, pritožbi prvega tožnika pa nista utemeljeni.

8. Stranke lahko opravljajo pravdna dejanja osebno ali po pooblaščencu, vendar je lahko v postopku pred okrožnim, višjim in vrhovnim sodiščem pooblaščenec samo odvetnik ali druga oseba, ki je opravila pravniški državni izpit (tretji odstavek 87. člena Zakona o pravdnem postopku

). Drugi tožnik A. A. je obe obravnavani pritožbi vložil po pooblaščencu - prvem tožniku B. B. (kar je tudi izrecno navedeno na obeh pritožbah), vendar slednji ni izkazal, da ima opravljen pravniški državni izpit. Zato je pritožba drugega tožnika nedovoljena (četrti odstavek 343. člena ZPP v zvezi s tretjim odstavkom 87. člena ZPP); ker njegovih nedovoljenih pritožb ni zavrglo že sodišče prve stopnje, je to storilo pritožbeno sodišče (346. člen ZPP).

9. Pritožba prvega tožnika z dne 6. 2. 2026 z ničimer ne izpodbija razlogov sodišča prve stopnje v zvezi z delnim zavrženjem predloga zaradi litipendence (2. in 3. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa), v tem delu pa pritožbeno sodišče tudi ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP).

10. V preostalem delu, kolikor se nanaša na delno zavrnitev predloga (II. točka izreka izpodbijanega sklepa), pritožba smiselno nasprotuje ugotovitvam sodišča prve stopnje, da prvi tožnik ni izkazal nastanka težko nadomestljive škode kot enega od pogojev za izdajo začasne odredbe (4. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa), vendar pritožbeno sodišče ugotavlja, da so te pritožbene navedbe prav tako nejasne, nekonkretizirane in v veliki meri nerazumljive.

11. Ni jasno, kako naj bi na zadevo vplivalo zatrjevano dejstvo, da ne gre za "klasičen premoženjski zahtevek," temveč za statusni spor. Prvi tožnik je v predlogu govoril o posledicah na premoženju članov, kar nakazuje, da naj bi grozila premoženjska škoda. Kakšne druge škode (na primer katere od pravno priznanih oblik nepremoženjske škode) pritožba ne zatrjuje. Pritožba zgolj ponavlja vsebinsko prazne in zaradi nedoločenosti nerazumljive navedbe o "nepovratnih pravnih posledicah," ne da bi konkretizirala, za kakšne pravne posledice naj bi šlo. Nerazumljive so navedbe o onemogočeni učinkoviti izvršitvi morebitne ugodilne sodbe; tožbeni zahtevek je ugotovitveni, tovrstnih zahtevkov pa ni niti potrebno niti možno izvršiti.

12. Neutemeljene so tudi pritožbene navedbe v zvezi z domnevnim nedostopom do dokumentacije, saj mora tožeča stranka, če želi uspeti s predlogom za začasno odredbo, vsaj s stopnjo verjetnosti izkazati (in še prej na trditveni ravni konkretizirati), kakšna škoda ji grozi (drugi odstavek 27o. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju

13. Tudi navedbe na tretji strani pritožbe in v dopolnitvi pritožbe, ki zgolj v točkah nizajo (nekonkretizirana, neobrazložena in zato nerazumljiva) dejstva, so nejasne in iz njih ni mogoče razbrati, kakšna konkretna (pravno priznana in težko nadomestljiva ali nenadomestljiva) škoda naj bi prvemu tožniku grozila in zakaj. Navedbe v pritožbi o neenakomerni obremenitvi članov (ki so prav tako vsebinsko prazne in nerazumljive), nimajo nobene zveze z grozečo težko nadomestljivo škodo.

14. Neutemeljene so tudi navedbe v VIII. točki pritožbe, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do verjetnosti terjatve. Ker je za utemeljenost predloga za izdajo začasne odredbe treba izkazati poleg verjetnosti terjatve tudi nevarnost v smislu drugega odstavka 27o. člena ZIZ (oziroma pri nedenarnih terjatvah eno izmed predpostavk iz drugega odstavka 272. člena ZIZ), te pa prvi tožnik ni uspel izkazati, slednja ugotovitev zadošča za zavrnitev predloga. Ukvarjanje z verjetnostjo terjatve bi bilo neracionalno in ne bi izboljšalo tožnikovega pravnega položaja.

15. Navedbe v dopolnitvi pritožbe (poleg tega, da so enako nekonkretizirane in nerazumljive kot navedbe v pritožbi) se nanašajo na dejstva v zvezi s sejo toženkinega upravnega odbora, ki so [dejstva] po navedbah pritožnika "nastala oziroma postala znana po izdaji izpodbijanega sklepa." Prvi tožnik teh dejstev pred izdajo izpodbijanega sklepa ni zatrjeval, zato jih sodišče prve stopnje tudi ni moglo upoštevati pri izpodbijani odločitvi. Pritožba ne pojasni, zakaj teh dejstev prvi tožnik ni mogel navajati že pred izdajo izpodbijanega sklepa, zato so te pritožbene novote neupoštevne (337. člen ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

16. Glede na vse povedano pritožbeno sodišče ugotavlja, da je v zvezi s predlogi prvega tožnika sodišče prve stopnje sprejelo pravilno in zakonito odločitev. Ker pritožbeno sodišče v tem delu tudi ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ), je pritožbi prvega tožnika zavrnilo in izpodbijani sklep v izpodbijanem delu potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

17. Naposled pritožbeno sodišče prvega tožnika opozarja, da gre v tej pravdi za zahtevno pravno problematiko, kateri tožnika očitno nista kos. Opozarja ju, da lahko zaradi tega zanju nastopijo škodljive posledice (drugi odstavek 87. člena in 12. člen ZPP), zato naj razmislita o pomoči pravnega strokovnjaka - odvetnika.

Uradni list RS, št. 73/2007 - UPB-3 in nadaljnji, v nadaljevanju ZPP.

Uradni list RS, št. 3/2007 - UPB-4 in nadaljnji, v nadaljevanju ZIZ.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 12, 87, 87/3, 343, 343/4, 346

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 270, 270/2, 272, 272/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.