VSL Sklep Cst 130/2022
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-05-10

Andreja Strmčnik Izak (preds.), Mateja Levstek (poroč.), Irena Dovnik

razdelitev posebne razdelitvene mase - stroški posebne razdelitvene mase - sodna taksa - sprememba odločbe v škodo pritožnika

V skladu z določili 371. člena ZFPPIPP je potrebno celoten znesek, ki ostane po odštetju stroškov v zvezi z unovčenjem in razdelitvijo posebne stečajne mase, izplačati ločitvenemu upniku.

Čeprav sodna taksa za razdelitev ni posebej navedena kot strošek posebne stečajne mase v četrtem odstavku 226. člena ZFPPIPP, vsekakor ne bremeni splošne stečajne mase in s tem navadnih upnikov, temveč gre za dolg posebne stečajne mase, na katero se nanaša. Z izpodbijanim sklepom se je odločalo le o pravici pritožnika do razdelitve. Zato v tem primeru prvi odstavek 121. člena ZFPPIPP ne dopušča smiselne uporabe 359. člena ZPP, ko ne bi moglo višje sodišče upoštevati pravilnega zneska sodne takse, ki bremeni posebno razdelitveno maso, ki se deli po pravilih 371. člena ZFPPIPP v zvezi z 226. členom ZFPPIPP.

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani sklep v 1. in 2. točki izreka spremeni tako, da se ugovoru upnika delno ugodi tako, da sodna taksa za posebno razdelitveno maso znaša 90,00 EUR, razdelitev posebne razdelitvene mase pa se opravi na podlagi končnega načrta razdelitve posebne razdelitvene mase z dne 7.3.2022, ki je sestavni del izreka tega sklepa in je bil objavljen 8.3.2022, s tem da se ta spremeni:

* v 3. točki glede stroškov v točki 2.1 – taksa na posebno razdelitveno maso znaša 90,00 EUR, skupni znesek stroškov znaša 71.853,53 EUR,

* v 4. točki se znesek posebne razdelitvene mase, ki je predmet razdelitve, določi v višini 3.623,80 EUR in

* v 6. točki izreka se za znesek terjatve, ki se plača – 3.623,80 EUR – ugotovi, da gre za plačilo v terjatve v deležu 1,188 %,

II. V preostalem delu se pritožba zavrne.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ponovno odločalo o razdelitvi posebne razdelitvene mase, pri čemer so bili sporni le še stroški pod točkami 2.1, 6.6 in 6.7. Odločilo je, (1.) da se upnikovemu (pritožnikovemu) ugovoru zoper načrt posebne razdelitvene mase ugodi glede takse za posebno razdelitveno maso, ki znaša 78,00 EUR, v preostalem delu pa se ugovor zavrne, (2.) da se razdelitev posebne razdelitvene mase opravi na podlagi končnega načrta razdelitve posebne razdelitvene mase z dne 4.3.2022, ki je sestavni del izreka in je objavljen hkrati z objavo tega sklepa, v 3. točki izreka pa je odločilo o nadomestilu upravitelja za razdelitev.

2. Zoper navedeni sklep se je upnik pravočasno pritožil. Navaja, da v spisu ni končnega načrta z dne 4.3.2022, temveč je ta z dne 7.3.2022. Poleg tega pa kljub znižani taksi za razdelitev niso popravljeni tudi skupni znesek stroškov in znesek, ki se razdeli upniku, ki bi moral znašati 3.635,80 EUR.

3. Upravitelj je na pritožbo odgovoril in navedel, da ta ni utemeljena. Če pa se bo delil večji znesek, bi morala biti zvišana tudi njegova nagrada, poleg tega pa sodna taksa pravilno znaša 90,00 EUR in ne 78,00 EUR.

5. Višje sodišče se strinja s pritožnikom, da ob znižanju sodne takse za razdelitev iz zneska 526,80 EUR na znesek 78,00 EUR nikakor ni mogoče upoštevati, da bi stroški še vedno znašali enako, kot pred znižanjem takse. Nižji znesek stroškov namreč že po logiki stvari pomeni tudi višji znesek razdelitve, saj se od zneska kupnine odšteje manjši znesek in ni nobenega razloga, da bi skupni znesek stroškov ostal enak oziroma da ne bi bil „aktualiziran“, kot je navedeno v končnem načrtu razdelitve. V skladu z določili 371. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju – ZFPPIPP pa je potrebno celoten znesek, ki ostane po odštetju stroškov v zvezi z unovčenjem in razdelitvijo posebne stečajne mase, izplačati ločitvenemu upniku.

6. Višje sodišče pa ugotavlja, da znesek sodne takse, tudi če bi se delilo le 3.187,00 EUR, kot je navedeno v končnem načrtu razdelitve, ne znaša 78,00 EUR, kot je odločilo sodišče prve stopnje, ki je s tem sledilo znesku, ki ga je upnik navedel v ugovoru. Če se namreč deli znesek nad 3.000,00 EUR do vključno 3.500,00 EUR, sodna taksa po 24. členu Zakona o sodnih taksah – ZST-1 v zvezi s tar. št. 5114 znaša 84,00 EUR, pri delitvi zneska nad 3.500,00 EUR do vključno 4.000,00 EUR pa 90,00 EUR.

7. Ker se bo delil znesek iz drugo navedenega razpona (znesek za razdelitev bo obrazložen v nadaljevanju), pravilna sodna taksa znaša 90,00 EUR. Zato je glede tega višje sodišče pri izračunu stroškov delitve upoštevalo ta znesek sodne takse. Pri tem ne gre za odločanje v škodo pritožnika v smislu 359. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP. Sodna taksa je namreč javna dajatev, ki jo je ob razdelitvi potrebno plačati v zakonsko določenem znesku, ta taksa pa se v skladu s tretjim odstavkom 3. člena ZST-1 šteje za dolg stečajne mase in jo iz nje plača stečajni upravitelj. Čeprav torej ni posebej navedena kot strošek posebne stečajne mase v četrtem odstavku 226. člena ZFPPIPP, vsekakor ne bremeni splošne stečajne mase in s tem navadnih upnikov, temveč gre za dolg posebne stečajne mase, na katero se nanaša. Z izpodbijanim sklepom pa se je odločalo le o pravici pritožnika do razdelitve. Zato v tem primeru prvi odstavek 121. člena ZFPPIPP ne dopušča smiselne uporabe 359. člena ZPP, ko ne bi moglo višje sodišče upoštevati pravilnega zneska sodne takse, ki bremeni posebno razdelitveno maso, ki se deli po pravilih 371. člena ZFPPIPP v zvezi z 226. členom ZFPPIPP.

8. Ob upoštevanju takse v znesku 90,00 EUR višje sodišče ugotavlja, da skupen znesek stroškov, ki bremenijo to stečajno maso, znaša 71.862,53 EUR in ne 72.299,33 EUR, v katerem je bil upoštevan znesek takse v višini 526,80 EUR (čeprav že iz odločitve sodišča prve stopnje izhaja, da naj bi taksa znašala 78,00 EUR), kar pa po izpodbijani odločitvi naj ne bi vplivalo na skupen znesek stroškov in na poplačilo upnika.

9. Pri tem pa višje sodišče ne more upoštevati zgolj pavšalno navržene navedbe upravitelja, da bi zato moralo biti višje njegovo nadomestilo za razdelitev. Upravitelj bi namreč moral konkretno navesti, koliko bi po njegovem mnenju morala znašati nagrada in kolikšen bi bil zato znesek, ki bi se delil upniku. Ob tem je bilo že iz sklepa Cst 542/2020 z dne 12.1.2021 razvidno, od česa se odmeri taksa za razdelitev, nerazumno pa je tudi vztrajanje pri enakem skupnem znesku stroškov, ki naj bi bremenili posebno stečajno maso, ko se eden od stroškov bistveno zniža (s 526,80 EUR na 90,00 EUR oziroma 78,00 EUR). Višje sodišče pa ne more kar enostavno, brez konkretnega predloga in izračuna upravitelja, kar samo preračunavati dodatnega stroška, ki niti ni bil predmet ugovora, o katerem je odločalo sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu.

10. Glede na to, da je kupnina za to posebno stečajno maso znašala 75.486,33 EUR, stroški v zvezi z unovčenjem posebne stečajne mase pa 71.862,50 EUR, je tako upnik upravičen iz te razdelitve prejeti 3.623,80 EUR.

11. Glede na navedeno je višje sodišče pritožbi delno ugodilo in sklep v izpodbijanih 1. in 2. točki izreka spremenilo tako, kot izhaja iz izreka tega sklepa (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP), v preostalem delu pa je pritožbo zavrnilo (pritožnik je zahteval izplačilo 3.635,80 EUR, tako da je zavrnjena razlika do prisojenega zneska 3.623,80 EUR, torej za 12,00 EUR).

Ta pisni odpravek se ujema z elektronskim izvirnikom sklepa.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen  121, 226, 226/4, 371

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 359

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.