VSL Sklep Cst 2/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-01-13

Andreja Strmčnik Izak (preds.), mag. Gregor Klun (poroč.), mag. Polona Mlakar Adam

stečajni postopek - predujem za kritje začetnih stroškov stečajnega postopka - trditveno in dokazno breme - slamnati direktor - zavrnitev dokaznega predloga - dejanski poslovodja - predujem za stroške stečajnega postopka - odgovornost poslovodstva - odgovornost direktorja - dva direktorja - delna razbremenitev odgovornosti

Deveti odstavek 233. člena ZFPPIPP določa, da morajo v primeru iz drugega in sedmega odstavka istega člena (ko predujem za začetne stroške stečajnega postopka založi upnik ali sodišče), če vrednost unovčene stečajne mase ne zadošča za vrnitev založenega predujma ali plačil iz sedmega odstavka tega člena, te stroške plačati osebe, ki so bile člani poslovodstva v zadnjih dveh letih pred začetkom stečajnega postopka. Posamezni član poslovodstva se odgovornosti lahko razbremeni, če izkaže, da na nastanek teh okoliščin ni mogel vplivati.

Slamnati (nedelujoči) direktor se svoje odgovornosti za poslovanje družbe oziroma odgovornosti za vračilo predujma po 233. členu ZFPPIPP ne more razbremeniti s sklicevanjem na navideznost njegove vloge.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 9. 10. 2025 (p. d. 60) nekdanjima direktorjema stečajnega dolžnika A. A. in B. B. naložilo solidarno plačilo založenega predujma za začetne stroške stečajnega postopka v višini 2.416,11 EUR. B. B. je zoper del sklepa, ki se nanaša nanj, vložil ugovor (p. d. 62), ki ga je sodišče prve stopnje s sklepom z dne 4. 11. 2025 zavrnilo (p. d. 67).

2. Zoper sklep o zavrnitvi ugovora se iz vseh pritožbenih razlogov (prvi odstavek 338. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju - ZFPPIPP) pritožuje B. B., ki smiselno predlaga spremembo izpodbijanega sklepa in ugoditev njegovemu ugovoru. Stroškov ne priglaša.

4. Deveti odstavek 233. člena ZFPPIPP določa, da morajo v primeru iz drugega in sedmega odstavka istega člena (ko predujem za začetne stroške stečajnega postopka založi upnik ali sodišče), če vrednost unovčene stečajne mase ne zadošča za vrnitev založenega predujma ali plačil iz sedmega odstavka tega člena, te stroške plačati osebe, ki so bile člani poslovodstva v zadnjih dveh letih pred začetkom stečajnega postopka. Posamezni član poslovodstva se odgovornosti lahko razbremeni, če izkaže, da na nastanek teh okoliščin ni mogel vplivati.

5. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da stečajna masa ne zadošča za vračilo založenega predujma, zato je plačilo tega zneska naložilo zakonitima zastopnikoma stečajnega dolžnika, ki sta to funkcijo opravljala v zadnjih dveh letih pred začetkom stečajnega postopka (prvi je bil poslovodja od 3. 11. 2016 do 27. 9. 2022, pritožnik pa od 27. 9. 2022 do 21. 6. 2024, ko se je nad dolžnikom na predlog upnika začel stečajni postopek). Pritožnik, ki kljub insolventnosti stečajnega dolžnika ni pravočasno vložil predloga za začetek stečajnega postopka, po presoji sodišča prve stopnje ni izkazal okoliščin, ki bi ga razbremenile odgovornosti vračila predujma. Njegove navedbe, da je bil poslovodja stečajnega dolžnika ves čas A. A., sam pa je bil le nedelujoči oziroma slamnati direktor, je zavrnilo kot nerelevantne in neizkazane.

6. Pritožnik ne izpodbija ugotovitev sodišča prve stopnje, da stečajna masa ne zadošča za vračilo predujma in da poslovodstvo stečajnega dolžnika v roku enega meseca po nastopu insolventnosti ni vložilo predloga za začetek stečajnega postopka. Prav tako ne navaja, da družba v času, ko je bil poslovodja, ni bila trajneje nelikvidna oziroma da bi vzrok trajne nelikvidnosti nastopil tako nepričakovano, da kljub pravočasni vložitvi predloga za začetek stečajnega postopka ne bi mogel zagotoviti, da bi premoženje družbe zadoščalo za kritje začetnih stroškov stečajnega postopka. V pritožbi ponavlja, da je bil le fiktivni direktor stečajnega dolžnika in ni imel nobenih pooblastil oziroma vpliva na poslovanje podjetja, pa tudi ne dostopa do podatkov o podjetju, da bi lahko predlagal začetek stečajnega postopka. Meni, da izpodbijani sklep ni (u)pravičen, saj je naredil vse, kar je bilo v njegovi moči, oziroma drugače ni mogel ravnati. To naj bi bilo znano tudi stečajnemu upravitelju, ki je komuniciral prav z A. A. in pritožnika o vsem ni obveščal, sodišče prve stopnje pa se do tega ni opredelilo. Napačno je povzelo tudi njegovo izpovedbo o neobstoju sredstev na računu družbe, saj tedaj ni govoril o poslovanju na splošno, temveč se je o blokadi računa seznanil kot voznik, ko s službeno kartico ni mogel točiti goriva. Graja tudi zavrnitev njegovega dokaznega predloga z zaslišanjem računovodje, ki je bil substanciran in bi potrdil ugovorne navedbe.

7. Pritožbeni očitki niso utemeljeni. Sodišče prve stopnje se je opredelilo do vseh relevantnih okoliščin in odločitev pravilno oprlo na stališče sodne prakse, da se slamnati (nedelujoči) direktor svoje odgovornosti za poslovanje družbe oziroma odgovornosti za vračilo predujma po 233. členu ZFPPIPP ne more razbremeniti s sklicevanjem na navideznost njegove vloge.

Direktor družbe z omejeno odgovornostjo namreč na lastno odgovornost vodi posle družbe in jo zastopa, pri opravljanju svojih nalog pa mora ravnati v dobro družbe s skrbnostjo vestnega in poštenega gospodarstvenika (prvi in šesti odstavek 515. člena ter prvi odstavek 263. člena Zakona o gospodarskih družbah - ZGD-1). Položaja formalnega (slamnatega) poslovodje ni mogoče razlagati na način, da je tak poslovodja prost vsake obveznosti v zvezi z vodenjem družbe in s tem vsake odgovornosti za škodo, ki družbi tudi zaradi njegove opustitve ustrezne skrbnosti nastane.

8. Glede na opisane razloge pritožnik na more uspeti s posplošenimi navedbami, da kot navidezni direktor s poslovanjem družbe ni bil seznanjen in da zato ni mogel predlagati stečaja. Ne nazadnje je priznal, da je vedel za blokado računa družbe. Glede na funkcijo, ki mu je omogočala pridobitev informacij o poslovanju družbe, ni relevantno, kako se je z blokado računov seznanil; zapisnik o naroku, na katerem je bil zaslišan, pa tudi sicer ne potrjuje, da se je to zgodilo tako, kot je opisal v pritožbi, saj takih izpovedb ni podal. Pritožnik ni uspel utemeljiti niti očitka, da je sodišče prve stopnje zagrešilo procesno kršitev z zavrnitvijo zaslišanja računovodje. Že zato ne, ker v pritožbi ni pojasnil, katere ugovorne navedbe je želel na ta način dokazovati. Njegov ugovor tudi sicer vsebuje le posplošeno (in zato nesklepčno) sklicevanje na navideznost njegovega direktorskega položaja oziroma prelaganje odgovornosti na dejanskega direktorja. Drugih okoliščin, ki bi mu preprečevale seznanitev s poslovanjem družbe oziroma vložitev predloga za začetek stečajnega postopka, ni navajal, nesklepčnih trditev pa ni treba dokazovati. Obravnavani dokazni predlog je bil zato pravilno zavrnjen.

9. Pritožbene navedbe glede na navedeno niso utemeljene. Višje sodišče prav tako ni zasledilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP in prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP), zato je pritožbo zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP).

Npr. VSL sklep Cst 224/2025 z dne 30. 9. 2025, VSK sklep Cpg 135/2022 z dne 23. 11. 2022 in VSL sodba I Cpg 602/2021 z dne 31. 8. 2022.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 233, 233/2, 233/7, 233/9

Zakon o gospodarskih družbah (2006) - ZGD-1  - člen 263, 263/1, 515, 515/1, 515/6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.