VSL Sodba I Cp 880/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2025-06-20

Brigita Markovič (preds.), Barbka Močivnik Škedelj (poroč.), Gregor Špajzer

solastnina - upravičenja solastnika - oddajanje dela solastne stvari v najem - najem nepremičnine - najemnina - dogovor solastnikov o načinu uporabe stvari v solastnini - nekonkretiziran pritožbeni očitek - nedovoljena pritožbena novota

Pravno pravilna je presoja, da tožnik ni upravičen do povračila 1/2 najemnin za del nepremičnine, ki ga je na podlagi sklenjenega dogovora o načinu uporabe in uživanja solastne nepremičnine med solastnikoma, izključno uporabljal in z njim razpolagal toženec.

I. Pritožba se zavrne in se v izpodbijanih delih potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Pravdni stranki trpita vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zaradi delne odpovedi tožbenemu zahtevku zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo 1.600 EUR najemnin po najemni pogodbi, sklenjeni z A. A. s. p. (točka I izreka). V točki II je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo 1.800 EUR najemnin po najemni pogodbi, sklenjeni z B. B. O pravdnih stroških je po temelju odločilo v točki III izreka, in sicer, da je tožnik dolžan tožencu povrniti pravdne stroške, o katerih bo odločeno po pravnomočnosti sodbe.

2. Tožnik vlaga pritožbo zoper točko II in III izreka. Uveljavlja vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena ZPP.

Predlaga razveljavitev v izpodbijanih delih in vrnitev zadeve v ponovni postopek sodišču prve stopnje. Odločitev o obstoju ustnega dogovora o izključni uporabi delov solastne nepremičnine je dejansko in materialnopravno zmotna. Napačno je uporabljena sodna praksa (VSL II Cp 789/2016). Podana je absolutna bistvena kršitev pravil postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, ker sodišče ni zaslišalo predlaganih prič (C. C., ki bi izpovedala o načinu uporabe nepremičnine) in ni opravilo ogleda (ugotovilo bi, da ne gre za dve stanovanji), ter kršitvi po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Odločitev je v nasprotju s predloženimi dokazi in izpovedbami prič. Dokazna ocena izvedenih dokazov (D. C., F. F., toženec, zapisnik dražbe, prodajna pogodba) je izrazito enostranska in neskrbna. Zavrnitev tožbenega zahtevka je napačna.

3. Toženec v odgovoru na pritožbo predlaga zavrženje ali zavrnitev pritožbe. Zahteva povračilo stroškov pritožbenega postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

5. Tožnik je kot solastnik od toženca v tej pravdi zahteval povračilo 1/2 prejetih najemnin za hišo v solastnini v Ljubljani. Postavil je tožbena zahtevka po dveh najemnih pogodbah, ki ju je toženec sklenil z dvema najemnikoma: po prvi najemni pogodbi je tožbeni zahtevek glasil na plačilo 1.600 EUR, po drugi najemni pogodbi na 1.800 EUR. Čeprav posamezni denarni terjatvi nista presegali 2.000 EUR, sodišče postopka ni vodilo po določbah ZPP za spore majhne vrednosti (443. člen ZPP), tudi po delni odpovedi prvemu tožbenemu zahtevku za plačilo 1.600 EUR, ne. Delno sodbo na podlagi odpovedi je izdalo po zaključenem dokaznem postopku šele skupaj s končno meritorno in izpodbijano sodbo glede drugega tožbenega zahtevka. Stranki nista bili obveščeni, da (bi) se postopek (lahko) vodi(l) po pravilih za spore majhne vrednosti. Prejeli sta pravni pouk o pritožbenem roku, ki velja za sodbe v rednem postopku. Uporaba pravil postopka za spore majhne vrednosti šele v pritožbenem postopku bi za stranki pomenila presenečenje in bi okrnila njuno pravico do sodnega varstva. Zato pritožbeno sodišče ni sledilo predlogu tožene stranke o zavrženju pritožbe (kot prepozne in nedovoljene, češ da gre za spor majhne vrednosti) in jo je vsebinsko obravnavalo.

6. V pritožbenem postopku je izpodbijana le meritorna odločitev za plačilo 1.800 EUR ter odločitev o stroških postopka. Tožnik je trdil in dokazoval, da je stanovanjska hiša v solastnini, da toženec brez dogovora o uporabi in uživanju hiše oddaja v najem del nepremičnine in si v celoti lasti najemnine po 600 EUR mesečno. Zahteva plačilo polovice prejetih zneskov za čas od 1. 9. 2019 do 4. 3. 2000, v skupnem znesku 1.800 EUR. Toženec se je branil z ugovorom, da je bil sklenjen dogovor o uporabi in uživanju nepremičnine ob njeni primopredaji (po nakupu v sodnem izvršilnem postopku na javni dražbi) in da je bila najemna pogodba sklenjena izključno za del nepremičnine, ki je v njegovi uporabi in posesti.

7. Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku ugotovilo: - da je bilo med pravdnima strankama konkludentno dogovorjeno, da bo tožnik z družino še naprej uporabljal zgornje stanovanje, spodnje stanovanje (vsaj v delu, ki se nahaja za pregradno steno in ne obsega sobe, ki jo je po primopredaji še uporabljala D. C.), pa toženec; - dogovor o tožnikovi izključni uporabi zgornjega stanovanja (nadstropja) se je po primopredaji tudi izvajal; - toženec je v najem oddal le tisti del hiše, ki ga je imel pravico uporabljati, razpolagal je le s svojim solastninskim deležem na nepremičnini. Presodilo je, da je bil način o deljeni uporabi hiše (zgornje nadstropje tožnik, pritličje toženec) med solastnikoma dogovorjen in določen. Tožbeni zahtevek za plačilo 1/2 prejetih najemnin je zavrnilo ob pravilni uporabi 66. člena SPZ

in sodne prakse, ki jo izpostavlja pritožba.

8. Pravilna je dokazna ocena sodišča prve stopnje in ne nasprotna dokazna ocena, ki jo ponuja pritožba, da je bil med pravdnima strankama kot solastnikoma sklenjen (in realiziran) dogovor o načinu uporabe delov hiše. Ne drži, da se je sodišče oprlo le na zapisnik o javni dražbi in prodajno pogodbo, kot zmotno trdi pritožba. Celovito in skrbno je ocenilo tudi vse ustno izvedene dokaze, vključno z izpovedbama prič D. C. in F. F., za katere pritožba neutemeljeno očita, da ju je prezrlo. V točkah 15 do 19 je preverljivo pojasnilo, zakaj meni, da je določeno dejstvo bodisi dokazano bodisi ni dokazano. Relativne kršitve 8. člena ZPP ter kršitve po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP ni.

9. Sodba ima pravilne in popolne razloge o vseh odločilnih dejstvih, ki si med seboj ne nasprotujejo in omogočajo vsebinski preizkus. Pritožbeno sodišče jih v celoti sprejema. Nanje se sklicuje tudi samo in jih ne bo ponavljalo. Nestrinjanje pritožnika z razlogi, dokazno oceno in sprejeto pravno odločitvijo ne vodi do smiselno očitanih kršitev po 14. in 15. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Slednje pritožba ne konkretizira. Ker pritožbeno sodišče nanjo ne pazi po uradni dolžnosti, na nekonkretizirane očitke o "protispisnosti" ne bo odgovarjalo.

10. Sodba ni obremenjena z absolutno bistveno kršitvijo pravil postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z izvajanjem dokazov. Pravica do izvedbe dokaza ni absolutna. Med drugim je dopustna obrazložena zavrnitev dokaza za ugotavljanje dejstev, ki za odločitev niso pravno relevantna. Iz tega razloga je v točki 4 obrazloženo zavrnjen dokaz s pričo E. C. (način uporabe hiše pred javno dražbo za ta postopek ni relevanten). Enako velja za ogled dejanske fizične delitve nepremičnine v naravi. Tožnik izvedbe tega dokaza na prvi stopnji ni predlagal. Prvič (prepozno, neobrazloženo) ga podaja in substrancira šele v pritožbi. Zato ga ni mogoče upoštevati (prvi odstavek 337. člena ZPP). Na neizvedene dokaze nasprotne stranke, ki jih pravočasno ne poda tudi sama, se stranka ne more sklicevati.

11. Prepričljiva, z dokazi podprta, je dejanska ugotovitev sodišča, da je bil med solastnikoma sklenjen in realiziran dogovor o načinu uporabe delov hiše. Oporo ima v pravilno ocenjenih izpovedbah toženca, stečajnega upravitelja v zvezi z listinami, izdanimi v stečajnem postopku, priče D. C., zlasti pa tožnika samega. Dosledno je govoril o dveh stanovanjih: svojem v zgornjem nadstropju in o "prodanem" stanovanju. Z vztrajanjem, da ni bilo ne ustnega ne pisnega dogovora o načinu uporabe hiše, nasprotne pravilne dejanske in pravne ugotovitve sodišča prve stopnje ne omaje.

12. Pravno pravilna je presoja, da tožnik ni upravičen do povračila 1/2 najemnin za del nepremičnine, ki ga je na podlagi sklenjenega dogovora o načinu uporabe in uživanja solastne nepremičnine med solastnikoma, izključno uporabljal in z njim razpolagal toženec (66. člen SPZ).

13. Pritožbeni razlogi niso podani. Izpodbijana odločitev o glavni stvari je pravilna v pravnem in dejanskem pogledu. Pritožba glede stroškovne odločitve ni obrazložena. Ker je tudi ta pravilna in ni obremenjena z napakami in kršitvami, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbo zavrnilo in v izpodbijanih delih potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

14. Pritožba ni bila uspešna in pritožnik zato ni upravičen do povračila stroškov pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP). Na drugi strani toženec z odgovorom na pritožbo ni prispeval k odločitvi na pritožbeni ravni in zato tudi on sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 155. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku, Ur. list RS, št. 26/1999, s spremembami.

Stvarnopravni zakonik, Ur. list RS, št. 87/2002 s spremembami

Primerjaj VS RS II Ips 160/97; VS RS II Ips 243/2014.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 66

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 337, 337/1, 339, 339/2, 339/2-8, 339/2-14, 339/2-15, 443

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.