VSL Sklep II Cpg 134/2021
Sodna praksa višjih sodišč, 2021-05-19

CIVILNO PROCESNO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE - SODNE TAKSE

spor majhne vrednosti - ustavitev postopka - plačilo sodne takse - domneva umika tožbe - vročanje v tujino - uredba - neposredno vročanje stranki - pravilnost vročitve - kršitev pravil o vročanju - poizvednica - javna listina - dokazna moč javne listine - dejanski prejem sodnega pisanja - seznanjenost z vsebino pošiljke - načelo kontradiktornosti

Uredba št. 1393/2007 omogoča tri načine vročanja, in sicer vročanje preko organov za sprejem v državi članici izvršitve, vročanje po diplomatskem ali konzularnem predstavniku države članice izvora ali po pošti. Uredba št. 1393/2007 v 14. členu dopušča, da vsaka država članica osebam s stalnim prebivališčem v drugi državi članici vroča sodna pisanja neposredno z uporabo poštnih storitev, in sicer s priporočenim pismom z vročilnico ali na drug, enakovreden način.

Tožnica se ne more uspešno sklicevati na kršitev pravil o vročanju, ker je sodno pisanje dejansko prejela (šesti odstavek 139. člena ZPP). Pravila o vročanju namreč niso sama sebi namen, pač pa želijo zagotoviti čim večjo gotovost, da se stranka dejansko seznani s procesnim gradivom. Kršitve pravil o vročanju torej učinkujejo le, če je bila stranki zaradi njih kršeno načelo kontradiktornosti.

I. Pritožbi A. A., Združeno kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske in B. A., L., se zavržeta.

II. Pritožba tožnice se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

III. Pritožniki sami krijejo svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je 15. 1. 2020 tožnici izdalo nalog za plačilo sodne takse za redni postopek v višini 54,00 EUR (l. št. 8 – 9, r. št. 3), zoper katerega je tožnica 28. 1. 2020 vložila ugovor ter sodišču predlagala, da se sodna taksa plača iz stečajne mase oziroma proračuna. Sodišče prve stopnje je tako ugovor kot tudi njen predlog zavrnilo s sklepoma XI Pg 2339/2019 z dne 8. 5. 2020 (r. št. 6 in r. št.7). Tožnica, A. A. in B. A. so se zoper oba sklepa pritožili. Višje sodišče v Ljubljani pa je s sklepom I Cpg 470/2020 z dne 18. 8. 2020 (v nadaljevanju: Sklep VSL) odločitev sodišča prve stopnje potrdilo. Prvostopenjsko sodišče je nato Sklep VSL vročalo vsem trem pritožnikom, tožnici pa tudi z dopisom z dne 7. 9. 2020 (l. št. 31), s katerim jo je opozorilo na nov tek roka za plačilo sodne takse.

2. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se tožba z dne 2. 11. 2019 šteje za umaknjeno, zaradi česar se postopek ustavi. Svojo odločitev je po ugotovitvi, da tožnica sodne takse za redni postopek v odrejenem roku ni plačala, oprlo na tretji odstavek 105.a člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP).

3. Proti temu sklepu so se tožnica, A. A. in B. A. pravočasno pritožili. Uveljavljali so pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagali so, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglasili so tudi stroške pritožbenega postopka.

4. Pritožba A. A. in B. A. ni dovoljena. Pritožba pritožnice pa ni utemeljena.

Obrazložitev odločitve iz I. točke izreka (zavrženje pritožb A. A. in B. A.)

5. Kot je pritožbeno sodišče pojasnilo že v Sklepu VSL, so prvotno tožbo v tej zadevi vložili C. C., A. A. in B. A., s katero so uveljavljali zahtevke zoper sedem toženk.

Prvostopenjsko sodišče je nato s sklepom XI Pg 2212/2012 z dne 10. 12. 2019 zadevo razdružilo na sedem postopkov, tako da se zahtevki za ugotovitev neobstoja terjatve zoper posamezno toženko obravnavajo ločeno. V tej zadevi na aktivni strani nastopa zgolj C. C. Ta je v tem postopku tudi edina zavezanka za plačilo sodne takse po plačilnem nalogu z dne 15. 1. 2020, zato je sodišče prve stopnje skupaj s Sklepom VSL dopis o ponovnem teku roka za plačilo sodne takse pravilno vročalo le njej.

6. Predpostavka za dovoljenost pritožbe je pravni interes stranke, ki se pritožuje. Izpodbijani sklep se ne nanaša na A. A. in B. A. Zato s pritožbo zoper izpodbijani sklep ne moreta izboljšati svojega pravnega položaja, posledično pa tudi nimata pravnega interesa zanjo. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče njuno pritožbo zavrglo (prvi odstavek 346. člena ZPP v zvezi s četrtim odstavkom 343. člena ZPP).

Obrazložitev odločitve iz II. točke izreka

7. Tožnica zanika, da bi prejela Sklep VSL ter dopis, s katerim je bila opozorjena na tek roka za plačilo sodne takse. Navaja, da nobene podpisane povratnice v zvezi s to vročitvijo ne more biti v spisu, ker tožnica niti njena hči kaj takega nista podpisali. Navaja, da je izpodbijani sklep prejela v domači poštni nabiralnik 24. 11. 2020. Dne 23. 9. 2020 pa se je seznanila z vsebino šestih kuvert, ki so bile njej oziroma A. A. puščene v domačem poštnem nabiralniku, in sicer v zadevah XI Pg 2340/2019, XI Pg 2336/2019, XI Pg 2212/2019 ter XI Pg 2338/2019. Izpodbijani sklep je sicer prejela v domači poštni predalnik 24. 11. 2020. Tožnica meni, da bi moralo sodišče prve stopnje sodna pisanja v tujino vročati po diplomatski poti ali pa preko Royal Court-a v Londonu. Poleg tega se za vročanje v tujino uporablja tudi 146. člen ZPP, a se sodišče prve stopnje tudi tega ni poslužilo.

8. Za vročanje sodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah v države članice Evropske unije se uporablja Uredba (ES) 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah v državah članicah ("vročanje pisanj") in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 (v nadaljevanju: Uredba št. 1393/2007). Uredba št. 1393/2007 se uporablja tudi za vročanje v Združeno kraljestvo za čas prehodnega obdobja, ko je zadnja izstopila iz Evropske unije. Uredba št. 1393/2007 omogoča tri načine vročanja, in sicer vročanje preko organov za sprejem v državi članici izvršitve, vročanje po diplomatskem ali konzularnem predstavniku države članice izvora ali po pošti. Uredba št. 1393/2007 v 14. členu dopušča, da vsaka država članica osebam s stalnim prebivališčem v drugi državi članici vroča sodna pisanja neposredno z uporabo poštnih storitev, in sicer s priporočenim pismom z vročilnico ali na drug, enakovreden način. Država članica vročitve temu ne more nasprotovati, predpisan pa je način vročitve, tj. s priporočenim pismom z vročilnico ali na drug, enakovreden način. Pri tem je odvisno od države članice vročitve, ali na njenem ozemlju obstajajo ustrezne poštne storitve.

9. Iz poizvednice pri Pošti Slovenije (list. št. 35) je razvidno, da je bilo tožnici sodno pisanje z opr. št. XI Pg 2339/2019 vročeno 22. 9. 2020. V tej poizvednici je navedeno tudi, da naslovnikovega podpisa ni bilo možno pridobiti in je bila zaradi situacije COVID-19 pošiljka vročena v poštni nabiralnik.

10. Tožnica je sama navedla, da se je 23. 9. 2020 seznanila s šestimi sodnimi pisanji, ki so ji bila tistega dne puščena v njenem poštnem nabiralniku. Ker iz poizvednice Pošte Slovenije izhaja, da je bilo sodno pisanje XI Pg 2339/2019 le dan prej puščeno v njenem nabiralniku, tožnici ni mogoče verjeti, da 23. 9. 2020, ko je prejela šest sodnih pisanj v drugih zadevah, dejansko ni prejela tudi Sklepa VSL ter dopisa, s katerim je bila opozorjena na ponoven tek roka za plačilo sodne takse.

11. Poizvednica o opravljeni vročitvi je javna listina, ki kot takšna dokazuje resničnost tistega, kar se v njej potrjuje. Skladno z določilom četrtega odstavka 224. člena ZPP je sicer dovoljeno dokazovati, da so v javni listini dejstva neresnično ugotovljena ali da je sama listina nepravilno sestavljena. Tožnica je v dokaz trditve, da Sklepa VSL in dopisa z dne 7. 9. 2020 v poštni nabiralnik ni prejela, k pritožbi priložila dopis z dne 12. 10. 2020, s katerim je prvostopenjsko sodišče med drugim obvestila, da se je 23. 9. 2020 seznanila s

(šest kuvert v zadevah XI Pg 2340/2019, XI Pg 2336/2019, XI Pg 2212/2019 in XI Pg 2338/2019), ki so ji bili tistega dne puščeni v njenem poštnem nabiralniku. Vendar pa zgolj dejstvo, da tožnica v svojem dopisu z dne 12. 10. 2020 med naštevanjem sodnih pisanj, ki jih je v svoj nabiralnik prejela 23. 9. 2020, ni navedla tudi sodnega pisanja XI Pg 2339/2019, ne zadošča za izpodbitje dokazne vrednosti poizvednice Pošte Slovenije. Dokazna moč javnih listin je namreč določena ravno zaradi zaupanja v nosilce javnih pooblastil. Glede na to, da je Pošta Slovenije vročitev preverila pri Royal Mail, Združeno kraljestvo, prav tako pa je tožnica ostala pisanja (tudi izpodbijani sklep) prejela v svoj poštni nabiralnik, tožnica s predloženim dopisom ni uspela izpodbiti domneve, ki izhaja iz poizvednice o opravljeni vročitvi, tj. da ji je bilo tudi sodno pisanje XI Pg 2239/2019 22. 9. 2020 puščeno v njenem poštnem nabiralniku.

12. Glede na navedene okoliščine je mogoče z gotovostjo zaključiti, da je tožnica sklep VSL ter dopis z dne 7. 9. 2020 dejansko prejela 23. 9. 2020, ko se je seznanila tudi s preostalimi sodnimi pisanji, ki so ji bila ravno tako puščena v njenem poštnem nabiralniku.

13. Četudi Sklep VSL in dopis z dne 7. 9. 2020 tožnici torej nista bila vročena osebno (neposredno), se tožnica ne more uspešno sklicevati na kršitev pravil o vročanju, ker je sodno pisanje dejansko prejela (šesti odstavek 139. člena ZPP). Pravila o vročanju namreč niso sama sebi namen, pač pa želijo zagotoviti čim večjo gotovost, da se stranka dejansko seznani s procesnim gradivom.

Kršitve pravil o vročanju torej učinkujejo le, če je bila stranki zaradi njih kršeno načelo kontradiktornosti. Takrat, ko pisanje kljub morebitnim napakam pri vročanju dejansko pride v roke naslovnika, pa do kršitve pravice do izjavljanja ne more priti.

14. Rok za plačilo sodne takse je torej začel teči 24. 9. 2020 in se je iztekel 8. 10. 2020. Posledica iz tretjega odstavka 105.a člena ZPP, da se vloga šteje za umaknjeno, nastopi, če taksni zavezanec ne plača takse v roku, ki mu ga je v plačilnem nalogu določilo sodišče, hkrati pa niso podani pogoji za oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodnih taks. Tožnica ugotovitve, da sodne takse za redni postopek do poteka roka ni plačala, ni izpodbijala. Ob takih dejanskih ugotovitvah in dejstvu, da je bil predlog tožnice za plačilo sodne takse iz stečajne mase oziroma proračuna zavrnjen, pritožbeno sodišče ugotavlja, da je izpodbijani sklep pravilen.

15. Glede na zgornje razloge pritožba ni utemeljena. Ker pa pritožbeno sodišče tudi ob uradnem preizkusu izpodbijanega sklepa ni zaznalo nobenih kršitev iz drugega odstavka 350. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP, je pritožbo tožnice kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

16. Ker pritožniki s pritožbo niso uspeli, nosijo sami svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena, v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

Pri čemer je bila Republika Slovenija navedena kot 4. in 5. toženka.

V skladu s sedmim odstavkom 34.a člena Zakona o sodnih taksah začne teči rok za plačilo sodne takse v primeru, ko sodišče pritožbi zoper sklep o ugovoru zoper plačilni nalog ne ugodi, naslednji dan po vročitvi sklepa, s katerim je odločeno o pravnem sredstvu, na kar mora sodišče stranko opozoriti.

Primerjaj Odločbo Ustavnega sodišča Up-554/10 z dne 15. 12. 2010.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 105a, 105a/3, 139, 139/6, 224, 224/4

EU - Direktive, Uredbe, Sklepi / Odločbe, Sporazumi, Pravila

Uredba (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah ( vročanje pisanj ) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 - člen 14

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.