VSL Sodba II Cpg 552/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-17

gospodarski spor majhne vrednosti - energetika - gospodarska javna služba - dobava toplotne energije - pogodba o dobavi toplote - odpoved pogodbe - stroški ogrevanja - fiksni stroški

Pravilna je odločitev sodišča prve stopnje, da odpoved Pogodbe v tej zadevi ni mogoča, saj tako določajo SON. EZ-1 ter na njegovi podlagi sprejeti Odlok o prioritetni uporabi energentov za ogrevanje na območju MOL namreč določata prioritetno uporabo (vrstni red) energentov, v katerem ima sistem daljinskega ogrevanja prednost pred pridobivanjem energije iz geotermalne in hidrotermalne energije s toplotnimi črpalkami. Kot je pravilno pojasnilo sodišče prve stopnje, je z določbami SON in Odloka določen dodatni pogoj za prenehanje obstoječega pogodbenega razmerja, ki v tej zadevi ni izpolnjen.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba potrdi.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo:

I. Tožena stranka je dolžna v roku 8 dni tožeči stranki plačati znesek 1.642,28 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi:

- od zneska 263,68 EUR od dne 18. 3. 2023 dalje do plačila

- od zneska 263,68 EUR od dne 20. 4. 2023 dalje do plačila,

- od zneska 263,68 EUR od dne 20. 5. 2023 dalje do plačila

- od zneska 263,68 EUR od dne 20. 6. 2023 dalje do plačila,

- od zneska 293,78 EUR od dne 20. 7. 2023 dalje do plačila,

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki v 8 dneh po vročitvi te sodne odločbe povrniti stroške postopka v višini 121,00 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka prostovoljnega roka za izpolnitev do plačila.

2. Zoper sodbo se je pritožila toženka in priglasila pritožbene stroške. Tožnica je na pritožbo odgovorila.

4. Ker se tožbeni zahtevek tožeče stranke nanaša na denarno terjatev, ki ne presega 4.000,00 EUR, teče obravnavani gospodarski spor po prvem odstavku 495. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) po določbah postopka v sporih majhne vrednosti. V sporih majhne vrednosti je sodbo mogoče izpodbijati samo iz razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava.

5. Tožnica izvaja gospodarsko javno službo distribucije toplote na območju Mestne občine Ljubljana (MOL) in je s toženko

26. 3. 2019 sklenila pogodbo o dobavi toplote (v nadaljevanju: Pogodba), v kateri je med drugim določeno, da je odpoved pogodbe možna le v primerih, ki so določeni v Sistemskih obratovalnih navodilih za distribucijski sistem toplote za geografsko območje Mestne občine Ljubljana (v nadaljevanju: SON

). Toženka je 1. 6. 2021 odpovedala pogodbo. Po tožbenih trditvah pa vloge ni ustrezno dopolnila in ni izkazala pogojev za odpoved sklenjene pogodbe, zato ji tožnica na tej podlagi še vedno mesečno zaračunava fiksne stroške (neodvisne od porabljenih količin toplote), ki jih vtožuje v tej pravdi.

6. Uvodoma višje sodišče odgovarja na pritožbeni očitek, da izpodbijane sodbe zaradi pomanjkanja razlogov o odločilnih dejstvih ni mogoče preizkusiti, zaradi česar je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Pritožnica trdi, da sodišče prve stopnje v obrazložitvi ni podalo razlogov glede vprašanja pravočasnosti odziva tožnice na odpoved pogodbe in s tem povezanega ravnanja, ki je bilo v nasprotju z načelom vestnosti in poštenja, saj da je tožnica reagirala šele po izteku 90-dnevnega odpovednega roka, ki ga je sama postavila in sprejela kot pogoj pogodbenega razmerja.

7. Vendar bi bila ta kršitev podana le, če bi imela sodba take pomanjkljivosti, da je ne bi bilo mogoče preizkusiti, kar pomeni, da ne bi bilo mogoče ugotoviti, ali je bilo pravilno odločeno. To, da sodba nima razlogov o dejstvu, ki z vidika sodišča prve stopnje ni odločilno, ne pomeni bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Tudi po stališču višjega sodišča dejstva glede pravočasnosti odziva tožnice na odpoved pogodbe za odločitev v tej zadevi niso relevantna, kar bo pojasnjeno spodaj. Izpodbijana sodba vsebuje vsa odločilna dejstva in omogoča tako uresničitev strankine pravice do pritožbe kot pritožbeni preizkus, hkrati pa je tudi izčrpno obrazložena, zato je ta pritožbeni očitek neutemeljen.

8. Ne drži niti, da je sodišče prve stopnje neutemeljeno zavrnilo dokazni predlog s postavitvijo izvedenca, ne da bi za to navedlo relevantne razloge, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Svojo odločitev je sodišče utemeljilo v 4. in 16. točki obrazložitve, toženka pa z njo ne polemizira. Zakaj je odločitev o zavrnitvi izvedbe tega dokaza pravilna, bo pojasnjeno v nadaljevanju.

9. Pravilna je odločitev sodišča prve stopnje, da odpoved Pogodbe v tej zadevi ni mogoča, saj tako določajo SON (2. alineja četrtega odstavka 64. člena). Energetski zakon - EZ-1

ter na njegovi podlagi sprejeti Odlok o prioritetni uporabi energentov za ogrevanje na območju MOL

namreč določata prioritetno uporabo (vrstni red) energentov, v katerem ima sistem daljinskega ogrevanja prednost pred pridobivanjem energije iz geotermalne in hidrotermalne energije s toplotnimi črpalkami. Kot je pravilno pojasnilo sodišče prve stopnje, je z določbami SON in Odloka določen dodatni pogoj za prenehanje obstoječega pogodbenega razmerja, ki v tej zadevi ni izpolnjen.

10. Glede na povedano zato toženka zmotno meni, da je v zadevi ključno ugotoviti, kakšen sistem oziroma kakšno toplotno črpalko ima vgrajeno. Prvič zato, ker ni navedla niti, kateri vir energije njena toplotna črpalka sploh uporablja

(manjkajoče trditvene podlage pa ni mogoče nadomestiti z dokazi,

212. člen ZPP). Drugič pa zato, ker tudi v primeru, da njena toplotna črpalka ustreza pogojem iz Odloka, na kar se je sklicevala, izjeme od prioritetne uporabe energentov, kot jo določa tretji odstavek 4. člena Odloka, v njenem primeru ni mogoče uporabiti. Ta namreč zahteva, da je za posamezno stavbo sprejet občinski podrobni prostorski načrt - OPPN, v katerem je podrobneje opredeljena tehnologija pridobivanja geotermalne ali hidrotermalne energije. Za stavbo v lasti toženke tak OPPN ni bil sprejet.

11. Posledično je za odločitev v zadevi nerelevantno, kateri sistem ima vgrajen toženka. Dokazov, ki za odločitev v zadevi niso pomembni, pa sodišču ni treba izvajati (213. člen ZPP). Sodišče prve stopnje je zato odločitev o zavrnitvi izvedbe dokaza z izvedencem pravilno in zadostno utemeljilo z zgornjimi razlogi. Pritožnica tudi zmotno meni, da bi se sodišče prve stopnje po tem, ko bi ugotovilo, kakšen sistem ima toženka vgrajen, moralo opredeljevati še do tega, ali je takšna vgradnja dopustna z vidika zagotavljanja zdravega življenjskega okolja. Take diskrecije sodišče nima, saj pravna pravila, navedena zgoraj, jasno določajo, kateri ogrevalni sistem in v katerih pogojih je dopusten, sodišče prve stopnje pa jih je pravilno uporabilo. Pritožbeni očitek o kršitvi toženkine pravice do izjave je zato neutemeljen, prav tako očitek, da je bilo s tem poseženo v pravico do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave Republike Slovenije.

12. Pritožnica neutemeljeno meni, da je bilo materialno pravo zmotno uporabljeno zaradi učinkovanja načela

. Meni namreč, da tožnica po lastnem molku in neaktivnosti ni mogla več uveljavljati zahtevkov, ki temeljijo na dejanjih, do katerih je prišlo po preteku roka, ki ga je sama določila. A pritožba spregleda, kar je že pojasnjeno zgoraj, da odpoved pogodbe v njenem primeru sploh ni mogoča, zato je ne more povzročiti niti ravnanje toženke. Dejstvo, da se je tožnica na toženkino odpoved pogodbe odzvala šele po poteku 90-dnevnega odpovednega roka, zato za odločitev v tej zadevi ni relevantno in pritožnica s sklicevanjem na to ne more uspeti. Pritožbeni očitek, da tožnica po lastni neaktivnosti in sprejemanju določenega stanja ne more naknadno zahtevati varstva, ki je v nasprotju z njenim prejšnjim vedenjem in izjavami, je neutemeljen.

13. Iz izpodbijane sodbe je jasno, da je sodišče prve stopnje štelo, da SON niso v neskladju z zakonom. Za obe stranki predstavljajo materialnopravno podlago za odločanje v tej zadevi v prvi vrsti določbe EZ-1. Tožnica opravlja dejavnost proizvodnje in distribucije toplote za daljinsko ogrevanje v skladu s 6. alinejo prvega odstavka 6. člena EZ-1, toženka pa je lastnica stavbe v skladu z 9. alinejo drugega odstavka 6. člena EZ-1. Skladno s prvim odstavkom 297. člena EZ-1 mora distributer (tožnica), ki distribucijo toplote in dejavnost distribucije drugih energetskih plinov opravlja kot gospodarsko javno službo, izdati sistemska obratovalna navodila, ki urejajo obratovanje in način vodenja distribucijskega sistema. Tožnica je torej na podlagi zakona sprejela SON, ti pa so tudi sestavni del Pogodbe med strankama. Slednje pa pritožba spregleda, ko neutemeljeno trdi, da sodišče svoje odločitve ne sme opreti na interni akt ali tehnični dokument, ki nima podlage v veljavnem zakonu. Ima jo v Pogodbi. Toženka pa v postopku ni trdila, da bi bila Pogodba nična oziroma neveljavna, ker bi nasprotovala prisilnim predpisom ali ustavi. Nasprotno, še v pritožbi vztraja, da je njena odpoved Pogodbe utemeljena.

14. Posledično je neutemeljen pritožbeni očitek, da je sodišče uporabilo SON, ne da bi pri tem presojalo njihovo skladnost z zakonom oziroma ustavo. Pritožnica pa zmotno meni tudi, da bi moralo sodišče SON obravnavati le kot dejanski vir informacij ali kot dokazno listino, ne pa kot pravni temelj odločitve.

15. Ker je pritožbena teza, da določila SON v delu, v katerem omejujejo uporabo določenih sistemov ali postavljajo določene uporabnike v neenakopraven položaj, nasprotujejo temeljnim načelom varstva konkurence, varstva okolja in enakosti pred zakonom, in nadalje, da SON določene vrste sistemov, ki so energetsko učinkovitejši in okoljsko primernejši, neupravičeno diskriminirajo, s čimer se posega v ustavno zagotovljeno pravico do zdravega življenjskega okolja iz 72. člena Ustave RS, ostala popolnoma neobrazložena, saj pritožnica ni pojasnila, kako se to odraža v njenem pravnem položaju, višje sodišče tudi zaradi prepavšalnosti teh pritožbenih očitkov nanje ni odgovarjalo.

16. Pritožbeni razlogi glede na navedeno niso podani in ker niso podani niti pritožbeni razlogi, na katere višje sodišče pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je višje sodišče pritožbo toženke zavrnilo in izpodbijano sodbo (353. člen ZPP). Pri tem je presojalo le pritožbene navedbe, ki so odločilnega pomena (prvi odstavek 360. člena ZPP).

17. Toženka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. in 155. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

Ta je lastnica prostora na naslovu A. ulica 5, ki se ogreva preko odjemnega mesta v toplotni postaji (merilno mesto 00-0), kamor tožnica distribuira toploto.

Uradni list RS št. 17/14 do 65/20, torej do vključno z novelo EZ-1C.

4. člen Odloka določa, da je končna energija pridobljena iz geotermalne in hidrotermalne energije s toplotnimi črpalkami.

Prepoved informativnega dokaza je gotovo utemeljena takrat, ko stranka pozna ali bi lahko poznala dejstva, ki jih mora zatrjevati v okviru trditvenega bremena. Pritožnica nasprotnega ne uveljavlja.

Energetski zakon (2014) - EZ-1  - člen 297, 297/1

Sistemska obratovalna navodila za distribucijski sistem toplote za geografsko območje Mestne občine Ljubljana (2016) - člen 64, 64/4, 64/4-2, 64/5, 65, 67, 67/3, 67/5

Odlok o prioritetni uporabi energentov za ogrevanje na območju Mestne občine Ljubljana (2016) - člen 4, 4/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.