VSL Sodba II Cp 211/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-19

Polona Marjetič Zemljič (preds.), mag. Barbara Petrič (poroč.), Matjaž Voglar

DENACIONALIZACIJA - STVARNO PRAVO - ZEMLJIŠKA KNJIGA

denacionalizacija nepremičnin - sklep o denacionalizaciji - neveljavnost vknjižbe - izbrisna tožba - izbrisna tožba v zemljiškoknjižnem postopku - popravni sklep

Omejitev iz 4. točke tretjega odstavka 243. člena ZZK-1, da je vknjižbo na podlagi pravnomočne sodne odločbe praviloma mogoče izbrisati le, če je bilo proti njej vloženo izredno pravno sredstvo in je bila odločba nato razveljavljena ali spremenjena, je mogoče preseči, kadar so podane izjemne okoliščine, ko je bila sodna odločba npr. izdana po aktivnem nepoštenem ravnanju stranke, ne pa v primeru, ko je tožnik sodeloval v postopku, v katerem je bila odločba izdana.

Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba potrdi.

Oris zadeve in odločitev sodišča prve stopnje

1. Tožnik je s tožbo zahteval, da sodišče ugotovi neveljavnost vknjižbe lastninske pravice na nepremičninah v k. o. 0000, opravljene na ime prve toženke, na parc. št. 1057/2 v deležu 187873/188198, na parc. št. 1058 v deležu 180173/188198, na parc. št. 1063 v deležu 180395/188198 in na parc. št. 1064/2 v deležu 187740/188198, ter neveljavnost vknjižbe, opravljene na njegovo ime, na parc. št. 1057/2 v deležu 325/188198, na parc. št. 1058 v deležu 8025/188198, na parc. št. 1063 v deležu 7803/188198 in na parc. št. 1064/2 v deležu 458/188198, ter vzpostavitev zemljiškoknjižnega stanja pred sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. Dn .../2006 z dne 1. 10. 2008 tako, da se na nepremičninah parc. št. 1057/2, 1058, 1063 in 1064/2, vse k. o. 0000, vpiše lastninska pravica na ime A. A. do celote (1/1).

2. Nepremičnine so bile zasežene tožnikovemu pokojnemu očetu. V postopku denacionalizacije so mu bile najprej vrnjene v celoti, po razveljavitvi s strani naslovnega sodišča pa le v zgoraj zapisanih solastniških deležih, ki jih je nato podedoval tožnik. V denacionalizacijskem postopku je tožnik sodeloval, zastopal ga je kvalificiran pooblaščenec - odvetnik. Sodišče je v denacionalizacijskem postopku nato na njegov predlog izdalo popravni sklep in njegovemu pokojnemu očetu vrnilo nepremičnine v celoti (1/1). Zoper popravni sklep se je pritožil drugi toženec in naslovno sodišče ga je razveljavilo.

3. Sodišče prve stopnje je tožnikov tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo. Naložilo mu je povračilo pravdnih stroškov tožencev in napovedalo njihovo odmero s posebnim sklepom.

4. Zoper takšno sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik. Pojasni, koliko m2 od celotne površine nepremičnin po njegovem izračunu znašajo njegovi sedanji solastninski deleži. Opozarja, da je zadevo skušal rešiti izvensodno, a se je drugi toženec pritožil zoper popravni sklep. Pa tudi, da njegovi tožbi za ugotovitev lastninske pravice v preostalem solastninskem deležu na nepremičninah ni bilo ugodeno. Naslovno sodišče je v tistem postopku zapisalo, da mora vložiti izbrisno tožbo. Sklicuje se na sodno prakso o tem, kdaj lahko tisti, katerega lastninska pravica je prizadeta, vloži izbrisno tožbo. Meni, da je bila toženka nepoštena, saj nikoli ni bilo sporno dejansko stanje, in da sta mu z odločitvijo sodišča prve stopnje prekršeni pravici do zasebne lastnine in sodnega varstva.

7. Izbrisno tožbo ureja 243. člen Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1). Ta vsakomur, ki meni, da je bila njegova stvarna ali obligacijska pravica kršena zaradi vknjižbe določene pravice in je ta iz materialnopravnega razloga neveljavna, daje možnost zahtevati izbris izpodbijane vknjižbe tako, da sodišče ugotovi neveljavnost te vknjižbe in odloči, da se vzpostavi prejšnje zemljiškoknjižno stanje vpisov. Pritožnik ima prav, da jo sodna praksa priznava v primeru, kadar je njena podlaga neveljavna listina in podobno. Pa tudi v tem, da je lastninska pravica absolutna pravica, ki ima učinke proti vsakomur.

8. Pravilna pa je odločitev sodišča prve stopnje, da želenega sodnega varstva v tem postopku ne more doseči. Ne le zaradi tega, ker prvi toženki, ki jo je v postopku denacionalizacije zastopal drugi toženec, ne gre očitati slabe vere ali/in nepoštenosti. Vložitev pravnih sredstev (pritožbe drugega toženca v njenem imenu zoper popravni sklep) ne more biti zloraba pravic, njihovo nepošteno izvrševanje in podobno, kot meni pritožnik. Nasprotno, njihovo odrekanje bi nedopustno poseglo v pravico do sodnega varstva ne glede na to, ali je bila pri izdaji prvotnega sklepa v denacionalizacijskem postopku narejena napaka in bi bil tožnikov oče upravičen do vrnitve nepremičnin v celoti. Prav odpravi nepravilnosti, storjenih v sodnih postopkih, so namenjena pravna sredstva. Tožnik jih je imel možnost izkoristiti, saj je v denacionalizacijskem postopku sodeloval (s pomočjo kvalificiranega pooblaščenca - odvetnika), a pritožbe zoper sklep ni podal, nasprotnega niti ne trdi. Prvi toženki ne more očitati niti, da lastninske pravice ni želela prenesti prostovoljno. Tega ji ne nalaga noben predpis.

9. Po oceni pritožbenega sodišča ne gre uporabiti stališč iz odločbe Vrhovnega sodišča II Ips 180/2015. Omejitev iz 4. točke tretjega odstavka 243. člena ZZK-1, da je vknjižbo na podlagi pravnomočne sodne odločbe praviloma mogoče izbrisati le, če je bilo proti njej vloženo izredno pravno sredstvo in je bila odločba nato razveljavljena ali spremenjena, je sicer mogoče preseči, če so podane izjemne okoliščine. V primeru, ki ga je obravnavalo Vrhovno sodišče, je bila sodna odločba izdana zaradi aktivnega in nepoštenega ravnanja strank (posluževanja sodnega varstva z namenom zlorabe pravic) na škodo osebe, ki dostopa do pravnih sredstev ni imela. O tem pa ne moremo govoriti v obravnavanem primeru, ko je tožnik sodeloval v postopku, v katerem je bila odločba, za katero trdi, da posega v njegovo (oziroma očetovo) lastninsko pravico, izdana, in torej ne gre za tretjo osebo, ki svojega pravnega interesa v postopku izdaje odločbe ne bi mogla varovati. Vsebina izdane odločbe o denacionalizaciji tako ni posledica zlorabe pravice do sodnega varstva s strani toženk, pač pa (tudi) tožnikove pasivnosti. Ob tem mu ni mogla biti prekršena niti pravica do sodnega varstva, kot trdi.

10. Drži tudi, da tožbenemu zahtevku zoper drugega toženca ni mogoče ugoditi že zaradi tega, ker ta v zemljiški knjigi ni vpisan. Zgolj to, da je zastopal prvo toženko v denacionalizacijskem postopku, ni dovolj.

11. Pritožbeno sodišče še dodaja, da s pravnim varstvom, kot ga je zahteval tožnik, ta ne more uspeti. Če bi namreč sodišče ugotovilo neveljavnost opravljene vknjižbe in vzpostavilo zemljiškoknjižno stanje pred izdajo denacionalizacijske odločbe (kar tožnik zahteva s prvim delom 2. točke tožbenega zahtevka), to ne bi pripeljalo do tega, da se v celoti vpiše lastninska pravica na tožnikovega pokojnega očeta (kar zahteva z drugim delom 2. točke tožbenega zahtevka). Neveljavnost opravljene vknjižbe bi izbrisala le solastninsko pravico tožnikovega pokojnega očeta, ki mu je bila vrnjena s sklepom o denacionalizaciji. Kot lastnica nepremičnin bi v celoti ostala vpisana prva toženka, ta namreč (so)lastninske pravice ni dobila s sklepom o denacionalizaciji. Odločba o denacionalizaciji je konstitutiven način pridobitve lastninske pravice.

Če je ne bi bilo, bi bilo tožnikovemu očetu priznano manj. Povedano drugače: po tožnikovih trditvah ni narobe tisto, kar je odločba o denacionalizaciji zajela z vrnitvijo, pač pa tisto, česar ni. Tožnikov pokojni oče pa lastninske pravice na solastniškem delu nepremičnin, ki je po vknjižbi ostal toženki, pred izdajo sklepa o denacionalizaciji ni imel. Z izbrisom vknjižb, opravljenih na njegovi podlagi, bi tako toženka nepremičnine v celoti obdržala.

12. Protipravnost oziroma poseg v zasebno lastnino, ki ga zatrjuje pritožnik, je bil opravljen že z zasegom nepremičnin njegovemu pokojnemu očetu. Pravno varstvo, ki ga za ta primer predvideva zakon, je postopek denacionalizacije. V njem pa je tožnik pokazal premajhno aktivnost in pravnega varstva ni (v celoti) izkoristil. Svoje neaktivnosti ne more nadomestiti s tožbo v tem postopku.

Zato sodišče prve stopnje tudi tega, ali bi moralo biti tožnikovemu pokojnemu očetu vrnjeno kaj več, ni bilo dolžno raziskovati (postavljati izvedenca in izvesti ostalih dokazov v ta namen).

13. Sodišče prve stopnje je materialno pravo uporabilo prav in popolno ugotovilo dejansko stanje. Pritožbeno sodišče pa ni zaznalo niti uveljavljenih procesnih kršitev niti kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP). Zato je pritožbo zavrnilo in izpodbijano sodbo potrdilo (353. člen ZPP).

14. Ker je pritožbeno sodišče zavrnilo pravno sredstvo, mora odločiti tudi o pritožbenih stroških (prvi odstavek 165. člena ZPP). Tožnik jih mora kriti sam, odločitev o tem pa je že vsebovana v izreku o zavrnitvi pravnega sredstva.

Primerjaj odločbo Vrhovnega sodišča I Up 193/2011.

Drugačnega stališča ne narekuje zapis v odločbi naslovnega sodišča II Cp 1536/2017 z dne 11. 10. 2017, na katerega se sklicuje pritožnik: da je treba v primeru napake v listini vložiti izbrisno tožbo (priloga A 13). Ta je bil podan pred tem, ko je sodišče vedelo, za katero listino točno gre, in izven odločilnih razlogov.

Enako bi veljalo, če npr. postopka denacionalizacije sploh ne bi sprožil.

Zakon o zemljiški knjigi (2003) - ZZK-1  - člen 243, 243/3, 243/3-4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.