VSM Sodba II Cp 40/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-26

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

pogodba o organiziranju potovanja - sodba presenečenja - pravica do izjave - kvalificirani pooblaščenec - ustrezna priprava na narok - postopek v sporu majhne vrednosti - pritožbeni razlogi v postopku v sporu majhne vrednosti

Ne gre za sodbo presenečenja in s tem za kršitev 22. člena Ustave RS, kadar sodišče svojo odločitev opre na pravno podlago, ki bi jo stranka ob zadostni procesni skrbnosti lahko predvidela in se nanjo sklicevala. Stranka nosi odgovornosti za skrbno pripravo in sodelovanje v postopku. To velja še toliko bolj, če stranko zastopa odvetnik, ki je pravni strokovnjak, kot v obravnavani zadevi. Pri tem mora stranka računati na možnost, da sodišče pri pravni presoji upošteva o tem stališča nasprotne stranke. Ker gre za spor v zvezi z organizacijo potovanja, je tožnik kot profesionalna oseba, ki se ukvarja z organizacijo potovanj, z zakonskimi določili, ki urejajo navedeno področje, moral računati. Pri tem je toženka v več vlogah navedla, da s splošnimi pogoji poslovanja ni bila seznanjena, zato je tožnik lahko računal, da bo sodišče prve stopnje temu tudi sledilo, in za tak primer navesti odločilna dejstva v skladu z navedeno zakonsko ureditvijo.

I. Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje v zavrnilnem delu potrdi.

II. Stranki krijeta sami stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo plačilo 20,00 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, v presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo in odločilo o stroških postopka.

2. V pravočasni pritožbi zoper zavrnilni del tožeča stranka (v nadaljevanju tožnik) navaja, da je izključitev uporabe splošnih pogojev poslovanja zanjo presenečenje. Ker je računal s tem, da bodo upoštevani splošni pogoji poslovanja tožnika, navedb glede organizacije potovanja, rezervacijah nastanitev, možnosti ponuditi mesto drugemu udeležencu in o najemu vodnika ni podal, saj ta dejstva niso bila relevantna. Sodišče prve stopnje ne bi smelo problematizirati veljavnosti in relevantnosti prijavnice. Sodišče prve stopnje je napačno zaključilo, da iz izpolnjene prijavnice ne izhaja, da so splošni pogoji poslovanja sestavni del prijavnice. Iz praznega vzorca prijavnice je razvidno, da gre za identični dokument, vključno z določbo, da so splošni pogoji sestavni del programa. Hči toženke je po črtkani črti dokument razdvojila in zgornji del, ki vsebuje bistvene informacije o programu obdržala, šoli pa izročila le spodnji del prijavnice, ki vključuje njene osebne podatke, potrebne za prijavo. Uveljavlja kršitev določila 8. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ker sodišče prve stopnje ni dovolj skrbno in vestno pogledalo listinskih dokazov, ki potrjujejo, da so splošni pogoji poslovanja sestavni del pogodbe o organizaciji strokovne ekskurzije. Predlaga spremembo sodbe tako, da se tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa predlaga njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Zahteva stroške pritožbenega postopka.

3. Tožena stranka (v nadaljevanju toženka) v odgovoru na pritožbo soglaša z razlogi sodišča prve stopnje, predlaga zavrnitev pritožbe in zahteva povrnitev stroškov pritožbenega postopka.

5. V skladu s 350. členom ZPP preizkusi sodišče druge stopnje sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu ter v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. (razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje), 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Uradni preizkus ni pokazal kršitev, podane pa tudi niso pritožbeno zatrjevane kršitve.

6. Tožnik neutemeljeno podaja procesni očitek, da je zanj izpodbijana sodba presenečenje, ker je sodišče prve stopnje uporabilo kot relevantno materialnopravno podlago določila 901. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) namesto predloženih splošnih pogojev poslovanja. Ne gre za sodbo presenečenja in s tem za kršitev 22. člena Ustave RS, kadar sodišče svojo odločitev opre na pravno podlago, ki bi jo stranka ob zadostni procesni skrbnosti lahko predvidela in se nanjo sklicevala. Stranka nosi odgovornosti za skrbno pripravo in sodelovanje v postopku. To velja še toliko bolj, če stranko zastopa odvetnik, ki je pravni strokovnjak, kot v obravnavani zadevi.

Pri tem mora stranka računati na možnost, da sodišče pri pravni presoji upošteva o tem stališča nasprotne stranke. Ker gre za spor v zvezi z organizacijo potovanja, je tožnik kot profesionalna oseba, ki se ukvarja z organizacijo potovanj, z zakonskimi določili, ki urejajo navedeno področje, moral računati. Pri tem je toženka v več vlogah navedla, da s splošnimi pogoji poslovanja ni bila seznanjena, zato je tožnik lahko računal, da bo sodišče prve stopnje temu tudi sledilo, in za tak primer navesti odločilna dejstva v skladu z navedeno zakonsko ureditvijo.

7. Stranke niso varovane pred dejanskim presenečenjem, temveč pred izgubo možnosti učinkovitega izjavljanja v postopku in s tem do učinkovitega varstva svojih pravic. Za sodbo presenečenja tudi ne gre v primerih, ko sodišče odločitev opre na dokazno oceno, s katero se stranka ne strinja,

kot to uveljavlja tožnik v pritožbi glede ugotovitev sodišča prve stopnje na podlagi predloženih listin, da toženka s splošnimi pogoji poslovanja ni bila in niti ni mogla biti seznanjena.

8. Sodbo je v sporu majhne vrednosti dovoljeno izpodbijati samo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (prvi odstavek 458. člena ZPP). Kršitve 8. člena ZPP glede zakonskega metodološkega napotila o oblikovanja prepričanja o odločilnih dejstvih na podlagi skrbne in vestne dokazne ocene, potemtakem ni dopustno uveljavljati v pritožbi. Kar tožnica v pritožbi navaja kot procesno kršitev, je po vsebini le drugačna dokazna ocena vsebine listin, kot jo je zavzelo sodišče prve stopnje. Ker je na s strani sodišča prve stopnje ugotovljeno dejansko stanje v sporu majhne vrednosti sodišče druge stopnje vezano, se do dokazne ocene ne sme opredeliti.

9. Glede na ugotovitev sodišča prve stopnje, da toženka ni mogla biti seznanjena s splošnimi pogoji poslovanja, je pravilen tudi materialnopravni zaključek, da za pogodbeno razmerje s toženko splošni pogoji poslovanja ne veljajo (tretji odstavek 120. člena OZ). Ker je tožnik utemeljil postavljeni denarni tožbeni zahtevek izključno na splošnih pogojih poslovanja, ga je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrnilo, razen v delu stroška zavarovanja, ki je bilo edino odločilno dejstvo, navedeno v skladu z uporabljeno pravno podlago.

10. Po obrazloženem je sodišče druge stopnje neutemeljeno pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v zavrnilnem delu potrdilo (353. člen ZPP).

11. Tožnik, ki ni uspel s pritožbo, krije sam svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena in prvi odstavek 165. člena ZPP). Strošek odgovora na pritožbo pa ni bil potreben, saj ni bistveno prispeval k sprejeti odločitvi (prvi odstavek 155. člena ZPP).

12. O pritožbi v sporu majhne vrednosti je odločala sodnica posameznica na podlagi petega odstavka 458. člena ZPP.

USRS odločba Up-998/15, 10. točka obrazložitve.

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 22

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 120, 120/3, 901

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.