VSL Sodba II Cp 181/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-16

Matjaž Voglar (preds.), mag. Barbara Petrič (poroč.), dr. Tadeja Jelovšek

OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - ZAVAROVALNO PRAVO

splošni zavarovalni pogoji - izguba zavarovalnih pravic zaradi alkoholiziranosti - izključitev zavarovalnega kritja - domneva alkoholiziranosti - preizkus alkoholiziranosti voznika - izmikanje preiskavi - dolžnost obveščanja policije o prometni nesreči - kasko zavarovanje vozila - prostovoljno zavarovanje pred odgovornostjo - prometna nesreča

Besedilo splošnih pogojev je dovolj jasno, da je tožnik lahko vedel, da se preizkusu alkoholiziranosti ne sme izogniti, če želi ohraniti pravico do povračila škode.

Vse ugotovljene okoliščine tudi po oceni pritožbenega sodišča utrjujejo sklep o tem, da se je tožnik odločil, da ne bo poklical policije, čeprav je za to imel možnost, z namenom, da se izogne preizkusu alkoholiziranosti, kar vodi k domnevi o njegovi alkoholiziranosti.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Pravdni stranki sami krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Tožnik je zahteval povračilo škode na osebnem vozilu Škoda, ki je bilo, vključno s kasko zavarovanjem, zavarovano pri toženki na podlagi avtomobilskega zavarovanja z dne 7. 11. 2019, številka police .... Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožnikov tožbeni zahtevek za plačilo 8.303,49 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 12. 2020 dalje in tožniku naložilo povračilo toženkinih stroškov postopka v višini 320,14 EUR.

2. Zoper sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik. Pritožbenemu sodišču predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in njeno spremembo tako, da ugodi njegovemu tožbenemu zahtevku, podredno pa, da zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Meni, da je ostalo nerazrešeno bistveno vprašanje, ali splošni pogoji zavarovalnice res določajo, da v primeru, če oškodovanec po nesreči ne pokliče policije, to pomeni, da se izmakne testu alkoholiziranosti. Za to namreč ni imel nobenega razloga, saj so priče potrdile, da ni bil alkoholiziran. Potrdile so tudi, da je stranska pot, ki jo je izbral, običajna pot, po kateri se vozijo domačini po vodo, ki jo je želel natočiti. Splošno znano je, da se voznik ob nesreči prestraši, da je v šoku in da morebitna navodila presliši. Ob klicu asistence je menil, da je škoda majhna, saj to, da se avtomobil ni prižgal, ni redko po prometni nesreči. Rekel je, da bo škodo ocenil serviser. Ob pritožbi zoper zavrnitev zahtevka na zavarovalnici pa je že vedel za obseg poškodb.

Opisovanje dogodka in kraja nesreče je treba po njegovi oceni povezati s časom epidemije, ko so bili ljudje prestrašeni, odzivali so se neobičajno, bila je tema, deževalo je, njegov avtomobil, ki si ga je težko privoščil, je bil poškodovan, zato je bil v stiski in v šoku. Zaposleni so se po zaključku dela ustavili in debatirali, tudi dlje časa, ker so pogrešali stik med ljudmi. Od odhoda z dela do nesreče pa niti ni bilo dovolj časa, da bi lahko pil, in niti ni imel kje, ker je bilo v času epidemije vse zaprto. Meni, da ni podlage za zaključek, da je njegov delodajalec pristranska priča. Okoliščina, kdaj se mu je zaklenil telefon, pa ni relevantna. Policije ni poklical, saj je vozilo s pomočjo vlečne službe lahko odpeljal domov. Splošni pogoji bi lahko določali tudi, da bi mu test alkoholiziranosti ponudil voznik vlečnega vozila, ki je v pogodbenem razmerju s toženko, pa tega ne določajo. Kakor tudi ne, da opustitev klica policije šteje kot izogibanje testu alkoholiziranosti. Opozarja, da bi zavarovalnica lahko poklicala policijo, saj je imela vse podatke o nezgodi, tam je bil njen voznik vlečne službe, ki pa ni zaznal njegove alkoholiziranosti. Zgolj to, da ni poklical policije, ne pomeni, da je bil pod vplivom alkohola. Nedoločenost pogojev je namreč treba razlagati v korist šibkejše stranke. Zavarovanje je bil prisiljen skleniti in z njim sprejeti tudi splošne pogoje. Sodišče prve stopnje je po njegovem mnenju besedilo splošnih pogojev nezakonito širilo na konkreten primer. Izpostavil je, da ima šele ob nastanku škodnega primera možnost in pravico, da splošne pogoje izpodbija, tega pa ne more storiti ob sklenitvi zavarovanja. Opozarja na zapis v 81. točki obrazložitve, da sodišče prve stopnje dopušča možnost, da je le nerodno pristopil.

3. Tožena stranka odgovarja na pritožbo in zahteva povračilo stroškov odgovora. Predlaga zavrnitev tožnikove pritožbe. Izpostavlja, da v splošnih pogojih ni določeno, da bi zavarovalec izgubil zavarovalne pravice, če policije ne pokliče, saj bi bilo to v nasprotju z 942. členom Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ). Določajo pa, kdaj velja domneva vožnje pod vplivom alkoholiziranosti in domneva vožnje pod vplivom drugih substanc, kar predstavlja izključitev zavarovalnega kritja. Tožnik te domneve tudi po njeni oceni ni uspel izpodbiti.

5. Splošni pogoji, ki pravdni stranki zavezujejo (120. člen OZ),

ne določajo, da zavarovanec v primeru, če po prometni nesreči ne pokliče policije, izgubi zavarovalne pravice (da mu torej toženka ne povrne škode). Tega sodišče prve stopnje tudi ni zapisalo. Določajo pa na eni strani dolžnost voznika, da ob prometni nesreči pokliče policijo,

in na drugi, da zavarovalnica ne krije škode, če zavarovanec ali voznik zavarovanega vozila vozilo upravlja pod vplivom alkohola, kar se šteje, če se po nastanku zavarovalnega primera izmakne preiskavi svoje alkoholiziranosti oziroma jo odkloni, konzumira alkohol, tako da onemogoči ugotavljanje prisotnosti alkohola v krvi oziroma stopnje alkoholiziranosti v trenutku nastanka zavarovalnega primera.

Njihovo vsebino je povzelo sodišče prve stopnje, pritožnik pa temu konkretno ne nasprotuje.

6. Tudi po oceni pritožbenega sodišča je besedilo splošnih pogojev dovolj jasno, da je tožnik lahko vedel, da se preizkusu alkoholiziranosti ne sme izogniti, če želi ohraniti pravico do povračila škode.

Ni odločilno, česa splošni pogoji ne določajo (da bi mu preizkus alkoholiziranosti ponudil voznik vlečnega vozila, ...), pač pa tisto, kar nalagajo tožniku in ali je ta (ne pa kdo drug, npr. toženka s klicem policije) to izpolnil oziroma podal razumne razloge, zakaj tega ni mogel storiti. Tožnik je namreč splošne pogoje poznal (v pritožbi ne trdi nasprotnega) in se za sklenitev zavarovanja pod takšnimi pogoji odločil.

Zavarovanje avtomobilskega kaska je prostovoljno zavarovanje, čeprav je to pripeto k nakupu avtomobilu preko leasing pogodbe. Za tovrsten nakup avtomobila se je tožnik sam odločil, s tem pa tudi za pogoje, pod katerimi bo zavaroval odgovornost za škodo, ki jo sam povzroči. Sodišče prve stopnje je izhajalo iz tega, ali so okoliščine, v katerih se je zgodila prometna nesreča, takšne, da narekujejo domnevo njegove alkoholiziranosti zaradi njegovega izmikanja preiskavi.

Besedila splošnih pogojev ni širilo preko meja njihovega jezikovnega zapisa.

7. Svojo odločitev je sodišče prve stopnje oprlo na več okoliščin:

- da ni logično, da je tožnik okoli 00.30 ure ponoči na poti proti domu z glavne ceste zapeljal na stransko, slabo osvetljeno in delno makadamsko cesto zato, ker naj bi želel natočiti vodo iz vodnjaka, ki se nahaja v precej zaraščenem gozdu;

- da je zadel robnik ob cesti na mestu, ki ni ozko in kjer ni bilo nobenega drugega vozila, ki bi se mu umikal, in je moralo biti to posledica precej nespretne vožnje;

- da je na podvozju oziroma pragu avtomobila konkretna udarnina, zato bi moral tožnik slišati in čutiti udarec;

- da je po nesreči operater centra Škoda poklical tožnika (gre za avtomatiziran sistem klica na daljavo, ko ta zazna nesrečo oziroma sprožene zračne blazine), s katerim je govoril;

- da je pnevmatiko na avtomobilu skušal zamenjati sam, a je ni uspel;

- da je ob 1.22 tožnik poklical operaterko v asistenčnem centru tožene stranke, ko je že vedel "da avtomobil ne gre naprej, da avtomobil noče vžgati, ker so se sprožili senzorji in airbagi";

- ko ga je ta dvakrat opozorila, da mora poklicati policijo, če bo uveljavljal kasko zavarovanje, pa je pričel prikazovati, da je na avtomobilu le predrta pnevmatika in s tem minimizirati škodo;

- da tožnik ob dvakratnemu opozorilu operaterke ni poklical policije, čeprav bi jo kljub morebitnemu zaklepu telefona, za katerega ni moglo ugotoviti niti tega, kdaj naj bi se zaklenil, lahko (vsaj s pomočjo voznika vlečnega vozila ali pozneje od doma);

- da je tožnik ob 22.00 uri prejšnjega dne zaključil z delom, nato pa prisostvoval sestanku v službi, na katerem so se lahko pile tudi alkoholne pijače;

- da ni nujno, da bi njegovo alkoholiziranost zaznal voznik vlečnega vozila, saj je od nesreče do tega, da sta skupaj sedla v vlečno vozilo, preteklo skoraj dve uri, voznik vlečnega vozila pa se s tem ni ukvarjal in za to tudi ni strokovno usposobljen.

8. Sodišče prve stopnje tožniku tudi po oceni pritožbenega sodišča utemeljeno ni verjelo, da je zavil z glavne ceste na stranko neosvetljeno in makadamsko cesto zato, ker je želel natočiti vodo, saj se vodnjak nahaja v zaraščenem gozdu. Pri tem ne gre spregledati, da se je prometna nesreča zgodila okoli pol enih ponoči (in je deževalo, kot pravi pritožnik). Razlog njegovega obvoza tako ni mogel biti v želji natočiti vodo ne glede na to, katero stransko cesto običajno izberejo vozniki, ki se želijo izogniti policijski kontroli na glavni cesti do tožnikovega doma. Ni izključeno, da je sam izbral prav to cesto. Tem okoliščinam in precej nespretni vožnji, zaradi katere je tožnik zadel robnik na kraju, kjer ni bilo ozko in ni bilo drugega vozila, je sodišče prve stopnje ob bok postavilo izpoved tožnika samega in njegovega delodajalca A. Temu se je zareklo, da je bil sestanek, ki se ga je po delu udeležil tožnik, "discutable pijača", kar je nato popravil v "bi rekel debata brez pijače". Tožnikovemu delodajalcu ob tem in okoliščini, da ta ni bil ves čas s tožnikom (in ne le zato, ker gre za njegovega delodajalca) utemeljeno ni verjelo, da tožnik gotovo ni pil ne glede na to, ali je lahko alkoholne pijače užival v času sestanka v službi ali po njem. Da bi bilo vse zaprto, kot izpostavlja pritožba, sodišče prve stopnje ni ugotovilo. Nasprotno, ugotovilo je, da so se lokali zaradi razglašene epidemije koronavirusa zaprli slabe 3 tedne po prometni nesreči. Nenazadnje je tudi tožnik delal v lokalu (hotelu) in je ta očitno posloval. Ne glede na čas, ki je pretekel od konca sestanka do prometne nesreče, pa je imel možnost uživati alkoholne pijače tudi med sestankom, za katerega ni uspel dokazati, da na njem ni bilo alkoholnih pijač.

9. Drži, da je zaklep telefona sam po sebi nepomemben, a je tožnikov opis časa, kdaj naj bi se telefon zaklenil, glede katerega je podal različne verzije, zgovoren podatek o tem, ali mu gre verjeti, da je v tem razlog, da policije ni mogel poklicati (pa tudi glede ostalih okoliščin). Pravilen je zaključek sodišča prve stopnje, da to ne more držati. Del dokazne ocene je tudi povzetek zapisa tožnikove Pritožbe zoper odklonitev zahtevka, da je že ob klicu SOS centra Škoda operaterju razložil, da je predrta pnevmatika in da so sprožene zračne blazine ter da je pnevmatiko skušal zamenjati, pa tega zaradi udarca v premo ni uspel. Prav to je zapisano v listini pod prilogo A 21 in zato o protispisnosti ne gre govoriti.

To pa lahko pomeni le, da se je tožnik že ob pogovoru z operaterjem SOS centra Škoda, toliko bolj pa ob pogovoru z asistentko toženkinega asistenčnega centra zavedal, da škoda na vozilu ni (le) predrta pnevmatika. Slednje je potrdil pogovor z operaterko v toženkinem škodnem centru, ko je tožnik že vedel, da ne gre naprej, da avtomobil noče vžgati, da so se sprožili senzorji in airbagi. Asistentka ga je kar dvakrat opozorila, da mora poklicati policijo, če bo uveljavljal kasko zavarovanje. Na njegovo vprašanje "kakšen" je operaterka odgovorila: "pravim, če boste kasko uveljavljali za tole škodo, je klic na policijo obvezen", tožnik pa je nadaljeval, "aja, v bistvu ne vem, bom vprašal serviserja, če je za tole potrebno. V bistvu ni nič škode, guma je predrta." Citirane vsebine pogovora tožnik ni izpodbil.

10. Prepričljivo je stališče sodišča prve stopnje, da je tožnik v tem času že razmislil, kako naprej (celo skušal zamenjati pnevmatiko), pa tudi razumel, kaj mu je povedala operaterka. Zagotovo vsaj drugega opozorila ni preslišal, saj se je na njeno opozorilo, da mora poklicati policijo, odzval z nadaljnjim odgovorom. Že pred tem je poskušal zamenjati pnevmatiko, a ni uspel, v prometni nesreči tudi ni bil poškodovan. To ne pritrdi njegovim pritožbenim navedbam o tem, da je bil prestrašen, v šoku in zmeden. Za ponujeno razlago, da je mislil, da je škoda majhna, tako ni ponudil razumnega razloga. Nenazadnje so že sprožene zračne blazine, ki jih je nedvomno zaznal (zaradi njih avtomobil tudi ni vžgal), same po sebi dovolj za zavedanje, da škoda ne more biti malenkostna ne glede na poznavanje konkretnega obsega ali višine škode.

11. Dokazno oceno je sodišče prve stopnje opravilo vestno in skrbno, kot mu nalaga 8. člen ZPP, pretreslo je vse izvedene dokaze in domneve o tožnikovi alkoholiziranosti (ki sledi izmikanju preiskavi te) ni oprlo le na to, da tožnik ni poklical policije. Pritožbeno sodišče takšno dokazno oceno v celoti sprejema. K pritožbenim navedbam pa še dodaja, da čas epidemije tožnika ni oviral, da je poklical asistenčni center in počakal na prihod voznika vlečnega vozila, in sam po sebi ne more biti razlog, da ne bi mogel poklicati policije, kot ga je dvakrat opomnila tudi operaterka toženkinega centra. Če si je avtomobil težko privoščil in je bil zato v stiski, bi moral še toliko bolj skrbno ravnati.

12. Vse te okoliščine tudi po oceni pritožbenega sodišča utrjujejo sklep o tem, da se je tožnik odločil, da ne bo poklical policije, čeprav je za to imel možnost, z namenom, da se izogne preizkusu alkoholiziranosti, kar vodi k domnevi o njegovi alkoholiziranosti. Za nasproten sklep ne zadoščajo okoliščine, ki jih je sodišče prve stopnje dodatno navedlo (da morda ni pil, da je morda le nerodno pristopil in podobno); domnevo bi moral tožnik izpodbiti z dokaznim standardom gotovosti oziroma vsaj pretežne verjetnosti, ki pa ga ob vsem povedanem tudi po oceni pritožbenega sodišča ni uspel doseči. To toženko oprošča povračila škode iz naslova sklenjenega zavarovanja.

13. Pritožbeni razlogi se niso potrdili, pritožbeno sodišče pa tudi ni zaznalo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP). To ga je vodilo k zavrnitvi pritožbe in potrditvi sodbe sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

14. Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP). Tožena stranka pa povračila stroškov odgovora na pritožbo ni zahtevala tako, da bi jih pritožbeno sodišče lahko preverilo, saj ni predložila dokazila za nastale stroške fotokopiranja in poštnine, posplošeni znesek po Odvetniški tarifi pa ji ne pripada, saj ni odvetniška družba. Zato mora stroške odgovora kriti sama.

Gre za Skupna določila splošnih pogojev (PG-ZP-skudo/18-5), Splošne pogoje za zavarovanje avtomobilskega kaska (PG-aka-19-1) in Splošne pogoje za zavarovanje avtomobilske odgovornosti (PG-aod-17-6), ki jih je tožnik prejel, kar je potrdil ob podpisu zavarovalne police. Pritožbeno sodišče bo zanje uporabljalo izraz splošni pogoji.

7. člen Skupnih določil splošnih pogojev: Ob zavarovalnem primeru, ki je nastal zaradi protipravne odtujitve ali poskusa tega dejanja, požara, eksplozije ali prometne nesreče, pa morata (zavarovanec in zavarovalec, opomba pritožbenega sodišča) takoj obvestiti policijo in navesti, katere stvari so bile uničene, odtujene ali poškodovane.

Splošni pogoji za zavarovanje avtomobilskega kaska.

Le nejasna pogodbena določila je treba razlagati v korist druge stranke - zavarovanca po 83. členu OZ. Čeprav so splošni pogoji lahko takšni, v tem primeru niso. V tem se obravnavana zadeva razlikuje od zadeve Vrhovnega sodišča II Ips 71/2020.

Možnost soočiti se z njimi pa ima vsaj v sodnem postopku.

Izmikanje preiskavi je pravni standard, katerega konkretno vsebino je treba prilagoditi okoliščinam posameznega primera, primerjaj odločbo Vrhovnega sodišča II Ips 331/2013.

Da ugotovljeno ne more izhajati iz nje, kot je razumeti pritožnika, pa ni nasprotje med tem, kaj se navaja v razlogih sodbe in samo listino (protispisnost iz 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ki je torej napaka v tehničnem prenosu vsebine listine), pač pa napad na dokazno oceno.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 120

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.