VSL Sodba I Cp 257/2020
Sodna praksa višjih sodišč, 2020-06-17

Mojca Hribernik (preds.), Majda Irt (poroč.), Suzana Ivanič Lovrin

varstvo služnostne pravice - konfesorna tožba - pravica do nujne poti - omejitev pravice - prepoved vznemirjanja - motilno dejanje - izvrševanje lastninske pravice - izvrševanje služnosti - omejen in otežen dostop - postavitev vrat na služnostno pot - parkiranje - dostop do javne ceste - nujnost dostopa preko sosednje nepremičnine - dopustnost posega - namen škodovati - uveljavljanje absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka

Toženec z namestitvijo vrat s ključavnico (in poskusom vročitve ključev tožniku, ki jih je zavrnil) svoje lastninske pravice ni izvrševal na način, da je tožniku preprečil ali bistveno otežil izvrševanje pravice nujne poti. Odklepanje/zaklepanje in odpiranje/zapiranje vrat na nujni poti za tožnika ne predstavlja take obremenitve, da bi bil upravičen do varstva na podlagi konfesorne tožbe. Nasutje peska in parkiranje na trasi nujne poti pa je ravnanje, ki predstavlja nedopusten poseg v izvrševanje tožnikovih služnostnih upravičenj.

I. Pritožbi se zavrneta in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu potrdi.

II. Pravdni stranki sami nosita stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z odločbo (sklepom in sodbo) (1) dopustilo spremembo tožbe z dne 11. 2. 2019 (točka I izreka), (2) zavrglo tožbo glede tožbenega zahtevka na ugotovitev, da je toženec posegel v pravico nujne poti vožnje motornih vozil do nosilnosti 7 ton in pešpoti 3 metrov preko njemu lastnih parcel 2263/8 (34 m2) in 2263/9 (36 m2), obe k.o. X, in sicer na način, - da je v obdobju od 1. do 15. 4. 2018 tožniku in članom tožnikove družine omejeval pravico nujne poti tako, da je na trasi nujne poti igral nogomet, oziroma da je po njegovih navodilih nogomet igral njegov sin M. M., - da je 18. 9. 2018 na traso nujne poti nasul velik kup peska ter s tem tožniku in članom tožnikove družine onemogočil njeno uporabo, - in da je 14. 1. 2019 na nujni poti parkiral svoje osebno vozilo znamke Kia, z reg. oznako LJ 00-000, ter s tem onemogočil rabo nujne poti (točka II izreka), (3) zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim se tožencu prepoveduje vsakršno poseganje v pravico nujne poti vožnje motornih vozil do nosilnosti 7 ton in pešpoti v širini 3 metrov preko njemu lastnih parcel 2263/8 (34 m2) in 2263/9 (36 m2), obe k.o. X, ter nalaga odstranitev vrat in betonskih nosilcev z nujne poti (točka III izreka), (4) delno ugodilo tožbenemu zahtevku, s katerim se tožencu nalaga, da se v prihodnje vzdrži določenih ravnanj, in sicer parkiranja vozil in odlaganja gradbenega materiala na trasi nujne poti (točka IV izreka), (5) zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim se tožencu prepoveduje igranje nogometa na nujni poti (točka V izreka) ter (6) odločilo, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka (točka VI izreka).

2. Sodbo izpodbijata obe pravdni stranki (tožnik točki III in VI izreka, toženec pa točki IV in VI izreka), in sicer iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Pritožbenemu sodišču predlagata, da njuni pritožbi ugodi in sodbo v izpodbijanem delu ustrezno spremeni, oziroma podredno, jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Tožnik meni, da je zaradi nasprotja med III. in IV. točko izreka podan pritožbeni razlog po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Napačna je presoja sodišča, da namestitev vrat na nujni poti za tožnika ne pomeni bistveno oteženega dostopa do njegove nepremičnine. Ne gre zgolj za nekoliko povečan napor pri odpiranju in odklepanju vrat. Vrata predstavljajo oviro, zaradi katere je znatno oteženo izvajanje pravice nujne poti. Tožnik in njegov sin morata ustaviti avto neposredno na prometni poti (kar ni varna ustavitev), nato pa izstopiti, odkleniti obešanko, odpreti vrata, zapeljati na nujno pot ter ponoviti vsa opravila v nasprotnem vrstnem redu. Ni nepomembno, da nujna pot vodi do tožnikove hiše, za potrebe katere (oziroma za potrebe njenih stanovalcev) je nujna dnevna dostava (živil, čistil, toaletno-sanitetnega materiala) in redno odnašanje odpadkov. Druge osebe, ki uporabljajo nujno pot (za potrebe dostave, intervencijska vozila), tožnika ne morejo obvestiti o prihodu (na betonskih nosilcih vrat ni zvonca). Sodišče ni upoštevalo, da je gospodujoča nepremičnina družinska stanovanjska hiša, katere koristi od nujne poti so se bistveno zmanjšale. Toženec, ki ne živi v hiši, stoječi na parceli 2263/8 (v njej živijo ljudje brez otrok), je z namestitvijo vrat na uvoz nujne poti želel le škodovati in nagajati tožniku. Toženec je izkoristil svoja lastninska upravičenja (odstranil je ograjo, ki je več kot 10 let tekla vzdolž služnostne poti, namestil je vrata), s tem pa je tožniku in njegovi družini otežil uporabo družinske hiše, oziroma jim povzročil škodo. Razlog za nižjo frekvenco rabe nujne poti je izključno v dejstvu, da je toženec tožniku z vrati omejil pot, nad katero je tudi namestil kamere, ki beležijo vsak premik družine tožnika in njegovih obiskovalcev.

4. Toženec sodišču očita, da je napačno ugotovilo dejansko stanje glede parkiranja in nasutja gradbenega materiala. Če je izpovedbe toženca in njegovih prič ocenilo za skladne, bi jih moralo upoštevati v celoti. Toženec je izpovedal, da je na traso nujne poti nasul pesek izključno zaradi vzdrževanja nujne poti. Iz izpovedb izhaja, da je toženec pesek razgrabil takoj zatem, ko je bil pripeljan. Tožnik ni dokazal, da je toženec pesek odstranil šele po posredovanju policije. Gradbeni material, naveden v izreku sodbe, je bistveno širši pojem od peska. Toženec je pojasnil, da je pustil svoje vozilo na trasi nujne poti izključno zato, da je šel tožnika pozvat, naj z nujne poti umakne svoje vozilo. Napačna je presoja sodišča o nedokazanosti, da tožnik in njegovi družinski člani parkirajo vozila na trasi nujne poti. Tožnik nujne poti ne uporablja, kar pomeni, da nima pravnega interesa za prepovedni zahtevek. Ker je toženec v pravdi v pretežni meri uspel (uspel ni zgolj glede zanemarljivega dela tožbenega zahtevka), bi mu moral tožnik povrniti vse stroške postopka.

5. Pravdni stranki v odgovoru na pritožbo predlagata zavrnitev pritožbe nasprotnika v pravdi.

7. Tožnik uveljavlja varstvo služnostne pravice (nujne poti) pred neupravičenim vznemirjanjem. Zatrjuje, da je toženec z motilnimi ravnanji (z namestitvijo vrat na služeči nepremičnini ter z nasutjem peska, parkiranjem vozila in igranjem nogometa na trasi nujne poti) na nedopusten način posegel v izvrševanje njegove pravice nujne poti.

8. Materialnopravna podlaga za odločanje je v določbi 212. člena Stvarnopravnega zakonika (SPZ), ki daje služnostnemu upravičencu pravico do tožbe, s katero lahko od tistega, ki ga neutemeljeno moti pri izvrševanju služnosti, zahteva, da preprečevanje oziroma motenje preneha. Za konfesorno tožbo se smiselno uporablja določba prvega odstavka 99. člena SPZ (drugi odstavek 212. člena SPZ), na podlagi katere je poleg prenehanja vznemirjenja mogoče zahtevati tudi prepoved bodočega vznemirjenja.

9. Neutemeljen je tožnikov pritožbeni očitek, da je izpodbijana sodba obremenjena s kršitvijo po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Iz točk III, IV in V izreka izpodbijane sodbe povsem jasno izhaja, v katerem delu je sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek na prenehanje poseganja v tožnikovo pravico nujne poti in na prepoved bodočih motilnih ravnanj zavrnilo (glede odstranitve vrat z betonskimi nosilci ter prepovedi igranja nogometa na trasi nujne poti) in v katerem delu mu je ugodilo (glede prepovedi parkiranja in odlaganja gradbenega materiala na trasi nujne poti). Sodišče prve stopnje je z ugodilnim delom sodbe tožencu prepovedalo konkretna ravnanja (IV točka izreka), zato zaradi zapisa v obeh (v III in IV) točkah izreka, da se je toženec dolžan vzdržati vseh ravnanj, s katerimi bi oviral izvajanje pravice nujne poti, izrek kot celota ni nerazumljiv.

10. Izpodbijana sodba temelji na naslednjih, bodisi neprerekanih bodisi v dokaznem postopku ugotovljenih dejstvih:

- s pravnomočno sodno odločbo je bila za potrebe dostopa do tožnikove nepremičnine (parcela 2263/206, k.o. X), na kateri stoji stanovanjska hiša, za vožnjo motornih vozil do nosilnosti 7 ton in pešpot v širini 3 m ustanovljena nujna pot preko toženčevih nepremičnin (parceli 2263/8 in 2263/9, obe k.o. ...).

- toženec je na stiku parcele 2263/9, k.o. X z javno cesto postavil nosilna stebra in vrata. Tožnik in njegovi družinski člani kljub toženčevim prošnjam vrat niso zapirali (celo namerno so jih odpirali), zato je toženec nanje namestil ključavnico in jih zaklenil. Ključ nameščene ključavnice je poskušal izročiti tožniku (preko njegove pooblaščenke in neposredno), ki pa ga ni želel sprejeti.

- toženec je vrata (ograjo) postavil predvsem zaradi varnostnih razlogov (želel je preprečiti vožnjo oziroma obračanje vozil po svoji nepremičnini s strani tretjih oseb, posebej zato, ker se na dvorišču pogosto igrajo otroci). Na trasi nujne poti je toženec igral nogomet, na njej je tudi parkiral svoje vozilo in nasul kup peska.

11. Materialnopravno pravilno je stališče sodišča prve stopnje, da vsaka sprememba v dotedanjem načinu izvrševanja še ne predstavlja protipravnega posega, ki bi utemeljeval sodno varstvo, oziroma, da je takšen poseg le ravnanje, ki služnostnemu upravičencu bodisi preprečuje bodisi ga bistveno ovira pri izvrševanju služnosti nujne poti.

Takšno stališče ima podlago v enakovrednosti obeh stvarnih pravic - lastninske pravice na služeči nepremičnini in pravice nujne poti. Nujna pot je omejitev lastninske pravice lastnika služeče nepremičnine v obliki posebne stvarne služnosti, katere namen je predvsem v omogočanju (lažjega) izvrševanja lastninske pravice na gospodujoči nepremičnini. Nujna pot je ustanovljena zaradi nujnosti (z njo se gospodujočemu zemljišču zagotovi dostop do javne ceste),

ne zaradi (večjega) udobja. Glede na tožbeno trditveno podlago in upoštevajoč navedeni materialnopravni okvir je moralo sodišče prve stopnje v zvezi z očitano namestitvijo vrat s ključavnico presojati, (1) ali je toženec s svojim ravnanjem zlorabil lastninsko pravico (ali je vrata namestil izključno s šikanoznim namenom, torej z namenom, da tožniku onemogoči/oteži izvrševanje pravice nujne poti),

in (2) ali gre za prekomeren (in s tem protipraven) poseg (poseg, ki tožniku onemogoča oziroma bistveno otežuje izvrševanje pravice nujne poti).

12. Tožnikova pritožba ne vzbudi dvoma v pravilnost dokazne ocene, da so bili toženčevi razlogi za namestitev vrat oziroma ograje utemeljeni (torej da toženec ni imel namena škodovati tožniku), prav tako ne v pravilnost materialnopravne presoje, da toženec s svojim ravnanjem tožnika ni protipravno vznemirjal pri izvrševanju njegove pravice nujne poti. Nujna pot upravičencu ne omogoča izvrševanja pravice na zanj najbolj ugoden/udoben način, temveč na način, skladen z namenom, zaradi katerega se nujna pot ustanovi (dostop do javne ceste). Upravičencu tudi ni zagotovljen nespremenjeni način izvrševanja pravice. Tako v fazi odločanja o (vrsti, poteku, obseg) nujni poti kot tudi v fazi izvrševanja te pravice je pomembno, da nujna pot za služeče zemljišče (in za lastnika tega zemljišča) predstavlja čim manjšo obremenitev.

Prepoved vsakršnih posegov na zemljišču, ki je del nujne poti (tudi posegov, ki se izvajajo z namenom običajnega urejanja nepremičnin ali/in varovanja oseb in premoženja), bi lastninsko pravico služnostnega zavezanca povsem izvotlila. Ob predpostavkah, da ima gospodujoča nepremičnina še naprej zagotovljen dostop do javne ceste in da imetniku pravice nujne poti v izvrševanje pravice ni treba vlagati pretiranih naporov (naporov, zaradi katerih bi bil dejansko onemogočen pri izvrševanju pravice), sodi namestitev ograje/vrat na služeči nepremičnini brez dvoma v sklop dopustnih lastninskih razpolaganj

(razpolaganj, ki sicer posegajo v način izvrševanja pravice nujne poti, vendar brez bistvenega vpliva). Okoliščina, da na gospodujoči nepremičnini stoji stanovanjska hiša (nujna pot se izvaja za potrebe stanovanjske hiše), ne terja drugačne presoje, saj tožnik ni dokazal, da bi se zaradi namestitve ograje/vrat njegovi bivalni pogoji bistveno spremenili.

13. Tožnik ni dokazal, da odpiranje/zapiranje in odklepanje/zaklepanje vrat ob prihodu in odhodu zanj predstavlja oviro, zaradi katere je znatno oteženo oziroma celo onemogočeno izvrševanje njegove pravice. Neprepričljivost njegovih trditev se izkazuje tudi v dejstvu, da pravice na takšen (nov) način niti ni izvrševal (ključ vrat je bil tožniku izročen šele na naroku 18. 6. 2019). Ni tudi nepomembno, da sta dve fazi postopka (odklepanje/zaklepanje) posledica tožnikovega ravnanja, ki ga pritožba niti ne zanika. Videz ceste na uvozu na nujno pot, kot ga prikazujejo fotografije v spisu (priloge A13, A29, B24 in B25),

ne potrjuje pritožbene teze, da gre za prometno cesto, na kateri je nevarno ustavljati. Tudi neobstoj zvonca na vratih za tožnika ne predstavlja nepremostljive ovire. Osebe, ki uporabljajo nujno pot za potrebe dostave oziroma intervencije, ga lahko o svojem prihodu obvestijo s pomočjo komunikacijskih sredstev (mobilni telefon) ali zvočnih signalov (vozila).

14. Vse navedeno potrjuje pravilnost materialnopravnega zaključka sodišča prve stopnje, da toženec z namestitvijo vrat s ključavnico (in poskusom vročitve ključev tožniku, ki jih je zavrnil) svoje lastninske pravice ni izvrševal na način, da je tožniku preprečil ali bistveno otežil izvrševanje pravice nujne poti. Odklepanje/zaklepanje in odpiranje/zapiranje vrat na nujni poti za tožnika ne predstavlja take obremenitve, da bi bil upravičen do varstva na podlagi konfesorne tožbe.

15. Nasutje peska in parkiranje na trasi nujne poti pa je sodišče prve stopnje pravilno označilo za ravnanje, ki predstavlja nedopusten poseg v izvrševanje tožnikovih služnostnih upravičenj. Tudi, če je bil pesek nasut z namenom vzdrževanja nujne poti, glede na velikost parcele 2263/9, k.o. X (kot jo prikazujejo fotografije v spisu - priloge A15, A16, B18, B19, B24, B25) ni najti nobenega razumnega razloga za nasutje prav na delu zemljišča, ki predstavlja nujno pot. Enako je mogoče ugotoviti glede parkiranja toženčevega vozila. Razlogi, s katerimi toženec opravičuje svoje ravnanje (vzdrževanje nujne poti, ustavitev vozila zaradi poziva tožnika, naj svoje vozilo umakne z nujne poti), bi bili lahko pomembni zgolj ob predpostavki, da toženec ni mogel nasuti peska oziroma parkirati svojega vozila drugje kot na nujni poti. Tega pa toženec v pritožbi ne trdi. Glede na navedeno je neutemeljen pritožbeni očitek, da bi moralo sodišče prve stopnje izpovedbe oseb, ki jih je ocenilo za skladne, v celoti (ne le delno) upoštevati (torej tudi v tistih delih, ki se nanašajo na nasutje peska in parkiranje vozila na trasi nujne poti). Pesek je vrsta gradbenega materiala, zato sodišču prve stopnje ni mogoče očitati, da je s tem, ko je tožencu v bodoče prepovedalo odlaganje gradbenega materiala na trasi nujne poti, odločalo mimo (preko) tožbenega zahtevka.

16. Sodišče prve stopnje pravilno ni iskalo odgovorov na (v tem sporu pravno nepomembna) vprašanja, ali tožnik izvršuje nujno pot (neuporaba nujne poti ni nujno posledica nedopustnega ravnanja služnostnega zavezanca), in ali jo izvršuje prekomerno. Gre za vprašanja, ki so lahko pravno odločilna v postopku, v katerem služnostni zavezanec predlaga ukinitev ali spremembo nujne poti.

17. Neutemeljena je tudi toženčeva pritožbena graja stroškovne odločitve. Tožnik je uspel z zahtevkom glede dveh od zatrjevano štirih motilnih ravnanj, kar pomeni, da njegov pravdni uspeh ni bil zanemarljiv, in da posledično ni podlage za uporabo tretjega odstavka 154. člena ZPP.

18. Na podlagi opravljenega pritožbenega preizkusa, v okviru v pritožbi izpostavljenih pritožbenih razlogov ter pritožbenih razlogov, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče obe pritožbi kot neutemeljeni zavrnilo ter potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

19. Pravdni stranki s pritožbama nista uspeli, zato sami nosita stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP).

Glej M. Juhart, SPZ s komentarjem, GV Založba, 2004, str. 878.

Po 88. členu SPZ sodišče dovoli nujno pot za nepremičnino, ki nima za redno rabo potrebne zveze z javno cesto ali pa bi bila taka zveza povezana z nesorazmernimi stroški.

SPZ v 12. členu prepoveduje zlorabo stvarnih pravic: Lastnik stvari oziroma imetnik druge stvarne pravice je omejen z enakimi pravicami drugih. Lastninsko in druge stvarne pravice je treba izvrševati v skladu s temeljnimi načeli tega zakona, z njihovim namenom in z naravo stvari. Za navidezno izvrševanje pravice gre, če njen imetnik ravna z izključnim ali očitnim namenom, da drugemu škoduje.

Po prvem odstavku 219. člena SPZ se stvarna služnost izvršuje na način, ki najmanj obremenjuje služno stvar.

Po prvem odstavku 37. člena SPZ je lastninska pravica pravica imeti stvar v posesti, jo uporabljati in uživati na najobsežnejši način ter z njo razpolagati.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 12, 37, 37/1, 88, 90, 99, 99/1, 212, 212/2, 219, 219/1

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 154, 154/3, 339, 339/2, 339/2-14

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.