VSL Sklep I Ip 169/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-24

sklep o poplačilu - izpodbijanje vrstnega reda poplačila terjatev na razdelitvenem naroku - vezanost sodišča na izvršilni naslov - pravnomočnost sklepa o izvršbi - poplačilna pravica - stanje zemljiške knjige

V fazi poplačila terjatve ni mogoče več izpodbijati izvršilnega naslova. Tudi če izvršilni naslov za izterjevano terjatev ne bi obstajal, je sklep o izvršbi pravnomočen, to pa pomeni, da je pravnomočno odločeno, za kakšen znesek se izvršba opravlja in jo izvršilno sodišče tudi mora opraviti ter terjatve v višini iz sklepa o izvršbi, kolikor niso zmanjšane zaradi delnih plačil, iz kupnine za nepremičnine tudi poplačati. V tej fazi postopka ne pride več v poštev nikakršno pozivanje k popravi izvršilnega predloga, niti sodišče nima kakšne dodatne dolžnosti "za nazaj" preverjati izvršilnega naslova ali samo raziskovati morebitnih delnih poplačil terjatve, ki niti ne izhajajo iz podatkov v samem spisu. Pravnomočnost sklepa o izvršbi sanira tudi morebitne napake v izvršilnem naslovu, pri čemer izvršljivost izvršilnega naslova v ničemer ne preprečijo dodatki h kreditnim pogodbam, s katerimi se olajšuje dolžnikova obveznost, glede sporazuma o zavarovanju pa zadostuje tudi sklicevanje na kreditno pogodbo. Iz podobnih razlogov se dolžnica v tej fazi postopka ne more sklicevati na zastaranje. Neutemeljeno dolžnica v tem postopku uveljavlja, da naj upnik ne bi imel poplačilne pravice. V izvršilnem postopku se namreč vpisana hipoteka šteje kot veljavna vse dokler ni izbrisana iz zemljiške knjige, izvršilno sodišče je torej vezano na stanje iz zemljiške knjige.

I. Pritožba se zavrne in se sklep potrdi.

II. Stranki sami krijeta svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo:

"I. Dolžnica sama nosi stroške sestave vloge z dne 30.09.2025 in stroške pristopa na razdelitveni narok dne 02.10.2025 in dne 06.11.2025.

II. Nadaljnji izvršilni stroški upnika A. A. se odmerijo na 3.550,26 EUR. Kar izvršilni upnik A. A. zahteva več, se zavrne.

III. Iz položene kupnine v višini 5.150,00 EUR za nepremičnino z ID znakom: parcela X 000 - opr. št. I 133/2020, se poplačajo:

- Izvršilni stroški upnika A. A. po sklepu Okrajnega sodišča v Kamniku, opr. št. I 133/2020 z dne 27.07.2020 v višini 226,86 EUR.

- Izvršilni stroški upnika A. A. po sklepu Okrajnega sodišča v Kamniku, opr. št. I 133/2020 z dne 05.11.2020 v višini 4.059,69 EUR.

- Izvršilni stroški upnika A. A. po sklepu Okrajnega sodišča v Kamniku, opr. št. I 133/2020 z dne 28.06.2022 v višini 477,20 EUR.

- Republika Slovenija za davek na promet nepremičnin, ki se je po predpisih obračunal od prodaje nepremičnin v znesku 100,98 EUR.

- Izvršilni upnik A. A. za terjatve po sklepu o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. In 694/2012 v višini 285,27 EUR.

IV. Iz položenih kupnin v višini 300.000,00 EUR za nepremičnine z ID znaki: parcela X 001, parcela X 002 in parcela X 003 - opr. št. I 143/2021, se poplačajo:

- Izvršilni stroški upnika A. A. po sklepu Okrajnega sodišča v Kamniku, opr. št. I 143/2021 z dne 14.07.2022 v višini 951,62 EUR.

- Stroški upnika odmerjeni s tem sklepom v višini 3.550,26 EUR.

- Republika Slovenija za davek na promet nepremičnin, ki se je po predpisih obračunal od prodaje nepremičnin v višini 5.882,35 EUR.

- Izvršilni upnik A. A. za terjatve po sklepu o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. In 694/2012 v višini 289.615,77 EUR.

Šteje se, da je terjatev upnika A. A. po sklepu o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. In 694/2012 z dne 12.04.2018, poplačana v znesku 406.615,77 EUR.

V. Izvršilna postopka opr. št. I 133/2020 in opr. št. I 143/2021 se ustavita."

2. Zoper sklep se po pooblaščencu pravočasno pritožuje dolžnica. Navaja, da je ugotovitev sodišča, da dolžnica z navedbami v vlogah vsaj delno ni uspela, protispisna. Po eni strani sodišče ugotavlja, da je dolžnica uspela dokazati delna plačila, ki jih je upnik priznal, kar jasno kaže, da je bila v določenem delu vloga dolžnice potrebna in upravičena, saj je z njo dolžnica dosegla bolj ugoden rezultat v postopku, zaradi česar je upravičena v skladu z načelom uspeha do povračila dela stroškov. Dolžnica ob tem meni in ugotavlja, da bi moral upnik (bodisi prvotni, ali prevzemnik terjatve) sam zaradi delnih plačil zmanjšati terjatev, česar pa ni storil, čeprav bi bil to dolžan (ker tega ni storil, je dolžnici povzročil stroške z vlogo za ta ugovor in jih je krivdno povzročil dolžnici). Ker upnik sam tega ni storil je dolžnica upravičeno vložila vlogo in navedla pravno relevantna dejstva o tem. Ugovor je bil tudi delno uspešen, kar se mora, upoštevaje ZPP in načelo uspeha, odražati pri stroškovnih posledicah. Odločitev sodišča prve stopnje v točki II. izreka, glede nadaljnjih stroškov upnika, je napačna, saj dolžnica vztraja, kot izhaja iz nadaljevanja te pritožbe, da upnik nima poplačilne pravice, zato je potrebno izpodbijane sklepe razveljaviti, postopek ustaviti, upnik pa ne more ničesar dobiti iz položene kupnine, niti ni upravičen do povrnitve stroškov. Ugotovitev sodišča, kaj je izvršilni naslov, ne drži oz. drži le delno. Iz notarskega zapisa notarja B. B. opr. št. SV 2466/2007 z dne 11. 12. 2007 izhaja, da se sklepa le sporazum o zavarovanju denarne terjatve po 142. členu SPZ. Sporazum o zavarovanju denarne terjatve notarski zapis SV 2466/07 je le sporazum o ustanovitvi hipoteke, ne pa tudi kreditna pogodba. Iz notarskega zapisa ne izhaja opis terjatve (ker je prišlo nato v dodatkih do bistvene spremembe pogojev oziroma predmeta pogodbe). Do tega ugovora se sodišče argumentirano in obrazloženo ne opredeli, kar je kršitev ustavnih pravic, kot bo obrazloženo. Dejstvo je, da v izreku prvotnega predloga za izvršbo upnik sploh ne navede izvršilnega naslova. Za to novo kreditno pogodbo (dodatek) pa niti prejšnji upnik NLB d.d. niti sedanji upnik nima neposredno izvršljivega notarskega zapisa. Izvršilni naslov sploh ne obstoji, zato ni poplačilne pravice. Izvršilni naslov - notarski zapis - sporazum o zavarovanju denarne terjatve, SV 2466/07 ima datum 11. 12. 2007. S slednjim notarskim zapisom se ne more zavarovati kredita, novega kredita, po pogodbi z dne 30. 3. 2011. Ničnost/neobstoj hipoteke se lahko ugovarja še na razdelitvenem naroku in v posledici tega ni poplačilne pravice. Tega dolžnik niti prej ne more ugovarjati, ker se poplačilna pravica ne ugotavlja v začetni fazi izvršilnega postopka. Dolžnik v ugovoru lahko navaja razlog po 12. točki, če terjatev ni prešla na upnika oziroma če obveznost ni prešla na dolžnika. Vendar pa je terjatev prešla, pa upnik kljub temu nima poplačilne pravice. Tovrstne ugovore se vedno lahko poda še na razdelitvenem naroku. Upnik torej sploh nima izvršilnega naslova in nima poplačilne pravice. Če pa obveznost dolžnice do upnika temelji po pogodbi - Dodatek št. 7 z dne 30. 3. 2011 in po prilogi dodatka št. 7 z dne 30. 3. 2011, ki pa nista izvršilni naslov po ZIZ, pa je zahtevek zastaran, saj velja splošni 5-letni zastaralni rok. Do tega ugovora zastaranja pa se sodišče sploh ni opredelilo. Če izvršilni naslov ne obstoji se upnika pozove, da predlog popravi/dopolni, če tega upnik ne stori, sodišče predlog za izvršbo zavrne. Tega ni storilo. Ker tega ni storilo, se ne more izogniti svojemu materialnemu preizkusu, četudi dolžnik na to opozori šele na razdelitvenem naroku. Hipoteka je maksimalna hipoteka in ni navadna hipoteka (tudi ta ugotovitev je protispisna). Nadalje sodišče ugotavlja, da stališče dolžnice, da se maksimalna hipoteka v nobenem primeru ne prenese, če se prenese terjatev, po novejši pravni teoriji ni pravilna. Sodišče ne navede nobene sodbe, nobenega članka, ničesar za to stališče, ki je napačno. V nadaljevanju sodišče piše, da je delno upoštevalo navedbe dolžnice o opravljenih poplačilih. Upnik ni upravičen do nobenega poplačila. V primeru odstopa terjatve, zavarovane z maksimalno hipoteko, je prenos hipoteke izključen. Maksimalna hipoteka (včasih imenovana tudi zastavna pravica na nepremičnini za določen najvišji znesek) je posebna vrsta hipoteke, ki se uporablja za zavarovanje tistih terjatev, katerih končna višina in zapadlost v trenutku ustanovitve še nista znani. Ključna značilnost maksimalne hipoteke je v tem, da se razlikuje od navadne (fiksne) hipoteke, pri kateri je znesek terjatve fiksen in znan že ob ustanovitvi. V tem primeru v času sklepanja kreditne pogodbe znesek terjatve ni bil in fiksen in ni bil takoj znan ob podpisu kreditne pogodbe. Dolžnica meni, da s temi ugovori (in tudi drugimi glede poplačilne pravice) ni prekludirana, ker se ugovor nanaša na poplačilno pravico (ne na terjatev, višino ali vrstni red). Dolžnica izpodbija, ali ima konkretni in sedanji upnik poplačilno pravico, zato ni podlage, da bi se o prekluziji (brez svoje krivde) sploh lahko razpravljalo. Prav tako dolžnica tudi ni bila stranka stečajnega postopka, s stečajnim postopkom ni bila seznanjena in so šele novi pooblaščenci vpogledali v stečajni spis ter dobili vse relevantne podatke o vseh notarskih zapisih, o vseh pogodbah, posledično tudi o delnih plačilih stečajnega dolžnika tako po letu 2013, ko je bil začet stečaj St 000/2013, kot tudi pred tem. Zato so bila ta naziranja uveljavljana najkasneje na razdelitvenem naroku podana torej pravočasno. Sodišče ima določene materialnopravne dolžnosti in mora opraviti materialno procesno vodstvo, da razišče in ugotovi vsa dejstva, pomembna za odločitev o poplačilu. Pomembna je ne le odločitev o tem, ali in v kakšni višini se nekdo poplača, ter po kakšnem vrstnem redu, pač pa, ali sploh poplačilno pravico nek upnik ima. Tako z ugovori o tem dolžnica ne more biti prekludirana. Izpodbijani sklep zato krši pritožničino pravico iz 22. člena Ustave tudi zaradi tega, ker ne zadosti zahtevam obrazložene sodne odločbe, saj vsi zgoraj ugovori niso bili vsebinsko obravnavani. Iz pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave izhaja tudi pravica do kontradiktornega postopka, v katerem mora biti vsaki stranki zagotovljena pravica do izjavljanja. Tej pravici stranke pa ustreza obveznost sodišča, da se z navedbami stranke seznani ter da se, kolikor so dopustne in za odločitev v zadevi bistvene, do njih v obrazložitvi svoje odločbe tudi opredeli. Predmetni postopek ni pošten postopek. Končno sodišče delno upošteva poplačila, ki izhajajo iz stečajnega postopka. Iz končnih načrtov razdelitvene mase izhaja, da gre za poplačilo v višini 153.903,94 EUR po končnem načrtu z dne 11. 4. 2019. Nadalje gre za poplačilo po končnem načrtu z dne 17. 7. 2017 v znesku 7.540,60 EUR ter za poplačilo po končnem načrtu z dne 4. 1. 2016 v znesku 217.174,39 EUR. Sodišče nato zapiše, da je potrebno za poplačilo upoštevati znesek 305.150,00 EUR dejanskih prejetih kupnin in znesek 117.000,00 EUR, ki je razlika med prejeto kupnino v višini 300.000,00 EUR in ugotovljeno vrednostjo nepremičnin v znesku 417.000,00 EUR, torej skupaj 422.150,00 EUR. Tudi ta ugotovitev je zmotna in neobrazložena, saj sodišče ne pojasni izračuna, kako je dobilo ta znesek (sodišče le zapiše, da je potrebno za poplačilo upoštevati znesek 305.150,00 EUR). Upnik A. A. je lahko stranka izvršilnega postopka, je lahko upnik, saj je to bilo pravnomočno odločeno in sicer je bil izdan o tem že sklep In 694/2012 z dne 16. 11. 2021. Zato se mu dovoli vstop v postopek. To pa še ne pomeni, da se lahko v izvršilnem postopku tudi poplača, da torej ima poplačilno pravico. O tem se odloča na razdelitvenem naroku. Iz pogodbe o odstopu terjatev z dne 4. 6. 2021 izhaja, da se terjatev z vsemi povezanimi stranskimi pravicami odstopa. To pa ne pomeni, da sodišče ni dolžno presojati obstoja poplačilne pravice ne glede na obstoj vpisov v zemljiški knjigi. Prav to zatrjuje dolžnica v tej zadevi, da je sodišče zmotno odločilo zaradi zmotne uporabe materialnega prava, glede tega, ko dolžnica trdi, da konkretni upnik za terjatev 1.321.229,77 EUR sploh nima poplačilne pravice: če se cedira oz. se je cediralo terjatev, ki je zavarovana z maksimalno hipoteko, pa se hipoteka ne prenese na novega upnika niti delno. Priglaša pritožbene stroške.

3. Upnik je odgovoril na pritožbo po pooblaščenki, ji nasprotoval in priglasil stroške odgovora na pritožbo.

5. Upnik ali kdo drug, ki ima pravico biti poplačan iz kupnine, lahko izpodbija terjatev drugega upnika, njeno višino in vrstni red, po katerem ima ta pravico do poplačila, kolikor to vpliva na njegovo poplačilo (prvi odstavek 201. člena ZIZ). Pravico iz prejšnjega odstavka ima tudi dolžnik, če terjatve, njene višine ali vrstnega reda brez svoje krivde ni mogel izpodbijati z drugimi pravnimi sredstvi med izvršilnim postopkom (drugi odstavek 201. člena ZIZ). Terjatev je mogoče izpodbijati najkasneje na razdelitvenem naroku (tretji odstavek 201. člena ZIZ).

6. Uvodoma višje sodišče ne pritrjuje dolžničinim pritožbenim navedbam, da bi zaradi delnih plačil terjatve, ki jih je upnik tudi priznal, morala biti upravičena do delnega popačila stroškov, ki so ji nastali s tem uveljavljanjem. Sodišče prve stopnje je namreč pravilno pojasnilo, da s tem uveljavljanjem dolžnica ni vplivala na višino kupnine za prodane nepremičnine, ki je pripadla upniku, sama dolžnica pa tudi ne podaja kakšnih navedb v zvezi s tem, ali bi se poplačila morala uveljavljati v okviru ugovora po izteku roka. Sodišče prve stopnje je povsem jasno in pravilno pojasnilo, da bi terjatev dolžnice tudi v primeru pobota na dan 20. 8. 2015 znašala še 900.301,24 EUR (priložen je obračun - od dobljenega zneska na dan 20. 8. 2015 je odštet znesek 788.134,39 EUR, terjatev je na dan 20. 8. 2015 znašala 1.688.435,63 EUR) z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 21. 8. 2015 dalje. Ta preostanek s celotnimi kupninami še vedno ne bi bil pokrit. Vendar v tem delu dolžnica zoper upnika tako in tako nima izvršilnega naslova, zato pobot ni možen, česar dolžnica ne prereka. Kot upoštevna so poplačila v stečaju v zneskih 217.174,39 EUR, 7.540,60 EUR in 153.309,94 EUR (po nepotrebnem se dolžnica na tem mestu mestu zato sklicuje, da naj se o poplačilih v stečajnem postopku prej ne bi seznanila). Za poplačilo v tem postopku pa je potrebno upoštevati tudi znesek 305.150,00 EUR dejansko prejetih kupnin in znesek 117.000,00 EUR, ki predstavlja razliko med prejeto kupnino za nepremičnine z ID znaki: parcela X 001, parcela X 002 in parcela X 003 v višini 300.000,00 EUR in ugotovljeno vrednostjo teh nepremičnin v višini 417.000,00 EUR, skupaj torej 422.150,00 EUR, glede česar višje sodišče zgolj pojasnjuje, da to izhaja iz 200.a člena ZIZ. Znesek 305.150,00 EUR pa seveda predstavlja skupni znesek dejansko prejetih kupnin v tem postopku (kar je sodišče prve stopnje navedlo in za razumevanje sklepa tudi zadostuje), tj. 5.150,00 EUR za nepremičnino parcela X 000 in 300.000,00 EUR za preostale prodane nepremičnine. Kljub upoštevanju vseh poplačil in tudi če bi sodišče v celoti upoštevalo podani pobot dolžnice glede odškodninskih terjatev pa bi za poplačilo na dan 6. 11. 2025 ostalo še 710.525,90 EUR glavnice in 469.270,87 EUR obračunanih zakonskih zamudnih obresti, skupaj 1.179.796,77 EUR, pri čemer dolžnica tega obračuna sploh ne prereka. Ker upniku torej pripadajo celotne kupnine od prodanih nepremičnine, dolžnica res ni v ničemer vplivala na obseg poplačila, zato njena pritožba v tem delu ni utemeljena.

7. Zmotno dolžnica meni, da lahko v tej fazi postopka izpodbija izvršilni naslov. Tudi če izvršilni naslov za izterjevano terjatev ne bi obstajal, je sklep o izvršbi pravnomočen, to pa pomeni, da je pravnomočno odločeno, za kakšen znesek se izvršba opravlja in jo izvršilno sodišče tudi mora opraviti ter terjatve v višini iz sklepa o izvršbi, kolikor niso zmanjšane zaradi delnih plačil, iz kupnine za nepremičnine tudi poplačati. V tej fazi postopka ne pride več v poštev nikakršno pozivanje k popravi izvršilnega predloga, niti sodišče nima kakšne dodatne dolžnosti "za nazaj" preverjati izvršilnega naslova ali samo raziskovati morebitnih delnih poplačil terjatve, ki niti ne izhajajo iz podatkov v samem spisu. Pravnomočnost sklepa o izvršbi sanira tudi morebitne napake v izvršilnem naslovu, pri čemer izvršljivost izvršilnega naslova v ničemer ne preprečijo dodatki h kreditnim pogodbam, s katerimi se olajšuje dolžnikova obveznost, glede sporazuma o zavarovanju pa zadostuje tudi sklicevanje na kreditno pogodbo. Iz podobnih razlogov se dolžnica v tej fazi postopka ne more sklicevati na zastaranje. Skladno z določbo tretjega odstavka 369. člena OZ se zastaranje pretrga tudi s predlogom za izvršbo. Skladno s petim v zvezi s četrtim odstavkom 369. člena OZ pa v primeru, če je bilo zastaranje pretrgano s predlogom za prisilno izvršbo, zastaranje prične znova teči šele od dneva, ko je končan ta postopek. Navedeno pomeni, da je zastaranje terjatve, da bi bilo to lahko uspešno, potrebno ugovarjati že v rednem ugovoru zoper sklep o izvršbi, saj po pravnomočnosti sklepa o izvršbi tekom postopka zastaranje ne more nastopiti.

8. Neutemeljeno dolžnica v tem postopku uveljavlja, da naj upnik ne bi imel poplačilne pravice. V izvršilnem postopku se namreč vpisana hipoteka šteje kot veljavna vse dokler ni izbrisana iz zemljiške knjige, izvršilno sodišče je torej vezano na stanje iz zemljiške knjige. Ena od posebnosti zemljiškoknjižnega prava je ta, da se morajo pravice materialnega prava uklanjati pravicam formalnega prava.

Enako tako velja za izvršilno pravo. Iz zemljiškoknjižnega izpisa za nepremičnino parcela X 000 izhaja, da je v korist upnika A. A. vpisana hipoteka za terjatev 1.350,000,00 EUR z obrestmi in zaznamovano neposredno izvršljivostjo, pri čemer je zaznamovana tudi izvršba v zadevi I 133/2020. Enako velja tudi za nepremičnino parcela X 002, kjer je vpisana hipoteka v zavarovanje terjatve 1.321.229,77 EUR s pripadki, ki je podrobneje opisana v izreku sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. In 694/2012 z dne 12. 4. 2018 in sledečih sklepov ter je vpisana tudi zaznamba izvršbe In 694/2012; oboje povedano velja tudi za parcelo X 003 in parcelo X 001. Na vse te hipoteke in iz njih izvirajoče poplačilne pravice je izvršilno sodišče vezano, pri čemer iz zemljiške knjige v ničemer ne izhaja, da bi šlo za maksimalne hipoteke. Tudi sicer z vpisom maksimalne hipoteke sicer imetnik pridobi vrstni red za primer, da pride do poplačila iz nepremičnine. Za vse terjatve iz pravnega razmerja, ki bi jih imel v trenutku prodaje nepremičnine v izvršilnem postopku, lahko uveljavlja poplačilo v vrstnem redu, v kakršnem je vpisana maksimalna hipoteka, torej

morebitnimi drugimi upniki, ki bi hipoteke pridobili kasneje (tako sklep VSK CDn 151/2018). Stališče sodišča prve stopnje, da maksimalna hipoteka ni (vedno) neprenosljiva oz. da pravilo SPZ o neprenosljivosti maksimalne hipoteke po novejših stališčih teorije in sodne prakse le pove, da se s prenosom posamezne terjatve na novega upnika ne prenese maksimalna hipoteka kot varovalna stvarna pravica, ne izključuje pa splošnega pravila, po katerem s prenosom terjatve na novega upnika preide (se prenese) posamična hipoteka, ki je nastala (znotraj maksimalne hipoteke) v zavarovanje te terjatve, izhaja na primer iz sodbe VSL I Cp 836/2022, ki se sklicuje na teoretično stališče dr. N. Plavšak v Zastavna pravica, Zbirka Sodobno stvarno pravo, Planet GV, 2018, stran 133 in 134. Tudi sicer pa vprašanje materialnopravne prenosljivosti maksimalne hipoteke niti ni bistveno, saj so vse citirane hipoteke vpisane na (novega) upnika, ki je s prenosom hipoteke nanj v zemljiški knjigi nanj očitno uspel, na navedeno pa je izvršilno sodišče vezano. Vpisane hipoteke bi dolžnica po povedanem lahko izpodbijala kvečjemu v drugih postopkih (prim. tudi sklep VSL I Ip 2298/2019). Vprašanje obstoja poplačilne pravice ni sporno dejstvo, temveč gre za vprašanje obstoja pravice, na njen obstoj pa je izvršilno sodišče kot že povedano vezano vse do tedaj, dokler je vpisana v zemljiški knjigi.

9. Iz vseh pojasnjenih razlogov dolžnici ni bila kršena pravica do izjave iz razlogov, ker sodišče prve stopnje ni presojalo obstoja izvršilnega naslova, veljavnosti poplačilih pravic in prenosa le-teh na novega upnika, oziroma ji niso bile kršene niti druge ustavne pravice. Sklep sodišča prve stopnje je primerno obrazložen in tudi očitana kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ ni podana. Dolžnica kot že pojasnjeno v postopku ni uspela, upnik pa ima poplačilno pravica, zato je pravilna tudi odločitev sodišča prve stopnje v (I.) in II. točki izreka, tj. tudi odmera nadaljnjih izvršilnih stroškov upniku.

10. Pritožba po pojasnjenem ni utemeljena, višje sodišče pa tudi ni ugotovilo nobenih kršitev, na katere skladno z drugim odstavkom 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pazi po uradni dolžnosti, zato jo je zavrnilo in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

11. Dolžnica s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Upnik sam krije svoje stroške odgovora na pritožbo, saj ta ni pripomogel k odločitvi na drugi stopnji in ne gre za potrebne stroške (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Tratnik M., Rijavec V., Keresteš T., Vrenčur R., Stvarnopravna zavarovanja, Inštitut za reševanje sporov in primerjalno pravne študije, Maribor 2001, str. 78.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 201, 208

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.