VSK Sodba PRp 48/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-28

Matej Štros (preds.), mag. Jana Petrič (poroč.), Tatjana Cvetičanin

vožnja pod vplivom alkohola - zavrnitev dokaznih predlogov - odvračanje nevarnosti - alkotest - neustavna določba - nedovoljen dokaz - prosta presoja dokazov

Ustavno sodišče ni ugotovilo, da bi šlo pri preizkusu z alkotestom za nedovoljen dokaz. Zato ga sodišče lahko ocenjuje skladno s splošnim pravilom proste dokazne ocene.

I. Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi izpodbijana sodba.

II. Obdolženo se oprosti plačila sodne takse za pritožbo.

1. Z izpodbijano sodbo je Okrajno sodišče v Kopru obdolženo spoznalo za odgovorno za prekršek po 4. točki četrtega odstavka 105. člena Zakona o pravilih cestnega prometa (v nadaljevanju ZPrCP) ter ji ob uporabi omilitvenih določil izreklo globo v višini 600,00 EUR in 18 kazenskih točk.

2. Zoper sodbo se obdolžena pritožuje po svojem zagovorniku. Vztraja, da je dejanje storila, da bi od svojega otroka odvrnila neposredno pretečo nevarnost. Otrok je bil sam v okolju, kjer so se po vedenju obdolženke dogajali incidenti, in jo je poklical na pomoč. Nevarnost za otroka je bila v tistem trenutku večja od nevarnosti, ki jo je obdolžena povzročila s kratko in previdno vožnjo. Časovna razlika med otrokovim klicem in ustavitvijo s strani policistov kaže, da obdolženka ni ravnala impulzivno, temveč je skušala najti drugo rešitev. Šele ko so druge možnosti odpovedale, se je odločila za vožnjo. Zapisnik o preizkusu alkoholiziranosti je podpisala v stanju hude duševne stiske (panike). Podpis zato ne pomeni strinjanja z vsebino zapisnika, zlasti z neupoštevanjem 15 minutnega roka po kajenju. Sodišče je zavrnilo ugovor o nevedni alkoholiziranosti zgolj zaradi visoke izmerjene vrednosti. Tak zaključek je strokovno neutemeljen brez izvedenca in v tem delu je sodišče očitno preseglo svoj delokrog. V nadaljevanju se pritožnica sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča U-I-138/24-6 z dne 2. 10. 2025. V konkretnem primeru ni bil odrejen niti pregled z etilmetrom niti strokovni pregled. Sodišče je z napadeno sodbo tudi kršilo obdolženkino pravico do obrambe, saj je neutemeljeno zavrnilo dokazni predlog za zaslišanje A. A., B. B. in policista C. C. S temi dokazi je obdolžena želela dokazovati ključno dejstvo - da ni zavestno uživala alkohola, oziroma ji je bil ta podtaknjen. Prav tako pa se sodišče ni izreklo do dokaznega predloga za zaslišanje prič Č. Č. in D.D.

4. Dejansko stanje v zadevi je sodišče prve stopnje ugotovilo pravilno in popolno. Pritožnica s ponavljanjem svojih navedb, na katere je bilo v sodbi že odgovorjeno, ne more uspeti. Iz neprerekanih razlogov sodbe izhaja, da je med klicem otroka in zaustavitvijo obdolžene minilo 45 minut, kar pomeni, da ni mogoče govoriti o odvračanju neposredno preteče nevarnosti. Poleg tega je obdolženko prišel na kraj zaustavitve iskat prijatelj, ki bi torej enako lahko šel po otroka. Navedbe v pritožbi si tudi sicer nasprotujejo. Če bi obdolženi res nekdo mimo njene vednosti alkohol vmešal v njeno pijačo in torej ne bi vedela, da ni sposobna za vožnjo, ji ne bi bilo treba iskati drugih rešitev za prevoz otroka. Pritožbeno sodišče še dodaja, da je težko verjetno, da bi obdolžena pustila 45 minut čakati svojega enajstletnega otroka, ki bi klical na pomoč, in to samega pred telovadnico zvečer okrog 22.00 ure. Sodišče prve stopnje zato pravilno ni upoštevalo teh navedb.

5. Sodišče prve stopnje je izvedlo dokazni postopek in zaslišalo dve priči, ki jih je predlagala obdolžena in enega policista. Nobena od prič obrambe ni izpovedala, da bi bila ona tista, ki je obdolženi v pijačo vmešala alkohol, prav tako pritožnica ne trdi, da sta bila to soproga zaslišanih prič. Glede na ugotovljeno količino alkohola pa tudi sicer ni verjetno, da obdolžena ne bi vedela, da pije alkohol. Preizkus z alkotestom je namreč pokazal, da je imela kar 0,77 mg na liter izdihanega zraka, kar bistveno presega dovoljeno količino in bistveno presega tudi spodnjo mejo za prekršek po 4. točki četrtega odstavka 105. člena ZPrCP. Poleg tega iz izpovedi policista izhaja, da so jo zaustavili, ker je z avtomobilom vijugala po cesti. Preizkus z alkotestom so naredili, ker je obdolžena smrdela po alkoholu. Okoliščina, da sodišče teh dveh prič ni zaslišalo, zato ni vplivala na pravilnost in zakonitost sodbe. Pritožbeno sodišče na podlagi povedanega nima pomislekov, da so izpolnjeni vsi znaki očitanega prekrška. Dokazni predlog za Č. Č. in D. D. pa sploh ni bil substanciran (saj ni navedeno, o čem naj bi sploh pričala). Obdolžena je pravico do izjave imela in je sodišče izvedlo vse z njene strani predlagane relevantne dokaze.

6. Res je Ustavno sodišče v odločbi U-I-138/24-6 ugotovilo, da je določba drugega odstavka 107. člena ZPrCP v nasprotju z Ustavo, vendar je hkrati odločilo, da se ta določba do odprave ugotovljenega neskladja še naprej uporablja. Ker prilagoditev ugotovljeni neskladnosti nujno terja nekaj časa, bi namreč takojšnja uveljavitev neskladnosti z Ustavo pomenila, da bi sicer v vmesnem času lahko prišlo do upada policijskega nadzora nad spoštovanjem prepovedi vožnje pod vplivom alkohola in s tem do povečanega ogrožanja zdravja in življenja udeležencev cestnega prometa. Ker sta pravici do zdravja in življenja temeljni ustavni vrednoti, bi lahko prišlo do hujšega protiustavnega stanja, kot če se protiustavna ureditev za določen čas ohrani v veljavi

. Tudi sicer pa Ustavno sodišče ni ugotovilo, da bi šlo pri preizkusu z alkotestom za nedovoljen dokaz. Zato ga sodišče lahko ocenjuje skladno s splošnim pravilom proste dokazne ocene. Sodišče prve stopnje je na podlagi v prejšnji točki te obrazložitve povedanega z gotovostjo ugotovilo, da je obdolžena storila očitani prekršek. Pritožnica s pritožbo v ta zaključek ni uspela vzbuditi dvoma. Ne glede na povedano pa je Ustavno sodišče odločilo, da se določba, po kateri za ugotovitev, da je voznik vozil pod vplivom alkohola, zadošča izid alkotesta in strinjanje voznika z njim, uporablja še naprej.

7. Ker tudi uradni preizkus kršitev ni pokazal, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo (tretji odstavek 163. člena Zakona o prekrških).

8. Glede na njeno premoženjsko stanje je pritožbeno sodišče obdolženko oprostilo plačila sodne takse za pritožbo.

Ustavno sodišče je kljub ugotovljeni neskladnosti določbe 107. člena ZPrCP ustavno pritožbo, ki jo je obravnavalo, zavrnilo.

Zakon o pravilih cestnega prometa (2010) - ZPrCP  - člen 105, 105/4, 105/4-4, 107, 107/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.