VSL Sklep I Cp 621/2022
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-05-26

Majda Lušina (preds.), mag. Gordana Ristin (poroč.), Gregor Špajzer

motenje posesti - soposest - odvzem posesti - zamenjava ključavnice - posest ključev - izročitev ključev - bivanje v stanovanju - soglasje - prepoved vstopa - opravljanje dejavnosti - klet

Ker sta se pravdni stranki pred CSD dogovorili, da toženka uredi poslovne prostore v kletnem stanovanju, njuna poslovna dejavnost pa je konkurenčna, je sodišče pravilno sklepalo, da je v okviru tega dogovora tudi dopustna zamenjava ključavnice na teh poslovnih prostorih.

I. Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je vzelo na znanje delni umik tožbe (I. točka izreka) in v tem delu postopek ustavilo. V preostalem delu je tožbeni zahtevek tožeče stranke, ki je zahtevala vzpostavitev prejšnjega stanja kletnega stanovanja v hiši pravdnih strank tako, da mu toženka izroči ključe od nove ključavnice, vrne v stanovanje predmete tožeče stranke in se vzdrži takih in podobnih ravnanj, zavrnilo. Tožniku je naložilo plačilo pravdnih stroškov.

2. Proti delu sklepa, kjer je tožbeni zahtevek zavrnjen, vlaga pritožbo tožeča stranka. Poudarja razliko med motenjem posesti in odvzemom posesti. Toženka je zamenjala ključavnico in to pomeni odvzem posesti, odstranitev predmetov pa predstavlja motenje posesti. Odvzem posesti je najbolj grob poseg v posest. Zakon loči način, s katerim se lahko pride do zakonite spremembe izvajanja posesti in to je soglasje in način, s katerim zakonito se pride do prenehanja posesti. Gre za razlikovanje in za prenehanje posesti veljajo strožji pogoji. Ni možna razlaga, da se lahko pride do izgube posesti s soglasjem. Sodišče bi moralo ugotavljati, ali je tožnik nehal izvrševati dejansko oblast nad stvarjo po 30. členu in ne 35. členu SPZ. Zgolj to, da je povedal, da si lahko toženka uredi pisarno, ne pomeni, da je nehal izvrševati oblast nad stvarjo. Toženka je potrebovala soglasje za spremembo do tedanjega načina izvrševanja soposesti. Dolžna je bila povedati, kako si predstavlja ureditev pisarne, če je želela soglasje in kakšen bo dostop do teh prostorov. Riziko nejasnosti nosi toženka in ne tožnik. Ob upoštevanju analogije 15. in 18. člen OZ in dejstva, da je za dovoljenje vprašala toženka, tožnik pa se je strinjal, mora pomeniti soglasje volj za spremembo, ki bo nastala. Tožnik pa se je le strinjal, da toženka uredi pisarno v spornem stanovanju, kjer prej pisarne ni bilo in nič več. Ni se strinjal z lokacijo te pisarne in ne z odstranitvijo predmetov. Možno je govoriti o nesporazumu. Sodišče meni, da je zamenjana ključavnica bila dovoljena zaradi konkurenčne dejavnosti. Najprej je toženka želela urediti pisarno v nadstropju in očitno je ni motilo, da bi tožnik imel dostop do pisarne. Sedaj sodišče daje preveliko težo trditvi, da gre za konkurenčno dejavnost med njima. Toženka priznava, da je predmete odstranila iz spalnice, po drugi strani pa spalnico označuje kot neprimerno za pisarno. Tožnik jo je nemudoma pozval na vračilo ključev, toženka pa je sporočila, da ne komunicirata. Poziv je pomemben, ker kaže na izjavo volje toženca v izjavi na CSD, ki ni bila v tem, da dovoli menjavo ključavnice in kaže na razumevanje te izjave, saj bi v nasprotnem primeru toženka drugače odreagirala na SMS. Tožnik se ni opredeljeval do trditev, ki za ta spor niso pomembne, da namešča prisluškovalne naprave in podobno. Gre za očitno neresnične trditve, ki pa so očitno vplivale na sodišče.

3. Na vročeno pritožbo je odgovorila tožena stranka in predlaga zavrnitev.

5. Pritožba predvsem poudari, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo razlike med motenjem in odvzemom posesti in s tem ni pravilno uporabilo 35. člena SPZ. Meni, da je v konkretnem primeru z zamenjavo ključavnice toženka tožniku odvzela posest in da 35. člen ne govori o odvzemu posesti in ne nudi pravne podlage za zavrnitev tožbenega zahtevka.

6. 32. člen SPZ ureja spor zaradi motenja posesti. Pojem motenja po zakonu že obsega tako „motenje posesti“ kot „odvzem posesti“. Zato je treba tudi primer zamenjave ključavnice presojati po določbah 32. in naslednjih členov SPZ. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da sta pravdni stranki še v isti hiši in da sta pred dogovorom na CSD imeli soposest na spornih kletnih prostorih. Pred dogovorom oziroma zamenjavo ključavnice, pa je nesporno v stanovanju bival A. A., sin, ki se je izselil. Do spremembe uporabe kletnega stanovanja je prišlo na podlagi dogovora pravdnih strank na CSD. Tožnik tudi v pritožbi priznava, da se je na sestanku pred CSD opredelil, da si toženka v kletnem stanovanju lahko uredi pisarno. Na sestanku je najprej toženka predlagala, da bi uredila pisarno, ki je že urejena in se nahaja v „tožnikovem nadstropju“ v hiši, tožnik pa je to odklonil in ji predlagal, naj si pisarno uredi v svojih prostorih „(zgornjih)“ ali spodaj v sinovem stanovanju. Gre torej za ureditev pisarne v dogovoru med pravdnima strankama. Ravnanje toženke tako ni bilo samovoljno in torej manjka element, ki je potreben za izpolnitev pravnega standarda motenja posesti. Za tožnika je predvsem sporna zamenjava ključavnice, saj trdi, da tega dovoljenja ni dal. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da dogovor na CSD ni bil zapisan, ampak je sklenjen ustno. Tudi takšen dogovor je veljaven. Gre le za vprašanje, kaj sta si pravdni stranki pri tem dogovoru predstavljali, ko gre za zamenjavo ključavnice oziroma izključitev dostopa tožnika do kletnega stanovanja. Če bi šlo za samovoljno zamenjavo ključavnice in s tem izključitev soposesti, je treba ugotavljati, ali je motilec s tem samovoljno spremenil dotedanji način izvrševanja posesti

. Pritožba trdi, da ta dogovor mora biti jasen in da ni mogoče sklepati o vsebini dogovora v zvezi s ključavnico tako, da je bilo jasno, da bo dostop do pisarne omejen. Pritožbeno sodišče na to odgovarja, da je na zaslišanju tožnik povedal, da ga pisarna sama po sebi niti ne moti, da pa je problem, da toženka v njej opravlja konkurenčno dejavnost. Sodišče prve stopnje je tako pravilno sklepalo, da v takšnih odnosih, kot sta pravdni stranki (ko govorita o „svojih prostorih“, tožnikovo nadstropje in spodnjih prostorih), dovoljenje za ureditev pisarne vključuje tudi preprečitev dostopa z zamenjavo ključavnice. Ko je tožnik dal jasno soglasje, da si lahko toženka uredi v kletnem stanovanju pisarno, je s tem soglašal, da nima dostopa do njene pisarne in v takih pogojih zamenjava ključavnice ni samovoljno ravnanje. Pritožnik tudi v pritožbi ne pojasni, zakaj bi rabil ključe glede na spremembo kletnega stanovanja v pisarno.

7. Pritožba trdi, da bi to soglasje moralo biti bolj jasno in da ga toženka ni dokazala. Nato je treba odgovoriti, da sta se očitno na CSD dogovarjala o ureditvi pisarne toženke in soglašala, da je to v kletnih prostorih. Toženka je najprej želela pisarno urediti drugje, vendar tožnik s tem ni soglašal. Tako izjavljena volja je zadosti, da vključi tudi pojem preprečitev dostopa do toženkine pisarne. Tožnik pred motitvenim dejanjem ni imel dostopa do toženkine pisarne, saj si jo je šele uredila na podlagi dogovora, zato ni pravilna primerjava izvrševanja soposesti, kot jo prikaže tožnik v pritožbi in sicer, da je imel prost dostop do kletnega stanovanja, ko se je sin izselil. Gre za spremenjeno stanje in zato je težko operirati s pojmom prejšnja soposest na spornem stanovanju. Izjava volj se je nanašala na ureditev pisarne, ko si zakonca v dejavnosti konkurirata. Zato je preprečitev vstopa bila normalna (18. člen OZ).

8. Zmotno meni pritožba, da sodišče ni upoštevalo, da je z zamenjavo ključavnice odvzeta soposest. Sodišče je to pravilno upoštevalo in pravilno citiralo materialno pravno podlago. Sodišče je pravilno razlagalo tožnikovo soglasje volje skozi dejstvo, da sta obe pravdni stranki izpovedali, da je bil dosežen dogovor, da si toženka uredi poslovni prostor v kletnem stanovanju. Sodišče je pravilno presojalo dejstvo, da imata sedaj pravdni stranki vsaka svojo dejavnost oziroma podjetje, ki pa je konkurenčna. To dejstvo je tudi očitno vplivalo v ločitev pisarne in s tem tudi do zamenjave ključavnice. Za pritožbo je še pomembno, da je po zamenjavi ključavnice tožnik poslal poziv, da mu toženka izroči ključe. Vendar to dejstvo še ne dokazuje, da je bil dogovor o izključitvi posesti tožnik na poslovnih prostorih toženke drugačen. Očitno si je tožnik nato premislil. Sodišče prve stopnje v sklepu ni posebej izpostavilo toženkine izpovedbe v delu, ko je trdila, da je tožnik nastavil prisluškovalno napravo in kamere in ji ne dovoli zasebnosti, tako zasebno kot poslovno. Pritožba meni, da je ta izjava vplivala na sodišče. Tožnik trdi, da se do te izjave ni opredelil zato, ker ni pravno pomembna. Ker je sodišče prve stopnje naredilo dokazno oceno z zaslišanjem obeh strank in zlasti oprlo svojo odločitev na tisti del izpovedbe, ki je med njima skladen (dogovor pri CSD o poslovnem prostoru), te pritožbene trditve ne morejo spremeniti odločitve v tej zadevi. Glede ostalih predmetov, ki so predmet spora, pa se pritožba očitno strinja s sklepom sodišča prve stopnje, saj posebej teh ugotovitev ne obrazloži.

9. Ker je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo absolutno bistvenih kršitev določb ZPP, na katero pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje (353. člen ZPP). Izrek o stroških temelji na določbi 165. in 154. člena ZPP. Pritožnik s pritožbo ni uspel, navedbe iz odgovora na pritožbo pa niso pripomogle k rešitvi zadeve.

Primerjaj R. Vrenčur, Komentar Stvarnopravnega zakonika, stran 210.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 30, 32, 35

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 15, 18

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.