TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM Sklep I Cp 105/2022
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-02-23

izvedensko mnenje - zaslišanje izvedenca - dopolnitev izvedenskega mnenja - izvedenina

Odmera izvedenine za dopolnitev izvedenskega mnenja.

I. Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

1. Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče sodnemu izvedencu psihiatrične stroke mag. A.A. za ustno dopolnitev izvedenskega mnenja odmerilo izvedenino v višini 267,00 EUR, upoštevaje prispevek za posebne primere zavarovanja in prispevek za poškodbe pri delu pa v skupnem znesku 292,05 EUR.

2. Prvostopni sklep s pritožbo izpodbija tožena stranka zaradi relativne bistvene kršitve določb postopka. V pritožbi navaja, da izvedencu nagrada za ustno dopolnitev izvedenskega mnenja ne pripada, ker je bilo prvotno pisno izvedensko mnenje, za katerega je izvedenec prejel že plačilo toliko pomanjkljivo, da ga je bilo potrebno z zaslišanjem izvedenca dopolniti. Zraven tega izvedenec na ustnem zaslišanju ni zmogel odgovoriti na vprašanja tožene stranke in tako izvedenec ni opravil svoje naloge. Zaradi nepripravljenosti izvedenca je zaslišanje izvedenca trajalo tudi več časa kot je bilo potrebno in mu tako tudi ne pripada plačilo za več kot eno uro za opravljeno delo. Pritožbenemu sodišču predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa. Priglaša pritožbene stroške.

4. Prvostopno sodišče pravilno ugotavlja, da je izvedenec na podlagi sodišča svoje pisno izvedensko mnenje ustno dopolnil na naroku za glavno obravnavo dne 26. 5. 2021. Že glede na poziv sodišča je bila ustna dopolnitev že podanega pisnega izvedenskega mnenja potrebna in prvostopno sodišče je izvedencu pravilno za pripravo na ustno podajanje izvida in mnenja priznalo 133,00 EUR po 2. točki prvega odstavka 41. člena Pravilnika o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih (nadalje Pravilnik). Prvostopno sodišče je tudi pravilno ugotovilo čas (več kot eno uro - zapisnik o zaslišanju izvedenca z dne 26. 5. 2021) podajanja izvida in mnenja in izvedencu iz tega naslova v skladu z drugim odstavkom 41. člena Pravilnika pravilno odmerilo nagrado v znesku 114,00 EUR. Da pa se izvedenec ne bi pripravil na ustno podajanje izvida in mnenja in da je bila ustna podaja izvida in mnenja nestrokovna in kot taka nepotrebna, pa iz ustnega zaslišanja izvedenca ne izhaja. Nasprotna pritožbena izvajanja so neutemeljena.

5. Odločitev pritožbenega sodišča temelji na 2. točki 365. člena Zakona o pravdnem postopku.

Pravilnik o sodnih izvedencih, sodnih cenilcih in sodnih tolmačih (2018) - člen 41, 41/1, 41/1-2, 41/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM Sklep II Kp 50775/2021
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-02-17

Zdenka Klarič (preds.), dr. Barbara Nerat (poroč.), Breda Cerjak Firbas

izročitev zahtevane osebe - zavrnitev zahteve - utemeljenost suma

Sodišče prve stopnje je utemeljeno pritrdilo preiskovalni sodnici v ugotovitvi, da niso izpolnjeni zakonski pogoji za izročitev zahtevane osebe, saj prošnja za izročitev Generalnega tožilstva Republike Uzbekistan z dne 13. 10. 2021 in njene priloge ne obsegajo dokazov za utemeljenost suma po 3. točki tretjega odstavka 523. člena ZKP, na podlagi katerih bi bilo moč presoditi, ali je E.A. storil očitana mu kazniva dejanja.

1. Okrožno sodišče na Ptuju je s sklepom II Ks 50775/2021 z dne 27. 1. 2022 prošnjo pristojnega organa Republike Uzbekistan za izročitev zahtevane osebe E. A. zavrnilo. Ob tem je na podlagi prvega odstavka 96. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) odločilo, da obremenjujejo stroški postopka izročitve iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP ter potrebni izdatki tujca in potrebni izdatki in nagrada njegovega zagovornika proračun.

2. Višji državni tožilec Z. K. z Okrožnega državnega tožilstva v Mariboru je v mnenju, ki ga je podal po prvem odstavku 527. člena ZKP, z zgoraj povzeto odločitvijo Okrožnega sodišča na Ptuju v celoti soglašal.

3. Po pregledu zadeve sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sklep sodišča prve stopnje pravilen in zakonit.

4. Preizkus je pokazal, da so ugotovitve prvostopnega sodišča povsem pravilne. Sodišče prve stopnje je utemeljeno pritrdilo preiskovalni sodnici v ugotovitvi, da niso izpolnjeni zakonski pogoji za izročitev zahtevane osebe, saj prošnja za izročitev Generalnega tožilstva Republike Uzbekistan z dne 13. 10. 2021 in njene priloge ne obsegajo dokazov za utemeljenost suma po 3. točki tretjega odstavka 523. člena ZKP, na podlagi katerih bi bilo moč presoditi, ali je E. A. storil očitana mu kazniva dejanja. Posledično ugotovljenemu je sodišče prve stopnje v skladu z določbo prvega odstavka 527. člena ZKP prošnjo za izročitev zavrnilo, sprejeto odločitev, ki ji v celoti in popolnoma sledi tudi sodišče druge stopnje in se nanjo v zaobid nepotrebnega podvajanja dosledno sklicuje, pa tudi jasno in tehtno obrazložilo. Kot pravilna in zakonita se je izkazala tudi odločitev sodišča prve stopnje v zvezi z odpravo pripora zahtevane osebe.

5. Po obrazloženem je sodišče druge stopnje odločilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa (prvi odstavek 527. člena ZKP).

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 523, 523/3, 523/3-3, 527, 527/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep I Kp 66402/2019
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-02-11

Igor Mokorel (preds.), Stanka Živič (poroč.), Boris G. Hrovat

kaznivo dejanje poškodovanja tuje stvari - pripor v skrajšanem postopku - predlog za odreditev pripora - zavrnitev predloga za odreditev pripora - priporni razlogi - vrsta kaznivih dejanj

Zaradi kaznivega dejanja poškodovanja tuje stvari po prvem odstavku 220. člena KZ-1 ni dopustno odrediti pripora, čeprav gre za kaznivo dejanje, pri katerem je moč prepoznati tudi elemente nasilja.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se predlog Okrožnega državnega tožilstva v Krškem za odreditev pripora zoper obdolženo A. A. z dne 24. 1. 2022 zavrne.

1. Okrajno sodišče v Krškem je z izpodbijanim sklepom zoper obdolženo A. A. iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti po 2. točki prvega odstavka 432. člena v zvezi s 3. točko prvega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) odredilo pripor, zaradi utemeljenega suma storitve treh kaznivih dejanj poškodovanja tuje stvari po prvem odstavku 220. člena KZ-1.

2. Zoper naveden sklep so se pritožili obdolženkini zagovorniki in predlagali razveljavitev izpodbijanega sklepa, odpravo pripora oziroma nadomestitev le-tega z milejšim ukrepom.

4. Višje sodišče po proučitvi razlogov izpodbijanega sklepa navedb pritožnikov in spisovnih podatkov ugotavlja, da pritožniki utemeljeno navajajo, da odreditev pripora zoper obdolženko zaradi očitanih ji kaznivih dejanj, za katera je podan utemeljen sum storitve le-teh, ni dopustna. Za kazniva dejanja poškodovanja tuje stvari po prvem odstavku 220. člena KZ-1 je v zakonu predpisana denarna kazen ali kazen zapora do dveh let, navedena kazniva dejanja pa so v kazenskem zakoniku umeščena v sklop kaznivih dejanj zoper premoženje. Ker določba 2. točke prvega odstavka 432. člena ZKP izrecno določa v zvezi s katerimi kaznivimi dejanji in kakšne teže je lahko odrejen pripor v skrajšanem postopku, v obravnavanem primeru ni izpolnjen zakonsko potreben pogoj za odreditev pripora glede na vrsto kaznivih dejanj, očitanih obdolženki. Čeprav je prvostopenjsko sodišče v zvezi s kaznivimi dejanj, zaradi katerih je odredilo pripor, ugotavljalo tudi elemente in prvine nasilja, navedeno ne more nadomeščati manjka zakonsko potrebnih predpostavk za odreditev pripora. Ta ugotovitev je narekovala ugoditev pritožbi in spremembo izpodbijanega sklepa na način, kot izhaja iz izreka te odločbe.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 220, 220/1

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 201, 201/1-3, 432, 432/1-2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC Sklep II Kp 17723/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-01-11

Zinka Strašek (preds.), Andrej Pavlina (poroč.), Jožica Arh Petković

KAZENSKO MATERIALNO PRAVO - KAZENSKO PROCESNO PRAVO

pogojna obsodba - preklic pogojne obsodbe - rok za preklic pogojne obsodbe

Če obsojenec v danem roku ne izpolni obveznosti iz tretjega odstavka 57. člena KZ-1, pa sme sodišče po drugem odstavku 62. člena KZ-1 preklicati pogojno obsodbo in izreči kazen najpozneje v enem letu po poteku preizkusne dobe.

1. S pritožbeno izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi določbe četrtega odstavka 506. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) zoper obsojenega A. A. ustavilo postopek za preklic pogojne obsodbe po sodbi istega sodišča z dne 23. 4. 2015, opr. št. I K 17723/2014, ki je postala pravnomočna 23. 4. 2015.

2. Zoper sklep sodišča prve stopnje se je pravočasno pritožil oškodovanec B. B. Pritožbenega razloga ni navedel. Zatrjuje, da mu je obsojeni po 19. 7. 2021, t. j. 4. 9. 2021 nakazal le še 100,00 EUR. Po podrobnem pregledu izpiskov pa je še ugotovil, da mu je 5. 11. 2019 nakazal le 50,00 EUR in ne 100,00 EUR. Tako mu obsojeni dolguje še 150,00 EUR in zakonske zamudne obresti od celotnega zneska dolga od 1. 3. 2010 dalje do plačila. Prosi za ugodno rešitev njegove pritožbe.

4. Kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje pod točko 3 obrazložitve izpodbijanega sklepa, je predmetni postopek za preklic pogojne obsodbe zastaral z 23. 4. 2020. Po določbi prvega odstavka 62. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) se sme pogojna obsodba preklicati v preizkusni dobi. Če obsojenec v danem roku ne izpolni obveznosti iz tretjega odstavka 57. člena KZ-1, pa sme sodišče po drugem odstavku 62. člena KZ-1 preklicati pogojno obsodbo in izreči kazen najpozneje v enem letu po poteku preizkusne dobe. S sodbo Okrajnega sodišča v Velenju z dne 23. 4. 2015, opr. št. I K 17723/2014, je bila obsojencu določena štiriletna preizkusna doba. Glede na to, da je ta sodba postala pravnomočna 23. 4. 2015, je preizkusna doba potekla 23. 4. 2019, rok za preklic pogojne obsodbe pa leto kasneje, torej 23. 4. 2020.

5. Obenem pa sodišče druge stopnje soglaša z izvajanji prvega sodišča pod točko 4 obrazložitve izpodbijanega sklepa, da obsojenemu A. A. kot posebni pogoj v okviru pogojne obsodbe, poleg plačila glavnice v znesku 5.500,00 EUR, ni bilo naloženo plačilo zakonskih zamudnih obresti od tega zneska za čas od 1. 3. 2010 dalje do plačila. Ker pa so bile zakonske zamudne obresti oškodovancu prisojene v odločbi predmetne pogojne obsodbe o premoženjskopravnem zahtevku, ki velja za izvršilni naslov, bo lahko le-te, pa tudi pritožbeno zatrjevani znesek premalo plačane glavnice, uveljavljal v izvršilnem postopku.

6. Ker sodišče druge stopnje pri obravnavanju oškodovančeve pritožbe ni zasledilo niti kršitev, ki jih je dolžno ugotavljati po uradni dolžnosti (peti odstavek 402. člena ZKP), je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 506, 506/4

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 62, 62/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC Sodba I Cpg 1/2022
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-01-05

spor majhne vrednosti - dopustni pritožbeni razlog

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da toženka s pritožbo ne uveljavlja v sporu majhne vrednosti dopustnih pritožbenih razlogov.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je tožena stranka (toženka) dolžna v roku 8 dni plačati tožeči stranki (tožnici) 1.368,58 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2.4.2021 dalje do plačila ter izvršilne in pravdne stroške v višini 154,00 EUR, slednje v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka paricijskega roka dalje do plačila.

2. Zoper predmetno sodbo je toženka vložila pravočasno pritožbo, ki je po vsebini skoraj identična že predhodno vloženemu ugovoru toženke zoper izdani sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. V pritožbi navaja, da je terjatev neutemeljena, saj ne obstaja, ker pravdni stranki nista bili v dolžniško-upniškem razmerju. Toženka je račun prejela, a ga je M. P. kot neutemeljenega oziroma preuranjenega ustno zavrnil. Tožnica je račun izdala brez podlage in v nasprotju z medsebojnim ustnim dogovorom oziroma medsebojnim načinom poslovanja. Toženka ne zanika, da je bila s tožnico v poslovnem odnosu. Tožnica pod točko 5. navaja, da naj bi zadnji obrok zapadel 14. 12. 2021, s čimer se toženka ne strinja, saj v tem obdobju nista bili v poslovnem odnosu. Ker terjatev še ni nastala in še ni zapadla v plačilo, ugovarja obrestnemu delu zahtevka. Upnikova terjatev ne obstaja oziroma obveznost še ni prešla na dolžnika. Predlaga zaslišanje M. P.

5. Po prvem odstavku 458. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) se sme odločba v sporu majhne vrednosti, kakršen je tudi obravnavani spor, izpodbijati samo iz razlogov absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka (drugi odstavek 339. člena ZPP) in zmotne uporabe materialnega prava. Povedano drugače, predmetna sodba se ne more izpodbijati iz razlogov relativne bistvene kršitve določb pravdnega postopka (prvi odstavek 339. člena ZPP) in zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, pri čemer zadnje vključuje tudi zmotno dokazno oceno sodišča prve stopnje.

6. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da toženka s pritožbo ne uveljavlja v sporu majhne vrednosti dopustnih pritožbenih razlogov. Vsebina pritožbe se nanaša le na nedopusten in posledično neupošteven pritožbeni razlog zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja.

7. Po ugotovitvi, da v pritožbi niso podani dopustni pritožbeni razlogi, niti po uradni dolžnosti preizkušene kršitve materialnega in procesnega prava, je pritožbeno sodišče pritožbo toženke kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijano sodbo potrdilo (353. člen ZPP). Pritožbeno sodišče ugotovljenega dejanskega stanja na tem mestu ni ponavljalo, saj je le-to razvidno že iz izpodbijane sodbe.

8. Toženka pritožbenih stroškov ni priglasila.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 458, 458/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSC Sodba I Cpg 19/2022, enako tudi , , ,
VSM Sklep II Kp 56924/2017
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-02-10

Melita Puhr (preds.), mag. Aleksander Karakaš (poroč.), Zdenka Klarič

nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist - predlog za nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist - prepozen predlog - zavrženje obtožnega predloga kot prepoznega

Po odločbi Ustavnega sodišča U-I-14/20 z dne 14. 5. 2020 se ugotovitev o neskladnosti navedenega roka z Ustavo nanaša na vložitev predloga za nadomestitev kazni zapora s hišnim zaporom, v danem primeru pa je pritožnik vložil predlog za nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist. Gre torej za drug predmet oziroma za predmet, ki v navedeni odločbi Ustavnega sodišča ni zajet in je bilo pritožnika po ugotovljenem zavrniti (tretji odstavek 402. člena ZKP).

I. Pritožba zagovornika obsojenega D.T. se zavrne kot neutemeljena.

II. Obsojenega se oprosti plačila sodne takse.

1. Okrožno sodišče v Mariboru je kot sodišče prve stopnje 27. 9. 2021 zavrglo predlog zagovornika obsojenega D.T. za nadomestitev izvršitve kazni zapora z delom v splošno korist. To je bilo storjeno s sklepom IV K 56924/2017.

2. Zoper sklep se je pritožil obsojenčev zagovornik zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka in kršitve Ustave R Slovenije (v nadaljevanju Ustava). Sodišču druge stopnje predlaga, da sklep razveljavi.

4. Pritožnik nasprotuje ugotovitvi sodišča prve stopnje, po kateri predlog za nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist ni bil vložen pravočasno. Med tem je namreč Ustavno sodišče odločilo, da je drugi odstavek 129.a člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP), ki določa 15 dnevni rok za vložitev predloga o nadomestnem prestajanju kazni zapora, ki teče od pravnomočnosti sodbe, v neskladju z Ustavo.

5. Pritožnik se moti. Po odločbi Ustavnega sodišča U-I-14/20 z dne 14. 5. 2020 se ugotovitev o neskladnosti navedenega roka z Ustavo nanaša na vložitev predloga za nadomestitev kazni zapora s hišnim zaporom, v danem primeru pa je pritožnik vložil predlog za nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist. Gre torej za drug predmet oziroma za predmet, ki v navedeni odločbi Ustavnega sodišča ni zajet in je bilo pritožnika po ugotovljenem zavrniti (tretji odstavek 402. člena ZKP).

6. Odločba o obsojenčevi oprostitvi plačila sodne takse temelji na četrtem odstavku 95. člena ZKP in 11. členu Zakona o sodnih taksah.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 129a, 129a/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep II Cp 1543/2021
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-01-03

pritožba zoper sklep o ugovoru zoper plačilni nalog - sklep o ugovoru zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse - obrazloženost ugovornih navedb - relevantni ugovorni razlogi - navedba pritožbenih razlogov

Pritožnik ne uveljavlja nobenega od pritožbenih razlogov, saj zgolj pojasnjuje, da takse ni plačal, ker se njegovih trditev ne upošteva, ne izpodbija pa bistvenih ugotovitev sodišča prve stopnje, da v ugovoru, vloženem 24. 5. 2021, ni navedel relevantnih ugovornih razlogov in da je njegov ugovor, vložen 8. 6. 2021, prepozen.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugovor tožeče stranke zoper plačilni nalog opr. št. I P 252/2019 z dne 24. 5. 2021, vložen 31. 5. 2021, zavrnilo (I. točka izreka) in ugovor tožeče stranke zoper plačilni nalog opr. št. I P 252/2019 z dne 24. 5. 2021, vložen 8. 6. 2021, zavrglo (II. točka izreka).

2. Zoper navedeni sklep se je pritožil tožnik. V obširni pritožbi kot bistveno navaja, da takse ni plačal, ker ne more samo plačevati, upoštevati je treba tudi njegove odgovore zakaj se krati pravice.

4. V postopku s pritožbo zoper sklep se uporabljajo smiselno določbe, ki veljajo za pritožbo zoper sodbo (366. člen ZPP

). V skladu s 338. členom ZPP se sme sodba izpodbijati zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Pritožnik nobenega od navedenih razlogov ne uveljavlja, saj zgolj pojasnjuje, da takse ni plačal, ker se njegovih trditev ne upošteva, ne izpodbija pa bistvenih ugotovitev sodišča prve stopnje, da v ugovoru, vloženem 24. 5. 2021, ni navedel relevantnih ugovornih razlogov in da je njegov ugovor, vložen 8. 6. 2021, prepozen. Pritožba zato ni utemeljena. Sodišče druge stopnje tudi ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP). Zato je pritožbo zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

5. O pritožbi zoper sklep je sodišče druge stopnje odločalo po sodnici posameznici (prvi odstavek 366.a člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 26/1999 s spremembami

Zakon o sodnih taksah (1978) - ZST  - člen 34a, 34a/1, 34a/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM Sklep II Kp 28678/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2022-03-17

Simona Skorpik (preds.), Zdenka Klarič (poroč.), Breda Cerjak Firbas

nedovoljena pritožba zoper sklep višjega sodišča

Pritožba zoper sklep sodišča druge stopnje je tako izključena po samem zakonu, zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je to pritožbo kot nedovoljeno zavrglo.

Pritožba obsojene A. A. se zavrne kot neutemeljena.

1. Okrožno sodišče na Ptuju je s sklepom I K 28678/2011 z dne 23. 11. 2021 kot nedovoljeno zavrglo pritožbo obsojene A. A., ki jo je vložila zoper sklep Višjega sodišča v Mariboru II Kp 28678/2011 z dne 20. 10. 2021.

2. Zoper takšen sklep se je pritožila obsojenka brez navedbe pritožbenih razlogov, iz pritožbenih navedb, ki so enake kot v prejšnjih pritožbah, pa je razbrati, da se zavzema za oprostitev plačila sodne takse.

4. Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z odločitvijo sodišča prve stopnje, ki je v izpodbijanem sklepu pravilno ugotovilo in pojasnilo, da Zakon o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) ne pozna pritožbe zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerim je slednje odločalo o njeni pritožbi v konkretnem primeru. Določbe 398. člena ZKP o pritožbi na Vrhovno sodišče namreč veljajo samo za sodbo sodišča druge stopnje, in sicer v taksativno naštetih primerih, medtem ko možnost pritožbe zoper sklep sodišča druge stopnje ni predvidena v določbi 402. člena ZKP niti v kakšnih drugih določbah ZKP. Pritožba zoper sklep sodišča druge stopnje je tako izključena po samem zakonu, zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je to pritožbo kot nedovoljeno zavrglo.

5. Ker je odločitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu pravilna in zakonita, in ker obsojenka v pritožbi tudi ne navaja ničesar, kar bi lahko kakorkoli vplivalo na pravilnost izpodbijanega sklepa, je pritožbeno sodišče odločilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa (tretji odstavek 402. člena ZKP).

6. Sodna taksa ni bila odmerjena, saj po šestem odstavku Zakona o sodnih taksah v postopkih odločanja o predlogu za oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodne takse in o pritožbi zoper sklep o takem predlogu, se taksa ne plača.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 398, 402

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.