VSC Sklep I Kp 1046/2024
Sodna praksa višjih sodišč, 2024-03-12

dr. Saša Kmet (preds.), Branko Aubreht (poroč.), Barbara Žumer Kunc

pripor - zagovornik po uradni dolžnosti - oprava procesnega dejanja

Glede na to, da je sklep o razrešitvi zagovornika po uradni dolžnosti konstitutivne narave in kot tak učinkuje z dnem izdaje oziroma ne glede na to, kdaj je bil postavljenemu zagovorniku vročen, zagovornik odvetnik B. B. od izdaje sklepa o razrešitvi ni imel več podlage za opravljanje dolžnosti zagovornika po uradni dolžnosti, zato v času vložitve obravnavane pritožbe ni bil več upravičenec za opravo tega procesnega dejanja.

I. Pritožba zagovornika odvetnika A. A. se zavrne kot neutemeljena.

II. Pritožba zagovornika odvetnika B. B. se zavrže kot nedovoljena.

1. S pritožbeno izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zoper obdolženega C. C. tekom preiskave podaljšalo pripor za dva meseca iz pripornih razlogov begosumnosti in ponovitvene nevarnosti po 1. in 3. točki prvega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP).

2. Zoper sklep sta se pritožila, dne 14. 2. 2024 odvetnik B. B. in dne 4. 3. 2024 odvetnik A. A. Oba pritožnika uveljavljata pritožbeni razlog bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Ob tem ko se prvi pritožnik zavzema za razveljavitev izpodbijanega sklepa, se drugi pritožnik zavzema za spremembo izpodbijanega sklepa tako, da se pripor ne podaljša, temveč odpravi.

3. Pritožba odvetnika B. B. ni dovoljena, pritožba odvetnika A. A. pa ni utemeljena.

4. Na podlagi sklepa preiskovalnega sodnika z dne 12. 2. 2024, opr. št. III Kpr 1046/2024 je bil odvetnik B. B., ki je bil obdolžencu za zagovornika postavljen s sklepom št. Su 11/2020 z dne 6. 1. 2024, razrešen funkcije zagovornika po uradni dolžnosti. Kljub temu je zagovornik dne 14. 2. 2024 vložil pritožbo. Glede na to, da je sklep o razrešitvi zagovornika po uradni dolžnosti konstitutivne narave in kot tak učinkuje z dnem izdaje, oziroma ne glede na to, kdaj je bil postavljenemu zagovorniku vročen

, zagovornik odvetnik B. B. od izdaje sklepa o razrešitvi ni imel več podlage za opravljanje dolžnosti zagovornika po uradni dolžnosti, zato v času vložitve obravnavane pritožbe ni bil več upravičenec za opravo tega procesnega dejanja.

5. Glede na navedeno, je moralo pritožbeno sodišče takšno pritožbo zavreči kot nedovoljeno, saj je ugotovilo, da jo je podala oseba, ki nima (več) pravice do pritožbe. Odločitev v tem delu temelji na določilu 390. člena ZKP, pač glede na to, da pritožbe ni zavrglo že sodišče prve stopnje v skladu z določilom drugega odstavka 375. člena ZKP.

6. Zagovornik odvetnik A. A. problematizira le zaključek sodišča prve stopnje glede utemeljenosti suma. A kot bo pojasnjeno v nadaljevanju, neutemeljeno.

7. Pritožba se ne dotika zaključka sodišča prve stopnje o tem, da je v objektivnem pogledu podan utemeljen sum storitve obdolžencu očitanega kaznivega dejanja, torej se ne dotika objektivnih okoliščin samega kaznivega dejanja. Problematizira le to, da obdolženec ni vedel, da se tujci ne smejo gibati po Sloveniji in trdi, da je dejansko delal samo uslugo prijatelju, za kar pa ni dobil nobenega plačila in da tudi ni vedel, da nameravajo tujci ilegalno vstopiti v Avstrijo. Dokončno odgovor na vprašanje danosti subjektivnega odnosa obdolženca do storjenega kaznivega dejanja bo lahko dalo le sodišče po opravljeni glavni obravnavi, v kolikor bo zoper obdolženca vložena obtožnica. Že v tej fazi kazenskega postopka, ko se operira zgolj z utemeljenim sumom pa je moč zaključiti, da je ta podan tudi v subjektivnem pogledu. Ob pritožbeno neproblematiziranih objektivnih okoliščinah storitve obdolžencu očitanega kaznivega dejanja, je glede na mesto, kjer naj bi obdolženec pobral tujce, glede na način, kako naj bi jih prevažal, ko naj bi jih v avto sprejel pred azilnim domom in potem šest tujcev prevažal v osebnem avtomobilu po Republiki Sloveniji proti neobljudenem mejnemu prehodu z Avstrijo, Pavličevo sedlo, je moč tudi po sodbi pritožbenega sodišča, ob razumnih razlogih sodišča prve stopnje glede utemeljenosti suma, zaključiti, da je podana večja verjetnost, da je obdolženec vedel, da tendenciozno prevaža ilegalne migrante nezakonito preko ozemlja Republike Slovenije proti Avstriji, kot pa da tega ne bi vedel. Izkaže se tako, da je utemeljen sum storitve obdolžencu očitanega kaznivega dejanja izkazan tako v objektivnem, kot tudi v subjektivnem pogledu in da pritožba tako ne more biti uspešna.

8. Glede na navedeno, ko pa se pritožba ne dotika pripornih razlogov, ugotovljenih po sodišču prve stopnje ter sorazmernosti in neogibne potrebnosti pripora, je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno, ob hkratni ugotoviti, da se sodišču prve stopnje tudi ni primerila nobena od uradoma upoštevnih kršitev. Pravno podlago za zavrnitev te pritožbe daje določilo tretjega odstavka 402. člena ZKP.

9. Če bo za obdolženca nastopila dolžnost plačila stroškov kazenskega postopka, bo sodno takso za zavrnitev te pritožbe zoper sklep o podaljšanju pripora, po pravnomočnosti sodbe, odmerilo sodišče prve stopnje.

Primerjaj sklep Vrhovnega sodišča RS XI Ips 33/2009 in I Ips 232/2000.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 201, 375, 390

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.