VSL Sklep VI Cpg 56/2026
Sodna praksa višjih sodišč, 2026-02-27

sodne takse - predlog za oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodne takse - pogoji za oprostitev, odlog ali obročno plačilo taks na podlagi sodne odločbe - postopek prisilne poravnave - trditveno in dokazno breme - pritožbena novota

Oprostitev, odlog ali obročno plačilo takse je izjema od splošne obveznosti, zato je trditveno in dokazno breme o izpolnjevanju pogojev zanjo na stranki, ki jo uveljavlja.

Obveznost plačila sodne takse in insolventnost taksnega zavezanca se ne izključujeta. Postopek prisilne poravnave sicer res izkazuje slabo finančno stanje tožnice, vendar sam po sebi še ne utemeljuje taksne oprostitve, sicer bi že ZST-1 dejstvo insolventnosti stranke (ki je pogoj za začetek postopka prisilne poravnave) opredelil kot okoliščino, ki narekuje oprostitev plačila sodne takse, pa tega ni storil.

I. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

II. Tožnica sama nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnice za oprostitev, odlog oziroma obročno plačilo sodne takse.

2. Zoper sklep se pritožuje tožnica, ki uveljavlja vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena v zvezi s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in ugoditev njenemu predlogu za oprostitev oziroma odlog plačila sodne takse ter podredno razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nov postopek. Priglaša tudi stroške pritožbenega postopka.

4. V skladu z 11. členom Zakona o sodnih taksah (ZST-1) lahko sodišče stranko, ki je pravna oseba, glede plačila sodne takse za vloge, pri katerih je plačilo takse procesna predpostavka, delno oprosti plačila takse (v delu, ki presega 44 EUR), ji odloži plačilo ali dovoli obročno plačilo takse, če stranka nima sredstev za plačilo sodne takse in jih brez ogrožanja svoje dejavnosti tudi ne more zagotoviti oziroma jih ne more zagotoviti takoj. Pri odločitvi mora sodišče upoštevati finančno, premoženjsko in likvidnostno stanje stranke.

5. Zavrnjen predlog tožnice se nanaša na sodno takso za redni postopek. Sodišče prve stopnje ga je zavrnilo, ker je ocenilo, da takojšnje plačilo sodne takse ne bo ogrozilo njene dejavnosti. Presojo je oprlo na predložen izpis iz AJPES (ki izkazuje, da je imela tožnica v letu 2024 14.399.075,00 EUR sredstev, pozitivni kapital v višini 2.907.196,00 EUR, 19.206.215,00 EUR prihodkov, čisti dobiček v višini 506.900,00 EUR in bilančni dobiček 2.401.915,00 EUR) in okoliščino, da ima na transakcijskem računu pri Banki A. d. d. denarna sredstva v znesku 248,08 EUR, pri Banki B. d. d. denarna sredstva v znesku 13.416,47 EUR, za odprt transakcijski račun pri Banki C. pa sodišču ni posredovala podatkov. Ti razlogi sodišča prve stopnje se ne nanašajo le na zavrnitev primarnega predloga za taksno oprostitev, temveč tudi na zavrnitev podrednega predloga za odlog oziroma obročno plačilo sodne takse.

6. Ker je oprostitev, odlog ali obročno plačilo takse izjema od splošne obveznosti, je trditveno in dokazno breme o izpolnjevanju pogojev zanjo na stranki, ki jo uveljavlja (212. člen ZPP v zvezi s tretjim odstavkom 1. člena ZST-1). Ta mora ponuditi ustrezne trditve in dokaze glede premoženjskega, finančnega in likvidnostnega stanja, iz katerih izhaja, da nima sredstev za plačilo takse in jih tudi ne more priskrbeti brez ogrožanja svoje dejavnosti. Če razpolaga s kakršnimkoli premoženjem, mora tudi konkretno trditi in izkazati, da ga ne more porabiti ali unovčiti zaradi plačila takse in zakaj ne.

7. Tožnica tega bremena ni zmogla. Pred sodiščem prve stopnje namreč ni podala konkretnih trditev o tem, zakaj ne more unovčiti kateregakoli premoženja vsaj do višine sodne takse oziroma zakaj le-te ne more plačati iz prilivov, ki jih dobiva na transakcijske račune. Že sodišče prve stopnje ji je pravilno pojasnilo, da je v predlogu le (pavšalno in neizkazano) trdila, da sredstva nujno potrebuje za redno poslovanje, s plačilom sodne takse pa naj bi bila njena dejavnost resno ogrožena, ker je njeno premoženjsko, finančno in likvidnostno stanje takšno, da finančne obremenitve presegajo njene trenutne zmožnosti. Konkretnejših trditev tožnica ni podala, zato ni zadostila svojemu trditvenemu bremenu. Sodišče prve stopnje ji je tudi pravilno pojasnilo, da ni navedla, zakaj ne bi mogla za plačilo sodne takse unovčiti 7.525.385,00 EUR kratkoročnih poslovnih terjatev ali kratkoročnih aktivnih časovnih razmejitev v višini 2.697.914,00 EUR. Tožnica šele v pritožbi pojasnjuje, zakaj naj bi bile to nelikvidne postavke oziroma knjigovodsko izkazane postavke, ki po svoji naravi niso likvidna sredstva, ki bi jih lahko uporabila za plačilo sodnih taks. Ker ni izkazala, da teh trditev brez svoje krivde ni mogla navesti že v postopku pred sodiščem prve stopnje, so nedovoljena pritožbena novota (prvi odstavek 337. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP). Ker jih višje sodišče ne sme upoštevati, tožnica s takšnimi pritožbenimi izvajanji ne more biti uspešna.

8. Glede pritožbenega očitka, da je tožnica v postopku prisilne poravnave, višje sodišče pojasnjuje, da se obveznost plačila sodne takse in insolventnost taksnega zavezanca ne izključujeta. Postopek prisilne poravnave sicer res izkazuje slabo finančno stanje tožnice, vendar sam po sebi še ne utemeljuje taksne oprostitve, sicer bi že ZST-1 dejstvo insolventnosti stranke (ki je pogoj za začetek postopka prisilne poravnave) opredelil kot okoliščino, ki narekuje oprostitev plačila sodne takse, pa tega ni storil (10. člen ZST-1). Postopek prisilne poravnave se je začel pred nastankom tožničine taksne obveznosti v tem postopku, zato začetek postopka prisilne poravnave na obseg taksne obveznosti ne vpliva, ker ne gre za terjatev, za katero učinkuje začetek postopka prisilne poravnave (prvi odstavek 160. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju – ZFPPIPP).

9. Zgolj dejstvo, da je tožnica v postopku prisilne poravnave, torej še ne pomeni, da sodne takse ne more plačati oziroma da je ne more plačati takoj in v celoti, brez ogrožanja svoje dejavnosti, zlasti glede na ugotovljeno stanje na transakcijskih računih in podatke iz bilance stanja. Pritožnica sodišču ne more očitati neupoštevanja okoliščin, s katerimi ga v predlogu ni seznanila. V predlogu se je namreč sklicevala zgolj na dejstvo, da je v postopku prisilne poravnave, bilanca stanja z dne 31. 12. 2014 pa potrjuje njeno nelikvidnost, zaradi katere ni sposobna tekoče poravnavati zapadlih obveznosti. Navedeno ne zadošča, saj je bilo, kot že rečeno, na njej trditveno breme glede tistih dejstev, ki bi omogočala presojo nezmožnosti plačila sodne takse brez ogrožanja njene dejavnosti. Tožnica pa v predlogu za oprostitev plačila sodne takse ni niti pojasnila niti izkazala, za kakšne stroške in v kakšni višini potrebuje denarna sredstva za svoje delovanje v okviru njenih rednih poslov v teku postopka prisilne poravnave (prvi odstavek 151. člena v zvezi s 34. členom ZFPPIPP). Določena pojasnila glede razpolaganja s sredstvi v okviru finančnega prestrukturiranja in vpliva dodatnih odlivov denarnih sredstev na njegovo uspešnost, je tožnica podala šele v pritožbi. Ker ni izkazala, da teh trditev brez svoje krivde ni mogla navesti že v postopku pred sodiščem prve stopnje, so nedovoljena pritožbena novota (prvi odstavek 337. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP).

10. Pritožbene navedbe so glede na navedene razloge neutemeljene. Ker pritožbeno sodišče tudi ni zasledilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP), je pritožbo zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

11. Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama nosi svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 212, 337, 337/1

Zakon o sodnih taksah (2008) - ZST-1  - člen 1, 1/3, 10, 11

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 34, 151, 151/1, 160, 160/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.