VSM Sodba I Cp 876/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-10

Mirjana Klobasa (preds.), Marko Čagran (poroč.), Milena Šteharnik

V skladu s 197. členom OZ, ima pravico zahtevati povračilo, kdor za drugega kaj potroši ali stori zanj kaj drugega, kar bi bil ta po zakonu dolžan storiti. Poudarek je, torej na tem, da ima tisti, ki za drugega kaj potroši ali stori zanj kaj drugega, kar bi bil po zakonu dolžan storiti, pravico zahtevati od njega povračilo.

I. Pritožbi tožeče stranke se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v točki II. izreka spremeni tako, da se znesek 1.610,40 EUR nadomesti z zneskom 1.500,60 EUR.

II. V preostalem se pritožba tožeče stranke zavrne in se v nespremenjenem delu sodba sodišča prve stopnje potrdi.

III. Vsaka stranka krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v celoti zavrnilo tožbeni zahtevek, ki glasi: "1. Tožena stranka: B. B. je tožeči stranki: A. A. dolžna plačati 7.725,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve te tožbe pa do plačila, vse v roku 15 dni od vročitve sodbe sodišča prve stopnje. 2. Tožena stranka: C. C. je tožeči stranki: A. A. dolžna plačati 7.725,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve te tožbe pa do plačila, vse v roku 15 dni od vročitve sodbe sodišča prve stopnje. 3. Toženi stranki sta dolžni tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v roku 15 dni od prejema sodbe sodišča prve stopnje, po tem roku z zakonskimi zamudnimi obrestmi na TRR pooblaščenca tožeče stranke, št. TRR: ...." (I. točka izreka). Tožeči stranki je naložilo v 15 dneh povrniti toženi stranki pravdne stroške v znesku 1.610,40 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po poteku izpolnitvenega roka do plačila (II. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo sodišča prve stopnje se pravočasno pritožuje tožeča stranka (v nadaljevanju tožnica) iz vseh pritožbenih razlogov. Tožnica v pritožbi navaja, da je sodišče z zavrnitvijo dokazov po zaslišanju prič, ki jih je predlagala in s selektivnim pridobivanjem izjav prič, storilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Poleg tega tožnica navaja, da je sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo materialno pravo po določbi 197. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) in 185. člena Družinskega zakonika (v nadaljevanju DZ). Po prepričanju tožnice je med strankami nesporno, da sta bili toženi stranki (v nadaljevanju toženki) na podlagi določbe 185. člena DZ dolžni preživljati pokojnika, ter da je tožnica skrbela za pokojnika in zanj opravljala različne storitve. V takšnem položaju so že izpolnjene določene predpostavke iz 197. člena OZ, zato bi sodišče moralo izvesti še preostale dokaze, da bi lahko dokončno odločilo o zahtevku. Zaradi nepravilne uporabe materialnega prava in napačne dokazne ocene o tem, da je bil tožnik zmožen samostojnega življenja, je sodišče ocenilo, da ni šlo za položaj, ko bi se aktivirala obveznost toženk iz 185. člena DZ. V pritožbi tožnica obsežneje navaja, da pokojnik ni bil zmožen opravljati vseh ali večine življenjskih potreb. Pojasnjuje, da nikoli ni izhajala iz tega, da za svoje delo ne bo dobila odmene. Tožnica obrazloženo ugovarja tudi odločitvi o stroških, ki jih je sodišče priznalo toženkama.

Glede na vse navedeno tožnica sodišču druge stopnje predlaga, da izpodbijano sodbo razveljavi in vrne v novo odločanje sodišču prve stopnje. Predlaga še, da sodišče druge stopnje odloči, da sta toženki dolžni tožnici povrniti priglašene pravdne stroške.

3. Toženki sta vložili odgovor na pritožbo. Zavzemata se za zavrnitev pritožbe s stroškovno posledico za tožnico.

5. V skladu s 350. členom ZPP preizkusi sodišče druge stopnje sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu ter v mejah pritožbenih razlogov, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava.

6. Sodišče druge stopnje uvodoma ugotavlja, da v okviru uradnega preizkusa procesnih kršitev ni ugotovilo. Je pa sodišče prve stopnje pri odmeri zahtevanih stroškov postopka delno zmotno uporabilo materialno pravo, kar bo obrazloženo v nadaljevanju.

7. Tožnica se v pritožbi neutemeljeno sklicuje na procesno kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, če kakšni stranki z nezakonitim postopanjem, zlasti pa z opustitvijo vročitve, ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Navedena določba predstavlja zakonsko konkretizacijo pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave RS ter daje v dokaznem postopku stranki pravico da sodeluje v dokaznem postopku, predlaga dokaze ter se izreče o dokaznih predlogih nasprotne stranke.

Tožnica navedeno kršitev zatrjuje, ker je sodišče prve stopnje zavrnilo dokaz po zaslišanju prič. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v 7. točki obrazložitve izpodbijane sodbe pravilno obrazložilo, da je zavrnilo dokazni predlog pravdnih strank po zaslišanju prič, za dokazovanje pokojnikove oskrbe in njegovega zdravstvenega stanja, ker to dejstvo ni pravno odločilno (glej 13. točko obrazložitve izpodbijane sodbe). Sodišču namreč ni treba izvajati dokazov, ki so nebistveni za odločitev.

8. V nadaljevanju pritožbe tožnica neutemeljeno sodišču prve stopnje očita napačno uporabo določbe 185. člena DZ. V pritožbi navaja, da je bilo nesporno, da sta bili toženki dolžni preživljati pokojnika, ter da je tožnica skrbela za pokojnika. Sodišče prve stopnje je v 14. točki obrazložitve izpodbijane sodbe obrazložilo, da je dolžnost otrok, da preživljajo svoje starše, urejena v 185. členu DZ. Polnoletni otrok mora po svojih zmožnostih preživljati starše, če ti nimajo dovolj sredstev za življenje in si jih ne morejo pridobiti, vendar najdlje toliko časa, kot so starši dejansko preživljali njega, v skladu s prvim odstavkom 185. člena DZ. Otrok je, torej zavezan preživljati starše samo tedaj, ko ti nimajo dovolj sredstev za življenje in si jih ne morejo pridobiti, glede na navedeno pa se lahko otrok svoje preživninske obveznosti razbremeni z ugovorom, da starš prejema zadostna sredstva za svoje preživljanje oziroma ima možnost, da jih pridobi.

Sodišče prve stopnje je v obravnavani zadevi ugotovilo, da je bil pokojnik do 7/8 solastnik stanovanja, kot izhaja iz sklepa o dedovanju z dne 26. 3. 2024 (A2), poleg tega pa je pokojnik prejemal mesečna nakazila (pokojnino in ostale dodatke) v povprečni višini 1.100,00 EUR (B3). Pregled prometa in stanja na pokojnikovem računu z dne 31. 7. 2020 pa izkazuje, da je imel 3.397,37 EUR denarnih sredstev (B6). Ugotovitve o navedenem premoženju oziroma sredstvih za preživljanje pa niti niso pritožbeno sporne. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je bilo v obravnavani zadevi, v skladu s 185. členom DZ, odločilno zgolj dejstvo ali je pokojni imel dovolj sredstev za življenje, ali ne. Sodišče prve stopnje pa je, po izvedenem dokaznem postopku, pravilno presodilo, da toženki nista bili dolžni preživljat pokojnika, ker je imel dovolj sredstev za preživljanje. Navedeno je tudi skrbno obrazložilo.

9. Glede na obrazloženo so neutemeljene tudi pritožbene navedbe, da tožnik ni bil zmožen samostojnega življenja, saj za odločitev v predmetni zadevi niso pravno odločilne. V skladu s 197. členom OZ, ima pravico zahtevati povračilo, kdor za drugega kaj potroši ali stori zanj kaj drugega, kar bi bil ta po zakonu dolžan storiti. Poudarek je, torej na tem, da ima tisti, ki za drugega kaj potroši ali stori zanj kaj drugega,

pravico zahtevati od njega povračilo. Sodišče prve stopnje je pravilno postopalo in ni ugotavljalo obsega tožničine oskrbe pokojnika, stikov in skrbi toženk za pokojnika, ker v obravnavanem primeru ni obstajala zakonska dolžnost toženk skrbeti za pokojnika (glej 13. točko obrazložitve izpodbijane sodbe), saj je dokazni postopek pokazal, da je imel sam dovolj sredstev za preživljanje, torej tudi za plačilo oskrbe.

10. Pritožba pa ima prav, da je sodišče prve stopnje delno nepravilno odmerilo stroške pravdnega postopka. Sodišče prve stopnje je neutemeljeno priznalo toženkama 50 točk za končno poročilo stranki, saj takšnega končnega poročila stranki ni mogoče šteti kot potrebnega za uspeh v postopku. Po določbi prvega odstavka 155. člena ZPP sodišče pri odločanju o tem, kateri stroški naj se povrnejo stranki, upošteva samo tiste stroške, ki so bili potrebni za pravdo. O tem kateri stroški so bili potrebni in koliko znašajo odloči sodišče po skrbni presoji vseh okoliščin. Tožnica v pritožbi tudi utemeljeno graja odmerjeno urnino, saj je sodišče prve stopnje napačno uporabilo 6. člen Odvetniške tarife (v nadaljevanju OT), ki določa, da za porabljeni čas zlasti med zastopanjem na narokih, ogledih in drugih sorodnih storitvah gre odvetniku vselej poleg plačila za zastopanje, določenega v tarifnih številkah posebnega dela, za vsake začete nadaljnje pol ure nad eno uro tudi urnina v višini 50 točk. Sodišče prve stopnje je tako napačno odmerilo urnino za zastopanje dne 24. 3. 2025 v višini 100 točk (6. člen OT), saj iz podatkov spisa izhaja, da je narok trajal le 1h in 15 min (list. št. 32 do 34 spisa). Sodišče druge stopnje je v posledici obrazloženega toženkama priznalo urnino za zastopanje dne 24. 3. 2025 v višini 50 točk. Prav tako je sodišče prve stopnje napačno odmerilo urnino za zastopanje dne 11. 6. 2025 v višini 50 točk (6. člen OT), saj je narok trajal le 32 min (list. št. 57 do 58 spisa). V skladu s 6. členom OT gre urnina le za porabljen čas nad eno uro. Posledično sodišče druge stopnje ni priznalo urnine za zastopanje dne 11. 6. 2025. Skupno je sodišče druge stopnje odmerilo toženkama 150 točk manj, kot sodišče prve stopnje, oziroma 2050 točk (2200 točk, ki jih je odmerilo sodišče prve stopnje - 150 točk, ki jih ni priznalo sodišče druge stopnje), kar ob vrednosti točke na dan odločanja (0,60 EUR) in DDV (22%) znaša 1.500,60 EUR. Tožnica je tako dolžna toženkama povrniti stroške pravdnega postopka na prvi stopnji v višini 1.500,60 EUR, kot izhaja iz I. točke izreka te sodbe. Toženki pa sta, kot je pravilno štelo tudi sodišče prve stopnje, upravičeni do 20 točk za dopis (4. točka prvega odstavka Tarifne številke 43 OT).

11. Glede na vse obrazloženo je sodišče druge stopnje pritožbi tožnice delno ugodilo in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako kot izhaja iz izreka te sodbe (5. alineja prvega odstavka 358. člena ZPP).

12. Ker je tožnica s pritožbo uspela le v manjšem delu, krije svoje stroške pritožbenega postopka (drugi odstavek 154. člena v zvezi z drugim odstavkom 165. člena ZPP). Stroški za odgovor na pritožbo pa za postopek niso bili potrebni, saj odgovor na pritožbo ni bistveno prispeval k odločitvi o pritožbi (prvi odstavek 155. člena ZPP), zato toženki sami krijeta svoje stroške.

Glej tudi: Zobec, J. Komentar k 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP, v: Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 3. knjiga, Ude, L., Galič, A. (ur.), Ljubljana: Uradni list Republike Slovenije, GV Založba, 2009, str. 289 do 301.

VSRS Sodba II Ips 267/2018 z dne 5. 9. 2019.

Drnovšek, K., Komentar k 185. členu DZ, v: Družinski zakonik s komentarjem, Weber, N. (ur.), Ljubljana: Lexpera, GV Založba, 2024, str. 552-555.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 185

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 197

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.