VSL Sklep II Kp 75815/2023
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-25

Mateja Lužovec (preds.), Deja Kozjek (poroč.), Lea Habjanič

izrekanje sankcij mladoletnikom - kazenske sankcije za mladoletnike - namen vzgojnih ukrepov in kazni za mladoletnike - vzgojni ukrep nadzorstva organa socialnega varstva - trajanje ukrepa

Mladoletniku se s sklepom izreče vzgojni ukrep, katerega trajanje je nedoločno in odvisno od dejavnikov, ki se bodo pojavili šele v prihodnosti, kar pomeni, da je faza odločanja o trajanju izrečenega vzgojnega ukrepa prenesena v fazo izvrševanja - penitenciarno fazo.

Ne glede na navedeno pa je tudi v ZKOM predpisano, da se čas trajanja izrečenega vzgojnega ukrepa ugotavlja v kasnejši fazi, fazi nadzorstva nad izvajanjem vzgojnega ukrepa, saj je njegovo trajanje odvisno od mladoletnikovega uspešnega doseganja zastavljenih ciljev, v konkretnem primeru, kot je bilo že navedeno, zlasti na področju socialnega vedenja in šolanja.

I. Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep o izrečenem vzgojnem ukrepu nadzorstvu organa socialnega varstva z navodilom redno obiskovati šolo potrdi.

II. Stroški pritožbenega postopka bremenijo proračun.

1. Okrožno sodišče v Ljubljani je z izpodbijanim sklepom mladoletnemu A. A. izreklo na podlagi 78. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ) v zvezi s 375. členom KZ-1B vzgojni ukrep nadzorstvo organa socialnega varstva z navodilom po 3. točki drugega odstavka 77. člena KZ redno obiskovanje šole (točka I sklepa). Določilo je tudi, da po prvem odstavku 484. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) oškodovano družbo B., d. o. o. s celotnim premoženjskopravnim zahtevkom napoti na pravdo, stroški kazenskega postopka ter nagrada in potrebni stroški zagovornice pa bremenijo proračun (točka II sklepa).

2. Mladoletnikova zagovornica je zoper sklep vložila pritožbo iz razloga bistvene kršitve določb kazenskega postopka po drugem odstavku 371. člena ZKP s predlogom, da Višje sodišče v Ljubljani spremeni točko I izpodbijanega sklepa tako, da določi trajanje vzgojnega ukrepa nadzorstvo organa socialnega varstva in trajanje navodila, da mora redno obiskovati šolo, podredno, da izpodbijani sklep razveljavi in pošlje zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje ali odločitev ter da v obeh primerih odloči, da bremenijo pritožbeni stroški ter nagrada in potrebni stroški zagovornice proračun.

4. Po preizkusu izpodbijanega sklepa in pritožbenih navedb ter preučitvi spisovnih podatkov in izvedenih dokazov sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo vsa odločilna dejstva, na njihovi podlagi napravilo pravilne dokazne zaključke, za katere je navedlo razumljive razloge, ki s stopnjo prepričanja kažejo na to, da je mladoletnik storil kaznivo dejanje velike tatvine v sostorilstvu po 1. točki prvega odstavka 205. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1 in jim pritožbeno sodišče v celoti sledi.

5. Pritožnica očita prvostopenjskemu sodišču, da v izreku izpodbijanega sklepa ni določilo časa trajanja vzgojnega ukrepa in časa trajanja navodila, pri čemer se sklicuje na določbo 78. člena in četrtega odstavka 77. člena KZ. Zaradi navedenega zatrjuje, da je podana bistvena kršitev določb kazenskega postopka po drugem odstavku 371. člena ZKP.

6. Posebnost nezavodskih kazenskih sankcij za mladoletnike je, da se njihovo izvrševanje s pomočjo varstva, nudenjem pomoči, nadzorstvom, strokovnim usposabljanjem in razvijanjem osebne odgovornosti mladoletnika prilagodi potrebam posameznika v njegovem domačem okolju. Na ta način se zasleduje eno najpomembnejših načel v postopku izrekanja kazenskih sankcij za mladoletnike, to je načelo individualizacije. V času trajanja kazenskega postopka pri izreku sankcije in njenem izvrševanju so namreč ključne predvsem mladoletnikove sposobnosti, spretnosti, potrebe in njegove posebnosti, ki jih je treba upoštevati, da se mladoletniku nudi ustrezna pomoč in omogoči pravilen psihosocialni razvoj.

7. Če sodišče polnoletnim osebam odmeri kazen v mejah, ki so z zakonom predpisane za očitano kaznivo dejanje in v sodbi vselej časovno določi trajanje izrečene kazni, pa je pri vzgojnih ukrepih za mladoletnike drugače. Njihovo trajanje namreč ni odvisno od kaznovalnega okvira, ki ga zakon predpisuje za posamezno kaznivo dejanje. Seveda pa ne gre za povsem nedoločno trajanje vzgojnih ukrepov, saj zakon za vsak posamezni vzgojni ukrep predpisuje razpon njegovega trajanja, njegovo spodnjo in zgornjo mejo. S tem je zagotovljeno načelo zakonitosti glede določenosti kazenske sankcije, dolžnost sodnika za mladoletnike pa je, da nadzoruje izvrševanje vzgojnega ukrepa, ki lahko traja v mejah tega razpona. Vendar pa zakon sodniku za mladoletnike ne nalaga, da v izreku sklepa, s katerim izreče vzgojni ukrep, določi, koliko časa bo ukrep trajal.

8. Mladoletniku se torej s sklepom izreče vzgojni ukrep, katerega trajanje je nedoločno in odvisno od dejavnikov, ki se bodo pojavili šele v prihodnosti, kar pomeni, da je faza odločanja o trajanju izrečenega vzgojnega ukrepa prenesena v fazo izvrševanja - penitenciarno fazo. Med dejavniki, ki se bodo pojavili šele v prihodnosti in od katerih je odvisno trajanje izrečenega vzgojnega ukrepa, se upošteva in presoja zlasti uspešnost mladoletnikove vzgoje, psihosocialnega razvoja tudi usposabljanja, torej njegov napredek na področju vedenja, šolanja, pridobivanja poklica, prevzemanja odgovornosti itd. Ob izvajanju nadzorstva mora sodišče skrbeti tudi, da izrečeni ukrep ne traja dlje od zakonsko določenega maksimalnega časa trajanja ukrepa. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da stališče pritožnice, da bi moralo sodišče prve stopnje v izreku izpodbijanega sklepa določiti čas trajanja izrečenega vzgojnega ukrepa, nima opore v zakonskem besedilu, ki ureja kazenske sankcije za mladoletne storilce kaznivih dejanj, zato je pritožba v tem delu neutemeljena.

9. Pritožnica v pritožbi tudi navaja, da Zakon o kazenski obravnavi mladoletnikov (v nadaljevanju ZKOM) za vzgojni ukrep nadzorstvo centra za socialno delo v drugem odstavku 18. člena določa krajši čas trajanja (od šestih mesecev do dveh let), zato skladno s 7. členom KZ-1 predlaga, da sodišče druge stopnje upošteva zakon, ki je za mladoletnika milejši. S povzetimi navedbami pritožnica ne more uspeti, saj je očitno spregledala, da je ZKOM sicer stopil v veljavo 25. 2. 2026, vendar pa se začnejo njegove določbe uporabljati šele s 1. 1. 2027. Ne glede na navedeno pa je tudi v ZKOM predpisano, da se čas trajanja izrečenega vzgojnega ukrepa ugotavlja v kasnejši fazi, fazi nadzorstva nad izvajanjem vzgojnega ukrepa, saj je njegovo trajanje odvisno od mladoletnikovega uspešnega doseganja zastavljenih ciljev, v konkretnem primeru, kot je bilo že navedeno, zlasti na področju socialnega vedenja in šolanja.

10. Pritožbeno sodišče skladno z zgoraj navedenim ugotavlja, da zatrjevane kršitve niso podane, zato je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno. Pri preizkusu izpodbijanega sklepa tudi ni ugotovilo kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, zato je potrdilo sklep sodišča prve stopnje o izrečenem vzgojnem ukrepu.

11. Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določbah prvega odstavka 98. člena ZKP v zvezi s prvim odstavkom 484. člena ZKP.

Izjemi sta vzgojna ukrepa navodilo poravnati se z oškodovancem in navodilo opraviti delo v korist humanitarnih organizacij ali lokalne skupnosti. V prvem primeru ukrep ne sme trajati dlje kakor tri mesece, v drugem lahko sodišče odloči, da ukrep traja najdalj šest mesecev.

Kazenski zakonik (1994) - KZ  - člen 77, 78

Zakon o kazenski obravnavi mladoletnikov (2026) - ZKOM  - člen 18, 18/2, 192, 193

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.