VSL Sklep I Ip 1175/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-14

Gregor Špajzer (preds.), Urška Jordan (poroč.), Tjaša Potparić Janežič

sodni penali - izvršba - namen sodnih penalov - uveljavitev nedenarne terjatve - nezmožnost izpolnitve - sodna poravnava - odločanje sodišča - predlog upnika - denarno kaznovanje dolžnika

Namen sodnih penalov je siljenje dolžnika k izpolnitvi nedenarne obveznosti iz izvršilnega naslova. Ker ne gre za institut, namenjen kaznovanju dolžnika, pridejo sodni penali v poštev le, če je zasledovani namen, to je izpolnitev nedenarne obveznosti na način, kot zahteva izvršilni naslov, še mogoče doseči. V nasprotnem primeru bi šlo zgolj za denarno okoriščenje upnika kot sankcijo za neizpolnitev obveznosti skladno z izvršilnim naslovom, kar pa ne more biti namen sodnih penalov.

Upnica ne izpodbije ugotovitve izvedenca, da zaradi manjšanja višinske razlike med parcelami strank sodne poravnave sedaj ni več mogoče izvršiti tako, da bi bila izpolnjena tudi zahteva iz sodne poravnave, da nasutje nikjer ne bi preseglo 10 cm nad nivojem parcele upnice. Upnica torej ne ovrže, da sodne poravnave ni mogoče (več) izvršiti v celoti tako, kot se glasi. To pa posledično pomeni, da s predlogom za določitev sodnih penalov ne more uspeti. Zmotno je namreč upničino stališče, da je odločilno, kakšno je bilo stanje ob sklenitvi sodne poravnave, temveč je bistveno, da v času odločanja o upničinem predlogu s sodnimi penali ni mogoče doseči ureditve travnate brežine na točno takšen način, kot izhaja iz sodne poravnave. Zato določitev sodnih penalov ne bi bila skladna z namenom tega instituta in se posledično izpodbijana odločitev izkaže kot pravilna.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

II. Upnica krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog zavrnilo (I. točka izreka), odločilo, da se zahteva upnice za povrnitev stroškov v zvezi s postopkom o določitvi sodnih penalov zavrne (II. točka izreka), in upnici naložilo, da mora dolžnikoma povrniti njune stroške v zvezi s postopkom o določitvi sodnih penalov, ki bodo odmerjeni s posebnim sklepom (III. točka izreka).

2. Upnica je zoper sklep vložila pravočasno pritožbo. Uveljavlja vse pritožbene razloge. Višjemu sodišču predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje. Priglaša stroške pritožbenega postopka. Navaja, da se je bistvo predmetne zadeve na prvi stopnji nanašalo na vprašanje izpolnitve nedenarne obveznosti dolžnikov, in sicer po dne 15. 5. 2017 sklenjeni (delni) sodni poravnavi pri Okrajnem sodišču v Kranju v zadevi P 260/2015. Dolžnika sta bila namreč po poravnavi na meji med nepremičninami parc. št. 000 in 001 ter 002, vse k. o. X dolžna urediti brežino, z izdelavo travnatega zidu, višine približno 1 m in dolžine približno 18 m, in sicer v delu, ki poteka od betonske ograje na nepremičnini upnice, do ograje dolžnikov, pri čemer se v posledici izvedbe travnatega zidu na nepremičnini upnice uredi tudi ustrezno nasutje največ 10 cm višje od nivoja parcele upnice, kar vse izhaja iz sklice, ki je sestavni del sodne poravnave. Dolžnika sta trdila, da sta s posegi v prostor do vložitve predloga navedeno obveznost izpolnila. Upnica se z navedenim ni strinjala in pojasnila, da tudi, če sta dolžnika brežino res kakorkoli urejala, ta še zdaleč ni urejena na način, kot sta se zavezala po sodni poravnavi. Upnica je vztrajala, da dolžnika svojo obveznost izpolnita v celoti, kar pa skladno z načelom stroge formalne legalitete predstavlja tudi okvir odločanja sodišča. Sodišče je v zadevi angažiralo izvedenca mag. A. A., univ. dipl. ing. grad., katerega naloga je bila, da si ogleda stanje na terenu in poda mnenje glede izpolnjenosti nedenarne obveznosti. Na samem ogledu je izvedenec sicer izjavil, da stanje ne ustreza vsebini poravnave, vendar pa je naposled odgovor na zastavljeno vprašanje sodišča v mnenju, zaradi domnevno nelogične in prostislovne poravnave, zavrnil. Po podanem pojasnilu in po pripombah upnice, zlasti, da je bila poravnava sklenjena v letu 2017, da se je v tem času stanje na kraju spreminjalo, med drugim zaradi posegov dolžnikov v brežino in v svojo nepremičnino, ter da je bila prvotno brežina bistveno višja in bolj strma, je izvedenec svoje mnenje dopolnil. Izvedenec je tako šele v dopolnitvi z dne 5. 5. 2025 prvič vsebinsko odgovoril na zastavljeno vprašanje. Njegovi ključni poudarki so bili: - da ne razpolaga z vso potrebno dokumentacijo, zato mnenje podaja na podlagi "improviziranih meritev"; - da je obravnavani odsek po dolžini za cca. 5 m krajši od sodne poravnave; - da brežina nikjer ne presega višine 1 m, samo pri kamnitem zidu je visoka cca. 1 m, pri betonskem robniku pa se približno razpolovi; - da na terenu ni bilo nikjer vidno, da bi bila brežina višja več kot 10 cm od nivoja parcele upnice. Na podlagi takšnih ugotovitev pa je izvedenec v svoji dopolnitvi zaključil, da je bila obveznost dolžnkov iz sklenjene sodne poravnave izpolnjena. Izvedencu je sledilo tudi sodišče, ki je v sklepu kot ključno povzelo navedene ugotovitve izvedenca. Ob tem je glede višine brežine dodalo svojo oceno, da vsled odstopanj v dolžini brežine dopušča tudi, da je bilo z dogovorjeno višino brežine v izmeri približno 1 m dopuščeno, da je ta znašala manj (57 cm). Glede točke pričetka padca travnatega zidu po širini, torej proti nepremičnini dolžnikov, se sodišče ni opredelilo.

Dejansko stanje je sodišče ugotovilo zmotno in nepravilno, kar pa je v večjem delu posledica zmotne razlage materialnega prava (sodne poravnave). Upnica je stališča, da izpolnitev nedenarne obveznosti, kot sta to v postopku zatrjevala dolžnika, in kot je bilo to ugotovljeno s strani izvedenca, ne ustreza dogovoru po sklenjeni sodni poravnavi. Upnica prereka, da bi bil dogovor po sodni poravnavi nelogičen in protisloven, niti ni neizvršljiv, o čemer sodišče, sicer na ravni pogojne verjetnosti, pripominja obiter dictum. V zvezi z navedenim upnica ponovno izpostavlja, da se je stanje urejenosti brežine med majem 2017 (sklenitev poravnave) in januarjem 2025 (ogled brežine izvedenca) spremenila, saj sta dolžnika urejala tako svoj teren kot tudi teren brežine. (Ne)logičnost poravnave glede na stanje brežine v januarju 2025 je torej lahko le posledica posegov dolžnikov, ne more pa biti ta okoliščina v škodo upnice, ki zasleduje le uresničitev tistega, kar je bilo v poravnavi dogovorjeno. Obveznosti so bile vsem strankam ves čas poravnave jasne, nenazadnje so se vse z zapisano vsebino ob sklepanju tudi strinjale in jo podpisale.

Vsebina spornega dogovora je konkretizirana tako opisno, s približnimi merami, kot tudi s skico. Vsebine obveznosti dolžnikov tako ni mogoče ugotoviti z upoštevanjem posamičnega kriterija, pač pa ob upoštevanju dogovora kot celote. Ključno, kar iz poravnave izhaja, je torej zaveza dolžnikov, da uredita brežino z izdelavo in nasutjem travnatega zidu, tako da ta po dolžini poteka od betonske ograje upnice do ograje dolžnikov (dolžine cca. 18 m); da poteka v ravnini (višina cca. 1 m), in da nasutje zidu ni več kot 10 cm višje od nivoja nepremičnine upnice, pri čemer se padec travnatega zidu po širini prične v liniji, ki poteka od začetka notranjega dela do betonske ograje oziroma kamnitega zidu do betonskega robnika.

Upnica prereka oceno sodišča, da je treba večje odstopanje v dolžini območja urejanja (13 m namesto 18m) tolmačiti v njeno škodo. S sodno poravnavo sta se strinjala tudi dolžnika, posledično tudi z opisano mero. Nenatančna meritev pri dolžini je torej po načelu enkopravnosti najmanj pripisljiva obema strankama. Tudi sicer pa je potek predvidenega pasu urejanja mogoče ugotoviti ob upoštevanju preostalih točk sodne poravnave, zlasti tega, da ta poteka med betonsko ograjo upnice in ograjo dolžnikov, kar v zadevi ni sporno, in skico, iz katere jasno izhaja mikrolokacija urejanja. Posledično upnica meni, da je zmotno stališče sodišča, da je glede na odstopanje dolžine mogoče šteti, da je prišlo tudi do večjega odstopanja v višini zidu. Tega niti ni nihče zatrjeval. Če bi bil namen strank pri sklepanju dogovora res to, da bi travnati zid potekal v naklonu, torej v višini 1 m pri kamnitem zidu in se spuščal na višino cca. pol metra pri betonskem robniku, bi to poravanva tudi vsebovala. Temu pa ni tako. Poravnava namreč jasno določa, da je travnati zid v celotni dolžini višine cca. 1 m, torej zid poteka v ravnini. Tudi, če bi prišlo do dejanskega odstopanja, bi bilo takšno odstopanje višine zidu podano enakomerno, torej na celotni dolžini, in ne zgolj na eni strani. Sodišče je glede na zgoraj opisano pravzaprav sodni poravnavi dalo vsebino, ki iz nje ne izhaja, še zlasti pa ni preverilo izpolnjenosti vseh pogojev sodne poravnave (linija, ki označuje pričetek padca travnatega zidu). Sodišče je torej zmotno interpretiralo oziroma uporabilo zgornjo premiso, v tej luči pa je tudi zmotno in nepravilno ugotovilo dejansko stanje ter nenazadnje sprejelo tudi napačno odločitev v zadevi. Upnica tako vztraja, da aktualno stanje sporne brežine s strani dolžnikov ni (bilo) urejeno na način, kot izhaja iz sklenjene sodne poravnave.

Zoper izpodbijani sklep se upnica pritožuje tudi iz razloga absolutno bistvene kršitve pravil postopka. Upnici je bila namreč omejena možnost obravnavanja pred sodiščem, in sicer s tem, ko sodišče izvedencu ni vročalo njenih pripomb in dodatnih vprašanj v zvezi z dopolnitvijo izvedenskega mnenja z dne 5. 5. 2025 (8. točka drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku; v nadaljevanju: ZPP v zvezi s 15. in 9. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju; v nadaljevanju: ZIZ). Kot ugotavlja sodišče v 11. točki izpodbijanega sklepa, je upnica po prejemu dopolnitve izvedenskega mnenja z dne 5. 5. 2025, in ko je torej izvedenec sploh prvič odgovoril na zastavljena vprašanja sodišča, predlagala dodatno dopolnitev. Pri tem ne drži, da je upnica terjala le pojasnilo, ali ureditev brežine ustreza pojmu "travnati zid", pač pa, da izvedenec tudi pojasni, ali v naravi travnati zid ustreza zahtevi sodne poravnave, da se nasutje po dolžini uredi v ravni liniji, in torej ne z naklonom, ter da izvedenec izmeri nivojsko razliko med parcelo upnice in točko pričetka padca travnatega zidu, saj je po sodni poravnavi padec po širini travnatega zidu predviden v liniji z začetkom betonske ograje ozoiroma kamnitega zidu upnice. Upnica je stališča, da je bila predlagana dopolnitev ključna v zvezi s končno odločitvijo v zadevi, zaradi česar je bila zavrnitev predlagane dopolnitve s strani sodišča neutemeljena oziroma nezakonita. Zatrjevane procesne kršitve ne sanira niti pojasnilo sodišča v 20. točki, kjer sicer sodišče identificira dodatni vprašanji v predlogu za dopolnitev izvedenskega mnenja, vendar pa sodišče v zvezi s tem podaja svojo dokazno oceno le glede nasutja preko dovoljene višine nivoja terena nepremičnine upnice, ne pa tudi glede ohranjanja iste višine travnatega zidu z nivojem parcele upnice in glede pričetka padca travnatega zidu po širini.

Ne samo, da je sodišče omejilo možnost obravnavanja, pač pa je s tem, ko se v sklepu ni opredelilo do tega, ali je nasutje skladno z zahtevo poravnave, ki je določala linijo začetka padca zidu proti nepremičnini dolžnikov, upnici tudi onemogočilo preizks odločitve. Tudi to je namreč pogoj sodne poravnave, zaradi česar upnica sodišču očita absolutno bistveno kršitev po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z ZIZ. Upnica izpostavlja, da je zahteva sodne poravnave med drugim tudi ta, da se padec travnatega zidu po širini prične na liniji, ki poteka od začetka notranjega dela betonske ograje oziroma kamnitega zidu do ograje dolžnikov, kar vse je razvdino tudi iz skice. Upnica je bila presenečena, da izvedenec v svoji dopolnitvi z dne 5. 5. 2025 tega ni upošteval, saj je bilo na ogledu z dne 24. 1. 2025 to odstopanje ugotovljeno. Še bolj nenavadno in za upnico presenetljivo je dejstvo, da je izvedenec naposled v mnenju zavzel stališče, da je obveznost po poravnavi izpolnjena. V predlagani dopolnitvi izvedenskega mnenja, ki ga je upnica vložila na izvedenčevo dopolnitev z dne 5. 5. 2025, je slednja tako predlagala, da izvedenec izmeri tudi nivojsko razliko med parcelami upnice in točko pričetka padca travnatega zidu proti nepremičnini dolžnikov, kot je prikazano na skici. Iz ogleda na naroku je bilo namreč ugotoviti, da se takšen padec prične bistveno prej in močno zajeda v nepremičnino upnice, kar pa je v nasprotju s sodno poravnavo. Sodišče se do tega pogoja poravnave v sklpu ni opredelilo, in to kljub izrecnemu opozorilu upnice in njenemu predlogu, da potek te linije in morebitno odstopanje ugotovi izvedenec z eventualno dodatno izmero na terenu. Ker je opisani pogoj poravnave ostal neobrazložen, sklepa ni mogoče preizkusiti. Za zavrnitev predloga morajo biti namreč podani vsi pogoji sodne poravnave glede ureditve brežine oziroma travnatega zidu, kar pa v konkretni zadevi ni podano.

3. Dolžnika v zakonskem roku na pritožbo nista odgovorila.

5. Višje sodišče je izpodbijani sklep preizkusilo v okviru zatrjevanih pravno pomembnih pritožbenih razlogov in razlogov, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena v zvezi s 366. členom ZPP, oba v zvezi s 15. členom ZIZ).

6. Materialnopravna podlaga za institut sodnih penalov je prvi odstavek 269. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju: OZ), po katerem lahko sodišče dolžniku v primeru, če ne izpolni pravočasno kakšne svoje nedenarne obveznosti, ugotovljene s pravnomočno odločbo, na upnikovo zahtevo določi primeren dodatni rok in, da bi nanj vplivalo, izreče, da bo moral, če v tem roku ne bo izpolnil svoje obveznosti, plačati upniku od dneva, ko izteče omenjeni rok, določeno vsoto denarja za vsak dan zamude ali za kakšno drugo časovno enoto. Citirana določba se uporablja tudi, če dolžnikova nedenarna obveznost izhaja iz sodne poravnave. S procesnega vidika pa so sodni penali urejeni v 212. členu ZIZ.

7. Iz 269. člena OZ izhaja, da je temeljni pogoj za določitev sodnih penalov, da dolžnik še ni izpolnil svoje dolgovane nedenarne obveznosti. Dolžnik se torej lahko razbremeni (med drugim) z ugovorom, da navedeni pogoj ni izpolnjen, ker je bila dolgovana obveznost že izpolnjena. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje takšnemu ugovoru dolžnikov v izpodbijanem sklepu sledilo in posledično predlog upnice za določitev sodnih penalov zavrnilo. Upnica v pritožbi odločitev sodišča prve stopnje izpodbija, saj meni, da dolžnika obveznosti nista izpolnila na način, kot jima nalaga delna sodna poravnava Okrajnega sodišča v Kranju P 260/2015 z dne 15. 6. 2017. Skladno z le-to (2. točka) morata dolžnika z izvajalcem po svoji izbiri in na lastne stroške na meji med nepremičninama parc. št. 000 in 001 ter 002, vse k.o. X, urediti brežino, in sicer z izdelavo travnatega zidu, višine približno 1 m in dolžine približno 18 m, in sicer v delu, ki poteka od betonske ograje na nepremičnini upnice do ograje tožeče dolžnikov, pri čemer se v posledici izvedbe travnatega zidu na nepremičnini upnice uredi tudi ustrezno nasutje največ 10 cm višje od nivoja parcele upnice, kar vse izhaja iz skice, ki je sestavni del te sodne poravnave.

8. Sodišče prve stopnje je za ugotovitev med strankama spornega vprašanja določilo sodnega izvedenca gradbene stroke mag. A. A. Le-ta je v svojem izvedenskem mnenju navedel, da je na treh prerezih ugotovil, da je višina predmetne brežine nižja od 1 m, pri čemer se severno proti betonskemu robniku - obrobi žive meje znižuje, tako da je na cca 1/3 odseka od kamnitega zidu njena višina cca 71 cm (naklon cca 27 stopnij), na 2/3 odseka pa cca 57 cm (naklon cca 22 stopinj). Dalje iz mnenja izhaja, da v dogovoru o ureditvi obravnavane brežine ni upoštevano, da se višinska razlika vzdolž meje med parcelama št. 000 in 001 ter št. 002 v smeri od juga proti severu manjša, zaradi česar so postavljene zahteve iz sodne poravnave Okrajnega sodišča v Kranju P 260/2015 z dne 15. 5. 2017 glede končne ureditve nelogične oziroma protislovne. Izpolnitev zahteve, da naj bo brežina približno visoka 1 m bi pomenilo, da bi na večjem delu brežine z nasutjem močno presegli dovoljeno višino, to je 10 cm nad nivojem parcele upnice. Na severni strani bi recimo pri navedeni zahtevi višina nasutja presegala dovoljeno višino celo za približno 0,5 m. Izvedenec je tako zaključil, da bi bilo neodgovorno enoznačno odgovoriti na zastavljeno vprašanje, ali so dogovorjene obveznosti dolžnikov izpolnjene. Za dosego korektnega in nedvoumnega odgovora bo potrebno izdelati s strani strokovnjaka s področja nizkih gradenj na podlagi geodetskega posnetka izvedbeni elaborat, v katerem bo grafično podana in kotirana brežina z natančnim opisom izvedbenih del. V dopolnitvi mnenja izvedenskega z dne 5. 5. 2025 pa je izvedenec še pojasnil, da bi za nedvoumen in natančnen odgovor moral razpolagati z geodetskimi posnetki prečnih prerezov takratnega obstoječega terena na spornem odseku in z risbami dogovorjene ureditve brežine ter s kotiranimi merami. S ponovnimi geodetskimi posnetki terena kot pred njegovo končno ureditvijo bi lahko enoznačno preverili, ali so zahteve upnice izpolnjene. Ker izvedenec ni imel ničesar od navedenega, je mnenje dopolnil le z ugotovitvami na podlagi improviziranih meritev na terenu, in sicer je med drugim ugotovil, da višina brežine nikjer ne presega 1 m, ter da na terenu ni nikjer vidno, da bi bila višina brežine na spornem odseku višja več kot 10 cm od nivoja parcele upnice. Na podlagi teh dveh ugotovitev je izvedenec ocenil, da je obveznost dolžnikov po sodni poravnavi izpolnjena. Ponovno pa je še poudaril, da brez navedene dokumentacije bolj argumentirane ocene oziroma bolj enoznačnega in natančnega odgovora ne more podati.

9. Sodišče prve stopnje se je v izpodbijanem sklepu kot bistveno oprlo na ugotovitev izvedenca, da višina brežine nikjer ne presega 1 m, in da nasutje ni nikjer višje kot 10 cm nad nivojem parcele upnice. V pritožbi upnica izpostavlja, da z izpolnitvijo teh dveh pogojev dolžnika še nista izpolnila svoje obveznosti iz sodne poravnave, saj ni bil namen strank, da bi travnati zid potekal v naklonu, temveč poravnava jasno določa, da je travnati zid v celotni dolžini višine približno 1 meter, torej da zid poteka v ravnini. Kot rečeno, je izvedenec sicer pojasnil, da je glede na padanje višinske razlike med parcelama nelogična zahteva, da bi morala travnata brežina po višini znašati približno 1 m, pri čemer pa nasutje ne bi smelo presegati 10 cm nad nivojem parcele upnice. Upnica je na to odgovorila, da ni odločilno aktualno stanje na terenu, temveč stanje ob sklenitvi sodne poravnave, ki pa se je do danes zaradi posegov dolžnikov v brežino in njuno nepremičnino spremenilo. Glede na takratno stanje po mnenju upnice obveznost ni bila izpolnjena skladno s sodno poravnavo. Po drugi strani sta dolžnika navedla, da sta travnato brežino uredila na način, da sta se prilagajala zahtevi iz sodne poravnave, da nasutje na upničini parceli ne sme presegati višine 10 cm nad nivojem parcele upnice.

10. Namen sodnih penalov je siljenje dolžnika k izpolnitvi nedenarne obveznosti iz izvršilnega naslova

. Ker ne gre za institut, namenjen kaznovanju dolžnika, pridejo sodni penali v poštev le, če je zasledovani namen, to je izpolnitev nedenarne obveznosti na način, kot zahteva izvršilni naslov, še mogoče doseči. V nasprotnem primeru bi šlo zgolj za denarno okoriščenje upnika kot sankcijo za neizpolnitev obveznosti skladno z izvršilnim naslovom, kar pa ne more biti namen sodnih penalov.

11. V obravnavani zadevi upnica kot bistveno meni, da dolžnika svoje obveznosti nista izpolnila pravilno oziroma tako, kot od njiju zahteva sodna poravanava, saj travnata brežina ne poteka v ravnini, temveč v naklonu. Kot rečeno, to sicer izhaja tudi iz izvedenskega mnenja v zvezi z njegovo dopolnitvijo, vendar pa je izvedenec pojasnil, da bi bila izpolnitev navedene zahteve v nasprotju z zahtevo sodne poravnave, da nasutje na upničini parceli ne sme presegati več kot 10 cm nad nivojem parcele upnice, saj se višinska razlika vzdolž meje med parcelami št. 000 in 001 ter št. 002 v smeri od juga proti severu manjša. Tudi sama dolžnika sta v postopku pred sodiščem prve stopnje navedla, da sta brežino uredila tako, da sta se prilagajala navedeni zahtevi.

12. Upnica ne izpodbije ugotovitve izvedenca, da zaradi manjšanja višinske razlike med parcelami strank sodne poravnave sedaj ni več mogoče izvršiti tako, da bi bila izpolnjena tudi zahteva iz sodne poravnave, da nasutje nikjer ne bi preseglo 10 cm nad nivojem parcele upnice

. Upnica torej ne ovrže, da sodne poravnave ni mogoče (več) izvršiti v celoti tako, kot se glasi. To pa glede na zgoraj navedeno posledično pomeni, da s predlogom za določitev sodnih penalov ne more uspeti. Zmotno je namreč upničino stališče, da je odločilno, kakšno je bilo stanje ob sklenitvi sodne poravnave, temveč je bistveno, da v času odločanja o upničinem predlogu s sodnimi penali ni mogoče doseči ureditve travnate brežine na točno takšen način, kot izhaja iz sodne poravnave. Zato določitev sodnih penalov ne bi bila skladna z namenom tega instituta in se posledično izpodbijana odločitev izkaže kot pravilna.

13. Glede na navedeno je neutemeljen pritožbeni očitek, da sodišče prve stopnje ni preverjalo izpolnjenosti vseh pogojev iz sodne poravnave, oziroma da obveznost ni bila izpolnjena skladno z (vsemi) zahtevami le-te. Izvedba dokaza z izvedencem je namreč pokazala, da glede na (aktualno) stanje na terenu navedeno niti ni (več) mogoče. Sodnih penalov zato v korist upnice ni (več) mogoče naložiti v plačilo dolžnikoma, ne glede na to, kdo je povzročil sedanje stanje na terenu. Upnici pa ostaja odprta pot vložitve tožbe v pravdnem postopku, v kolikor meni, da je bila oškodovana zaradi ravnanja dolžnikov.

14. Ker torej že iz izvedenskega mnenja in njegove dopolnitve izhaja, da izpolnitev vseh zahtev oziroma pogojev iz sodne poravnave ni več mogoča, upnica tudi neutemeljeno uveljavlja absolutno bistveno postopkovno kršitev po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, ker sodišče prve stopnje njenih pripomb zoper dopolnitev izvedenskega mnenja ni vročalo izvedencu v dodatno dopolnitev (glede vprašanja, ali travnata brežina poteka v ravnini, in glede točke začetka padca travnatega zidu oziroma ohranjanja iste višine travnatega zidu z nivojem parcele upnice). Kot rečeno, je sicer tudi izvedenec v svojem mnenju navedel, da travnati zid ni raven, temveč poteka v naklonu, vendar pa je hkrati pojasnil, da ob izpolnitvi navedene zahteve ne bi bila spoštovana zahteva, da nasutje na upničini parceli ne bi presegalo višine 10 cm nad nivojem parcle upnice. Dodatna dopolnitev izvedenskega mnenja tako ne bi mogla v ničemer dodatno prispevati k razjasnitvi dejanskega stanja in sodišče s tem, ko pripomb upnice na dopolnitev mnenja ni ponovno vročalo izvedencu v dodatno dopolnitev, ni storilo nobene procesne kršitve. Pri tem višje sodišče še dodaja, da sicer v nobenem primeru ne bi moglo iti za uveljavljno abosolutno bistveno kršitev po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP (sodišče prve stopnje ni opustilo vročitve kakšne vloge v izjavo upnici), temveč kvečjemu za relativno bistveno postopkovno kršitev po prvem odstavku 339. člena ZPP v zvezi z 254. členom ZPP v zvezi s 366. členom ZPP, vsi v zvezi s 15. členom ZIZ

, ki pa je upnica v pritožbi niti izrecno ne uveljavlja.

15. Prav tako ne drži, da izpodbijanega sklepa ni mogoče preizkusiti (prim. 14. točka drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP, oba v zvezi s 15. členom ZIZ). Iz razlogov sodišča prve stopnje je namreč razvidno, da višine brežine nikjer ne presega 1 m, in nasutje nikjer ni višje kot 10 cm nad nivojem parcele upnice, zaradi česar je sodišče prve stopnje štelo, da sta dolžnika svojo obveznost izpolnila. Dopustilo pa je tudi možnost, da (že) ob zapisu poravnave brežina na njeni celotni dolžini po višini ni znašala približno 1 m, ampak manj, in da je tako povsem razumna izvedenčeva ocena, da so v poravnavi zapisane zahteve (obveznosti) glede končne ureditve (deloma) nelogične oziroma protislovne. Zato se po mnenju sodišča prve stopnje lahko postavi pod vprašaj celo izvršljivost sodne poravnave

16. Po povedanem uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani. Izpodbijana odločitev o glavni stvari je pravilna, posledično je pravilna tudi odločitev o stroških postopka (154. člen ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, peti in šesti odstavek 38. člena ZIZ). Višje sodišče, ki ni našlo niti nobenih uradno upoštevnih pritožbenih razlogov, je zato neutemeljeno pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

17. Ker upnica s pritožbo ni uspela, sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Prim. odločba Ustavnega sodišča RS, Up-181/99-30 z dne 18. 12. 2002.

Če izpolnitev obveznosti iz izvršilnega naslova postane dejansko nemogoča, ni podana ena od materialnopravnih predpostavk za izvršbo, na katero sodišče pazi tudi po uradni dolžnosti, to je izvršljivost (prim. tudi VSL sklep II Ip 1676/2019 z dne 2. 10. 2019).

Glej VSM sodba I Cpg 910/2016 z dne 7. 9. 2017.

In to že od začetka, torej že od njene sklenitve, in ne šele zaradi posegov dolžnikov v brežino in njuno nepremičnino v času od nastanka sodne poravnave do izvedenčevega ogleda v januarju 2025.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 116, 117, 269, 269/1

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 212

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.