VSL Sodba in sklep I Cp 134/2021
Sodna praksa višjih sodišč, 2021-02-23

izterjava denarne obveznosti - upravnik - spor majhne vrednosti - dejansko stanje - zamuda dolžnika - pravdni stroški po umiku tožbe - povrnitev stroškov pri pripoznavi tožbenega zahtevka

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožnica ni izkazala, da bi toženko pred vložitvijo predloga za izvršbo terjala za plačilo njenega dolga. To je dejanska ugotovitev, ki v sporu majhne vrednosti torej pritožbeno ni več izpodbojna. Na čem temelji toženkina obveznost plačila (glavnice), sploh ni relevantno, saj je svoj glavni dolg pripoznala.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi odločitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (IV., V. in VI. točka izreka izpodbijane odločbe).

II. Tožnica in toženka sami krijeta vsaka svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je (delno na podlagi pripoznave, delno zaradi umika tožbe) odločilo, da se sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani VL 118348/2015 z dne 7. 10. 2015 v prvi točki razveljavi za 1540,60 EUR z obrestmi in se v term delu postopek ustavi (I. tč. izreka), da ostane za prvega toženca v veljavi za 192,57 EUR z zahtevanimi obrestmi in stroški (II. točka), da ostaja v veljavi za drugo toženko za 192,57 EUR z obrestmi od 8. 10. 2015 dalje (III. točka), da se glede druge toženke razveljavi za obresti od posameznih glavnic dolgovanega zneska za čas do 7. 10. 2015 in se v tem delu zahtevek zavrne (IV. točka), da mora prvi toženec tožnici plačati 34,95 EUR stroškov (V. točka) in da mora tožnica drugi toženki plačati 386,70 EUR pravdnih stroškov (VI. točka).

2. Zoper IV., V. in VI. točko odločitve se pritožuje tožnica, predlaga razveljavitev ali spremembo tega dela in opredeljuje svoje pritožbene stroške. Meni, da ker druga toženka kot etažna solastnica tožnice kot upravnice ni obvestila, kdo je uporabnik oz. najemnik, ker je druga toženka dolg pripoznala in ker je opomine z navadno pošto pošiljala tudi njej, je ta opomine prejela in se je svojega dolga, ki izhaja že iz zakona (24. čl. SZ-1), zavedala. Trdi, da ni pomembno, kdo je na opominu naveden kot solastnik. Sodišču očita, da ni zaslišalo A. A., ki je komunicirala z drugo toženko, na ta način pa bi tožnica lahko dokazala, da je bila toženka s svojim dolgom seznanjena in je bila v zamudi.

Glede pravdnih stroškov meni, da je iz istih razlogov zmotna ugotovitev sodišča, da druga toženka ni dala povoda za pravdo. Tudi glede toženca, da nosi 8/10 stroškov ona, je odločitev po njenem napačna, saj ni šlo za delni umik tožbe proti njemu, pač pa za to, da je toženec svoj dolg plačal po izdaji sklepa o izvršbi, kar pomeni, da je zoper njega v celoti uspela.

3. Toženca sta na pritožbo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev, toženka ob tem opredeljuje tudi svoje pritožbene stroške.

5. Gre za spor majhne vrednosti, zato sodbe sodišča prve stopnje ni mogoče izpodbijati zaradi zmotno ugotovljenega dejanskega stanja, niti zaradi kršitev določb postopka, ki niso absolutno bistvene - navedene v 2. odst. 339. čl. Zakona o pravdnem postopku (1. odst. 458. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

6. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožnica ni izkazala, da bi toženko pred vložitvijo predloga za izvršbo terjala za plačilo njenega dolga. To je dejanska ugotovitev, ki v sporu majhne vrednosti torej pritožbeno ni več izpodbojna. Na čem temelji toženkina obveznost plačila (glavnice), sploh ni relevantno, saj je svoj glavni dolg pripoznala. Obresti pa torej ni dolžna plačati pred tem, ko je ugotovljena njena zamuda (1. odst. 378. čl. in 2. odst. 299. čl. Obligacijskega zakonika), to je trenutek vložitve izvršilnega predloga. Zavrnitev dokaznega predloga za zaslišanje priče, ki naj bi potrdila, da je upnik dolžnico že pred tem ustno pozival na izpolnitev, ni absolutno bistvena kršitev določb postopka, ki bi bila navedena v 2. odst. 399. čl. ZPP, zato v tem sporu majhne vrednosti ni upoštevna.

7. Iz istih razlogov je pravilna tudi izpodbijana odločitev o stroških postopka v razmerju med tožnico in toženko. Slednja je pripoznala zahtevek v odgovoru na tožbo oz. na njeno dopolnitev z ustreznimi dejanskimi navedbami, na podlagi katerih je bilo mogoče nedvoumno identificirati terjatev. Zato ji je po določbi 157. čl. ZPP, ki določa: „Če tožena stranka ni dala povoda za tožbo in če je pripoznala tožbeni zahtevek v odgovoru na tožbo oziroma na glavni obravnavi, preden se je spustila v obravnavanje glavne stvari, mu mora tožnik povrniti pravdne stroške.“ tožnica dolžna povrniti pravdne stroške, katerih višina pa pritožbeno ni sporna.

8. Pravilna je tudi stroškovna odločitev, ki se nanaša na toženca, kolikor temelji na 158. čl. ZPP. Ta določa: „Tožeča stranka, ki umakne tožbo, mora povrniti nasprotni stranki pravdne stroške, razen če jo je umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek.“ Tožnica je s predlogom za izvršbo (tudi) od toženca zahtevala 1925,75 EUR (z obrestmi in stroški), po toženčevem ugovoru pa je z obrazloženo tožbo od njega zahtevala 192,57 EUR, pri čemer pa ni navedla, kot sedaj trdi v pritožbi, da je delni umik tožbe posledica toženčevega delnega plačila. Uporaba pravila iz 158. čl. ZPP je zato glede umaknjenega dela zoper toženca pravilna.

9. Pritožbo je bilo treba zavrniti s stroškovno zahtevo pritožnice vret ter sodbo in sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu potrditi (353. čl. in 2. tč. 365. čl. ZPP).

10. Ker v odgovoru na pritožbo toženka odgovarja na očitke dejanske narave, kar v predmetnem postopku ni upošteven pritožbeni razlog, je njen odgovor na tožbo treba šteti za nepotrebno vlogo, zato stroške v zvezi z njo trpi toženka sama (1. odst. 155. čl. ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 157, 158, 458, 458/1

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 299, 299/2, 378, 378/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.