VSL Sklep IV Cp 173/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-25

Martina Erzin (preds.), Karmen Ceranja (poroč.), mag. Nataša Ložina

začasna odredba o stikih - ogroženost otroka - mnenje Centra za socialno delo (CSD) - dokazni standard za izdajo začasne odredbe - dokazni standard verjetnosti - dokazovanje z izvedencem - ukinitev stikov z otrokom - ukrepi za varstvo koristi otroka

Začasne odredbe se izdajo le izjemoma, če so interesi otroka tako akutno ogroženi, da ni mogoče čakati na zaključek postopka o glavni stvari.

Sodišču ni treba izvesti vseh dokazov, temveč le tiste, ki sodišču omogočajo razumno hitro dokazno oceno, ali je ogroženost tolikšna, da je z začasno odredbo treba nemudoma zavarovati korist otroka. Praviloma se izvede „nezamudne“ dokaze, zamudnih dokazov (kot na primer dokaz z izvedencem) pa v okviru samostojnega postopka izdaje začasne odredbe načeloma ni treba izvesti, temveč je to stvar postopka o glavni stvari.

1. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

2. Predlagateljica sama krije stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog predlagateljice za izdajo začasne odredbe z dne 13. 10. 2025.

2. Zoper navedeni sklep se je pravočasno pritožila upnica (tudi pritožnica ali predlagateljica) iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču pred drugega sodnika.

Navaja, da je sodišče prve stopnje tudi ob tretjem odločanju kršilo njeno pravico do izjave, ker ni obravnavalo njenih pripomb na mnenje CSD. Dovolilo ji je, da na naroku 13. 10. 2025 nanj poda pripombe, vendar od CSD ni zahtevalo, da nanje odgovori. Tudi izvedba dokaznega postopka v skladu z napotkom pritožbenega sodišča iz sklepa IV Cp 1244/2025 z dne 14. 7. 2025 je bila le navidezna. Sodišče je le malo razširilo že znane razloge in ponovno ignoriralo najbolj pomembne dokaze. To dokazuje pavšalna navedba v sklepu, da se je stanje po januarju in februarju umirilo, kar je v diametralnem nasprotju z dokazi v spisu. Iz zvočnih posnetkov, zapisov komunikacije in izpovedbe predlagateljice izhaja, da A. A. še vedno doživlja hude stiske, ki se manifestirajo v vedenjskih izpadih, somatskih težavah in odklanjanju stikov. Trenutno odsotnost glasnega upiranja stikom je sodišče zmotno enačilo z odsotnostjo ogroženosti. A. A. je soočena z grožnjami materi z izvršbo in denarnimi kaznimi in je svojo stisko začela potlačevati. Mnenje CSD je metodološko neustrezno, ker CSD ni navedel virov informacij in ni opravil poglobljene analize družinske dinamike. Brez kritične distance je zavzel stališče o visokem konfliktu. Ne gre za običajen konflikt, ampak za postseparacijsko nasilje v družini, ki ima resne posledice za otroka. Za uporabo kliničnega pojma "zlitost" socialni delavci nimajo diagnostičnih kompetenc in zanj niso izvedli ustreznih testiranj. Mnenje ne loči med ugotovljenimi dejstvi in subjektivnimi interpretacijami ter ignorira zvočne posnetke. Pritožnica je izrecno zahtevala, da CSD mnenje dopolni tako, da bo temeljilo na konkretnih in preverljivih dejstvih, jasni strokovni podlagi in dovolj raziskani dinamiki. Njene pripombe so ostale v spisu, ne da bi bilo CSD naloženo, da mnenje dopolni oziroma izdela novo. Sodišče je z dopisom z dne 22. 8. 2025 CSD poslalo le upničino vlogo z dne 14. 8. 2025 s pozivom na podajo mnenja o vlogi, brez omembe njenih pripomb z dne 8. 8. 2025. Nato ni poskrbelo, da bi CSD odgovoril v 8 dneh, zato je mnenje CSD prispelo na sodišče šele v petek 10. 10. 2025 popoldan, upnica pa ga je prejela na naroku v ponedeljek 13. 10. 2025 in je morala pripombe pripraviti v eni uri. Tudi te pripombe niso bile obravnavane ne s strani sodišča ne s strani CSD. Upnici je bila pravica do izjave o mnenjih CSD omogočena le navidezno. V nadaljevanju pritožbe upnica ponavlja pripombe na mnenje CSD z dne 12. 11. 2025, ki jih je vsebovala njena vloga z dne 4. 12. 2025, kot so metodološke pomanjkljivosti, generičnost mnenja, kritika uporabe pojma "zlitost", krožni način uporabe strokovnih izrazov za potrditev vnaprej določenih tez, logična nevzdržnost in notranja protislovnost, odsotnost kritične presoje dolžnikovega ravnanja. Opozarja na strokovno kapitulacijo CSD, ki je sam predlagal postavitev sodnega izvedenca klinične psihologije.

Postopanje sodišča je v nasprotju s 7. členom DZ. Upnica in A. A. sta bili deležni stereotipnega sojenja, ki zasleduje le očetovo pravico do stikov in jo postavlja nad konkretno izkazano akutno ogroženost otroka. Sodišče izhaja iz toge in preživete predpostavke, da je vsak stik ne glede na kvaliteto otroku v korist. Zaščitniško ravnanje matere se interpretira kot oviranje stikov ali patološka zlitost otroka z materjo, očetovo vztrajanje pri stikih, tudi za ceno otrokove stiske, pa se sprejema kot ustrezno.

Sklep je obremenjen tudi z bistveno kršitvijo določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi z 42. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP-1) in 15. členom ZIZ (Zakona o izvršbi in zavarovanju). Sodišče je zanemarilo metodološki napotek iz 8. člena ZPP. Obrazložitev ne dosega standarda obrazloženosti. Sodišče je selektivno paberkovalo dele spisa, ki podpirajo vnaprej sprejeto odločitev. Ni pojasnjena miselna pot do zaključka, da otrok ni ogrožen. Manjka sinteza vseh dokazov, zlasti ni dokazne ocene v delu, kjer so si dokazi v nasprotju. Sodišče ne obrazloži, zakaj posnetek neutolažljivega joka, kričanja in fizičnega upiranja nima nobene teže, uporabi pa poročilo šole, ki opisuje otroka v drugem okolju. Fragmentarni pristop popači dejansko sliko. Sodišče ni povezalo dolžnikovega preteklega ravnanja s trenutnim odzivom otroka. Ni upoštevalo, da je sedanja umiritev stiske le navidezna in je neposredna posledica hudega pritiska izvršilnega postopka. Gre za vdajo otroka pod sistemskim pritiskom.

Neutemeljeno so bili zavrnjeni upničini očitki, da A. A. med stiki ne naredi domače naloge. Delitev vlog, kjer je oče za zabavo, mati pa za obveznosti, otroka dolgoročno obremenjuje in ustvarja notranji konflikt.

A. A. odpor generira tudi dolžnikova nekonsistentnost in nezanesljivost. Jemlje si pravico odpovedovanja stikov, od matere in otroka pa zahteva striktno spoštovanje urnikov. Izvaja prisilni nadzor (coercive control) nad družino, ne le s pravnimi sredstvi, ampak tudi v neposrednem odnosu z otrokom ustvarja pritisk, kjer je vsako otrokovo nestrinjanje interpretirano kot materina manipulacija in preprečevanje stikov.

Sodišče odgovornost za nefunkcionalno komuniciranje pavšalno in zmotno porazdeli med oba starša in kot primer navaja dolgotrajno dopisovanje glede A. A. odhoda v maškare. Upnica v tej komunikaciji ni bila konfliktna, temveč je le zastopala otrokovo željo. Sodišče s tem ustvarja nevarno lažno ekvivalenco.

Vrhunec pristranskosti predstavlja stališče glede dogodka med zimskimi počitnicami 2025, ko dolžnik po A. A. sploh ni prišel, čeprav je šlo za njegov termin po sodni poravnavi, in odgovornost prevali na upnico z očitkom, da dolžnika ni poklicala ali ga spomnila na stik. S tem sodišče relativizira očetovo opustitev in aktivno sodeluje pri sekundarni viktimizaciji upnice. Pravno zmotno je tudi relativiziranje očetovih opustitev s tezo, da je odnos med staršema bistveno bolj pomemben od posameznih dogodkov.

S tem, ko je sodišče zavrnilo dokaz z izvedencem klinične psihologije, je sámo sebi odvzelo možnost, da bi ugotovilo, ali gre za zlitost ali za utemeljeno zavračanje stikov. Sklicevanje, da se upnica s postavitvijo izvedenca ni strinjala, je manipulativno, postavitvi je nasprotovala le v kontekstu zavlačevanja postopka. V konkretni zadevi, ko CSD priznava svojo nekompetentnost za oceno vzrokov otrokove stiske, je opustitev tega dokaza enaka opustitvi dolžnega ravnanja države za zaščito otroka.

Sklicevanje na poročilo OŠ B. z dne 23. 10. 2025 je strokovno zgrešeno. Splošno znano je, da so otroci v šoli in pri institucijah lojalni svojim staršem. V strukturiranem in varnem okolju pogosto maskirajo svojo stisko, ki je ponotranjena in izbruhne šele doma pri primarnem skrbniku. Glede ugotovitve šole, da med staršema ne opažajo razlike pri izpolnjevanju šolskih obveznosti, pritožnica opozarja, da gre za načrtno in

ravnanje dolžnika za potrebe sodnega postopka. Šola ob kratkih in formalnih interakcijah z očetom ne more oceniti kvalitete odnosa in subtilnih pritiskov, ki se dogajajo. Dejstvo, da otrok v šoli z veseljem razlaga o dogodkih, povezanih z očetom, je lahko tudi obrambni mehanizem ali želja po socialni potrditvi, ne demantira pa posnetkov, na katerih otrok kriči in joka, da ne gre k očetu.

Nevzdržno je stališče sodišča, da enostransko odpovedovanje stikov ne predstavlja kršitve otrokovih pravic, ker je dolžnik odsotnost napovedal vnaprej. Podrejanje stikov svojim prostočasnim aktivnostim izkazuje pomanjkanje osnovne starševske zmožnosti, to je postaviti otrokove potrebe pred lastne.

Upnica je modificirani predlog podala kot skrajni ukrep za razbremenitev A. A. Sodišče bi moralo presojati, ali je takšno zmanjšanje obsega stikov v konkretnih okoliščinah v korist otroka, ne pa predlog zavrniti z moraliziranjem o odnosih med staršema. V nasprotju z načelom koristi otroka je tudi zavrnitev napotitve udeležencev v ustrezne strokovne programe z argumentom, da postopek teče le zaradi predloga za izdajo začasne odredbe. Nesprejemljivo je tudi sklicevanje, da sta starša deležna usmeritev na CSD, ki nima ne avtoritete ne moči, da bi dolžnika prisilil v spremembo vedenja.

3. Nasprotni udeleženec na vročeno pritožbo ni odgovoril.

5. Udeleženca sta starša mladoletne A. A., rojene 2017. Pred Okrožnim sodiščem v Novem mestu sta 24. 8. 2020 v postopku IV P 301/2017 sklenila sodno poravnavo, na podlagi katere je bila deklica zaupana v varstvo in vzgojo predlagateljici, med nasprotnim udeležencem in deklico pa je bil določen potek stikov, upoštevaje različna starostna obdobja deklice. Določeni so bili pogosti stiki.

S (pravnomočnim) sklepom istega sodišča II N 181/2023 z dne 2. 10. 2024 je bil zavrnjen (1) predlog nasprotnega udeleženca (tam predlagatelja) za zaupanje A. A. v skupno varstvo in vzgojo obema staršema, določitev stikov in plačila preživnine, (2) spremenjeni predlog za zaupanje A. A. očetu, določitev stikov z materjo in plačilo preživnine in (3) predlog za izdajo začasne odredbe za spremembo stikov, določenih s sodno poravnavo z dne 24. 8. 2020.

6. Dne 6. 2. 2025 je mati predlagala izdajo začasne odredbe, s katero naj se očetu stiki z A. A. začasno omejijo tako, da potekajo samo pod nadzorom strokovnega delavca v prostorih pristojnega centra za socialno delo (v nadaljevanju: CSD), in sicer v trajanju ene ure tedensko. S sklepom I Z 2/2025 z dne 10. 2. 2025 je sodišče prve stopnje predlog zavrnilo z utemeljitvijo, da okoliščine, ki jih navaja predlagateljica, ne upravičujejo izdaje začasne odredbe za določitev stikov pod nadzorom oziroma da takšna oblika stikov ni ustrezna rešitev.

7. Pritožbeno sodišče je s sklepom IV Cp 295/2025 z dne 4. 3. 2025 pritožbi predlagateljice ugodilo, sklep razveljavilo in zadevo vrnilo v nov postopek, ker se se je strinjalo s pritožnico, da sodišče prve stopnje ni ocenilo vseh okoliščin oziroma obravnavalo vseh njenih trditev, s katerimi je utemeljevala izrek predlaganega ukrepa, in da bi moralo pridobiti mnenje CSD. Sodišče prve stopnje je v novem postopku pridobilo mnenje CSD in predlog za izdajo začasne odredbe s sklepom I Z 4/2025 z dne 9. 5. 2025 ponovno zavrnilo. Odločitev je oprlo tudi na mnenje CSD, iz katerega izhaja, da izvajanje stikov pod nadzorom v konkretni situaciji ni na mestu, saj ni ogroženosti otroka. Vročitev mnenja je odredilo šele skupaj z izpodbijanim sklepom.

8. Pritožbeno sodišče je s sklepom IV Cp 1244/2025 z dne 14. 7. 2025 pritožbi predlagateljice ponovno ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo.

9. V ponovljenem postopku je sodišče prve stopnje dne 13. 10. 2025 opravilo narok, na katerem je predlagateljica predlog za izdajo začasne odredbe z dne 6. 6. 2025 spremenila tako, da naj se pravica do stikov nasprotnega udeleženca z A. A. začasno omeji tako, da (le) stiki ob torkih in četrtkih, ki so določeni s sodno poravnavo IV P 301/2017, ne potekajo. Na naroku sta bila udeleženca tudi zaslišana.

10. Po tako dopolnjenem dokaznem postopku je sodišče prve stopnje tudi spremenjeni predlog za izdajo začasne odredbe zavrnilo. Ugotovilo je, da A. A. zaradi stikov z očetom ni ogrožena, sploh ne na ravni, kot se zahteva za izdajo začasne odredbe. Pritožbeno sodišče se s to oceno strinja in kot podlago za odgovor na pritožbene navedbe najprej povzema uveljavljena izhodišča za odločanje o začasnih odredbah v družinskih sporih.

11. Pogoj za izdajo začasne odredbe je z verjetnostjo izkazana ogroženost otroka (161. člen DZ). Otrok je ogrožen, če je zaradi ravnanja staršev ali svojih psihosocialnih težav utrpel ali je zelo verjetno, da bo utrpel škodo na telesnem ali duševnem zdravju in razvoju ali na premoženju (167. člen DZ). V tej luči je treba interpretirati verjetnost, da bo otrok brez posredovanja sodišča ogrožen. Začasna odredba se izda samo glede vprašanja, glede katerega je otrok ogrožen in izda se taka začasna odredba, da se ogroženost odpravi ali vsaj omili.

12. Naslednje pomembno izhodišče za odločanje o začasnih odredbah v družinskih sporih je restriktiven pristop, kar pomeni, da se začasne odredbe izdajo le izjemoma, če so interesi otroka tako akutno ogroženi, da ni mogoče čakati na zaključek postopka o glavni stvari; izdaja začasne odredbe je tako omejena na nujne primere, v katerih bi lahko prišlo do nepopravljive ali nesorazmerno težko popravljive škode.

13. Nadaljnja značilnost odločanja o začasnih odredbah je hitrost postopka in s tem povezan na stopnjo verjetnosti znižan dokazni standard, ki mu je podvržena tudi dokazna ocena.

Sodišču zato ni treba izvesti vseh dokazov, temveč le tiste, ki sodišču omogočajo razumno hitro dokazno oceno, ali je ogroženost tolikšna, da je z začasno odredbo treba nemudoma zavarovati korist otroka.

Praviloma se izvede "nezamudne" dokaze, zamudnih dokazov (kot na primer dokaz z izvedencem) pa v okviru samostojnega postopka izdaje začasne odredbe načeloma ni treba izvesti, temveč je to stvar postopka o glavni stvari.

14. Sodišče prve stopnje je po presoji pritožbenega sodišča v skladu s prej navedenimi izhodišči v zadostni meri raziskalo dejansko stanje, sprejelo glede na okoliščine konkretnega primera materialnopravno pravilno odločitev in tudi ni zagrešilo nobene od očitanih bistvenih kršitev določb postopka.

15. Najprej je treba zavrniti pritožbeni očitek, da izpodbijani sklep zaradi neupoštevanje metodološkega napotka iz 8. člena ZPP ne dosega standarda obrazloženosti in je zato obremenjen bistveno kršitvijo določb postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP- 1.

Sodišču se ni treba izrecno opredeliti do prav vsake navedbe ali stališča strank. Njegova naloga je, da navede zakonske, jasne in medsebojno skladne razloge o odločilnih dejstvih, odgovor na trditve in stališča strank je lahko tudi posreden. Kršitev po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP je podana le, če sodne odločbe objektivno

ni mogoče preizkusiti, za kar v obravnavanem primeru ne gre. Ne gre niti za primer, ko bi neupoštevanje metodološkega napotka iz 8. člena ZPP preraslo v prej omenjeno kršitev. Sodišče prve stopnje je izvedlo dovolj dokazov za odločitev o začasni odredbi (glej 13. točko tega sklepa), ki je tudi ustrezno obrazložena. Ni res, da je sodišče prve stopnje izvedlo le dokaze, ki podpirajo vnaprej sprejeto odločitev. Zvočnih posnetkov A. A. joka, kričanja in fizičnega upiranja ni bilo treba posebej oceniti, ker ti izvirajo iz obdobja od 6. 2. 2025 do 9. 5. 2025, sodišče prve stopnje pa je utemeljenost predloga za izdajo začasne odredbe pravilno presojalo v času odločanja o začasni odredbi z dne 13. 10. 2025, ko se je, kot bo razvidno iz nadaljnje obrazložitve, stanje umirilo.

16. Zaključek, da ni z verjetnostjo izkazano, da je A. A. ogrožena do te mere, da je treba del stikov ukiniti (točka 19 obrazložitve), je sodišče prve stopnje oprlo na mnenje CSD z dne 11. 12. 2025

, poročilo OŠ B. in izpovedbi udeležencev. Iz mnenja CSD, ki družino spremlja že daljše obdobje, v bistvenem izhaja, da sta starša že več let v konfliktnem odnosu, v katerega sta vpletla hčer kot orodje za prenos informacij oziroma se ne zmoreta dogovarjati v njeno korist. Konflikt negativno vpliva na hčer, ki je čustveno zmedena in razpeta med staršema. A. A. izpadi, jok, kričanje po vračanju s stika z očetom ter upiranje stikom, kot jih opisuje predlagateljica

, so po mnenju CSD lahko rezultat dolgotrajnega čustvenega napora, ki ga doživlja ob trčenju medsebojno nasprotujočih lojalnosti. Strokovni tim se je glede družinske problematike sestal v aprilu 2025 in zaznal, da je A. A. zelo naklonjena materi in zapisal, da je deklica zlita z materjo.

17. Pritožnica ostro nasprotuje uporabi pojma zlitost, ker po njenem mnenju CSD nima diagnostičnih kompetenc za uporabo tega kliničnega izraza. Pritožbeno sodišče meni, da je ta pritožbeni očitek neutemeljen. Mnenja in poročila CSD imajo v postopkih za varstvo koristi otroka posebno težo. Mnenje CSD ima bistvene značilnosti in strukturo izvedenskega mnenja, procesni položaj CSD je zaradi njegovega strokovnega znanja in izkušenj blizu položaja sodnega izvedenca.

Čeprav mnenje CSD nima kvalitete mnenja izvedenca klinične psihologije, strokovnim delavcem CSD ni mogoče odrekati sposobnosti, da glede na vse izkušnje, ki jih imajo kot udeleženci v številnih družinskih zadevah, pri otroku prepoznajo naklonjenost enemu od staršev in konflikten odnos med staršema, ki ga je zaznalo tudi sodišče prve stopnje.

18. Neutemeljen je tudi pritožbeni očitek, da je bila predlagateljici pravica do izjave o mnenju CSD z dne 10. 10. 2025 dana le navidezno, ker sodišče prve stopnje CSD ni vročilo vseh njenih pripomb in je imela na naroku dne 13. 10. 2025 le eno uro časa za pripravo pripomb. Pritožbeno sodišče ponovno poudarja, da gre za postopek za izdajo začasne odredbe, v katerem dokazni postopek temelji na standardu verjetnosti, poleg tega dokazni zaključek sodišča prve stopnje o neizpolnjenem standardu ogroženosti otroka ni oprt samo na mnenje CSD

, kot je poudarilo že sodišče prve stopnje v 22. točki obrazložitve. Na podlagi izpovedb pravdnih strank je namreč ugotovilo, da se je od začetka postopka (to je od predloga za izdajo začasne odredbe za stike pod nadzorom) do odločanja o spremenjenem predlogu za izdajo začasne odredbe stanje umirilo, da je izvajanje stikov boljše in da oče stikov več ne odpoveduje. Predlagateljica je zaslišana na naroku 13. 10. 2025 sama povedala, da A. A. zavračanje stikov ni več intenzivno

, opisovala je predvsem dogodke iz januarja in februarja 2025, glede aktualne ogroženosti A. A. pa povedala, da na enem od torkovih stikov A. A. ni naredila domače naloge, po drugem torkovem stiku pa je prišla domov jezna in frustrirana, ker je oče zahteval, da pred odhodom C. A.

poljubi, čeprav ji je slednja ves čas stika nagajala. Ta dva dogodka je predlagateljica opisovala tudi v sklopu predhodnega svetovanja na CSD dne 19. 9. 2025 v zvezi z očetovim predlogom za znižanje preživnine. Izpovedala je tudi, da je oče odpovedoval stike, da A. A. ni peljal na praznovanje rojstnih dni in tekmovanja, da v prvem in drugem razredu ni hodil na govorilne ure in da tedaj A. A. ni imela urejenih bralnih listov, problematizirala je tudi očetovo odsotnost od doma v času stikov.

19. Pritožba ne izpodbija dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje, da v zadnjem obdobju redkeje prihaja do odpovedi stikov, da se oče v letošnjem šolskem letu udeležuje govorilnih ur ter A. A. vozi na obšolske dejavnosti in praznovanja šolskih dni, ampak ponuja le lastno razlago, in sicer, da gre za ravnanja za potrebe sodnega postopka.

20. Tudi pritožbene navedbe, da je sklicevanje na poročilo OŠ B.

strokovno zgrešeno, ker je splošno znano, da so otroci v šoli lojalni staršem, da v strukturiranem okolju maskirajo svojo stisko, ki izbruhne šele pri primarnem skrbniku, predstavljajo le posplošeno predvidevanje pritožnice. Enako verjetno je, da gre za objektivna opažanja tretje osebe (kot je navedlo sodišče prve stopnje), ki nima nobenega interesa v tem postopku in je v vsakodnevnem stiku z A. A., saj je njena učiteljica.

21. Neutemeljen je pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje z zavrnitvijo pritožničinega očitka, da A. A. med stiki ne naredi domače naloge, razdelilo vlogi med starša tako, da je oče za zabavo in mati za obveznosti, s tem otroka dolgoročno obremenilo in ustvarilo notranji konflikt. Sodišče prve stopnje je v 12. točki obrazložitve zapisalo le, da ena neizdelana naloga v času stika pri očetu ne more predstavljati ogroženosti otroka

, s čimer se pritožbeno sodišče strinja in ne najde povezave te ugotovitve s pritožbenimi navedbami o delitvi vlog ipd.

22. Glede pritožbenih navedb, da sodišče izhaja iz toge predpostavke, da je vsak stik ne glede na kvaliteto otroku v korist in da bi moralo sodišče presojati, ali je zadnje predlagano zmanjšanje stikov A. A. v korist, pritožbeno sodišče pojasnjuje, da je namen začasne odredbe preprečitev akutne ogroženosti otroka ne pa določitev primernejšega ali celo optimalnega obsega stikov, ki bi bili otroku (še) v korist. Povedano še drugače, za izdajo začasne odredbe ne zadošča, da je odločitev otrokom v korist, sodišče mora ugotoviti njihovo ogroženost.

23. Na tem mestu je treba odgovoriti še na pritožbeni očitek, da bi sodišče moralo izvesti dokaz z izvedencem klinične psihologije, ki bi ugotovil ali gre za zlitost ali za A. A. utemeljeno zavračanje stikov. Kot izhaja iz 18. točke obrazložitve, se sodišče prve stopnje za izvedbo tega dokaza ni odločilo, ker se je stanje izboljšalo in se oče na stikih bolj angažira, pa tudi zato, ker se pritožnica z angažiranjem izvedenca ni strinjala. Pritožbena navedba, da je postavitvi nasprotovala le v kontekstu zavlačevanja postopka (in s tem povezan očitek manipulativnosti sodišča), je neutemeljena, saj iz prepisa zvočnega posnetka njenega zaslišanja

izhaja, "da ob vsem, kar je doživela na CSD, ne bi bila več za to, da ne verjame več v sistem, ki je v januarju ni zaščitil … " Poleg tega je, kot je bilo že poudarjeno v 13. točki tega sklepa, dokaz z izvedencem zamuden dokaz

, ki ga glede na značilnosti odločanja o začasnih odredbah (hitrost, začasnost, omejitve pri ugotavljanju dejanskega stanja) sodišču prve stopnje v tem postopku ni bilo treba izvesti, zlasti ne po spremembi predloga za izdajo začasne odredbe, po katerem naj se ukinejo le stiki med tednom, potekajo pa še naprej vsak drugi vikend. S takim predlogom zatrjevana akutna ogroženost A. A., tudi če bi bila ugotovljena (pa ni), ne bi bila ne odpravljena ne omiljena.

24. Ker pritožbene navedbe po obrazloženem niso utemeljene in ker višje sodišče ni ugotovilo nobene od kršitev, na katere po drugem odstavku 350. člena ZPP pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi z 42. členom ZNP-1 in 15. členom ZIZ).

25. Pritožnica sama krije stroške pritožbenega postopka.

Ki so od 6. 6. 2021 potekali med šolskim letom vsak torek po šoli; vsak četrtek, ko mu ne sledi vikend z očetom, po šoli s spanjem do naslednjega jutra; vsak drugi vikend od petka do nedelje; poleg tega pa še določen del praznikov in počitnic.

Ker se predlagateljica glede mnenja CSD ni mogla izjaviti pred izdajo izpodbijanega sklepa.

Glej sklep Ustavnega sodišča Up-498/08 z dne 15. 4. 2008.

Glej na primer sklep VSM III Cp 412/2025 z dne 3. 6. 2025 in v opombi 4 navedene druge odločbe.

Praviloma gre za formalen (procesni) preizkus razumljivosti odločbe.

V katerem so v bistvenem povzeta oziroma ponovljena vsa mnenja od začetka postopka, in sicer z dne 21. 2. 2025, 12. 3. 2025, 22. 4. 2025, 10. 10. 2025 ter zapisnik strokovnega tima pri CSD z dne 15. 4. 2025.

Iz mnenja CSD z dne 10. 10. 2025 izhaja, da A. A. pri nobenem od staršev ni ogrožena na način za poseg z začasno odredbo, da pa jo ogroža, da se starša ne zmoreta dogovarjati v njeno korist.

Da pa pri A. A. opaža nihanje razpoloženja, ko pride domov, je jezna in bi rada nekaj povedala, pa ne zna; vidi se njeno nezadovoljstvo oziroma neka stiska (prepis zvočnega posnetka zaslišanja, list. št. 126).

Nasprotni udeleženec je bil član ansambla in okteta, sodišče je verjelo njegovi prepričljivi izpovedbi, da je te dejavnosti opustil, pritožba temu ne nasprotuje.

Iz katerega izhaja, da A. A. z veseljem razlaga o dogodkih na stikih pri očetu, opisuje igro z obema sestricama, da je pestovala dojenčico; A. A. učiteljica tudi ne opaža nobenih razlik pri izpolnjevanju šolskih obveznosti.

Iz izpovedi pritožnice izhaja, da je res opisovala enkraten dogodek (prepis zvočnega posnetka zaslišanja, list. št. 124).

Zato je bolj primeren za morebiten postopek o glavni stvari (za spremembo stikov; osmi odstavek 141. člena DZ), ki ga predlagateljica ni uvedla.

Družinski zakonik (2017) - DZ  - člen 7, 7/1, 7/3, 141, 141/8, 157, 157/1, 157/2, 161

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.