VSL Sklep IV Cp 246/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-12

Vanja Tinta Tavčar (preds.), mag. Metoda Orehar Ivanc (poroč.), Barbara Žužek Javornik

nadomestitev soglasja starša - vprašanja, ki bistveno vplivajo na otrokov razvoj - potovanje mladoletnega otroka v tujino - izvrševanje stikov z otrokom - časovni vidik odločanja - neformalen razgovor z otrokom - pravica do vpogleda v procesna dejanja - pogoji za izdajo začasne odredbe v družinskih sporih - potrebe mladoletnega otroka - korist mladoletnega otroka - ogroženost otroka - stiska otroka - izkaz verjetnega nastanka škode - zdravstvene težave - skupno starševstvo - sporazum staršev - stroški postopka v družinskih sporih - interes strank za ureditev razmerja

Izvrševanje starševske skrbi vključuje mnoge odločitve. Ne glede na to, ali starša živita skupaj ali ne, je življenjsko, da se o posameznih vprašanjih razhajata. Nezmožnost najti sporazumno rešitev bo v primerih, ko starša ne živita skupaj, prejkone privedla do tega, da bo obveljalo stališče tistega od staršev, pri katerem je otrok. Nemogoče in neprimerno bi bilo, da bi v vsaki taki situaciji odločilo sodišče. Upoštevaje primarnost staršev v skrbi za korist otroka naj sodišče preseže spor med starši le, kadar se nanaša na vprašanja, ki bistveno vplivajo na otrokov razvoj.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

II. Vsak udeleženec krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo (1) da se udeležencema ne dovoli vpogled v zapis neformalnega razgovora z njunim sinom (I. točka izreka), (2) da se predlog za nadomestitev soglasja nasprotne udeleženke za potovanje sina udeležencev iz Slovenije na A. in bivanje v mestu B. in na otoku C. od vključno 9. 2. 2026 do 24. 2. 2026 v spremstvu odraslih zavrne (II. točka izreka), (3) da se zavrne predlog za izdajo začasne odredbe za nadomestitev prej navedenega soglasja (III. točka izreka) in (4) da udeleženca sama krijeta vsak svoje stroške postopka (IV. točka izreka).

2. Predlagatelj v pritožbi zoper II., III. in IV. točko izreka navedenega sklepa uveljavlja vse pritožbene razloge. Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da se ugodi predlogu za nadomestitev soglasja nasprotne udeleženke za potovanje njunega sina na A. in bivanje v B. in otoku C. od 9. 2. do 24. 2. 2026 v spremstvu odraslih oseb, da se ugodi predlogu za izdajo začasne odredbe z enako vsebino in da mu je nasprotna udeleženka dolžna povrniti stroške postopka.

Otrok je ogrožen že zaradi tega, ker je obremenjen s konfliktom med starši glede potovanja. Nasprotna udeleženka je sina seznanila s predlogom in postopkom in z njim razpravljala o svojih razlogih za zavrnitev soglasja ter mu vzbudila tesnobo in občutek, da je on tisti, ki mora odločati o nesoglasju med starši. Tudi v sklepu je ugotovljeno, da je sin pod njenim vplivom zavzel zaščitniški položaj in se podredil njeni volji. Zaradi te stiske je otrok ogrožen. Zmotno in nepopolno je zato stališče, da otrok ni ogrožen, če ne bo odpotoval na A. Ta ugotovitev tudi ni obrazložena in zato njene pravilnosti ni mogoče preizkusiti. Podana je bistvena kršitev določb postopka iz 14. točke 2. odst. 339. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Stališče je tudi v nasprotju z ugotovitvijo, da je sin izrazil pristno željo potovati na A. in se udeležiti očetove poroke in da bi potovanje otroku omogočilo daljši osebni stik z očetom, navzočnost pri pomembnem dogodku in spoznavanje članov razširjene družine na A. Ker sodišče ni ovrednotilo vseh navedenih ugotovitev, je zaključek o neogroženosti v nasprotju z ugotovljenim dejanskim stanjem in je podana kršitev iz 15. točke 2. odst. 339. čl. ZPP.

Odločitev o zavrnitvi predlagane začasne odredbe je napačna tudi zaradi kršitve razpravnega načela. Predlagal je namreč nadomestitev soglasja nasprotne udeleženke, ne pa, naj sodišče odloči o tem, ali bo sin potoval na A. ali ne. Nadomestitev soglasja lahko privede do izvršitve odločitve, a dejanska izvršitev ni v presoji sodišča. Ker sodišče ni odločalo o tem, ali bo sin potoval na A., je ugotavljanje ogroženosti glede dejanskega potovanja nepotrebno in neodločilno.

Ker se čas predvidenega potovanja bliža in kasnejša odločitev sodišča ne bi imela pomena, pritožnik predlaga, naj o začasni odredbi odloči pritožbeno sodišče. Da je sin zaradi spornega vprašanja izvrševanja starševske skrbi ogrožen, izhaja iz ugotovitev v 22. do 27. točki obrazložitve. Otrok se odreka svoji volji ter se zato, da bi jo zaščitil, podreja volji nasprotne udeleženke in prevzema njene neutemeljene razloge za nasprotovanje priložnosti za osebni stik z očetom, prisostovanju pomembnemu družinskemu dogodku in spoznavanju širše družine. Ni mogoče izključiti, da so zdravstvene težave z glavoboli posledica vplivanja nasprotne udeleženke na sinov odnos z očetom. Sodišče se tudi ni izreklo o navedbah v zvezi z ogroženostjo otroka, ki jih je podal v drugi pripravljalni vlogi.

Napačna je tudi odločitev o zavrnitvi predloga. Sodišče ni podvomilo o tem, da pritožnik ne bo ravnal v nasprotju z otrokovo koristjo in torej, da ne bo upošteval njegovega zdravstvenega stanja. Neraziskane zdravstvene težave in neraziskano zaostajanje s šolskimi obveznostmi zato ne zadostujejo za zavrnitev predloga. Sodišče ni odločalo o tem, ali bo sin potoval na A., ampak o nadomestitvi materinega soglasja. Končna odločitev ostaja v sferi staršev in je odvisna od mnogih dejavnikov, med drugim tudi od sinovega zdravstvenega stanja in njegovih šolskih obveznosti. Sledeč ugotovitvam v sklepu zdravstveno stanje niti ni tako, da bi samo po sebi oviralo potovanje, šolske obveznosti pa bi morale biti opravljene do zaključka ocenjevalnega obdobja, tj. pred nastopom potovanja. Poleg tega te okoliščine niso bile ugotovljene dovolj zanesljivo. Ovrednotenje nepredvidljivih in negotovih okoliščin je odgovornost starša, ki je zahteval nadomestitev soglasja. Sodišče je prezrlo njegovo navedbo, da bo v primeru vztrajanja težav ali zdravstvenih ovir pri odločitvi za potovanje to upošteval, zaradi česar je podana kršitev iz 8. točke 2. odst. 339. čl. ZPP. Glede na ugotovitev, da je pritožnik odgovoren in skrben starš, ni podlage za dvom o njegovi skrbnosti in odgovorni presoji.

Zaupanje, da bo nasprotna udeleženka sprejela odločitev v najboljšo otrokovo korist, je v nasprotju z ugotovitvami v sklepu, da doslej te koristi ni zasledovala. Glede na ugotovitve o koristnosti potovanja je poziv nasprotni udeleženki v 34. točki obrazložitve mogoče razumeti kot korekcijo sprejete odločitve, hkrati pa odločitvi jemlje potrebno trdnost.

Dejansko stanje je nepopolno ugotovljeno tudi zato, ker je sodišče prezrlo pritožnikovo bojazen, da nasprotna udeleženka otrokove izostanke od pouka zlorablja za potrebe tega postopka in za dosego svojega cilja. Ker sodišče ni raziskalo razlogov za glavobole in utemeljenosti izostajanja od pouka, je bila kršena pravica do obravnavanja. Intenzivnost glavobolov in odsotnost od pouka sta se stopnjevala med postopkom; postopek in nesoglasje med starši sina obremenjuje; njegove izjave ne ustrezajo njegovi resnični volji; stiska se lahko odraža tudi v glavobolih. Nasprotna udeleženka je šele med postopkom pričela iskati ustrezno strokovno pomoč za sina, trdi pa, da so te težave že dolgotrajne. Tudi soglasje za potovanje je zavrnila z neutemeljenimi razlogi, ob tem pa še obremenilno vplivala na sina. Vse to vzbuja dvom o izrabljanju otrokove situacije in bi ga sodišče moralo raziskati. Ocena o verodostojnosti izpovedbe nasprotne udeleženke ni obrazložena. Neprepričljive so tudi ugotovitve o obsegu sinovih šolskih obveznosti in ne zadostujejo za sklepanje, da jih do potovanja ne bi mogel opraviti. Že v sklepu je ugotovljeno, da v začetku postopka otrok ni imel učnih težav in da bi ob ustrezni podpori staršev otrok zmogel nadomestiti zamujeno snov.

Sodišče je tudi prezrlo, da pritožnik sina ne sili in nanj ne pritiska. Sin ve, da so šolske obveznosti za pritožnika ena izmed prioritet. Pritožnik ne zanika sinovih težav niti jih ne minimalizira. Navedbe tudi niso usmerjene v realizacijo potovanja "za vsako ceno", meni pa, da je sodišče preveliko težo pripisalo aktualnim težavam in njihovi nepredvidljivosti, premajhno pa njegovi zmožnosti, da jih bo pri odločitvi o potovanju upošteval.

Odločitev o stroških je napačna, ker ni upoštevano, da je z neutemeljenim odrekanjem soglasja ta postopek povzročila nasprotna udeleženka, poleg tega pa pritožnika ni v celoti in pravočasno seznanjala z otrokovimi težavami.

3. Nasprotna udeleženka v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

5. Udeleženca sta starša 14-letnega D., ki je bil z odločitvijo sodišča z dne 22. 4. 2023 (pravnomočno z dnem 8. 11. 2023) zaupan v skupno varstvo in vzgojo obema staršema; njegovo stalno prebivališče je na materinem naslovu; med očetovim bivanjem v Sloveniji je otrok med šolskim letom izmenjaje en teden pri enem in en teden pri drugem od staršev ter vsaj 70 % počitnic in praznikov; med očetovim bivanjem v E. je otrok pri materi, z očetom pa ima pogoste video stike. Oče je 7. 11. 2025 vložil predlog, s katerim je predlagal, da se nadomesti soglasje in dovoljenje matere in se otroku dovoli potovanje iz Slovenije na A. in bivanje v mestu B. in na otoku C. med 9. 2. 2026 po 15. uri in 24. 2. 2026 v spremstvu odraslih oseb (sorodnikov po očetovi strani in očeta), da se navedene odrasle osebe pooblasti za odločanje o zdravljenju v nujnih primerih v času potovanja, da je mati za potrebe potovanja dolžna zagotoviti, da ima otrok pri sebi veljaven potni list, zdravstveno izkaznico, mednarodno zdravstveno izkaznico ter oblačila in obutev in da se nadomesti soglasje matere za dodatni (šesti) dan izostanka od pouka v osnovni šoli. Hkrati je predlagal izdajo začasne odredbe z enako vsebino ter izrek denarne kazni za primer njene kršitve.

O odločitvi o predlogu za izdajo začasne odredbe

6. Neutemeljeni so očitki o zmotnosti odločitve o zavrnitvi predlagane začasne odredbe. Sodišče izda začasno odredbo, če je verjetno, da je otrok ogrožen (161. čl. DZ), ogroženost pa je podana, če je otrok utrpel ali je zelo verjetno, da bo utrpel škodo na telesnem ali duševnem zdravju in razvoju, in je ta škoda oziroma verjetnost, da bo škoda nastala, posledica storitve ali opustitve staršev ali posledica otrokovih psihosocialnih težav (157. čl. DZ).

7. Sodišče prve stopnje je zavzelo stališče, da se začasna odredba izda zaradi preprečitve otrokove ogroženosti in da zaradi neodpotovanja na A. otrok ne bo ogrožen. V sklepu je res ugotovljeno, da je otrok zaradi občutka, da je odločitev preložena nanj, v sporu med starši zavzel zaščitniško držo do matere in je zaradi tega v stiski. Glede na težo in pomen odločitve ta stiska ne more biti taka, da bi utemeljevala sklepanje o verjetno izkazani razvojni škodi, če sodišče ne bi z odločitvijo počakalo do zaključka postopka o glavni stvari in ki glede na naravo stvari ni dolgotrajen. V odločitvi sodišča je ustrezno ovrednoten tudi časovni vidik zadeve. Predlagana začasna odredba in predlog odločitve o predlogu se namreč vsebinsko prekrivata, tako da bi v ozkem časovnem oknu, v katerega je predlagatelj glede na trenutek vložitve predloga umestil zadevo, ugoditev začasni odredbi prejudicirala zadevo. Sprejetje meritorne odločitve po izteku predvidenega potovanja namreč ne bi imelo več pomena.

8. Neutemeljeni so tudi pritožbeni očitki o zmotnosti odločitve o zavrnitvi predloga za nadomestitev materinega soglasja za potovanje na A. Odločitev temelji na ugotovitvah, - da predlagatelj načrtuje potovanje med 9. 2. popoldan in 24. 2. 2026, kar deloma sovpada s šolskimi počitnicami, vključuje pa tudi šestdnevno odsotnost od pouka, - da bi potovanje na A. otroku in očetu, ki živita daleč narazen in se poredko vidita, nudilo pomembno priložnost za skupno preživetje lepih trenutkov v sproščenem okolju, - da bi otrok pridobil pomembno kulturno in izobraževalno izkušnjo (spoznavanje novega jezika, kulture, novega okolja), pridobil na samozavesti in ponosu, da je potoval tako daleč, ter imel priložnost biti navzoč na očetovi poroki s partnerko, po rodu A., in spoznati tamkajšnjo razširjeno družino, - da je predlagatelj k organizaciji potovanja pristopil odgovorno (spremstvo odraslih, ki jih otrok pozna, minimalna odsotnost od pouka, skrb za nadomestitev zamujene snovi), - da odklanjanje soglasja zaradi opravljanja šolskih obveznosti ni utemeljeno (otrok nima učnih težav in je zamujeno v šestih dneh mogoče nadoknaditi), - da čas seznanitve matere z nameravanim potovanjem ni utemeljen razlog za odklonitev soglasja (oče je mater zaprosil za soglasje dobre tri mesece pred odhodom, ali je to storil na najprimernejši način, pa ni odločilno), - da predlagatelj poravnava redne preživninske obveznosti in da pogojevanje soglasja z izpolnitvijo pretekle preživninske obveznosti ni utemeljeno, - da je predlagatelj organiziral potovanje tako, da je zagotovljena otrokova varnost (ne gre za kraje, kamor bi bilo potovanje odsvetovano, izvedeno bi bilo v sušni sezoni in v spremstvu poznanih odraslih), - da otroka sodni postopek, ki teče zaradi nesoglasja med starši, obremenjuje in zato ni primerno, da je njegovo mnenje odločilno, - da je otrok poleti 2025, ko ga je oče seznanil z možnostjo potovanja, izrazil navdušenje in je bila njegova volja pristna, - da je njegovo izjavo, podano 23. 11. 2025, da ne želi na potovanje, treba razumeti v luči njegove razpetosti med starši in ne odraža njegove prave volje, - da so se po vložitvi predloga začele stopnjevati otrokove težave z glavoboli, da je bil zaradi njih v treh tednih v decembru po tri dni odsoten od pouka, da je zaradi tega začel zaostajati v izpolnjevanju šolskih obveznosti in da ni mogoče napovedati, kdaj bodo glavoboli in posledični izostanki od pouka prenehali, - da je misel na dodatno šestdnevno odsotnost v navedenih okoliščinah za otroka preveč obremenjujoča.

9. Po oceni sodišča prve stopnje nasprotna udeleženka ob vložitvi predloga ni imela utemeljenega razloga za odklonitev soglasja, da otrok potuje na A., a zaradi kasneje nastalih zdravstvenih težav in (posledičnih) zaostankov v izpolnjevanju šolskih obveznosti potovanje ni v otrokovo največjo korist. Ob tem je sodišče prve stopnje pozvalo nasprotno udeleženko, da v primeru umiritve otrokovih zdravstvenih težav in izpolnitve šolskih obveznosti do zaključka ocenjevalnega obdobja ravna v otrokovo največjo korist in poda soglasje za potovanje na Filipine.

10. Po pravilih iz 151. čl. DZ starša izvajata starševsko skrb sporazumno v skladu s koristjo otroka. Če se starša ne sporazumeta o vprašanjih, ki bistveno vplivajo na otrokov razvoj, o tem odloči sodišče (1. in 4. odst.).

11. Upoštevaje navedene določbe sodišče odloči le v primeru nesoglasja o vprašanjih, ki bistveno vplivajo na otrokov razvoj. Pomensko odprto določbo je treba razlagati v povezavi s temeljnimi načeli, opredeljenimi v uvodnih določbah DZ in Ustavi. Izhajajoč iz 1. odst. 54. čl. Ustave

DZ določa, da imajo starši pri skrbi in odgovornosti za korist otroka prednost pred vsemi drugimi (2. odst. 7. čl.). V opredelitvi pojma otrokove koristi

zakon določa, da starši delajo v korist otroka, če ob upoštevanju osebnosti, starosti, razvojne stopnje in hotenj primerno zadovoljujejo njegove materialne, čustvene in psihosocialne potrebe z ravnanjem, ki kaže na njihovo skrb in odgovornost do otroka, mu nudijo primerno vzgojno vodstvo in ga spodbujajo v njegovem razvoju (3. odst. 7. čl. DZ). Starši so torej dolžni poskrbeti za telesne, čustvene in psihosocialne potrebe. Pri tem morajo izhajati iz otrokovih in ne iz lastnih potreb, predstav, želja, interesov, in upoštevati, da se te potrebe z odraščanjem spreminjajo. Z otrokovim odraščanjem in zmožnostjo sprejemanja odločitev o sebi se spreminja tudi vloga staršev. Kvalitete staršev se kažejo v zmožnosti in pripravljenosti, da začutijo otroka, da zanj skrbijo in da so do njega odgovorni, v vzgajanju s primernimi metodami, v spodbujanju njegove vse večje samostojnosti in odgovornosti. Zakon ne zahteva od staršev, da so idealni, po drugi strani pa ni vedno dovolj zgolj prizadevnost v okviru danih zmožnosti. A vmes je precej širok prostor dovolj dobre starševske skrbi, v katerega se država ne sme vmešavati.

12. Izvrševanje starševske skrbi vključuje mnoge odločitve. Ne glede na to, ali starša živita skupaj ali ne, je življenjsko, da se o posameznih vprašanjih razhajata. Nezmožnost najti sporazumno rešitev bo v primerih, ko starša ne živita skupaj, prejkone privedla do tega, da bo obveljalo stališče tistega od staršev, pri katerem je otrok.

Nemogoče in neprimerno bi bilo, da bi v vsaki taki situaciji odločilo sodišče. Upoštevaje primarnost staršev v skrbi za korist otroka naj sodišče preseže spor med starši le, kadar se nanaša na vprašanja, ki bistveno vplivajo na otrokov razvoj.

13. Iz zgoraj povzetih razlogov izpodbijanega sklepa implicite izhaja, da se starša razhajata o tako pomembnem vprašanju, vendar pa po oceni pritožbenega sodišča odgovor na dilemo, ali naj štirinajstletni otrok potuje za dva tedna na A., nima pomembnega vpliva na otrokov razvoj. A. so zelo oddaljeni od Slovenije, a gre za uveljavljeno turistično destinacijo in ni izkazano, da gre za območja z večjim tveganjem za obiskovalca (četudi mladostnika). Pritožbeno sodišče ne dvomi, da je preživljanje časa z očetom v sproščenem okolju otroku v korist, še posebej, ker so priložnosti zaradi oddaljenosti njunih domovanj redke. Otroku koristi tudi spoznavanje nove razširjene družine in spoznavanje nepoznanega kulturnega in jezikovnega okolja. Ne glede na to ne iz ugotovitev v sklepu ne iz pritožbenih navedb ni mogoče sklepati, da bi veto starša, pri katerem je otrok v obdobju predvidenega potovanja, lahko pomembno vplival na otrokov razvoj. Vprašanje, o katerem se starša razhajata, zato ni tako, da bi utemeljevalo odločitev sodišča.

14. Ker je odločitev o zavrnitvi predloga že iz navedenih razlogov pravilna, odgovor na pritožbene navedbe v zvezi z utemeljenostjo predlagateljeve zahteve za nadomestitev soglasij ni potreben.

15. Neutemeljen je tudi pritožbeni očitek zoper odločitev o stroških postopka. Kot je ugotovljeno, v izpodbijanem sklepu, je bil postopek potreben zaradi ureditve razmerij udeležencev v zvezi z njunim otrokom in je torej tekel v interesu obeh. Da bi nasprotna udeleženka predlagatelju zamolčala kakšne bistvene okoliščine, ni izkazano.

16. Po navedenem je pritožbeno sodišče predlagateljevo pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdilo (353. člen ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1).

17. Odločitev o stroških pritožbenega postopka utemeljujejo enaki razlogi kot odločitev o stroških postopka pred sodiščem prve stopnje (2. odst. 55. čl. ZNP-1).

Določba se glasi: Starši imajo pravico in dolžnost vzdrževati, izobraževati in vzgajati svoje otroke.

Tako kot prej veljavni Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in Konvencija o otrokovih pravicah tudi DZ uporablja izraz korist otroka (in ne največja korist otroka).

Na presoji, da je vsak od staršev zmožen in pripravljen ravnati v korist otroka, nenazadnje temelji odločitev sodišča o skupnem varstvu in vzgoji in v njenem okviru o prehajanju otroka med starši. Kadar se vzbudi dvom o ustreznosti take ureditve, ima starš možnost predlagati njeno spremembo.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 7, 7/2, 7/3, 151, 151/1, 151/4, 161

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 54, 54/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.