TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL Sklep II Cp 13/2019
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-07

oprostitev plačila sodne takse - odlog plačila sodne takse - obročno plačilo sodne takse - dvakratnik osnovnega zneska minimalnega dohodka - kreditne obveznosti

Kredit in z njim povezane obveznosti se ne upoštevajo pri odločanju o oprostitvi plačila sodnih taks, saj je kredit posledica prostovoljne odločitve kreditojemalca.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog tožnika na oprostitev in odlog plačila sodne takse, ugodilo pa je predlogu za obročno plačilo in mu naložilo povračilo zneska 2.559,00 EUR v 12 zaporednih mesečnih obrokih po 213,25 EUR.

2. Zoper sklep vlaga pritožbo tožnik, ki opozarja, da sodišče pri ugotavljanju materialnega stanja ni upoštevalo kredita, ki sta ga z ženo vzela pri banki v A. in katerega mesečna anuiteta znaša 1.000,00 EUR. To posledično občutno zmanjša sredstva za preživljanje, ki so, upoštevaje kredit, bistveno nižja od dvakratnega osnovnega zneska minimalnega dohodka. Slabo materialno stanje tožnika je posledica kreditne pogodbe v švicarskih frankih, katere ničnost tožnik uveljavlja v tem postopku.

4. Tožnik v pritožbi ne izpodbija dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje, da prejema mesečne dohodke v povprečni višini 1.948,38 EUR, da preživninskih obveznosti do otrok nima, in da kljub temu, da njegova žena nima obdavčljivih mesečnih dohodkov, ne izpolnjuje dohodkovnega cenzusa iz 13. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči, saj oba presegata višino dveh osnovnih zneskov minimalnega dohodka, določenega z zakonom, ki ureja socialnovarstvene prejemke in trenutno znaša 785,50 EUR. Glede na tako ugotovljeno premoženjsko stanje popolne taksne oprostitve ne more doseči, saj je ta institut namenjen zgolj najbolj socialno ogroženim posameznikom, kamor tožnika ni mogoče uvrstiti. Predlog za popolno taksno oprostitev je prvostopno sodišče zato pravilno zavrnilo.

5. Tožnik v pritožbi prvič navaja novo dejstvo o dodatnih obveznostih, in sicer poplačilu kredita v višini 1.000,00 EUR mesečno, čeprav je to obstajalo že v času vložitve predloga za oprostitev plačila sodne takse, zaradi česar pritožbeno sodišče njegovih trditev ne more upoštevati (prvi odstavek 337. člena ZPP). Tudi sicer se po ustaljenih stališčih sodne prakse kredit in z njim povezane obveznosti ne upoštevajo pri odločanju o oprostitvi plačila sodnih taks, saj je kredit posledica prostovoljne odločitve kreditojemalca. Je pa sodišče glede na višino sodne takse upoštevalo, da tožnik celotnega zneska ne bo mogel plačati v enkratnem obroku, zato je ugodilo njegovemu podrednemu predlogu in plačilo razdelilo na 12 enakih mesečnih obrokov v višini 213,25 EUR, kar bo tudi po oceni pritožbenega sodišča zmogel plačati brez škode za preživljanje sebe in zakonske partnerice.

6. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep na podlagi 2. točke 365. člena ZPP.

Zakon o sodnih taksah (2008) - ZST-1  - člen 11

Zakon o brezplačni pravni pomoči (2001) - ZBPP  - člen 13

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep II Cp 2441/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-03

oprostitev plačila sodne takse - obročno plačilo sodne takse - pogoji za oprostitev plačila sodne takse - pritožbene novote

Toženka v pritožbi prvič navaja nova dejstva o dodatnih obveznostih, čeprav so ta obstajala že v času predloga za oprostitev plačila sodne takse, zaradi česar pritožbeno sodišče njenih trditev ne more upoštevati (prvi odstavek 337. člena ZPP). Tudi sicer gre za obveznosti, ki (vsaj v delu) še niso postale pravnomočne in trenutno na toženkino premoženjsko stanje v ničemer ne vplivajo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom delno ugodilo predlogu toženke ter ji odobrilo plačilo sodne takse za vloženo pritožbo v znesku 255,00 EUR v štirih zaporednih mesečnih obrokih po 63,75 EUR.

2. Zoper sklep vlaga pritožbo toženka. Poudarja, da je po končanem postopku v zadevi P 42/2017 tožnici dolžna povrniti njene pravdne stroške v višini 1.553,15 EUR, morala se bo izseliti iz hiše v S., poravnati pa mora tudi stroške za zastopanje odvetnice v višini 300,00 EUR. Zato je njeno finančno stanje kritično, kar naj sodišče upošteva, ugodi njeni pritožbi in jo v celoti oprosti plačila sodne takse.

4. Toženka v pritožbi ne izpodbija dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje, da prejema redne mesečne dohodke, ki povprečno znašajo 1.1..,00 EUR, da živi sama in da nima preživninskih obveznosti. Glede na tako ugotovljeno premoženjsko stanje popolne taksne oprostitve ne more doseči, saj je ta institut namenjen zgolj najbolj socialno ogroženim posameznikom, kamor toženke ni mogoče uvrstiti. To izhaja tudi iz seznama mesečnih obveznosti, priloženega k predlogu za taksno oprostitev, na katerem dva zneska predstavljata stroške zavarovanja ..., en znesek pa naročnino na X dnevnik, kar vse so odhodki, ki si jih socialno najšibkejši ne morejo privoščiti. Odločitev sodišča prve stopnje, da predlog za celotno oprostitev plačila sodne takse za pritožbo zavrne, je torej pravilna, je pa sodišče v celoti ugodilo podrednemu predlogu toženke ter ji odobrilo plačilo sodne takse v štirih enakih mesečnih obrokih po 63,75 EUR, ki jih bo tudi po presoji pritožbenega sodišča zmogla.

5. Toženka v pritožbi prvič navaja nova dejstva o dodatnih obveznostih, čeprav so ta obstajala že v času predloga za oprostitev plačila sodne takse, zaradi česar pritožbeno sodišče njenih trditev ne more upoštevati (prvi odstavek 337. člena ZPP). Tudi sicer gre za obveznosti, ki (vsaj v delu) še niso postale pravnomočne in trenutno na toženkino premoženjsko stanje v ničemer ne vplivajo.

6. Glede na obrazloženo pritožba ni utemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče ob odsotnosti po uradni dolžnosti upoštevnih kršitev zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep na podlagi 2. točke 365. člena ZPP.

Zakon o sodnih taksah (2008) - ZST-1  - člen 11

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 337, 337/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep II Cp 2053/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-30

ureditev razmerij med solastniki - revizija - dovoljena revizija

Sodišče prve stopnje je revizijo predlagateljice zavrglo z obrazložitvijo, da specialno določilo 34. člena ZNP revizije ne dopušča v postopkih o ureditvi razmerij med solastniki. Pritožba takšno izhodišče utemeljeno graja.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo revizijo predlagateljice zoper sklep višjega sodišča v Ljubljani II Cp 2415/2017 z 22. 3. 2018.

2. Zoper sklep vlaga pritožbo predlagateljica zaradi napačne uporabe tretjega odstavka 384. člena ZPP. Poudarja, da Ustava RS v 25. členu zagotavlja pravice do pravnega sredstva kot ustavno zavarovano človekovo pravico, ki jo izpodbijani sklep krši. Z dovoljenostjo revizije je zakonodajalec dosledno izpeljal ustavno načelo pravice do pritožbe, saj bi se v nasprotnem primeru postopek lahko pravnomočno končal že na prvi stopnji. Predmet sklepa sodišča druge stopnje o zavrženju pritožbe ni vsebinska odločitev v nepravdnem postopku, temveč procesna odločitev, zoper katero je po izrecni določbi zakona revizija vselej dovoljena.

4. Sodišče prve stopnje je revizijo predlagateljice zavrglo z obrazložitvijo, da specialno določilo 34. člena ZNP revizije ne dopušča v postopkih o ureditvi razmerij med solastniki. Pritožba takšno izhodišče utemeljeno graja.

5. Namen določila tretjega odstavka 384. člena ZPP, po katerem je revizija vselej dopustna zoper sklep, s katerim je sodišče druge stopnje zavrglo vloženo pritožbo oziroma potrdilo sklep sodišča prve stopnje, da se revizija zavrže, ni v vsebinskem preizkusu odločitve o glavni stvari, temveč v preizkusu pravilnosti sprejete odločitve o zavrženju ter se z njim varuje pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave RS. To določilo je zato treba smiselno uporabiti tudi v nepravdnem postopku (37. člen ZNP), saj velja v vseh primerih, ko zakon določa, da revizije ni, kar izhaja iz jezikovne in sistemske razlage zakonskega določila. Drugi odstavek 384. člena ureja primere, ko revizija zoper sklep ni dopustna ter se ob tem sklicuje na situacije, ko zakon določa, da revizije ni (četrti odstavek 467. v zvezi z drugim odstavkom 384. člena ZPP), nato pa je v tretjem odstavku istega člena izrecno zapisano, da je revizija kljub predhodni določbi vselej dopustna v dveh procesnih situacijah, med katere sodi tudi obravnavani primer.

6. Dopustnost revizije v primeru zavrženja pritožbe v nepravdnem postopku priznava tudi sodna praksa, kot izhaja iz odločbe VS RS II Ips 650/2005.

7. Ker je sodišče prve stopnje napačno uporabilo določilo tretjega odstavka 384. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 384, 384/2, 384/3, 467, 467/4

Zakon o nepravdnem postopku (1986) - ZNP  - člen 34

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK Sklep II Ip 416/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-10

solidarno (nerazdelno) plačilo - ena sodna taksa - več taksnih zavezancev - sodna taksa za ugovor - ugovor zoper plačilni nalog

Kot je sicer pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje so pritožniki navadni sosporniki, vendar je v predmetni zadevi treba upoštevati, da so vsi trije dolžniki ugovor vložili v isti vlogi (iz vsebine ugovora je razvidno tudi, da so ugovorni razlogi za vse tri dolžnike enaki) in da je zato dejansko uveden samo en postopek, kar pomeni, da se plača samo ena sodna taksa. Po določbi desetega odstavka 3. člena ZST-1 pa so dolžniki za plačilo zavezani nerazdelno.

I. Pritožbi se ugodi in se ugovorom ugodi tako, da se izdani plačilni nalogi opr.št. I 259/2018-18, I 259/2018-19 in I 259/2018-20 z dne 2.10.2018 razveljavijo in se taksna obveznost določi na 55 EUR, ki so jo dolžni dolžniki plačati nerazdelno.

1. Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Novi Gorici zavrnilo ugovore dolžnikov zoper plačilne naloge za plačilo sodne takse za postopek po ugovoru zoper sklep o izvršbi.

2. Zoper sklep se vsi trije dolžniki pritožujejo. Navajajo, da so vsi trije skupaj vložili en ugovor zoper sklep o izvršbi, kljub temu pa je sodišče vsakemu od njih odmerilo celotno sodno takso. Vztrajajo, da bi sodišče moralo odmeriti le eno sodno takso, kar izhaja iz določbe desetega odstavka 3. člena Zakona o sodnih taksah (ZST-1) in tudi že iz vzpostavljene sodne prakse.

4. Kot je sicer pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje so pritožniki navadni sosporniki in da je vsak od solidarnih dolžnikov v izvršilnem postopku samostojna stranka, kar pomeni, da bi lahko bile odločitve o ugovoru različne. Vendar je v predmetni zadevi treba upoštevati, da so vsi trije dolžniki ugovor vložili v isti vlogi (iz vsebine ugovora je razvidno tudi, da so ugovorni razlogi za vse tri dolžnike enaki) in da je zato dejansko uveden samo en postopek, kar pomeni, da se plača samo ena sodna taksa

. Po določbi desetega odstavka 3. člena ZST-1 pa so dolžniki za plačilo zavezani nerazdelno. Pritožba je na podlagi vsega povedanega utemeljena in je pritožbeno sodišče ugovorom ugodilo, že izdane plačilne naloge razveljavilo, določilo višino takse in odločilo, da so dolžniki zavezani za plačilo nerazdelno (34.a člen ZST-1 v zvezi s 3. točko 365. člena ZPP).

5. V nadaljevanju postopka bo sodišče prve stopnje izdalo nov plačilni nalog (šesti odstavek 34.a člena ZST-1).

Tako tudi VSL III Ip 4995/2013 in članek v Pravosodnem biltenu 1/2015. Strnad, Pavlica: Dileme in možni odgovori glede razlage zakona o sodnih taksah, str. 213 – 215.

Zakon o sodnih taksah (2008) - ZST-1  - člen 3, 3/10, 34.a, 34.a/6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM Sklep I Cp 61/2019
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-21

zaščitena kmetija - pozneje najdeno premoženje - dedovanje

Sodišče prve stopnje je 13. novembra 2018 opravilo poizvedbe, ali sporna nepremičnina spada v okvir zaščitene kmetije. Iz rednega izpiska iz zemljiške knjige z dne 13. 11. 2018 izhaja, da nepremičnina ni del zaščitene kmetije.

Ker sporna nepremičnina ni del zaščitene kmetije in ker gre za pozneje najdeno premoženje, nastopi dedovanje na podlagi splošnih predpisov o dedovanju in ne na podlagi Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z dodatnim sklepom o dedovanju ugotovilo, da sta dediča naknadno najdene zapuščine, med drugim tudi parc. št. 679 k.o. Z.D., dediča zapustnikov sin R.Š. ter zapustnikov sin J.Š., vsak do ½ zapuščine.

2. Dedič R.Š. v pritožbi navaja, da se pritožuje na sklep o dedovanju v delu, ki se nanaša na način delitve nepremičnine pod točko IV, in sicer nepremičnine 679 k.o. Z.D. iz razloga, ker so bile te nepremičnine ob nacionalizaciji odvzete iz zaščitene kmetije ter meni, da bi se morale vrniti v okvir te iste zaščitene kmetije. Smiselno predlaga razveljavitev sklepa v izpodbijani točki.

4. Sodišče prve stopnje je 13. novembra 2018 opravilo poizvedbe, ali sporna nepremičnina spada v okvir zaščitene kmetije. Iz rednega izpiska iz zemljiške knjige z dne 13. 11. 2018 izhaja, da nepremičnina ni del zaščitene kmetije.

5. Ker sporna nepremičnina ni del zaščitene kmetije in ker gre za pozneje najdeno premoženje, nastopi dedovanje na podlagi splošnih predpisov o dedovanju in ne na podlagi Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev.

6. Pritožbeni razlogi niso utemeljeni, zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in v izpodbijanem delu, to je v točki IV, sklep sodišča prve stopnje potrdilo (365. člen Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP, v zvezi z Zakonom o dedovanju - v nadaljevanju ZD).

Zakon o dedovanju (1976) - ZD  - člen 221

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM Sklep I Cp 45/2019
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-31

neplačilo sodne takse za pritožbo - domneva umika pritožbe - zavrženje prepozne pritožbe

V skladu s 105.a členom ZPP se šteje, da je pritožba umaknjena, če sodna taksa v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za plačilo sodne takse, ni plačana.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z uvodoma navedenim sklepom zavrglo vlogo tožene stranke (v nadaljevanju toženka), naslovljeno kot pritožba zoper sodbo III P 270/2015 z dne 4. 6. 2015.

2. Zoper navedeni sklep se v laični pritožbi brez izrecne navedbe pritožbenih razlogov in pritožbenega predloga pritožuje toženka. Navaja, da je dovolj zavrženj in da naj sodišče zadevo po štirih letih reši. Opozarja, da naj sodišče prekine s kršenjem človekovih pravic.

4. Sodišče druge stopnje je izpodbijani sklep preizkusilo v okviru pritožbenih razlogov in razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP, v zvezi s 366. členom ZPP), pri čemer kršitve niso bile ugotovljene.

5. Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu pravilno pojasnilo, da je bila sodba III P 270/2015 z dne 4. 6. 2015 toženki vročena dne 3. 9. 2015 (vročilnica, pripeta k l. št. 46 spisa). V skladu s tretjim odstavkom 458. člena ZPP se je 8-dnevni rok za pritožbo iztekel dne 11. 9. 2015. Toženkina pritožba z dne 29. 11. 2018 je bila torej vložena po poteku zakonskega roka za pritožbo, zato jo je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom pravilno zavrglo kot prepozno (prvi v zvezi z drugim odstavkom 343. člena ZPP).

6. Toženka je sicer pritožbo zoper sodbo z dne 4. 6. 2015 vložila že dne 11. 9. 2015. To pritožbo je sodišče prve stopnje štelo kot pravočasno in je toženki poslalo plačilni nalog za plačilo sodne takse za pritožbo, ki ga je prejela dne 29. 1. 2016. Zoper ta plačilni nalog toženka ni ugovarjala, niti ni v odrejenem roku plačala sodne takse za pritožbo. V skladu s 105.a členom ZPP se šteje, da je pritožba umaknjena, če sodna taksa v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za plačilo sodne takse, ni plačana. Sodišče prve stopnje je zato pritožbo z dne 11. 9. 2015 s sklepom z dne 1. 3. 2016 pravilno štelo za umaknjeno, kar je potrdilo tudi višje sodišče v sklepu I Cp 318/2016 z dne 26. 4. 2016. Pritožbe z dne 11. 9. 2015 tako ni bilo mogoče vsebinsko obravnavati, saj toženka takse za pritožbo kljub opozorilu ni plačala, kar ji je sodišče v tem postopku že večkrat jasno obrazložilo in jo tudi opozorilo, da njenih (kasnejših) pritožb ni mogoče obravnavati.

7. Izpodbijana odločitev je glede na obrazloženo pravilna, zato je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

8. O pritožbenih stroških ni bilo odločeno, saj jih toženka ni priglasila (drugi odstavek 163. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (uradno prečiščeno besedilo) (2007) - ZPP-UPB3  - člen 105a, 343, 343/1, 343/2, 458, 458/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC Sklep II Kp 15105/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-02-12

Branko Aubreht (preds.), Andrej Pavlina (poroč.), Marija Bovha

stroški kazenskega postopka - predlog za oprostitev plačila stroškov postopka - zakonski rok

Glede na to, da je obsojenki rok za obročno odplačilo stroškov kazenskega postopka potekel 15. 8. 2018, bi bil njen predlog še pravočasen, če bi ga pri sodišču podala do tega datuma.

II. Obsojeno se oprosti plačila sodne takse za pritožbo zoper sklep o stroških.

1. S pritožbeno izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče kot prepozen zavrglo obsojenkin predlog z dne 2. 10. 2018 za oprostitev plačila stroškov kazenskega postopka po sodbi z dne 30. 1. 2017, opr. št. I K 15105/2016.

2. Zoper sklep se je obsojenka pravočasno pritožila. Smiselno uveljavlja pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlaga spremembo izpodbijanega sklepa tako, da se jo oprosti plačila stroškov kazenskega postopka.

4. Pri odločanju o obsojenkinem predlogu z dne 2. 10. 2018 je prvostopenjsko sodišče pravilno postopalo v skladu z določbo četrtega odstavka 95. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP), ko je zaključilo, da je ta obsojenkina vloga prepozna. Po četrtem odstavku 95. člena ZKP je namreč dopustno tovrstni predlog podati najpozneje do izteka roka za plačilo, ki ga določi sodišče. Prvostopenjsko sodišče je obsojenki odredilo plačilo stroškov kazenskega postopka v znesku 341,26 EUR v dvanajstih zaporednih mesečnih obrokih, pri čemer je prvi v znesku 28,41 EUR zapadel v plačilo 15. 9. 2017, zadnji, dvanajsti v znesku 28,75 EUR pa 15. 8. 2018. Glede na to, da je obsojenki rok za obročno odplačilo stroškov kazenskega postopka potekel 15. 8. 2018, bi bil njen predlog še pravočasen, če bi ga pri sodišču podala do tega datuma. Tako gre pritrditi zaključku prvega sodišča, da je bil predlog obsojenke za oprostitev plačila stroškov kazenskega postopka z dne 2. 10. 2018 (list. št. 104) vložen že po izteku skrajnega zakonskega roka in ga gre kot prepoznega zavreči.

5. Ker sodišče druge stopnje pri obravnavanju pritožbe ni niti zasledilo kršitev, ki jih je dolžno ugotavljati po uradni dolžnosti (peti odstavek 402. člena ZKP), je obsojenkino pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

6. Pritožnica je upokojenka s 486,00 EUR pokojnine, sicer pa brez nepremičnega in vrednejšega premičnega premoženja. Zato jo je pritožbeno sodišče oprostilo plačila sodne takse za pritožbo zoper sklep o stroških kazenskega postopka, saj je ocenilo, da bi bilo s plačilom le-te ogroženo njeno vzdrževanje.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 95, 95/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep I Cp 2268/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-16

spor majhne vrednosti - pisno izvedena pravdna dejanja - izvedba naroka v sporu majhne vrednosti - zahteva za razpis naroka

Glede na povsem pavšalen ugovor zoper sklep o izvršbi je sodišče pravilno zaključilo, da je dejansko stanje, kot ga zatrjuje tožnica, ostalo neprerekano, zato razpis naroka ni bil potreben. Sodišče tožencev ni bilo dolžno še posebej opozarjati, da morata izvedbo naroka zahtevati.

Pritožbi se zavrneta in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ohranilo v veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani VL 125277/2017 z 22. 12. 2017 za glavnico v višini 1.903,92 EUR, zakonske zamudne obresti od zneska 1.988,95 EUR od 21. 12. 2017 do 15. 1. 2018 in od zneska 1.903,92 EUR od 16. 1. 2018 dalje do plačila ter za stroške, odmerjene na 64,00 EUR. Zaradi delnega umika tožbe je postopek ustavilo za glavnico v višini 85,03 EUR ter v tem obsegu sklep o izvršbi razveljavilo v prvem odstavku. Tožencema je naložilo, da sta dolžna tožnici povrniti 292,30 EUR pravdnih stroškov.

2. Zoper sodbo vlagata pritožbo toženca. Navajata, da sodišče ni izvedlo poravnalnega oziroma prvega naroka za glavno obravnavo, pri čemer jima ni bila dana možnost, da se o potrebnosti naroka izrečeta, zato nista mogla vplivati na to, da bi podala poravnalne predloge oziroma pripombe na tožbeni zahtevek.

4. V obravnavani zadevi vrednost spornega predmeta ne presega 2.000,00 EUR, zato za reševanje spora veljajo procesne določbe o sporu majhne vrednosti. Po določilu prvega odstavka 450. člena ZPP poteka postopek v sporih majhne vrednosti na podlagi pisno izvedenih pravdnih dejanj. To načelo je konkretizirano v 454. členu citiranega zakona, po katerem v primeru, ko sodišče ugotovi, da med strankama ni sporno dejansko stanje in da ni ovir za izdajo odločbe, nobena stranka pa izvedbe naroka ni zahtevala, brez razpisa naroka izda odločbo o sporu. Enako ravna tudi, če je o spornem dejanskem stanju mogoče odločiti že na podlagi predloženih pisnih dokazov, pa stranki izvedbe naroka nista zahtevali.

5. V konkretnem primeru je sodišče tožencema pripravljalno vlogo tožnice vročilo skupaj s pozivom na odgovor, ki pa ga na tožbene navedbe nista podala. Glede na povsem pavšalen ugovor zoper sklep o izvršbi je zato pravilno zaključilo, da je dejansko stanje, kot ga zatrjuje tožnica, ostalo neprerekano, zato razpis naroka ni potreben. Sodišče tožencev ni bilo dolžno še posebej opozarjati, da morata izvedbo naroka zahtevati, ter s tem v zvezi ni zagrešilo smiselno očitane bistvene kršitve določb postopka iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

6. Ker po povedanem v pritožbi zatrjevani pritožbeni razlogi niso utemeljeni, je ob odsotnosti po uradni dolžnosti upoštevnih kršitev pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo na podlagi 353. člena ZPP.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 450, 454

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.