VSC Sodba in sklep Cp 368/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-09-20

mag. Miran Pritekelj (preds.), Maša Butenko (poroč.), Darja Pahor

Sodišče mora pred dodelitvijo presoditi prav vse relevantne okoliščine družinske situacije, razvojnih možnosti otrok in njihovih potreb ter želja, hkrati pa tudi osebnostne lastnosti staršev ter njihove vzgojne sposobnosti.

I. Pritožbama, tožene stranke delno, tožeče pa v celoti, se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje razveljavi glede odločitve o stikih in o pravdnih stroških (pod IV. in V. točko izreka) ter se zadeva v tem razveljavljenem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. V preostalem se pritožba tožene stranke (glede odločitve o dodelitvi in preživnini pod I. in II. točko izreka) zavrne in se sodba sodišča prve stopnje v tem delu potrdi.

III. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje pod I. točko odločilo, da se mladoletna skupna hči pravdnih strank L. dodeli v varstvo in vzgojo tožnici. Pod II. točko je odločilo, da je toženec od dneva vložitve tožbe dolžan plačevati za njeno preživljanje mesečno preživnino 180,00 EUR. Pod III. točko je odločilo, da se za zahtevano nadaljnjo preživnino 100,00 EUR mesečno tožbeni zahtevek zavrne. Pod IV. točko je odločilo o poteku stikov med L. in tožencem. Pod V. točko pa je odločilo, da vsaka stranka trpi svoje stroške tega postopka.

2. Zoper gornjo odločitev sta obe pravdni stranki vložili pravočasni pritožbi. Obe pritožbi izpodbijata odločitev o stikih, toženčeva pa še odločitev o dodelitvi in preživnini.

3. Tožnica uveljavlja pritožbena razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava. Predlaga razveljavitev in vrnitev zadeve prvostopnemu sodišču v novo sojenje. Priglaša pritožbene stroške.

Navaja, da je sodišče ravnalo napačno, ko je odločitev o stikih gradilo zgolj na poročilu centra za socialno delo in vrtca, brez da bi angažiralo izvedenca. Sprva zato, ker poročilo Centra za socialno delo ... ni objektivno, saj je bilo izdelano pod vplivom prebivališča toženca in njemu v prid. Nadalje pa zato, ker L. odklanja stike s tožencem, če mora prespati pri njemu. Le izvedenec bi lahko objektivno preveril in podal mnenje o tem, zakaj se L. takim stikom upira. Za L. bodo stiki preko vikenda predolgi. V času, ko je L. pri tožencu, ta ne skrbi za njeno zdravje, saj ne izvaja prekrivanja očesa in ne skrbi za njeno higieno. L. med bivanjem na kmetiji pri tožencu očitno ni pod njegovim skrbnim nadzorom, saj je že padla v jamo. Toženec nadalje tudi ni opustil vrednostnih sodb o tožnici, niti govorjenja, da bo L. odraščala pri njemu. To L. spravlja v stisko in je zaradi tega prestrašena. Strnjen stik v času trajanja enega tedna je predolg. Zato bi morali biti v tem času določeni stiki s tožnico, vsaj enkrat dnevno telefonsko. L. je zelo navezana na tožnico in bo stik v takšnem trajanju doživljala kot da bi bila zapuščena. Toženec L. dela veliko škodo, saj otrok ne more biti orodje razreševanja partnerskega odnosa. Subjektivni poročili centra za socialno delo ter vrtca nista dovolj, saj dejstvo, da se L. toženca razveseli, še ne pomeni, da so takšni stiki v L. korist. Dejansko stanje je ostalo nepopolno ugotovljeno, ker bi bilo potrebno tožničine trditve o neustreznosti obsega stikov preveriti s pomočjo strokovnjaka, sploh glede na to, da med pravdnima strankama ni ustrezne komunikacije.

4. Toženec uveljavlja vse pritožbene razloge. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe z dodelitvijo L. v skupno skrbništvo oziroma z določitvijo tedenskih ter enakomernih stikov in z določitvijo preživnine, primerne potrebam L. in pridobitnim zmožnostim obeh staršev. Priglaša pritožbene stroške.

V pritožbi sprva pojasnjuje, da je predlagal skupno skrbništvo oziroma podredno dodelitev v skrb in vzgojo tožnici z določitvijo stikov vsak drugi teden pri tožencu, iz razloga, ker ima tožnica delo v izmenah. Navaja, da iz poročil izhaja, da po L. hodijo v vrtec dedek in mamina prijateljica. zato trdi, da za L. skrbijo tretje osebe. Prababica prej nikoli ni skrbela za L., iz poročila z dne 12. 3. 2018 pa celo izhaja, da se ukvarja z delanjem rezancev in je tako L. prepuščena sama sebi. Sodišče je kršilo 8. člen Evropske konvencije o človekovih pravicah (v nadaljevanju EKČP), ker je favoriziralo L. babico in tretje osebe, staršem toženca pa ni dalo možnosti, da bi imela stike z L. Sodišče je nepravilno upoštevalo, da je toženec sam sposoben poskrbeti za L. le v času, ko je pri njemu na stikih, namesto pravilno v celoti. Tudi do sedaj je za L. skrbel kljub delu na kmetiji. Toženec si delo organizira tako, da ga opravi v času, ko je L. v vrtcu. V kolikor bo to potrebno, bo poskrbel, da bo L. skupaj z dedkom, babico oziroma teto, stricem, sestričnami in bratranci. Tožnica pa si dela ne more organizirati tako, da ga ne bi opravljala en teden dopoldan in en teden popoldan. Ker iz poročila CSD izhaja L. izjava, da je tožnica večkrat huda nanjo, je sodišče nepopolno ugotovilo dejansko stanje. L. se je na to navadila in jemlje to kot normalno. Vpitje matere na otroka namreč ni dosleden način vzgoje, temveč gre za nemoč in nesposobnost roditelja, da vzgojno vodi otroka do želenega cilja. Sodišče je tudi nepravilno ugotovilo, da naj bi bile razmere na kmetiji, kjer je L. do sedaj živela, manj ustrezne, saj iz poročila izhaja, da je stanovanje toženca primerno urejeno in pospravljeno, L. pa je tega okolja tudi navajena.

V zvezi s stiki toženec predlaga, naj se določijo tudi za enodnevne praznike (npr. 8. februar, velikonočni ponedeljek). Meni, da je v poletnih počitnicah zgolj en teden premalo, saj je splošno znano, da se dopust izvaja več kot en teden povezano. Tožnica nima toliko dopusta in bo zato L. notri zaprta čakala na sredo, da bo lahko pri očetu, pa tudi z bratranci in sestričnami bi se v tem času lahko igrala.

Pri določitvi preživnine je sodišče upoštevalo stroške, ki niso več aktualni (obliži za oči, plenice idr.) in ki se bodo bistveno zmanjšali z ureditvijo statusa tožnice (cena vrtca). V pretiranem znesku je upoštevan strošek za prehrano (zaradi prehranjevanja v vrtcu), oblačila, obutev (možnost pridobitve od sorodnikov) očala, zdravila (krije zdravstveno zavarovanje), plesne vaje (ni izkazan), mobilni telefon (očitno vštet strošek obroka za telefon) in kurjavo (pet do šest mesecev se ogreva zgolj 65 m²). Pravilno izračunani dohodki tožnice znašajo 1.009,00 EUR. Toženec ne zasluži 1.100,00 EUR mesečno, saj za leto 2017 ne bo dobil subvencije. Do sedaj je imel na paši le 2 do 3 krave (in ne 8) in od tega ne zasluži 400 EUR letno. Dejstvo, da je potrebno plačevati 12 EUR za odvoz smeti, je splošno znano, zato bi ga moralo sodišče priznati tudi tožencu. Ocena, da gorska kmetija tožencu nudi dosti zaslužka, je pavšalna. Dreves lahko toženec poseka le toliko kot jih odkaže logar. Pomoči za delo toženec ne dobi, lesa in drv pa ne more prodati več. Dejstvo, da je toženec strojni mehanik, tožencu samo po sebi ne nudi kakšnega zaslužka. Odločitev o preživnini je materialnopravno napačna tudi zato, ker tožnica ob otroškem dodatku pokriva zgolj 10 % L. potreb, toženec, ki ima nižji dohodek od nje, pa 60%.

5. Pravdni stranki se v odgovorih na pritožbi zavzemata za njuno zavrnitev in priglašata stroške.

6. Pritožba tožnice je utemeljena, pritožba toženca pa delno utemeljena.

7. Glede na to, da toženec v pritožbi navaja, da izpodbija celotno sodbo, kar bi lahko pomenilo, da se pritožuje tudi zoper zavrnilni del sodbe (pod III. točko izreka), s katerim je v sporu uspel, velja sprva pojasniti, da je pritožbeno sodišče štelo, da tega dela sodbe, ki se ne pokriva z njegovim pravnim interesom, ne izpodbija (prvi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP).

8. Toženec izpodbijani sodbi na več mestih očita protispisnost, katero utemeljuje z nasprotji med tem, kar se navaja v razlogih sodbe in tistim, kar izhaja iz poročil centra za socialno delo ter vrtca, pa tudi iz zapisnika o izpovedbi toženca. Tako imenovana ″protispisnost″ je postopkovna kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki je podana, kadar sodišče v razloge sodbe napačno prenese vsebino posameznega gradiva. Pritožba prvostopnemu sodišču take napake ne očita, ampak se ne strinja z ocenitvijo posameznega gradiva. Take pritožbene navedbe pa ne predstavljajo očitka postopkovne kršitve, ampak kritiko dejanskega stanja. Na tem mestu gre zato pojasniti le, da očitana postopkovna kršitev ni podana. Na pritožbena izvajanja v zvezi z pomanjkljivostmi dejanskega stanja pa bo odgovorjeno v nadaljevanju.

9. Pravica in dolžnost staršev, ki se odločita, da ne bosta več živela skupaj, je, da se sporazumeta o varstvu in vzgoji skupnih otrok v skladu z njihovimi koristmi (prvi odstavek 105. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR). Če se starša zaradi nasprotujočih si interesov o tem vprašanju ne moreta sporazumeti, mora o dodelitvi odločiti sodišče. Sodišče lahko odloči, da je otrok v varstvu in vzgoji pri enem od staršev ali pa da se zaupa drugi osebi (tretji odstavek 105. člena ZZZDR). Preden odloči o varstvu, vzgoji in preživljanju skupnih otrok ter o njihovih stikih s starši, mora sodišče ugotoviti, kako bodo otrokove koristi najbolje zagotovljene (drugi odstavek 78. člena ZZZDR). Starševske pravice in dolžnosti so namreč dane staršem v korist otroka, zaradi katere se lahko poseže tudi v njihove ustavno in konvencijsko zavarovane pravice (54. in 56. člen ustave, 8. člen EKČP)

. Pravni standard ″korist otroka″ je vrednostni pojem, ki ga je treba konkretizirati z upoštevanjem vseh okoliščin primera. Za konkretizacijo tega standarda daje zakon le splošna izhodišča (uspešen telesni in duševni razvoj otrok, zdrava rast, skladen osebnostni razvoj, usposobitev za samostojno življenje in delo, zadovoljevanje materialnih, čustvenih in psihosocialnih potreb z ravnanjem, ki ga okolje sprejema in odobrava in ki kaže na skrb staršev in odgovornost do otroka ob upoštevanju njegove osebnosti in želja). Upoštevaje torej ta izhodišča, v teoriji opredeljena tudi kot načelo pospeševanja otrokovega razvoja ter načelo kontinuitete vzgoje in varstva

, mora sodišče pred dodelitvijo presoditi prav vse relevantne okoliščine družinske situacije, razvojnih možnosti otrok in njihovih potreb ter želja, hkrati pa tudi osebnostne lastnosti staršev ter njihove vzgojne sposobnosti.

10. Iz razlogov izpodbijane sodbe izhaja, da skupno starševstvo pravdnih strank ni mogoče že zaradi odsotnosti sporazuma med staršema, pa tudi konfliktnosti in pomanjkanja komunikacije med njima. Ker starša ne živita več skupaj in se o varstvu in vzgoji otrok ne moreta sporazumeti, je moralo sodišče zato glede dodelitve mladoletne hčere sprejeti oblastno odločitev.

11. Iz dejanskih okoliščin kot jih je ugotovilo sodišče prve stopnje izhaja, da bo L. imela največ podpore pri graditvi svoje osebnosti pri tožnici, saj se z L. veliko pogovarjata, razumeta se in si zaupata. Tožnica ima dosleden način vzgoje, jasno postavljene meje, stalno službo z urejenim urnikom in primerno stanovanje. Tožnica tudi uredi, da je za L. ustrezno poskrbljeno v času, ko je odsotna zaradi službe. Zaključek sodišča o dodelitvi temelji na ugotovitvi, da bodo koristi L., ki je čustveno sicer navezana na oba starša, najbolje varovane pri materi, ki ves čas od razpada družinske skupnosti zanjo tudi vsakodnevno skrbi, jo vzgaja in neguje. Upoštevaje torej funkcioniranje L. in pravdnih strank, njihove osebnostne lastnosti ter čustveno povezanost med njimi, je sodišče zaključilo, da je L. bolj v korist, da je dodeljena materi kot očetu.

12. Pritožba pravilnost gornje ugotovitve izpodbija s posplošeno trditvijo, da vpitje na otroka pomeni nemoč in nesposobnost roditelja, da vzgojno vodi otroka do želenega cilja pravilnosti prvostopne ugotovitve o skrbnosti tožnice in primernosti njene komunikacije z L., ne more izpodbiti. Sodišče je namreč tudi na podlagi toženčeve izpovedbe zaključilo, da je tožnica skrbna, čeprav včasih povzdigne glas nad L.

13. Pritožbeno izpostavljene okoliščine, da bi toženec lahko sam, brez tretjih oseb, poskrbel za L., da je L. v času, ko je pri prababici, prepuščena sama sebi, saj se ta ukvarja z delanjem rezancev ter da je L. navajena življenja na kmetiji, kjer so bivanjske razmere primerne, ne morejo napotovati na drugačno odločitev o dodelitvi. Zgolj okoliščina, koliko časa lahko kateri od staršev sam skrbi in vzgaja L., namreč ne more pretehtati v korist katerega od staršev. Poleg tega pa je prvo sodišče ugotovili, da oba starša zaradi narave dela, ki ga opravljata, ob določenih delih dneva poskrbita za L. le ob pomoči drugih oseb. Temu dejstvu toženec v pritožbi pritrjuje, saj izpostavlja, da bi se v primeru, ko sam ne bi mogel paziti na L., poslužil pomoči sorodnikov. Nadalje iz poročila centra za socialno delo z dne 12. 3. 2018 izhaja, da je bila L. na dan obiska popoldne v varstvu pri prababici in da je prababica na ta dan dopoldne naredila večjo količino rezancev. Tudi iz izpovedbe tožnice izhaja, da se prababica z delanjem rezancev ukvarja v času, ko ne pazi na L. Zato tudi očitek, da tožnica ne uredi ustreznega varstva za L. s tem, ko jo prepusti prababici, ni utemeljen. Nenazadnje pa iz poročil izhaja, da se je L. po odselitvi na dne 1. 6. 2017 v novo okolje, kjer so bivanjske razmere enako ustrezne kot na toženčevi kmetiji, dobro vživela. Tako da okoliščina, da je bila prej navajena živeti na kmetiji, sama po sebi ne more pomembneje vplivati na odločitev o dodelitvi.

14. Tudi s trditvijo, da je sodišče prve stopnje pri odločitvi o tem, komu naj dodeli otroka, izhajalo iz stališča, „da imajo tretje osebe prednost pred očetom, da je favoriziralo L. prababico in ni dalo možnosti toženčevim staršem“, pritožba pritožba pravilnosti odločitve o dodelitvi ne more omajati. Z izpodbijano sodbo namreč L. ni bila dodeljena v varstvo in vzgojo prababici. V kolikor pa so te nekoliko nejasne pritožbene trditve usmerjene v zatrjevanje, da bo prababica imela več stikov z L. kot dedek in babica po toženčevi strani, pa velja pojasniti le, da stiki L. s temi osebami niso predmet tega postopka (primerjaj 106.a člen ZZZDR).

15. Ker se je pritožba zoper odločitev o dodelitvi izkazala za neutemeljeno, jo je potrebno v tem delu zavrniti in odločitev prvega sodišča potrditi (353. člen ZPP).

16. Tekom postopka je sodišče prve stopnje z začasno sodno poravnavo z dne 7. 9. 2017 določilo, da se od 13. 9. 2017 dalje stiki med tožencem in L. izvajajo vsako sredo od 14.30 do 15.30 ure v prostorih in pod nadzorom Centra za socialno delo ... . Z začasno sodno poravnavo z dne 14. 11. 2017, ki velja do pravnomočne rešitve te zadeve, pa je bilo dogovorjeno, da stiki potekajo enkrat tedensko tako, da toženec ob sredah pride L. iskat v vrtec in jo pripelje naslednji dan zjutraj nazaj v vrtec.

17. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje določilo stike med tožencem in L. vsako sredo od 14.00 do četrtka do 9.00 ure, vsak drugi vikend od petka od 14.00 do ponedeljka do 9.00 ure, izmenjaje za božične in novoletne praznike od 24. 12. od 16.00 ure do 28. 12. do 16.00 ure oziroma od 28. 12. od 16.00 ure do 2. 1. do 16.00 ure, en teden v juliju in en teden v avgustu, za ostale praznike in počitnice pa polovico časa pri enem in polovico časa pri drugem staršu.

18. Obe pravdni stranki v pritožbah izpostavljata nepravilnost tako določenega obsega stikov. Tožnica meni, da so stiki predolgi, toženec pa, da so prekratki. Materialnopravno izhodišče presoje utemeljenosti teh pritožbenih navedb je v prvem odstavku 106. člena ZZZDR, ki določa, da se s stiki zagotavljajo predvsem otrokove koristi.

19. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da stiki, določeni z začasno sodno poravnavo enkrat tedensko, pozitivno vplivajo na L., saj se vedno zelo razveseli toženca, ko pride po njo v vrtec, prav tako pa se iz stikov vrača sproščena in vesela. Zaključilo je, da bi sprememba stikov za L. pomenila dodatno neugodnost, ki ji ne bi bila v korist, saj je vzorca stikov navadila. Kljub takšnemu zaključku pa se je prvo sodišče odločilo za spremembo, saj je poleg stikov med tednom določilo še večdnevne stike med vikendom, prazniki in poletnimi počitnicami. Pri tem se do koristnosti tako določenega večjega obsega stikov za L. ni opredelilo. Zaradi zmotne uporabe materialnega prava je zato dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno.

20. V predmetni zadevi je za pravilno uporabo materialnega prava potrebno dopolniti postopek (vsaj) z izvedbo dokaza z izvedencem. Na podlagi do sedaj zbranih dokazov namreč dejanskega stanja ni moč popolno ugotoviti. Iz poročil centra za socialno delo izhaja le, da je toženec v času, ko sta tožnica in L. še bivali z njim, samostojno skrbel za L., ko je bila tožnica v službi popoldne ali ponoči ter da je bilo v okviru stikov pod nadzorom opaženo, da toženec zna slediti L. potrebam. Iz poročil vrtca pa izhaja le, da se L. toženca razveseli in da s stika prihaja urejena, sproščena in vesela. Ob dejstvu, da je družina razpadla tudi v posledici nasilja v družini, da so se z začasnima sodnima poravnavama določeni stiki do izreka sodbe izvajali skupno pol leta, pri čemer je izrek prepovedi približevanja tožnici prenehal zgolj dva meseca in pol pred izrekom sodbe, je gotovo, da sta izpovedbi pravdnih strank glede koristnosti stikov subjektivno obarvani. Zato je potrebno s pomočjo strokovnega znanja objektivizirati kakšen obseg stikov je upoštevaje vse relevantne okoliščine L. v korist.

21. Pritožbeno sodišče glede na naravo stvari in okoliščine primera iz gornjega razloga, ko je potrebno angažirati izvedenca in po potrebi pridobiti ter izvesti še druge dokaze, samo ne more odpraviti pomanjkljivosti na pritožbeni obravnavi. Zato je potrebno sodbo sodišča prve stopnje glede odločitve o stikih razveljaviti in zadevo v tem razveljavljenem delu vrniti v novo sojenje sodišču prve stopnje, ki bo relevantna dejstva tudi hitreje in bolj v novo sojenje (355. člen ZPP). Kakšni posebni napotki za novo sojenje sodišču prve stopnje niso potrebni, saj so dovolj jasno razvidni že iz zgornje obrazložitve.

22. Materialnopravno izhodišče pritožbenih navedb, s katerimi se izpodbija določitev preživnine, je v 129. členu ZZZDR. Po tej določbi se preživnina določi glede na potrebe upravičenca in materialne ter pridobitne zmožnosti zavezanca. Po 129. a členu ZZZDR mora sodišče pri odmeri preživnine upoštevati otrokovo korist, tako da je preživnina primerna za zagotavljanje uspešnega in telesnega razvoja otroka. Pravni standard primerne preživnine pomeni, da mora sodišče potrebe otroka ugotavljati v vsakem konkretnem primeru posebej. Potrebe otroka morajo biti tako prilagojene zmožnostim staršev, seveda tudi njihovim potrebam, pri čemer je preživninska obveznost do mladoletnih otrok primarna in mora roditelj le-tej prilagoditi tudi višino stroškov za lastne potrebe. Preživnina mora zajemati stroške življenjskih potreb otroka, zlasti stroške bivanja, hrane, oblačil, obutve, varstva, izobraževanja, vzgoje oddiha, razvedrila in drugih posebnih potreb otroka.

23. Določitev preživnine ni zgolj natančen matematični izračun

. Preživninskih potreb mladoletnega otroka namreč ni mogoče natančno izkazati, ker se stroški zanj spreminjajo iz meseca v mesec. Spreminjajo se tudi materialne in pridobitne zmožnosti preživninskih zavezancev. Zato se preživnina določi za naprej, izhajajoč iz preteklih izkazanih potreb upravičenca ter premoženjskih in pridobitnih zmožnosti zavezancev.

24. Toženec v pritožbi podaja svoje nestrinjanje z ugotovljeno višino posameznih postavk, odločilnih za odmero preživnine. Kljub temu, da zgolj posplošeno zatrjevanje o pretiranosti posameznih stroškov ne predstavlja določnega izpodbijanja, velja pojasniti, da ocenjeni izdatki za hrano (70 EUR), oblačila in obutev (40 EUR) ustrezajo dejstvu, da je L. v obdobju aktivne rasti. Izpostavljeni izdatki za plenice (4 EUR), očala (7,50 EUR), obliže (13 EUR) in plesne vaje (20 EUR) so bili ugotovljeni na podlagi listin oziroma izpovedbe zakonite zastopnice. Utemeljitve, zakaj naj bi pravilno izračunana tožničina plača predstavljala višji znesek od prvostopno ugotovljenega, pritožba ne podaja. Zato ob pomanjkanju pritožbenih navedb obstoja zatrjevane nepravilnosti zneska ugotovljene plače ni moč preizkusiti (primerjaj drugi odstavek 350. člena ZPP). Dejstvo, da naj bi toženec plačeval smeti, ni splošno znano (peti odstavek 214. člena ZPP), zato bi ga moral toženec dokazati. Okoliščine, ki naj bi toženčevih pritožbenih navedbah nastopile po izreku izpodbijane sodbe, pa na odmero preživnine nimajo vpliva (prvi odstavek 311. člena ZPP).

25. Po preizkusu razlogov prvega sodišča na podlagi pritožbenih navedb se izkaže vrednotna ocena prvostopnega sodišča za povsem zanesljivo. Za določitev preživnine so tako odločilna naslednja ugotovljena dejstva: tožničini dohodki znašajo približno 940 EUR, stroški pa 340 EUR mesečno, ostane ji 600 EUR mesečno; toženčevi dohodki znašajo 1.100 EUR, stroški 610 EUR mesečno, ostane mu 490 EUR mesečno; L. potrebe, prilagojene zmožnostim staršev, znašajo približno 400 EUR mesečno.

26. Toženec nepravilno izpostavlja, da otroški dodatek pokriva del preživnine. Pri določitvi preživninske obveznosti staršev se namreč otroški dodatek ne upošteva, saj je ta prejemek namenjen zadovoljevanju potreb družine, v kateri otrok trenutno živi. Preživnina se zato upošteva pri odmeri novega otroškega dodatka (12. člen Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev)

27. Odločitev sodišča prve stopnje, da toženec za L. preživljanje prispeva 180 EUR mesečno, se izkaže za pravilno že ob dejstvu, da staršema po pokritju L. potreb ostane približno enak znesek, in sicer tožnici 380 (= 600 - 220) EUR, tožencu pa 310 (= 490 - 180) EUR. Pri določitvi nižje preživnine, za kakršno se zavzema toženec, bi bila tožnica, na kateri je itak že pretežna skrb za varstvo in vzgojo L., povsem nesorazmerno obremenjena. Presoja nadaljnjih pritožbenih navedb, s katerimi toženec napada prvostopne ugotovitve o zmožnosti višjega zaslužka, se tako že ob ugotovljenih obstoječih dohodkih toženca izkaže za nebistveno.

28. Toženčeva pritožba se je tako tudi v delu, s katerim izpodbija določitev preživnine, izkazala za neutemeljeno. Zato jo je potrebno še v tem obsegu zavrniti in sodbo prvega sodišča glede določitve preživnine potrditi (353. člen ZPP).

29. Zaradi delne razveljavitve sodbe in delne vrnitve zadeve v novo sojenje je potrebno razveljaviti tudi prvostopno odločitev o stroških. O vseh stroških, torej tudi stroških, nastalih v zvezi s tem pritožbenim postopkom, bo odločeno s končno odločbo (četrti odstavek 165. člena ZPP).

Zoper sklep pod I. točko izreka je dovoljena pritožba iz razlogov, določenih v 2. odstavku 357.a člena ZPP. Sklep se sme izpodbijati samo iz razloga, da je sodišče druge stopnje razveljavilo odločbo sodišča prve stopnje in zadevo vrnilo v novo sojenje, čeprav bi kršitve postopka glede na njeno naravo lahko samo odpravilo (1. in 2. odstavek 347. člena ZPP) ali bi glede na naravo stvari in okoliščine primera lahko samo dopolnilo postopek oziroma odpravilo pomanjkljivosti (1. odstavek 355. člena ZPP) ali če bi moralo samo opraviti novo sojenje (2. odstavek 354. člena in 2. odstavek 355. člena ZPP).

Pritožba se lahko vloži v 15 dneh od vročitve prepisa sklepa pri sodišču prve stopnje v zadostnem številu izvodov za sodišče in nasprotno stranko, o njej bo odločalo Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Če se pošlje pritožba po pošti priporočeno ali brzojavno, se šteje dan oddaje na pošto za dan izročitve sodišču, na katero je naslovljena.

Pritožba mora obsegati navedbo sklepa, zoper katerega se vlaga, izjavo, da se izpodbija v celoti ali v določenem delu, pritožbene razloge in podpis pritožnika. Če pritožba ni razumljiva in ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se lahko obravnavala, jo sodišče zavrže, ne da bi pozivalo vložnika, naj jo popravi ali dopolni. Ob vložitvi pritožbe mora biti plačana sodna taksa, če je predpisana. Če ta ni plačana niti v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za njeno plačilo in tudi niso izpolnjeni pogoji za njeno oprostitev, odlog ali obročno plačilo, se šteje, da je pritožba umaknjena. Če pritožbo vloži pooblaščenec, je ta lahko samo odvetnik ali druga oseba, ki je opravila pravniški državni izpit.

Primerjaj sodbo velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice Sahin v. Germany, § 66, z dne 8. 7. 2003.

B. Novak, Nekateri problemi pri odločanju o vzgoji in varstvu otrok, Podjetje in delo, št. 6-7/2002, str. 1222.

Primerjaj sodbo in sklep Vrhovnega sodišča RS II Ips 264/2016 z dne 30. 1. 2017.

Primerjaj sodbo Vrhovnega sodišča RS II Ips 186/2014 z dne 25. 9. 2014.

Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (1976) - ZZZDR  - člen 105, 106, 129

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.