VSL Sodba I Cpg 227/2020
Sodna praksa višjih sodišč, 2021-02-03

Milojka Fatur Jesenko (preds.), Maja Jurak (poroč.), mag. Valerija Jelen Kosi

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

odškodninski tožbeni zahtevek - kršitev pogodbe - pogodba o svetovanju - prodaja delnic - protipravnost (nedopustnost ravnanja) - načelo vestnosti in poštenja - načelo prepovedi zlorabe pravic - trditveno in dokazno breme - izvajanje dokazov - nedovoljeni informativni dokazi - konkretizacija trditev - najboljši ponudnik - neenaka obravnava - razkritje podatkov - neizbrani ponudnik

Vsaj načelno je mogoče sprejeti implicitno izraženo stališče tožeče stranke, da ne pozna vseh dejstev, ki bi jih morala zatrjevati v okviru svojega trditvenega bremena. Vendar pa bi tožeča stranka lahko podala konkretna pojasnila vsaj z vidika njenega sodelovanja v postopku ter z vidika neizbranega ponudnika, kot strokovnjak na tem področju pa bi lahko podala tudi primerjavo z vidika drugih tovrstnih postopkov. Glede na informacijsko asimetrijo bi zahteva po poštenem sodnem postopku v takem primeru terjala, da sodišče to ustrezno upošteva v dokaznem postopku. Vendar pa navedeno tožeče stranke ne odvezuje dolžnosti, da konkretno navede vsaj tista dejstva, ki so se nahajala v njenem zaznavnem območju.

Dokazni postopek je namenjen temu, da se ugotovi resničnost dejstev, ki so že zatrjevana (in ki so sporna), ne pa temu, da se širi in dopolnjuje sama trditvena podlaga tožbe. Stranka, ki predlaga izvedbo določenega dokaza (zaslišanje priče), mora najprej svoj dokazni predlog povezati s konkretnimi trditvami, ki jih želi s tem dokazom dokazati. Izvajanje dokazov "na slepo srečo" v pravdnem postopku ni dovoljeno. Ne drži torej pritožbeni očitek, da bi morala tožeča stranka natančno navesti, kaj bo priča izpovedala, temveč bi morala podati konkretne, substancirane trditve o očitanem nedopustnem ravnanju tožene stranke.

I. Pritožba tožeče stranke se zavrne in se I. točka izpodbijane sodbe potrdi.

II. Pritožbi tožene stranke se delno ugodi in se izpodbijana sodba v II. točki izreka delno spremeni tako, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki, poleg že prisojenega zneska 4.325,00 EUR, plačati še 832,13 EUR stroškov postopka pred sodiščem prve stopnje (skupaj 5.157,13 EUR) v roku 15 dni, po preteku izpolnitvenega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

III. Tožeča stranka nosi sama svoje pritožbene stroške in je dolžna toženi stranki povrniti 1.592,58 EUR stroškov pritožbenega postopka v 15 dneh, po preteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke za plačilo glavnice 180.218,25 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 3. 2018 dalje do plačila. Tožeči stranki je naložilo plačilo pravdnih stroškov tožene stranke v znesku 4.325,00 EUR v 15 dneh, po preteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zoper sodbo sodišča prve stopnje je vložila tožeča stranka pravočasno pritožbo,

pravočasno pa je vložila tudi dopolnitev pritožbe.

Vlogi tožeče stranke je zato pritožbeno sodišče skupaj štelo kot pritožbo tožeče stranke. V pritožbi uveljavlja vse dopustne pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglasila je tudi pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je vložila odgovor na pritožbo. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo v celoti zavrne kot neutemeljeno in tožeči stranki naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka, od zamude dalje z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

4. Tožena stranka je vložila pritožbo zoper II. točko izpodbijane sodbe, ki predstavlja sklep o stroških postopka. Uveljavlja vse tri pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da ji prisodi stroške postopka pred sodiščem prve stopnje v znesku 5.785,55 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Priglasila je tudi stroške pritožbenega postopka.

5. Pritožba tožeče stranke ni utemeljena. Pritožba tožene stranke je delno utemeljena.

6. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, s katerim je ta od tožene stranke zahtevala plačilo odškodnine zaradi kršitve pogodbe o svetovanju (nadalje: pogodba o svetovanju) pri prodaji delnic izdajatelja D. d. d. (nadalje: D.), ki sta jo pravdni stranki sklenili dne 18. 7. 2017. Predmet prodaje je bilo do (vključno) 2.023.671 delnic D. v lastništvu tožene stranke, kar predstavlja 47,53 % delnic tega izdajatelja. S to pogodbo se je tožeča stranka zavezala poiskati najugodnejšega kupca vseh ali zgolj dela teh delnic, tožena stranka pa se ji je zavezala plačati mesečni pavšal 3.500,00 EUR ter dodatno nagrado v primeru uspešno realizirane prodaje v višini 1 % od dejansko plačane kupnine, razen v primeru dveh potencialnih skupin investitorjev, s katerimi toženka pogajanja že samostojno vrši.

7. Sodišče prve stopnje je sklenilo, da ni izkazano protipravno ravnanje tožene stranke, saj ni bilo ugotovljeno, da bi tožena stranka privilegirala izbranega ponudnika v primerjavi z drugimi potencialnimi kupci oziroma s ponudnikom M. d. d. Sprejelo je pojasnila tožene stranke glede časovnega skrajševanja postopka, ki je bilo posledica krajšega podaljšanja zapadlosti kreditne obveznosti kot je bilo predvideno. Sledilo je pojasnilom tožene, da je o obsegu razkritja podatkov odločalo poslovodstvo D., tožena stranka pa si je prizadevala, da bi bili vsi ponudniki s strani D. enako obravnavani ter da bi prejeli podatke, ki so jih potrebovali za oblikovanje zavezujočih ponudb. Nadalje je ugotovilo, da je tožena stranka ob izbiri razpolagala z višjo ponudbo s strani izbranega ponudnika ter da je bila ponudba M. tudi sicer v vseh fazah postopka cenovno, kot tudi iz drugih razlogov manj ugodna (trdnost zaveze, časovni dejavniki, drugi razlogi, ki bi potencialno slabšali pogajalski položaj tožene stranke). Sodišče prve stopnje nadalje ni ugotovilo večjega odstopanja glede števila sestankov, ki so jih imeli predstavniki tožene stranke s S. d. d. v primerjavi z M. d. d. Pri tem je upoštevalo, da je tožena stranka s S. d. d. vodila neposredne razgovore pred oziroma ob podpisu pogodbe, tožeča stranka, na drugi strani, pa ni konkretno navedla, kdaj bi želela imeti sestanek za svojo stranko, pa ji ta ni bil odobren.

8. Tožeča stranka v pritožbi navaja, da iz izvedenega dokaznega postopka izhaja neenaka obravnava potencialnih kupcev, saj je prišlo do omejevanja možnosti poštenega tekmovanja enega od potencialnih kupcev. Nadalje pojasnjuje, je bil izbrani kupec privilegiran, saj je imel več sestankov s toženo stranko.

9. Po presoji pritožbenega sodišča so pritožbeni očitki neutemeljeni. Tožeča stranka utemeljuje odškodninski tožbeni zahtevek s trditvami o kršitvi pogodbenega razmerja, saj naj bi tožena stranka neenakopravno obravnavala zainteresirane kupce (oziroma potencialnega kupca M.) ter naj bi zato ravnala v nasprotju z načelom vestnosti in poštenja (5. člen Obligacijskega zakonika; nadalje: OZ) ter z načelom prepovedi zlorabe pravic (7. člen OZ). Vendar pa tožeča stranka v tožbi ni navedla konkretnega ravnanja tožene stranke, ki bi bilo v nasprotju s temeljnimi načeli obligacijskega prava. Tožeča stranka je toženi stranki zgolj pavšalno očitala samovoljno skrajševanje rokov, skopo podajanje podatkov, izogibanje sestankom z zavezujočim ponudnikom ter na koncu prehitro izbiro kupca. Navedeno ravnanje tožene stranke naj bi bilo pokazatelj, da tožena stranka dejansko ni iskala najboljšega in najkvalitetnejšega kupca delnic, ampak je iskala pokritje za izvedbo posla z vnaprej izbranim kupcem. Po presoji pritožbenega sodišča je bila takšna trditvena podlaga tožeče stranke, kot na to utemeljeno opozarja tožena stranka v odgovoru na pritožbo, preskopa oziroma preveč pavšalna.

10. Tožena stranka je, na drugi strani, v odgovoru na tožbo in nadaljnjih vlogah podrobno opisala, kako je potekal postopek prodaje delnic D. Tako je podrobno pojasnila, da se je postopek časovno skrajšal zato, ker si je uspela izgovoriti odlok zapadlosti kreditne obveznosti le do 30. 3. 2018, ne pa do 30. 10. 2018, kot je bilo predvideno. Pojasnila je tudi, katera dejanja je bilo potrebno še opraviti ter tudi, da se je njen pogajalski položaj s potekom časa slabšal, da pa je kljub temu na prošnjo M. d. d. podaljšala rok za oddajo zavezujočih ponudb za mesec dni. Tudi na očitek skopega dajanja podatkov je podrobno odgovorila in sicer, da je o obsegu razkritja posameznih podatkov v okviru skrbnega pregleda odločalo poslovodstvo D. Nadalje je izpostavila svoje posredovanje pri organizaciji sestanka med D. in ponudnikom. Tožena stranka je zavrnila tudi očitek, da bi se izogibala sestankom s predstavniki M. d. d. Kot je pojasnila, ne drži očitek tožeče stranke, da se z njenimi predstavniki ni nikoli srečala, saj se je z njimi sestala dvakrat, prvič dne 10. 11. 2017, to je pred zaključkom druge faze postopka in drugič 7. 12. 2017, to je po poteku roka za oddajo zavezujočih ponudb. Nadalje je tudi obširno pojasnila potek prodajnega postopka, in sicer je s cenovnega vidika podala primerjavo nezavezujoče ter nato zavezujoče in izboljšane ponudbe M. d. d. s ponudbo izbranega ponudnika oziroma drugih ponudnikov. Kot je podrobno pojasnila tožena stranka, M. d. d. v nobeni fazi prodajnega postopka, ne po cenovnih ne po necenovnih elementih, ni podala najboljše ponudbe. K izbiri so tako, v skladu s procesnim pismom, prispevali še drugi dejavniki, kot so bili trdnost podanih zavez (zahteva M. d. d. za dopolnitev skrbnega pregleda, njena diskrecija, da se iz prodajnega postopka umakne glede na izsledke, pogoj odobritve obdobja ekskluzivnosti) ter časovni dejavniki (kratek rok za sprejem ponudbe s strani drugega ponudnika, bližajoča zapadlost kreditne obveznosti) ter izražena možnost morebitnega nakupa kreditne terjatve s strani M. d. d., s tem pa tudi potencialno slabšanje pogajalskega položaja tožene stranke.

11. S tem je tožena stranka konkretno pojasnila potek prodajnega postopka in zavrnila pavšalni očitek tožeče stranke o arbitranem skrajševanju rokov. Tudi očitek tožeče stranke glede skopega razkritja podatkov je, kljub odgovoru tožene stranke, še vedno ostal na nekonkretizirani ravni. Tožeča stranka bi morala oziroma bi lahko konkretno pojasnila, v čem je bil obseg razkritja podatkov nezadosten, kakšen je običajen obseg razkritja oziroma kakšen obseg razkritja je M. d. d. zahtevala od D., pa ji je bil ta zavrnjen. Prav tako pa ni navedla ničesar v zvezi s tem, kateri podatki naj bi bili razkriti drugim ponudnikom, ne pa tudi M. d. d. Nenazadnje ni pojasnila zakaj in kako meni, da bi tožena stranka vplivala na obseg razkritja podatkov. Tožeča stranka tako tudi ni prerekala pojasnil tožene stranke v zvezi s primerjavo ponudbe M. s ponudbami drugih ponudnikov oziroma izbranega ponudnika. Navedb tožene stranke ni prerekala kot napačnih, niti ni ugovarjala njihovi prepričljivosti ali predstavljenemu poteku dogodkov. Pojasnila tožene stranke o poteku prodajnega postopka ni napadala kot neobičajnega ali neskladnega z običajno prakso v tovrstnih postopkih. Tako se izkaže, da tožeča stranka na konkretna pojasnila tožene stranke niti ni odgovorila.

12. Tožeča stranka zahtevi za konkretizirano podajanje trditvene podlage v postopku pred sodiščem prve stopnje ni zadostila. Očitka, da je tožena stranka favorizirala že izbranega kupca ter da potencialnemu kupcu tožeče stranke ni omogočila, da bi enakovredno nastopal v prodajnem postopku, zato tožeča stranka ni uspela konkretno utemeljiti. Tožeča stranka v postopku pred sodiščem prve stopnje tudi ni uspela vzpostaviti osnovanega dvoma v pojasnila tožene stranke, ki bi dal podlago za takšno sklepanje. Pritožbeni očitek, da iz izvedenega dokaznega postopka izhaja, da je bil izbrani kupec privilegiran, je zato neutemeljen. Glede na obsežna pojasnila o poteku prodajnega postopka ter glede na logično pojasnjene razloge za izbiro drugega ponudnika, manjše število sestankov, kar omenja tožeča stranka v pritožbi, ne more predstavljati prepričljivega razloga, na katerem bi bilo mogoče uspešno graditi očitek o neenaki obravnavi potencialnih kupcev.

13. Vsaka stranka mora po 212. členu ZPP navesti dejstva in predlagati dokaze, na katere opira svoj zahtevek ali s katerimi izpodbija navedbe in dokaze nasprotnika. V tem primeru je tožena stranka vodila prodajni postopek, v katerem je tožeča stranka sodelovala tako, da je zanjo iskala potencialne kupce. Vsaj načelno je zato mogoče sprejeti implicitno izraženo stališče tožeče stranke, da ne pozna vseh dejstev, ki bi jih morala zatrjevati v okviru svojega trditvenega bremena. Vendar pa takšne okoliščine primera, po presoji pritožbenega sodišča, utemeljujejo zgolj omilitev zahteve za substanciranje dejanskih navedb, ne razbremeni pa to tožeče stranke njenega trditvenega bremena v celoti. Tožeča stranka bi lahko podala konkretna pojasnila vsaj z vidika njenega sodelovanja v postopku ter z vidika neizbranega ponudnika, kot strokovnjak na tem področju pa bi lahko podala tudi primerjavo z vidika drugih tovrstnih postopkov. Glede na informacijsko asimetrijo bi zahteva po poštenem sodnem postopku v takem primeru terjala, da sodišče to ustrezno upošteva v dokaznem postopku. Vendar pa navedeno, po presoji pritožbenega sodišča, tožeče stranke ne odvezuje v celoti dolžnosti, da konkretno navede vsaj tista dejstva, ki so se nahajala v njenem zaznavnem območju.

14. Ker tožeča stranka svoje pomanjkljive trditvene podlage, kljub opozorilom tožene stranke, ni ustrezno dopolnila, le-tega sodišče ne more nadomestiti z izvedbo predlaganih dokazov z zaslišanjem prič. Dokazni postopek je namenjen temu, da se ugotovi resničnost dejstev, ki so že zatrjevana (in ki so sporna), ne pa temu, da se širi in dopolnjuje sama trditvena podlaga tožbe. Stranka, ki predlaga izvedbo določenega dokaza (zaslišanje priče), mora najprej svoj dokazni predlog povezati s konkretnimi trditvami, ki jih želi s tem dokazom dokazati. Izvajanje dokazov "na slepo srečo" v pravdnem postopku ni dovoljeno. Ne drži torej pritožbeni očitek, da bi morala tožeča stranka natančno navesti, kaj bo priča izpovedala, temveč bi morala podati konkretne, substancirane trditve o očitanem nedopustnem ravnanju tožene stranke. Takih trditev pa tožeča stranka v postopku pred sodiščem prve stopnje, kot je bilo že navedeno, ni podala. Sodišče, ki bi kljub temu izvajalo dokazni postopek, bi s tem prevzelo vlogo stranke.

15. Sodišče prve stopnje je zato pravilno presodilo, da tožeča stranka ni izkazala nedopustnega ravnanja na strani tožene stranke. Sodba sodišča prve stopnje je zadostno obrazložena, tako da tudi ta pritožbeni očitek ni utemeljen. Prav tako pa tožeča stranka ni pojasnila pritožbenega očitka o odstopu od ustaljene sodne prakse.

16. Odločitve pa tudi ne more spremeniti pritožbena trditev, da naj bi tožena stranka postopek prodaje vodila mimo razpisnih pravil o vsebini, ki ni bila predmet razpisa, saj tudi ta pritožbena trditev ostaja na nekonkretizirani ravni. Tožeča stranka se pri tem sklicuje na časopisni članek, ne poda pa navedb o poteku samega postopka oziroma konkretnih očitkov o nepravilnostih v postopku. To pa, kot je bilo že navedeno, ne zadošča, saj bi sicer sodišče samo oblikovalo trditveno podlago spora.

17. Tožena stranka vlaga pritožbo zoper odločitev sodišča prve stopnje o stroških postopka. Pritožba tožene stranke je utemeljena v delu, ki se nanaša na priznanje stroškov sestave druge pripravljalne vloge. Tožeča stranka je v drugi pripravljalni vlogi podala nove trditve o postopku, ki se vodi pred ATVP ter predlagala zaslišanje priče A. A. glede razkrivanja podatkov. Glede na to, da je šlo za nove trditve in predlagane dokaze, se je imela tožena stranka pravico o njih izjaviti. Drugo pripravljalno vlogo tožene stranke je zato treba šteti kot potrebno za pravdo (prvi odstavek 155. člena ZPP).

18. Neutemeljena pa je pritožba tožene stranke glede števila točk v postopku pred sodiščem prve stopnje, saj jih je sodišče odmerilo v skladu z Odvetniško tarifo (Ur. l. RS, št. 2/2015, v nadaljevanju OT). Upoštevaje vrednost točke, veljavne v času odločanja pred sodiščem prve stopnje (0,6 EUR)

znašajo stroški postopka pred sodiščem prve stopnje 5.157,13 EUR (odgovor na tožbo ter prva pripravljalna vloga, oboje po 1500 točk po 1. tč. Tar. št. 19 OT, druga pripravljalna vloga 1125 točk po 2. tč. Tar. št. 19 OT, prvi narok 1500 točk po 1. tč. Tar. št. 20 OT, drugi narok 750 točk 2. tč. Tar. št. 20 OT, materialni stroški 44,25 EUR, 22 % DDV ter 436,64 EUR stroškov dela tolmačev). Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbi tožene stranke delno ugodilo in izrek o stroških postopka v sodbe sodišča prve stopnje (točka II. izreka) ustrezno spremenilo.

19. Pritožba tožeče stranke ni utemeljena, zato je dolžna tožeča stranka nositi sama svoje pritožbene stroške ter toženi stranki povrniti njene stroške za odgovor na pritožbo 1.453,08 EUR (odgovor na pritožbo 1875 točk po 1. tč. Tar. št. 21, materialni stroški 17,25 EUR ter 22 % DDV). Tožeča stranka je dolžna toženi stranki glede na njen polovični uspeh povrniti tudi ustrezen del stroškov za pritožbo zoper sklep o stroških postopka v izpodbijani sodbi (drugi odstavek 154. člena ZPP), odmerjenih od razlike med predlaganim zneskom in odmerjenimi stroški. Pritožbeni stroški znašajo 279,00 EUR (nagrada za redno pravno sredstvo 250 točk po 1. tč. Tar. št. 21 OT, 22 % DDV ter sodna taksa 96,00 EUR), polovica tega zneska pa 139,5 EUR. Skupaj torej znašajo stroški pritožbenega postopka 1.592,58 EUR in ta znesek je dolžna povrniti toženi stranki tožeča stranka v roku 15 dni, po preteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Sodba sodišča prve stopnje je bila tožeči stranki po pooblaščencu vročena dne 9. 12. 2019. Pritožbo je tožeča stranka poslala sodišču s priporočeno pošto dne 7. 1. 2020.

Dopolnitev pritožbe pa je tožeča stranka poslala s priporočeno pošto dne 8. 1. 2020.

Upošteva se vrednosti točke, veljavne v času odločanja (sodba Vrhovnega sodišča RS III Ips 62/2019).

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 5, 7

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 212

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.