VSL Sodba II Cp 2103/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-21

Katarina Marolt Kuret (preds.), Majda Irt (poroč.), Alenka Kobal Velkavrh

gradnja kanalizacije - imisije - zahteva, da se odstrani škodna nevarnost - nastanek škode pri opravljanju splošne koristne dejavnosti - povrnitev škode - pravica do povrnitve škode - normalna škoda - škoda, ki presega običajne meje - odškodninska odgovornost - trditveno in dokazno breme - izvedenec gradbene stroke - prepričljiva dokazna ocena

Sodišče mora glede na okoliščine konkretnega primera zapolniti pravni standard škode, ki presega normalne meje, ne pa ugotavljati, kaj je normalna škoda. Zadostuje ugotovitev, da je škoda prekomerna; važne so posledice toženčevega delovanja.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Toženec je v letih 2015/2016 izvajal gradnjo kanalizacije in gradbena dela so potekala v neposredni bližini tožnikove nepremičnine. Tožnik zatrjuje, da je zaradi toženčevega malomarnega ravnanja pri izvajanju gradbenih del in opustitve dolžne profesionalne skrbnosti utrpel materialno škodo na fasadi, napušču in zaradi uničenega/poškodovanega asfalta na pohodnih ter voznih površinah v skupnem znesku 5.292,90 EUR.

2. Sodišče je z izpodbijano sodbo tožbenemu zahtevku v celoti ugodilo in tožencu naložilo povračilo 5.292,90 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20. 5. 2017 dalje do plačila (I. točka izreka). Odločilo je, da stroške postopka nosi toženec (II. točka izreka).

3. Toženec odločitve sodišča ne sprejema in v pravočasni pritožbi uveljavlja pritožbena razloga nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava iz 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Predlaga, da pritožbeno sodišče sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Podrejeno predlaga, da pritožbeno sodišče o zadevi odloči samo. Priglaša stroške pritožbenega postopka.

Pritožnik opozarja, da je že izvedenec geodet ugotovil neujemanje katastrskih meja; kot nesporno je ugotovil mejo med njegovo parcelo 558/114, k. o. 0000 in parcelo 1437/28, iste k. o., ki je javno dobro ter v naravi predstavlja asfaltno cesto. Meni, da sodišče pri ugotavljanju prekomerne zaprašenosti fasade ni upoštevalo določbe 3. odstavka 133. člena Obligacijskega zakonika (OZ). Izvedenec bi moral postaviti mejo med običajnimi dopustnimi emisijami in določiti točko (stopnjo), od katere naprej se emisije (zaprašenost fasade in napušča) štejejo za prekomerne. Tožnik je s takšno sodbo neupravičeno obogaten. Odškodnina bi mu šla le v delu, ki presega dopustno zaprašenost zaradi javnih del (I Cp 1036/2013). Vremenski razlogi in podatki so le hipotetični in na njihovi podlagi ni mogoče utemeljevati odločitve. Vzrok za nastanek asfaltnih razpok je treba iskati v več medsebojno povezanih vzrokih.

4. Pritožba je bila vročena v odgovor tožniku, ta pa se nanjo ni odzval.

6. Sodišče prve stopnje je izvedlo obsežen dokazni postopek, v katerem je zaslišalo številne priče ter izvedlo dokazovanje z izvedencema gradbene in geodetske stroke. Odločitev je oprlo na pravilna materialnopravna izhodišča, ki jih je našlo v določbi 3. odstavka 133. člena OZ. Napravilo je prepričljivo dokazno oceno: natančno se je opredelilo o verodostojnosti izpovedb strank in prič ter sprejelo prepričljiv in življenjsko logičen zaključek.

7. Toženec ni nasprotoval izvedenskemu mnenju izvedenca geodetske stroke v delu glede ugotovitve meje med tožnikovo parcelo in javno potjo. Izvedenec je ugotovil, da pot deloma poteka tudi po tožnikovi parceli. Poškodovani asfalt in kovinski meteorni jašek se v celoti nahajata na parc. št. 558/114, k. o. 0000, ki je v solasti tožnika. Enako velja glede razpok v asfaltu. Dejstvo, da meja med parcelami *418 in 248/1 ter 1437/57 (javno dobro) kot celota ni bila urejena v mejnem postopku, na odločitev nima vpliva. Tožnik je uspel izkazati, da uživa svojo soposest vse do asfalta ter da se poškodovana mulda in LTŽ vtočnik nahajata, na njegovi parceli 558/114, k. o. 0000.

8. Izvedenec gradbene stroke je ugotovil prekomerno zamazanost skoraj povsem nove fasade (starost 2,5 let). Njegovo izvedensko mnenje daje ustrezno podlago za zaključek, da je do zamazanosti fasade in napušča ter poškodb na asfaltu prišlo prav zaradi toženčevih del in da škoda presega običajne meje (3. odstavek 133. člena OZ). Stroj za mletje kamenja je bil postavljen v neposredno bližino tožnikove nepremičnine in je bil umaknjen nekoliko stran proti gozdu šele po posredovanju inšpekcije. Prah je nastajal predvsem na mestu drobljenja kamnitih agregatov in pri premetavanju sipkih materialov drobljenega kamna. Dela so potekala v jesensko - zimskem času; prah se je vezal na vlago in zažrl v strukturo fasade. Zato je bilo tožnikovo čiščenje fasade z vodo neuspešno. Po mnenju izvedenca je glavni vzrok za izvor prahu delovanje drobilnega stroja (nastanek dimne zavese), manipulacija kamnitega drobljenega materiala in prevozi tega materiala s težkimi tovornjaki.

9. Da bi k zapraševanju odločilno (so)prispeval tudi ostali promet, ki je vozil po zaprašeni asfaltni cesti, tožencu ni uspelo dokazati. Upoštevati je treba, da je bila cesta za ostali promet v času od 25. 9. 2015 do 21. 12. 2015 zaprta. Izvedenec je še posebej poudaril, da gre za manj prometno cesto. Zaradi povprečne zaprašenosti ceste, makadamskega parkirišča v bližini in vetra do takšne zamazanosti, kot je bila ugotovljena na fasadi in napušču tožnika, po oceni izvedenca ne bi moglo priti. Sicer pa toženec ni zatrjeval niti dokazoval nobenih posebnih vremenskih razmer, ki bi (so)prispevale k nastanku škode.

10. Pritožba se neutemeljeno sklicuje na zadevo VSL I Cp 1036/2013. Ta ne daje podlage za pritožbeno razlogovanje, da bi moral izvedenec postaviti mejo med običajnimi dopustnimi emisijami ter določiti točko (stopnjo), od katere dalje naprej se emisije (zaprašenost fasade in napušča) štejejo za prekomerne. Ponujena odločba govori le o tem, da mora oškodovanec dokazati, da škoda presega običajne meje. Nasprotno razlogovanju pritožbe govori tudi odločba II Cp 511/2016. V njej je jasno zavzeto stališče, da mora sodišče glede na okoliščine konkretnega primera zapolniti pravni standard škode, ki presega normalne meje, ne pa ugotavljati, kaj je normalna škoda. Zadostuje ugotovitev, da je škoda prekomerna; važne so posledice toženčevega delovanja. Zato so njegova pritožbena razpravljanja o neupravičeni obogatitvi neutemeljena. Ni nepomembno, da je toženec škodni dogodek (celo) prijavil zavarovalnici. V prijavi je navedel, da se je ta zgodil v obdobju od 1. 10. 2015 do 1. 12. 2015 in da se je med gradnjo zaradi prahu umazala fasada. Zavarovalnica je njegov zahtevek zavrnila, toženec pa je tožniku za razrešitev zadeve ponudil 1.000 EUR odškodnine.

11. Glede na pojasnjeno pritožba ni utemeljena. Ker v postopku na prvi stopnji ni bilo niti uradoma upoštevnih procesnih ali materialnih kršitev, je sodišče druge stopnje pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in na podlagi 353. člena ZPP potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 133, 133/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.