VSL Sklep III Cp 2276/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-02

Maša Butenko (preds.), dr. Vesna Bergant Rakočević (poroč.), Katja Mramor

tožba na ugotovitev obsega zapuščine - ugotovitveni tožbeni zahtevek - določno opredeljen tožbeni zahtevek - konkretizacija - delno zavrženje tožbe - potek časa - procesni sklepi

Četudi je od vročitve tožbe tožencem do izdaje izpodbijanega sklepa minilo že skoraj 9 let, to ne predstavlja zakonske ovire za zavrženje nepopolnega dela tožbe. Sodišče lahko postopa po 108. členu ZPP ves čas postopka.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo v delu, ki se nanaša na ugotovitev, da v zapuščino po A. A. spadajo nekateri zapiski, dnevniki, politični dnevniki in nekatera dokumentacija.

2. Tožnica je zoper ta sklep vložila pravočasno pritožbo, nominalno iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Pritožbenemu sodišču predlaga, naj sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje. Sodišču prve stopnje očita absolutno bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 8., 10., 14. in 15. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP ter kršitve načel zakonitosti, kontradiktornosti, materialne resnice, dispozitivnosti in razpravnega načela. Sodišče naj bi po navedbah pritožbe odločilo pristransko ter izven oz. iznad tožbenega zahtevka. Izvedlo naj bi "časovno dezorientacijo" v postopku: pravda se je začela z vročitvijo tožbe tožencem leta 2015, torej pred 10 leti, in tedaj je sodišče tožbo preizkusilo in odobrilo, potem pa je bila tožba še leta 2017 specificirana s strani odvetnika. Zato po mnenju pritožnice sodnica leta 2025 ne more več preizkušati že vročene tožbe in je delno zavreči. Del tožbenega zahtevka, ki ga je sodnica arbitrarno zavrgla, sploh ni bil obravnavan v dokaznem postopku. ZPP, tako pritožba, ne pozna delnega zavrženja tožbe. Meritorno bi bilo treba odločiti o celotni tožbi po zaključenem dokaznem postopku.

5. Sodišče prve stopnje je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa navedlo, da tožbeni zahtevek v ugotovitvenem delu v posameznih segmentih ni dovolj določno opredeljen, pri čemer je tudi konkretno pojasnilo, v čem se kaže pomanjkljiva konkretizacija spornega dela zahtevka. Ker je bila tožnica pozvana h konkretizaciji zahtevka, pa te možnosti ni izkoristila, je sodišče prve stopnje pravilno in zakonito zaključilo, da tožnici v nekonkretiziranem delu zahtevka ni mogoče nuditi sodnega varstva.

6. Očitane bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 8., 10., 14. in 15. tč. drugega odst. 339. čl. ZPP niso storjene. Razlogi sklepa so jasni, zadostni in skladni. Tožnica v pritožbi ne opredeli, v čem naj bi bilo nasprotje med razlogi sklepa o vsebini listin in med samimi listinami. Kadar tožbeni zahtevek ni dovolj konkretiziran, njegova vsebinska obravnava ni mogoča, saj v tem primeru ni jasno, kaj je sploh predmet spora in toženi stranki ne more biti zagotovljena učinkovita možnost obrambe svojih pravic v postopku. V takšnem primeru je pravilno ravnanje sodišča, da tožbeni zahtevek zavrže, ne da bi ga obravnavalo na glavni obravnavi in o njem odločilo vsebinsko. Glede na navedeno tudi niso utemeljeni očitki glede kršitev načel kontradiktornosti, materialne resnice, dispozitivnosti in razpravnega načela.

7. Odločitev ni niti arbitrarna niti pristranska. Pravna podlaga zanjo je 108. čl. ZPP. Tožnica je bila predhodno pravilno pozvana h konkretizaciji tožbenega zahtevka v spornem delu in opozorjena na posledice, če tako ne bo ravnala.

8. Tožnica v pritožbi ne uveljavlja, da za delno zavrženje tožbe niso izpolnjeni vsi zakonski pogoji, npr. da bi bil njen tožbeni zahtevek v zadostni meri opredeljen tudi v spornem (zavrženem) delu, ali da je tožbeni zahtevek pravočasno ustrezno konkretizirala, ali da ni bila ustrezno opozorjena na pravne posledice svoje opustitve. Pritožnico moti, da je sodišče izpodbijano odločitev sprejelo šele po vročitvi tožbe tožencem oz. že po razpisu glavne obravnave (v fazi izvajanja dokazov). Drži, da je od vročitve tožbe tožencem do izdaje izpodbijanega sklepa minilo že dlje časa (skoraj 9 let). Toda uporaba določbe 108. čl. ZPP ni časovno omejena ali omejena na določeno fazo postopka.

Prav tako ni napačno delno zavrženje tožbe, saj sodišče lahko presodi, da niso izpolnjeni formalni pogoji za vsebinsko obravnavo le glede določenega predmeta v tožbenem zahtevku. Tako tudi pritožbeni očitek glede kršitve načela zakonitosti ni utemeljen.

9. Zakaj naj bi sodišče razsodilo izven in iznad tožbenega zahtevka, tožnica v pritožbi ne pojasni. Ta pritožbeni očitek ni razumljiv že iz razloga, ker pri izpodbijanem sklepu sploh ne gre za meritorno odločitev.

10. Vse ostale pritožbene navedbe, na katere pritožbeno sodišče ni odgovorilo izrecno, za presojo pravilnosti in zakonitosti izpodbijanega sklepa niso pravno pomembne (1. odst. 360. čl. ZPP). Ker pritožbeni razlogi niso utemeljeni, pritožbeno sodišče pa tudi ni ugotovilo nobenih uradoma upoštevnih kršitev, je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrdilo (353. čl. v zvezi s 366. čl. ZPP).

Prim. Galič A. v Ude et al, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 1. knjiga, Ur. list RS, GV Založba, Ljubljana 2005, str. 443.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 108

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.