VSL Sklep I Ip 1430/2025
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-03-04

Gregor Špajzer (preds.), Tjaša Potparić Janežič (poroč.), Urška Jordan

DAVKI - IZVRŠILNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

sodna poravnava kot izvršilni naslov - mesečna renta - davek - dohodnina - davčni odtegljaj - bruto in neto znesek - pravilna izpolnitev obveznosti - načelo stroge formalne legalitete izvršilnega postopka - kogentni pravni predpis

Na podlagi prvega odstavka 280. člena OZ mora biti obveznost izpolnjena upniku ali osebi, ki jo določa zakon, sodna odločba ali pogodba med upnikom in dolžnikom ali jo je določil sam upnik. V primeru, ko iz izvršilnega naslova izhaja obveznost plačila denarnega zneska, ki je po zakonu obdavčen, in je zavezanec za izpolnitev obveznosti iz izvršilnega naslova oseba, ki se po 12. členu ZDavP-2 šteje za plačnika davka, je glede na navedeno določbo OZ, ob upoštevanju kogentne davčnopravne zakonodaje, tako obveznost treba izpolniti tako, da se del denarne obveznosti, ki ustreza višini davčnega odtegljaja za plačilo davkov v zvezi s prejetim dohodkom, v imenu in za račun upnika nakaže neposredno osebi, ki jo določa zakon, preostali del pa upniku v njegovo neposredno razpolaganje. Plačilo davčnega odtegljaja je pravzaprav plačilo upniku oziroma natančneje za upnika (samo ne njemu na račun, ampak zanj državi). Če gre za obdavčljiv dohodek, tožniku sodišče torej prisodi bruto znesek, vendar pa zaradi davčne obveznosti in zakonsko predvidenega načina plačevanja davka prek plačnika davka (toženca) v neposredno razpolaganje lahko dobi le zmanjšan (neto) znesek.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sklep delno spremeni:

- v točki I izreka tako, da se ugovoru ugodi, sklep o izvršbi razveljavi in predlog za izvršbo zavrne glede izterjave denarnih terjatev za čas od oktobra 2023 do vključno septembra 2024, glede denarnih terjatev za čas od oktobra 2024 do vključno januarja 2025 pa se ugovoru ugodi, sklep o izvršbi razveljavi in predlog za izvršbo zavrne v znesku nad 2.000 EUR.

- v točki II izreka tako, da upnik krije sam svoje stroške odgovora na ugovor.

II. V ostalem izpodbijanem, a nespremenjenem delu se pritožba zavrne in se sklep potrdi.

III. Upnik je dolžan dolžniku plačati njegove stroške pritožbenega postopka v znesku 498,32 EUR, v roku 8 dni od prejema tega sklepa, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po poteku roka za prostovoljno plačilo do plačila. Svoje stroške pritožbenega postopka pa upnik krije sam.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor dolžnika (I. točka izreka) in dolžniku naložilo, da mora upniku povrniti 373,32 EUR nadaljnjih izvršilnih stroškov, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po preteku roka za prostovoljno izpolnitev dalje (II. točka izreka).

2. Upnik je zoper sklep vložil pravočasno pritožbo. Uveljavlja vse pritožbene razloge. Višjemu sodišču predlaga ugoditev pritožbi, spremembo izpodbijanega sklepa in ugoditev ugovoru, podredno pa ugoditev pritožbi in vrnitev zadeve v ponovni postopek. Priglaša stroške pritožbenega postopka. Navaja, da je obrazložitev izpodbijanega sklepa pomanjkljiva in sama s seboj v nasprotju, sodišče dejstva napačno tolmači, o ugovornih navedbah in stališčih se ne izjasni. Prav tako se sklicuje na več kot deset let stare judikate, čeprav je dolžnik svoje ugovorne navedbe utemeljeval na le nekaj let starih judikatih. Sklep torej nima razlogov o odločilnih dejstvih in ga ni mogoče preizkusiti, ključne dejanske okoliščine je sodišče napačno ugotovilo, posledično je napačno uporabilo materialno pravo in kršilo določila Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP).

Dolžnik je primarno ugovarjal, da predmetna terjatev ni zapadla, to pa iz razloga, ker med strankama ni bil dosežen dogovor po določbi točke 5 poglavja III sodne poravnave z dne 2. 6. 2014. Sodišče sicer zapiše, da je sodna poravnava izvršilni naslov, če je izvršljiva, izvršljiva pa je, če je terjatev iz poravnave zapadla. V opombah sodišče sicer citira določbe poravnave, nato pa brez prave vsebinske obrazložitve zaključi, da so terjatve zapadle. Obrazložitev je v tem delu nekonsistentna. Dolžnik ne razume, zakaj sodišče šteje, da so terjatve zapadle, kljub odsotnosti dogovora, ki bi moral biti sklenjen, da bi omogočal nadaljnja plačila po sodni poravnavi. Ne drži, da dolžnik ne bi pojasnil razloga za stališče, da v poravnavi dogovorjena obveznost predstavlja bruto znesek. Dolžnik je v svojih navedbah izpostavil, da je sodna praksa v primerih, ko ni jasno, ali gre za bruto ali neto znesek, praviloma jasna in upošteva, da je znesek, ki je zapisan, bruto znesek. Torej je dolžnik svoje stališče utemeljil tem bolj tudi z navedbami, da pogoj sklenitve ustreznega dogovora ni izpolnjen. Utemeljevanje sodišča, da naj bi sporne obveznosti predstavljale neto zneske iz razloga, ker je dolžnik do oktobra 2023 nakazoval neto zneske, nakazujejo le, da sodišče ne pozna predpisov s področja davkov in financ. Iz sodne poravnave namreč jasno izhaja, da so se v času pred oktobrom 2023 upniku vračala sredstva iz naslova posojil, obresti in pred sklenitvijo poravnavi zapadlih najemnin s pripadki, kar vse se je lahko pravilno izplačalo v dogovorjenem neto znesku. Prav iz razloga, ker gre v temelju za vprašanje, ki se tiče davkov in financ, je dolžnik predlagal postavitev ustreznega izvedenca, o katerem se sodišče sploh ni izreklo. Zapis, da sodna poravnava velja tako, kot je zapisana, ne odgovori na vprašanje, ali je pravica upnika/obveznost dolžnika zapisana v bruto ali neto znesku.

Ni razumljiv zapis v točki 11 izpodbijanega sklepa "dolžnik bi moral bolj upnika pravočasno obvestiti...", saj sodišče ne pojasni svojega stališča, zakaj bolj dolžnik potrebuje upnika kot upnik dolžnika in posledično, kje v sodni poravnavi najde sodišče podlago za tako stališče. Tudi v tem dolžnik vidi po eni strani napačno ugotovljeno dejansko stanje, po drugi strani pa pomanjkljivo obrazložitev. Dolžnik je že v prilogah ugovora dokazal, da je upnika obveščal o nastopu trenutka, ko je potrebno skleniti dogovor zaradi izvedbe nadaljnjih plačil. Upnik je bil ves čas po tem pasiven, vse so sprožitve izvršilnega postopka. Dolžnik je sedaj v položaju, ko ne ve, kako naj davčno pravilno obračuna v izvršbi odtegnjene zneske, za vnaprejšnja nadaljnja plačila pa je smiselno v enakem položaju.

Bistveni očitek pritožbe je, da sodišče ni izvedlo predlaganih dokazov, s katerimi bi se lahko prepričalo, da so navedbe dolžnika o višini obveznosti v smislu bruto - neto utemeljene, in da so posledično utemeljene tudi ugovorne navedbe o nezapadlosti terjatve in o neizpolnjeni sodelovalni dolžnosti upnika. Temelj dolžnikovega ugovora je v tem, da njegova obveznost ni 2.000 EUR (+ valorizacija) v neto znesku, in da terjatev ni zapadla, ker stranki še nista sklenili ustreznega dogovora. Stališče, da gre za bruto znesek, je dolžnik utemeljeval s sklicevanjem na sodno prakso, sodišče pa se o njegovih navedbah ni izreklo. Še več, zapisalo je, da dolžnik svojega stališča ni pojasnil. Prav odsotnost dogovora, ki je bil predviden in davčno finančnih razlogov, utemeljuje stališče dolžnika, da v konkretnem primeru velja, da gre za bruto znesek.

3. Upnik v odgovoru na pritožbo obrazloženo odgovarja na pritožbene navedbe, predlaga zavrnitev pritožbe in priglaša stroške pritožbenega postopka.

5. Višje sodišče je izpodbijani sklep preizkusilo v okviru zatrjevanih pravno pomembnih pritožbenih razlogov in razlogov, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti po določbi drugega odstavka 350. člena v zvezi s 366. členom ZPP, oba v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ).

6. V obravnavani zadevi je upnik A. A. zoper dolžnika, družbo A., d. o. o. (v nadaljevanju: A. d. o. o.) vložil predlog za izvršbo na podlagi sodne poravnave Okrožnega sodišča v Kranju I P 269/2013 z dne 2. 6. 2014, in sicer zaradi izterjave denarne terjatve v skupni višini 14.055,69 EUR s pripadki. Iz navedene sodne poravnave in trditvene podlage obeh strank izhaja, da gre za izterjavo mesečne rente iz razdelka III, točka 1 sodne poravnave, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega zneska dalje do plačila, v zvezi s točko 5 razdelka III sodne poravnave.

7. V razdelku III, točka 1, je bilo dogovorjeno, da bo družba A. d. o. o. (dolžnik) od 1. 6. 2014 dalje do smrti A. A. (upnik) slednjemu osebno plačevala mesečni znesek v višini 2.000 EUR, in sicer najkasneje do 15. dne v mesecu za tekoči mesec, na račun št. 0000. Ta znesek se v primeru povečevanja indeksa življenjskih potrebščin, ki ga vodi Statistični urad RS, enkrat letno in ne prej kot 1. 1. 2016 ustrezno uskladi skladno s porastom indeksa cen življenjskih potrebščin v preteklem letu. V primeru zamude s plačilom mesečnih zneskov je družba A. d. o. o. dolžna plačati A. A. tudi pripadajoče zakonske zamudne obresti od zapadlosti posameznega zneska do plačila.

8. Dalje je v razdelku III, točka 5 sodne poravnave določeno, da družba A. d. o. o. plačilo obveznosti iz razdelka III, točke 1 in 2 sodne poravnave, do celotnega poplačila finančno obračuna: - kot vračilo zapadlega posojila A. A. družbi A. d. o. o. (znesek 145.117,52 EUR) ter pripadajoče zakonske zamudne obresti; - kot plačilo pripadajočih pogodbenih obresti za posojili, zajeti v 1. alineji tega odstavka (8.995,25 EUR) in pripadajoče zakonske zamudne obresti; - kot plačilo do dne sklenitve te sodne poravnave zapadle najemnine po najemni pogodbi z dne 1. 6. 2003, sklenjeni med najemodajalcem A. A. s. p. in najemojemalcem družbo A. d. o. o., katere predmet je najem poslovnih prostorov v solasti A. A. v stanovanjsko poslovnem objektu C. (znesek glavnice 30.000,00 EUR) ter pripadajoče zakonske zamudne obresti. Družba A. d. o. o. se je zavezala zgoraj naštete denarne obveznosti poplačevati na za obe stranki davčno najbolj ugoden način. Dalje je bilo še določeno, da se v roku najkasneje 60 dni pred poplačilom obveznosti, obračunanih na predhodno opisan način, stranke A. A. in družba A. d. o. o. zavežejo skleniti ustrezen dogovor, ki bo omogočal nadaljnja plačila po tej sodni poravnavi v skladu z zakonom in za obe stranki na davčno najbolj ugoden način.

9. Iz ugovornih navedb in ugovoru priloženih potrdil o izplačilih dolžnika izhaja, da je dolžnik izplačila za čas od oktobra 2023 do avgusta 2024 finančno obračunal kot obresti na posojila in štel, da je v sodni poravnavi dogovorjena renta v bruto znesku, odvedel in plačal je dohodnino ter upniku izplačal neto zneske. Izplačilo za september 2024 pa je dolžnik finančno obračunal kot občasno delo upokojencev ter po odvodu in plačilu dohodnine ter prispevkov delodajalca upniku prav tako izplačal neto znesek. Za čas od oktobra 2024 do vključno januarja 2025 dolžnik upniku ni več ničesar plačeval, saj meni, da v tem delu sodna poravnava zaradi nenastopa pogoja, ni izvršljiva.

10. Kot je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje, je prvo, med strankama sporno vprašanje, ali gre pri v razdelku III, točka 1 določeni obveznosti dolžnika plačevati upniku od 1. 6. 2014 dalje do upnikove smrti 2.000 EUR mesečno, za neto znesek, kot meni upnik, ali pa za bruto znesek, kot šteje dolžnik.

11. Sodišče prve stopnje je pritrdilo upniku, da gre za neto znesek. Navedlo je, da upnik ne pojasni razloga za svoje stališče, da gre za bruto znesek, pri čemer je dolžnik upniku, vse od sklenitve sodne poravnave do oktobra 2023, nakazoval celotnih 2.000 EUR. Ker v sodni poravnavi tudi ni govora o kakršnihkoli odbitkih ali o obsegu terjatve z vidika bruto ali neto zneska, temveč je denarna obveznost opredeljena v točno določenem znesku, ki ga mora dolžnik plačati upniku, je sodišče prve stopnje presodilo, da je znesek 2.000 EUR neto znesek. Kot je še pojasnilo, sodna poravnava velja, kot je zapisana, če naj bi moral dolžnik upniku plačevati zmanjšan znesek, bi to moralo biti v sodni poravnavi izrecno dogovorjeno.

12. Višje sodišče povzetega materialnopravnega izhodišča ne sprejema kot pravilnega. Na podlagi prvega odstavka 280. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju: OZ) mora biti obveznost izpolnjena upniku ali osebi, ki jo določa zakon, sodna odločba ali pogodba med upnikom in dolžnikom ali jo je določil sam upnik. V primeru, ko iz izvršilnega naslova izhaja obveznost plačila denarnega zneska, ki je po zakonu obdavčen, in je zavezanec za izpolnitev obveznosti iz izvršilnega naslova oseba, ki se po 12. členu Zakonu o davčnem postopku (v nadaljevanju: ZDavP-2) šteje za plačnika davka, je glede na navedeno določbo OZ, ob upoštevanju kogentne davčnopravne zakonodaje, tako obveznost treba izpolniti tako, da se del denarne obveznosti, ki ustreza višini davčnega odtegljaja za plačilo davkov v zvezi s prejetim dohodkom, v imenu in za račun upnika nakaže neposredno osebi, ki jo določa zakon, preostali del pa upniku v njegovo neposredno razpolaganje. Plačilo davčnega odtegljaja je pravzaprav plačilo upniku oziroma natančneje za upnika (samo ne njemu na račun, ampak zanj državi).

Če gre za obdavčljiv dohodek, tožniku sodišče torej prisodi bruto znesek, vendar pa zaradi davčne obveznosti in zakonsko predvidenega načina plačevanja davka prek plačnika davka (toženca) v neposredno razpolaganje lahko dobi le zmanjšan (neto) znesek

13. V konkretnem primeru je upnik v odgovoru na ugovor potrdil, da je za čas od oktobra 2023 do vključno septembra 2024, od dolžnika prejel izplačila v neto oziroma zmanjšanem znesku, meni pa, da bi mu moral dolžnik izplačati celotno višino rente po 2.000 EUR mesečno, češ da je v sodni poravnavi dogovorjena renta neto znesek. Upoštevaje kogentne davčnopravne predpise višje sodišče ugotavlja, da upnikovo stališče ni pravilno.

14. Mesečna renta (v konkretnem primeru za čas od oktobra 2023 do septembra 2024 finančno obračunana kot obresti na posojilo oziroma kot občasno delo upokojencev), ki jo je dolžnik dolžan plačevati upniku - fizični osebi, je dohodek, ki je v skladu z Zakonom o dohodnini (v nadaljevanju: ZDoh-2) obdavčen z dohodnino (prim. zlasti členi 15, 17, 18 do 34, 35, 38, 80 in 81 ZDoh-2). Pri občasnem delu delu upokojencev mora delodajalec plačevati tudi prispevke za socialno varnost.

15. Od dohodkov, od katerih se v skladu z Zakonom o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) ali zakonom o obdavčenju izračunava, odteguje in plačuje davčni odtegljaj, je plačnik davka za davčnega zavezanca po prvem odstavku 59. člena ZDavP-2 dolžan izračunati, odtegniti in plačati davčni odtegljaj. Na podlagi četrtega odstavka 12. člena ZDavP-2 je plačnik davka oseba, ki je v skladu s tem zakonom ali zakonom o obdavčenju zavezana za izračunavanje ali plačevanje davka oziroma odtegovanje davka od davčnih zavezancev in ki ta davek prenese državnemu proračunu, proračunom samoupravnih lokalnih skupnosti ali zavodom, pristojnim za obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje ali obvezno zdravstveno zavarovanje. V smislu ZDoh-2 je plačnik davka oseba, ki izplačuje dohodke, obdavčljive po tem zakonu, če ni z zakonom, ki ureja davčni postopek, drugače določeno (tretji odstavek 125. člena ZDoh-2). V obravnavani zadevi je torej plačnik dolžnik, ki je po sodni poravnavi upravičencu (upniku) dolžan plačevati mesečno rento, od katere se plačuje dohodnina po ZDoh-2.

16. Glede na vse pojasnjeno ima dolžnik v pritožbi prav, da je upniku, za čas od oktobra 2023 do vključno septembra 2024, pravilno nakazoval mesečne zneske rente 2.000 EUR, zmanjšane za davek oziroma prispevke, saj so mu to nalagali kogentni davčnopravni predpisi. Zgolj dejstvo, da je dolžnik po sodni poravnavi vseh 2.000 EUR dolžan plačevati upniku na račun, ni odločilno. Tak zapis v izvršilnem naslovu še ne pomeni, da je dolžnik celoten dolžni znesek rente dolžan plačati neposredno upniku na račun. Glede na navedeno in ker sicer za upnika ni sporno, da je za čas od oktobra 2023 do vključno septembra 2024 izplačila mesečnih zneskov 2.000 EUR, zmanjšana za davek oziroma prispevke, prejel

, je v tem delu sodišče prve stopnje ugovor nepravilno zavrnilo.

17. Pritožbi glede izterjave terjatev za čas od oktobra 2023 do vključno septembra 2024 je tako višje sodišče, že iz pojasnjenega razloga, ugodilo in izpodbijani sklep v I. točki izreka v tem delu spremenilo (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ) tako, da se ugovoru ugodi, sklep o izvršbi razveljavi in predlog za izvršbo zavrne.

18. Dalje se dolžnik pritožuje tudi glede izterjave mesečne rente za čas od meseca oktobra 2024 do vključno meseca januarja 2025 v (celotni dovoljeni) višini po 2.000 EUR mesečno. Dolžnik kot bistveno meni, da se je 16. 9. 2024 izteklo obdobje izplačila obresti na posojila in da je takrat nastopil trenutek, ko bi se moral dolžnik z upnikom dogovoriti glede nadaljnjih plačil po tej sodni poravnavi. Ker takšen dogovor ni bil sklenjen, po mnenju dolžnika ni nastopil v poravnavi določeni pogoj in posledično v tem delu terjatev še ni zapadla, sodna poravnava pa ni izvršljiva (prim. 20. člen ZIZ).

19. Kot že zgoraj povzeto, sta se stranki A. A. in družba A. d. o. o. v razdelku III, točka 5 sodne poravnave zavezali v roku najkasneje 60 dni pred poplačilom obveznosti, obračunanih na predhodno opisan način, skleniti ustrezen dogovor, ki bo omogočal nadaljnja plačila po tej sodni poravnavi skladno z zakonom in za obe stranki na davčno najbolj ugoden način.

20. Višje sodišče se strinja s sodiščem prve stopnje, da dolžnikove obveznosti plačevanja mesečne rente upniku ni mogoče šteti kot pogojne. V razdelku III, točka 1 sodne poravnave, v kateri je bila dogovorjena navedena obveznost dolžnika, je namreč določeno (le), da mora dolžnik upniku od 1. 6. 2014 do upnikove smrti, najkasneje do vsakega 15. dne v mesecu za tekoči mesec, mesečno plačevati na račun 2.000 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ni pa ta obveznost vezana na kakršnekoli dodatni pogoj. Povedano drugače, upnik in dolžnik obveznosti dolžnika (nadaljnjega) plačevanja mesečne rente upniku nista pogojevala z nastopom oziroma nenastopom kakšnega dejstva. To iz razdelka III, točka 1 sodne poravnave, v kateri je bila določena dolžnikova obveznost plačevanja 2.000 EUR mesečno upniku, za čas od 1. 6. 2014 do upnikove smrti, ne izhaja.

21. Res je sicer v nadaljevanju razdelka III sodne poravnave, konkretno v točki 5, določeno, kako se finančno obračunajo obveznosti iz razdelka III, točke 1 in 2, da se navedene obveznosti družba A. d. o. o. zaveže poplačevati na za obe stranki davčno najbolj ugoden način, ter da se najkasneje 60 dni pred poplačilom, obračunanih na predhodno opisan način, stranke A. A. in družba A. d. o. o. zavežejo skleniti ustrezen dogovor, ki bo omogočal nadaljnja poplačila po tej sodni poravnavi, v skladu z zakonom in za obe stranki na davčno najbolj ugoden način. Vendar pa tudi teh določil, konkretno določila o sklenitvi dogovora med A. A. in družbo A. d. o. o. glede nadaljnjih plačil v skladu z zakonom in na za obe stranki davčno najbolj ugoden način, ni mogoče razumeti v smeri, da bi bila sklenitev takšnega dogovora pogoj za v razdelku III, točki 1 dogovorjeno obveznost dolžnika (nadaljnjega) plačevanja mesečne rente upniku. Gre zgolj za dodatno zavezo upnika in dolžnika, določeno v sodni poravnavi, da bi bila sklenitev navedenega dogovora pogoj za dolžnikovo (nadaljnjo) dolžnost plačevanja rente upniku, pa iz besedila sodne poravnave ne izhaja. Če stranki dogovora glede nadaljnjih plačil po sodni poravnavi v skladu z zakonom in na za obe stranki davčno najbolj ugoden način nista sklenili, to še ne pomeni, da dolžnik za čas od oktobra 2024 dalje upniku rente ni več dolžan plačevati oziroma da te terjatve zaradi neizpolnitve pogoja še niso zapadle v plačilo, kot skuša prikazati pritožba.

pa je hkrati zmotno tudi stališče sodišča prve stopnje, da je upnik za čas od oktobra 2024 do vključno januarja 2025 upravičen do izterjave polnih 2.000 EUR mesečne rente (to je 2.000 EUR nezmanjšano za davek oziroma prispevke), ne glede na kogentne davčnopravne predpise. Kot je bilo obrazloženo, je upnik upravičen neposredno na svoj račun terjati znesek 2.000 EUR, zmanjšan za davek oziroma prispevke, kot določajo obvezni davčnopravni predpisi in upoštevaje dejstvo, da sicer do sklenitve dogovora med strankama glede nadaljnjih poplačil po tej sodni poravnavi, v skladu z zakonom in za obe stranki na davčno najbolj ugoden način, ni prišlo.

23. Kolikor je upnik zahteval in je sodišče prve stopnje za izterjavo terjatev (rente) za čas od oktobra 2024 do vključno januarja 2025 dovolilo izvršbo oziroma z izpodbijanim sklepom ugovor zavrnilo glede zneskov nad 2.000 EUR (bruto), je tako pritožba pritožba prav tako utemeljena. Višje sodišče je zato delno ugodilo pritožbi zoper I. točko izreka izpodbijanega sklepa tudi glede izterjave denarnih terjatev za čas od oktobra 2024 do vključno januarja 2025, in sicer tako, da se ugovoru ugodi, sklep o izvršbi razveljavi in predlog za izvršbo zavrne v znesku nad 2.000 EUR (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Takšna odločitev torej pomeni, da je upnik tudi za obdobje od oktobra 2024 do januarja 2025, upravičen od dolžnika neposredno na svoj račun terjati 2.000 EUR mesečno bruto (to je 2.000 EUR zmanjšano za davek).

24. Na podlagi tega sklepa tako upnik v ugovornem postopku v pretežni meri ni uspel, v zvezi z zavrnitvijo ugovora v ostalem delu (glej II. točka izreka in 25. točka obrazložitve tega sklepa) pa niso nastali posebni stroški. Zato je višje sodišče ugodilo tudi pritožbi zoper II. točko izreka izpodbijanega sklepa in sklep v tem delu spremenilo tako, da upnik sam krije svoje stroške odgovora na ugovor (peti odstavek 38. člena ZIZ in tretji odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

25. V ostalem izpodbijanem, a nespremenjenem delu pa je višje sodišče pritožbo zavrnilo in sklep potrdilo, saj kakšnih uradno upoštevnih pritožbenih razlogov ni našlo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

26. Dolžnik je s pritožbo v pretežnem delu uspel, zato je upravičen do povrnitve stroškov pritožbenega postopka, saj v zvezi z zavrnitvijo pritožbe v ostalem delu niso nastali posebni stroški (tretji odstavek 154. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Skladno z Odvetniško tarifo (v nadaljevanju: OT) in Zakonom o sodnih taksah (v nadaljevanju: ZST-1) mu je višje sodišče priznalo 500 točk za sestavo pritožbe (za več ni podlage v 6. točki tar. št. 31 v zvezi s tar. št. 19 OT), pavšalni znesek 2% vrednosti storitve za materialne stroške, 22% DDV in 125,00 EUR za sodno takso za pritožbo, kar ob vrednosti točke 0,60 EUR znaša 498,32 EUR. Ta znesek mora upnik dolžniku plačati v roku 8 dni od prejema tega sklepa, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po poteku roka za prostovoljno plačilo do plačila. Stroškov za pregled listin in za posvet s stranko pa višje sodišče dolžniku ni priznalo, saj je nagrada za ti opravili že zajeta v nagradi za sestavo vloge.

27. Upnik v pritožbenem postopku v pretežnem delu ni uspel, k zavrnitvi pritožbe v ostalem delu pa njegov odgovor na pritožbo ni prispeval. Zato krije svoje stroške pritožbenega postopka sam (154. in 155. člen ZPP, oba v zvezi s 15. členom ZIZ).

Sklepa VSRS II Ips 313/2015 z dne 20. 4. 2017 in II Ips 264/2017 z dne 24. 5. 2018.

Glej tudi VSL sklep II Ip 159172019 z dne 11. 11. 2019 in VSL sklep I Ip 1381/2020 z dne 12. 1. 2021.

Navedeno je upnik potrdil v odgovoru na ugovor.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 12, 12/4, 59, 59/1

Zakon o dohodnini (2006) - ZDoh-2  - člen 15, 17, 18, 19, 34, 35, 38, 80, 81

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 17, 20

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 280, 280/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.