VSL Sodba in sklep II Cp 1927/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-02-27

Majda Irt (preds.), Mojca Hribernik (poroč.), dr. Peter Rudolf

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - STVARNO PRAVO - ZAVAROVANJE TERJATEV - ZEMLJIŠKA KNJIGA

izpodbijanje dolžnikovih pravnih dejanj - pogoji za izpodbijanje dolžnikovih pravnih dejanj - odplačen pravni posel - neodplačen pravni posel - rok za vložitev tožbe - prekluzivni rok za vložitev tožbe - darilna pogodba - pogodba o preužitku - pravna narava pogodbe - aleatorna pogodba - pogodba v obliki notarskega zapisa - namen obličnosti - obstoj terjatve - prenehanje terjatve - zemljiški dolg - pravni interes za tožbo - zavrženje tožbe - postopek zavarovanja - ustavitev postopka zavarovanja

Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo pravno naravo pogodbe. Ne glede na njen naslov in dejstvo, da sta stranki v njej poimenovani kot darovalec in obdarjenec, gre po vsebini za pogodbo o preužitku, ki je odplačna in aleatorna. Sodišče prve stopnje je naravo pogodbe presojalo po njeni vsebini oziroma pogodbeni volji strank (15. in 18. člen OZ) in ne po tem, kako je imenovana. Kavza (namen) darilne pogodbe je nekaj dati brezplačno (prvi odstavek 533. člena OZ). Kakor hitro obstoji kakšna obveznost nasprotne stranke v zvezi z naklonitvijo (ki jo lahko stranka iztoži), takšno naklonilo ni darilo. V konkretnem primeru se je toženec, med drugim, (izrecno) zavezal, da bo v primeru bolezni in starosti darovalca zanj skrbel in mu finančno pomagal (IV. točka pogodbe). Sprejel je torej obvezo v zvezi z naklonitvijo, ki je nedvomno tudi iztožljiva. Zavezal se je, da bo očetu do njegove smrti nudil določene storitve, ta pa se je zavezal, da bo nanj prenesel lastninsko pravico na svojih nepremičninah. Pogodba torej ustvarja dvostransko in odplačno obveznostno razmerje in izpolnjuje vse znake pogodbe o preužitku (prvi odstavek 564. člena OZ).

I. Pritožbi se zavrneta ter se sodba in sklep z dne 6. 3. 2018 in sklep z dne 29. 6. 2018, potrdita.

II. Pravdni stranki sami nosita svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo in sklepom z dne 6. 3. 2018 je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek, da darilna pogodba z dne 11. 2. 2010, sklenjena med V. Z. in tožencem, nima pravnega učinka proti tožnici v tistem delu, ki je potreben za poplačilo njene terjatve do dolžnika V. Z. v višini 64.820,86 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 27. 2. 2004 dalje do plačila in v višini 1.071,24 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 3. 2013 dalje do plačila, pri čemer je toženec za izterjavo navedene terjatve, dolžan dopustiti izvršbo na nepremičnine, kot so razvidne iz tega dela izreka (I/1. in 2. točka izreka odločbe); zavrglo tožbo v delu, v katerem tožnica zahteva ugotovitev, da akt o ustanovitvi zemljiškega dolga z dne 29. 3. 2013 notarke D. I. SV 162/13 v višini 260.000,00 EUR, ki zapade v plačilo na odpoklic ter na njegovi podlagi izdano zemljiško pismo, pri v izreku navedenih nepremičninah, nima pravnega učinka proti tožnici v tistem delu, ki je potreben za poplačilo zgoraj navedene terjatve tožnice do dolžnika V. Z., pri čemer je za izterjavo terjatve tožnice, toženec dolžan dopustiti izvršbo na v tem delu izreka navedenih nepremičninah tako, da ima terjatev tožnice prednost pred terjatvijo imetnika zemljiškoknjižnega pisma, ki je bilo izdano pri Okrajnem sodišču v Novi Gorici pod Dn. št. 70054/2013 (II/3. in 4. točka izreka odločbe); odločilo, da je tožnica dolžna tožencu povrniti pravdne stroške v višini 9.845,27 EUR, v roku 15 dni, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (III. točka izreka odločbe).

2. Zoper odločbo je tožnica vložila pravočasno pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) in predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano odločbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, s stroškovno posledico, podredno pa odločbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Napačen je zaključek sodišča prve stopnje, da gre v konkretnem primeru za odplačno pogodbo. Pritožbeno sodišče je v tem postopku že zavzelo jasno stališče, da je takšna odločitev napačna. Zakaj je sodišče na prvi stopnji še tretjič odločilo enako, ni mogoče razumeti. Ponovno zaslišanje pravdnih strank in treh prič, ki s sklepanjem pogodbe niso imele nič, ni moglo spremeniti ničesar. Kvečjemu obratno - toženec je izpovedal, da bi se mu zdelo „lojalno, da bi tudi kdo drug še kaj doplačeval“. Torej niti toženec sam ne misli, da je s podpisom pogodbe in prevzemom kmetije, v celoti prevzel skrb za očeta. Meni, da bi tudi drugi otroci morali za očeta skrbeti, s čemer so izpodbiti tudi zaključki sodišča v točki 26. Toženec je tudi potrdil, da ne more izpolnjevati obveznosti do tožnika, a da kljub temu ni bilo nič govora o razvezi sporne pogodbe, pa tudi to, da je z očetom včasih v boljših, včasih v slabših odnosih. Pogodba torej ni spremenila ničesar. Ne moremo torej govoriti, da bi šlo za odplačno pogodbo, ker neizpolnjevanje nejasnih, ohlapnih zavez toženca, ne predstavlja nasprotne izpolnitve in zato tudi ne more biti podlaga za razveljavitev ali izpodbijanje pogodbe. Tožnica ima do dolžnika zahtevek iz naslova vlaganj v nepremičnine tekom trajanja zakonske zveze. Dolžnik je z darilno pogodbo na toženca prenesel prav te nepremičnine in to tik pred koncem pravde glede teh vlaganj. Očitno je, da ni šlo za naključno razpolaganje. Izpostavlja, da je tožbo vložila nemudoma po prejemu odločitve Višjega sodišča v Ljubljani II P 283/2009, ki je več let ni prejela zato, ker se je zadeva na sodišču izgubila, odgovornosti za to izgubo pa ne sme nositi tožnica. Očitan je tudi oškodovalni namen pogodbenikov in je drugačno razlogovanje sodišča napačno. To potrjuje dejstvo, da je toženec skušal naknadno poplačilo preprečiti še z ustanavljanjem zemljiškega dolga. Pogodbena določba o pomoči toženca pri odplačevanju tožničinega dolga, je že na papirju „prazna“, kot takšna pa se je potrdila tudi v praksi, saj terjatev tožnice ni plačana ne s strani tožnika ne s strani toženca. Minimalna nakazila tekom te pravde pa so le prozoren manever. Namen razlikovanja pri rokih za izpodbijanje odplačnih in neodplačnih poslov je jasen. Ker dolžnik ne prejme ničesar, na kar bi upniki lahko sedli, mora biti rok daljši, saj je nevarnost, kateri je upnike izpostavil dolžnik toliko večja. V danem primeru dolžnik (toženčev oče) v zameno za preneseno premoženja ni prejel ničesar, na kar bi tožnica lahko segla. Tudi iz tega vidika je prav, da jo varuje daljši rok. Trditve toženca in dolžnika, da sta imela namen skleniti pogodbo z namenom zagotovitve skrbi za očeta, z namenom ohranitve kmetije, so prilagojene potrebam tega postopka. Zgolj s tem toženec ne more zadostiti dokaznemu bremenu, sploh ne ob jasni vsebini pogodbe, ki je nedvomno darilna. Nedvomno je več okoliščin, ki kažejo na darilno pogodbo kot tistih, ki bi kazale na odplačen tip pogodbe (zgolj nejasna in načelna zaveza toženca, njegove izpovedba). Toženec in njegov oče sta pogodbo po lastni volji imenovala darilna pogodba in se v njej tudi poimenovala kot darovalec in obdarjenec. Pogodba ima jasno vsebino darilne pogodbe - darovalec je dal, obdarjenec pa je prevzel. Dajatev ene stranke ni v ničemer pogojevana z dajatvijo druge stranke. Toženec česar takšnega tudi ni nikoli trdil. Da gre za darilno pogodbo, se omenja še v točki V in VI sporne pogodbe, kjer se je toženec seznanjal z možnostjo preklica darila. Če bi bil namen strank res drugačen, bi jasno zapisali, da lahko darovalec vse ali del zahteva nazaj, če toženec kot obdarjenec ne bi izpolnjeval svojih zavez. Tega niso določili, ampak izrecno potrdili, da se pogodba razvezuje ob pogojih za darilno pogodbo. V prid drugačni razlagi so kvečjemu v točki IV vsebovane določene zaveze toženca, a od izpolnjevanja teh ni odvisna veljavnost pogodbe, domnevne zaveze toženca so nedefinirane in ohlapne, saj so vezane na pogoj „po svojih najboljših močeh“, kar ne predstavlja resnične zaveze. Tudi obveznost plačevanja preživnine po višini in trajanju ni opredeljena, niti toženec o tem ni predložil verodostojnih dokazil. Edina jasna zaveza, da bo naročil in plačal pogreb, pa ne more darilne pogodbe za celotno zaščiteno kmetijo s hišo vred, spremeniti v odplačni pravni posel. Za toženca v zvezi s pogodbo ne obstoji nobeno tveganje, saj dolžnik zoper toženca na podlagi sklenjene pogodbe ne more imeti nobenega zahtevka - ker gre za darilno pogodbo. Celo sodišče v točki 24 govori le o domnevnem izpolnjevanju „velikega dela obveznosti“, torej ne vseh obveznostih. Ali gre res za velik del ali ne, niti ni mogoče ugotoviti, saj obseg domnevnih dolžnosti ni točno opredeljen. Toženec je premoženje dobil brezpogojno, zato o aleatornosti ni mogoče govoriti. Sodišče brez prepričljive utemeljitve zaokroži vrednost danega na 24.000,00 EUR, za kar nima trdne podlage v navedbah in izvedenih dokazov. Pa če tudi bi bila, je to daleč od vrednosti prejetega. Dejstvo, da toženec občasno očetu pomaga, ne more naknadno spremeniti narave pogodbe. Zato je nepomembno, kaj so o tem izpovedale priče, ki niso sodelovale pri sestavi in podpisu pogodbe. Takšno pomoč lahko štejemo kot pomoč očetu zaradi sorodstva, kot darilo ali pa kot neko hvaležnost, ne more pa spremeniti narave pogodbe, sploh ne v odnosu do tretjih. Tudi iz davčnega vidika je bila pogodba tretirana kot darilna, tudi ne izpolnjuje obličnostnih zahtev, saj ni sklenjena v obliki notarskega zapisa. Sodišče poimenovanje darilne pogodbe pripisuje laičnosti pogodbenikov, kar pa je v nasprotju z vsebino spisa. Toženec sam je povedal, da sta šla z očetom k odvetniku. Tudi če bi šlo za atipično darilno pogodbo, je odločitev napačna. Darilna pogodba z atipičnostjo ne postane avtomatično odplačna. Četudi bi morda lahko govorili o mešanem darilu (glede česar pa toženec ni podal ustreznih navedb), bi v presežku (v pretežni meri), še vedno šlo za darilo. Tudi s tem, da nekateri otroci zanemarijo svojo moralno in zakonsko dolžnost skrbeti za starše, obveznost tistega otroka, ki vendar kaj naredi, ne dobi odplačne narave. Takšni zaključki sodišča so nedopustni in neprepričljivi. Sodišče se sklicuje na judikate, v katerih je bil zorni kot presojanja drugačen, kjer so se zadeve presojale po predhodnih predpisih in predvsem, kjer je bilo dokazno breme na nasprotni strani, saj je tožnik skušal uveljavljati, da naj bi bile aleatorne pogodbe v resnici darilne pogodbe. Ob presoji je potrebno upoštevati tudi načelo vestnosti in poštenja. Toženec in dolžnik sta ravnala nasprotno temu načelu in sta pogodbo sklenila, da bi premoženje skrila pred tožnico in to prav premoženje, v katerega je tožnica vlagala. Temu delu zahtevka bi moralo sodišče ugoditi, zato je napačna tudi odločitev o delnem zavrženju tožbe. Tudi je nejasna navedba sodišča, da tožničina terjatev ne obstoji več - terjatev po pravnomočni sodbi II P 283/2009 tožnica nedvomno še ima.

3. Toženec je na pritožbo odgovoril in predlagal njeno zavrnitev.

4. S sklepom z dne 29. 6. 2018 je sodišče prve stopnje postopek zavarovanja z začasno odredbo izdano v tem postopku dne 22. 5. 2013 z dopolnitvijo z dne 17. 7. 2013, delno ustavilo, in sicer v obsegu, kot je bil dovoljen s 4. točko izreka, s katero je bilo tožencu naloženo, da je dolžan izvršitelju v roku 8 dni izročiti zemljiško pismo; v delu, ki se nanaša na določitev sankcije za primer kršitve te obveznosti; v 6. točki izreka, s katero je bil za izvršitelja imenovan M. O.; v 7. točki izreka, s katero je bila zarubljena terjatev toženca do Okrajnega sodišča v Novi Gorici do vročitve zemljiškega pisma in s katero je bilo določeno, da se ta terjatev prenese na tožnico, v imenu katere zemljiško pismo prevzame in hrani izvršitelj; ter odločilo, da se v ustavljenem delu opravljena dejanja zavarovanja razveljavijo (I. točka izreka); pojasnilo, da bo po pravnomočnosti tega sklepa zemljiška knjiga zemljiško pismo izročila tožencu, glede katerega pa še vedno velja prepoved prenašanja tega pisma (II. točka izreka); zahtevo tožnice z dne 19. 6. 2018 za priznanje nadaljnjih pravdnih stroškov, zavrnilo (III. točka izreka).

5. Zoper sklep je tožnica vložila pravočasno pritožbo, prav tako iz vseh razlogov po prvem odstavku 338. člena ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) in predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Zakon določa, da se izvršba v primeru neplačila varščine ustavi po obvestilu izvršitelja, ne pa avtomatično. Takšnega obvestila izvršitelja ni bilo. Ravno nasprotno. Po prejemu odločitve o zavrženju predloga, da sodišče odloči o plačilu varščine, je tožnica varščino plačala, izvršitelj pa je tudi opravil aktivnosti. Odločitev sodišča je tako sama s seboj v nasprotju in tudi v nasprotju z voljo izvršitelja, ki naj bi ga plačilo varščine varovalo. Izvršitelju so stroški nastali, tožnica mu jih je povrnila, zato je odločitev sodišča prve stopnje tudi v tem obsegu napačna.

K pritožbi zoper sodbo in sklep z dne 6. 3. 2018

8. V zvezi z zahtevkom za izpodbijanje pravnih dejanj, je sporno vprašanje, ali gre pri pogodbi, imenovani darilna pogodba (priloga A7), za odplačni ali neodplačni pravni posel. Tožnica je namreč tožbo vložila 12. 4. 2013, pogodba pa je bila sklenjena 11. 2. 2010, overjena 16. 4. 2010, predlog za vpis lastninske pravice v zemljiško knjigo pa je bil vložen dne 21. 4. 2010 (glej priložene zemljiškoknjižne izpiske pod prilogami A)

. Po določbi 257. člena Obligacijskega zakonika (OZ) je rok za vložitev tožbe na izpodbijanje pravnih dejanj dolžnika pri neodplačnih poslih tri leta, pri odplačnih pa leto dni. Če je torej posel bil odplačen, je tožnica zamudila rok iz 257. člena OZ in nima več materialnopravne podlage za izpodbijanje pravnih dejanj dolžnika.

9. Sodišče prve stopnje je v tem postopku že tretjič presodilo, da gre za odplačni pravni posel, v posledici česar je tožbo kot prepozno dvakrat zavrglo (odločitvi sta bili razveljavljeni in zadeva vrnjena sodišču prve stopnje v novo sojenje), tretjič pa tožbeni zahtevek (iz istega razloga) zavrnilo.

Dvakrat je pritožbeno sodišče že zavzelo nasprotno stališče, da gre torej za darilno in s tem neodplačno pogodbo, vendar pa pritožbeno sodišče na svojo predhodno odločitev ni vezano. Gre za vprašanje pravilne uporabe materialnega prava in ob ponovnem odločanju (po ponovljenem, z izvedbo dodatnih dokazov razširjenem postopku pred sodiščem prve stopnje), pritožbeno sodišče

sprejema odločitev sodišča prve stopnje, da gre v konkretnem primeru (kljub poimenovanju, da gre za darilno pogodbo), za pogodbo o preužitku.

in toženec sta dne 11. 2. 2010 sklenila pogodbo, imenovano darilna pogodba, z naslednjo vsebino:

- ugotavljata, da je darovalec (V. Z.) lastnik večih nepremičnin (v pogodbi točno opredeljenih), ki so vse del zaščitene kmetije (I. točka),

- da darovalec podari, obdarjenec (toženec) pa prevzame vse v I. točki navedene nepremičnine, da si darovalec na njih obdrži pravico prepovedi odtujitve in obremenitve v svojo korist ter doživljenjsko brezplačno pravico bivanja v dosedanjem obsegu v stanovanjski hiši N. (II. točka izreka),

- da darovalec dovoljuje, da se pri vseh podarjenih nepremičninah v zemljiški knjigi vknjiži lastninska pravica v korist obdarjenca, ta pa dovoljuje, da se pri vseh teh nepremičninah v zemljiški knjigi vknjiži pravica prepovedi odtujitve in obremenitve, pri parceli - stanovanjski hiši, pa tudi dosmrtna pravica bivanja v spodnji etaži te hiše (III. točka izreka),

- da se obdarjenec zavezuje, da bo v primeru bolezni ali (in) starosti darovalca, zanj skrbel po svojih najboljših močeh, mu po potrebi finančno pomagal, zlasti pa opravljal vsa dela, ki so povezana z ustrezno nego in preskrbo darovalca za primer starosti ali bolezni, mu naročil in plačal krajevno običajen pogreb ter tudi skrbel za ureditev groba najmanj deset let od smrti darovalca,

- da bo po svojih najboljših močeh darovalcu (dolžniku v pravdni zadevi Okrožnega sodišča v Ljubljani P 283/2009-II), pomagal odplačati eventuelno prisojeni denarni znesek v korist H. Z.,

- da bo darovalcu vsakomesečno od sklenitve pogodbe dalje plačeval mesečni strošek preživnine, ki jo darovalec plačuje za svojo hčerko T. Z. (IV. točka),

- da pogodbeni stranki uveljavljata oprostitev plačila davka na promet z nepremičninami in davka na dediščine in darila, saj gre za darilno pogodbo v prvem dednem redu, ki je davka prosta (V. točka),

- da je darovalec seznanjen z možnostjo preklica darila skladno z določili 539. člena OZ in naslednjih (VI. točka),

- da zaradi odmere stroškov notarske overitve, stranki ocenjujeta, da je vrednost nepremičnin, ki so predmet pogodbe, 450.000,00 EUR (VII. točka),

- da vse stroške v zvezi z darilno pogodbo nosi obdarjenec, od dneva podpisa te pogodbe pa tudi vse javne dajatve (VIII. točka),

- da bosta vse morebitne nesporazume pogodbeni stranki rešili sporazumno, v nasprotnem primeru pa je pristojno sodišče v Ljubljani (IX. točka).

11. Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo pravno naravo pogodbe. Ne glede na njen naslov in dejstvo, da sta stranki v njej poimenovani kot darovalec in obdarjenec, gre po vsebini za pogodbo o preužitku, ki je odplačna in aleatorna. Sodišče prve stopnje je naravo pogodbe presojalo po njeni vsebini oziroma pogodbeni volji strank (15. in 18. člen OZ) in ne po tem, kako je imenovana. Kavza (namen) darilne pogodbe je nekaj dati brezplačno (prvi odstavek 533. člena OZ). Kakor hitro obstoji kakšna obveznost nasprotne stranke v zvezi z naklonitvijo (ki jo lahko stranka iztoži), takšno naklonilo ni darilo. V konkretnem primeru se je toženec, med drugim, (izrecno) zavezal, da bo v primeru bolezni in starosti darovalca zanj skrbel in mu finančno pomagal (IV. točka pogodbe). Sprejel je torej obvezo v zvezi z naklonitvijo, ki je nedvomno tudi iztožljiva. Zavezal se je, da bo očetu do njegove smrti nudil določene storitve, ta pa se je zavezal, da bo nanj prenesel lastninsko pravico na svojih nepremičninah. Pogodba torej ustvarja dvostransko in odplačno obveznostno razmerje in izpolnjuje vse znake pogodbe o preužitku (prvi odstavek 564. člena OZ).

Prevzemnikova zaveza je skladna z določbo 565. člena OZ

in še bolj natančen opis ni bil potreben. Določanje konkretnih dajatev in storitev, ki so predmet prevzemnikovega izpolnitvenega ravnanja, je prepuščeno pogodbeni avtonomiji strank.

12. Da je bila poslovna podlaga pogodbe, poleg želje za obstoj družinske kmetije, zagotovitev dosmrtnega preživljanja toženčevega očeta v zameno za premoženje (kar jasno izhaja že iz vsebine pogodbe) in da toženec zavezo tudi izpolnjuje, je tudi sicer dovolj prepričljivo pokazal dokazni postopek (glej predvsem 18., 24. in 29. točko obrazložitve sodišča prve stopnje).

Pri tem je tudi negotovo, koliko časa bo toženec svoje obveznosti še izvrševal, kar nedvomno kaže tudi na aleatornost pogodbe. Po opisanem, določbe pogodbe, ki govorijo o preklicu darila in o davščinah, odplačne narave pogodbe ne morejo spremeniti, kot vse pravilno ugotavlja sodišče prve stopnje.

13. Ne drži pritožbena navedba, da toženec ni (pravočasno) postavil trditev o odplačni naravi pogodbe. Že v odgovoru na tožbo je poudaril, da je iz IV. točke pogodbe razvidno, da je prevzel breme preživljanja očeta in skrbi zanj, pri čemer svoje zaveze že izvršuje; na naroku dne 20. 3. 2014 (v zvezi s predlogom za izdajo začasne odredbe) ponovil, da zavezo iz pogodbe že izvršuje, saj je oče praktično nepokreten; v (pravočasni) pripravljalni vlogi z dne 9. 9. 2015 navedeno ponovil in se še obširneje skliceval na odplačnost pogodbe.

14. V konkretnem primeru na veljavnost pogodbe tudi ne vpliva dejstvo, da ni sklenjena v obliki notarskega zapisa (567. člena OZ). Pogodba se izvršuje, torej je realizirana, zato ni mogoče govoriti o tem, da namen zahtevane obličnosti (varstvo pogodbenikov pred nepremišljenim sklepanjem pogodb) ni izpolnjen (primerjaj tudi prvi odstavek 55. člena OZ).

15. Glede na nedvomno odplačno naravo pogodbe (tudi nudenje nege in skrbi je moč finančno ovrednotiti), je pravno nepomembna pritožbena navedba „da toženčev oče v zameno za preneseno premoženje ni prejel ničesar, na kar bi tožnica lahko segla in bi bilo tudi s tega vidika prav, da jo varuje daljši rok.“

16. Iz povedanega je razvidno, da zaključkov sodišča prve stopnje o odplačni naravi pogodbe, pritožba ni izpodbila, to pa pomeni, da je tožba vložena prepozno

. Tožbeni zahtevek je sodišče prve stopnje zato pravilno in zakonito zavrnilo (257. člena OZ).

17. Toženec je dne 29. 3. 2013 v obliki notarskega zapisa na podlagi 194. člena Zakona o zemljiški knjigi, ustanovil zemljiški dolg v nominalni vrednosti 260.000,00 EUR v korist vsakokratnega upravičenega imetnika zemljiškega pisma, ki zapade v plačilo na odpoklic upravičenega imetnika zemljiškega pisma, pri tem pa je sebe imenoval kot prvega imetnika tega pisma (priloga A42). Ker je sodišče prve stopnje materialnopravno pravilno zavrnilo tožničin zahtevek, da pogodba nima pravnega učinka v delu, ki je potreben za poplačilo njene terjatve in ker se zemljiški dolg nanaša na iste nepremičnine, tožnica nima več pravnega interesa, da bi izpodbijala akt o ustanovitvi zemljiškega dolga in dosegla, da ima poplačilo njene terjatve prednost pred terjatvijo imetnika zemljiškega pisma, saj njena

terjatev ne obstaja več. Vse to pravilno ugotavlja tudi sodišče prve stopnje. V posledici je pravilno in zakonito tožbo v tem obsegu zavrglo (prvi odstavek 274. člena ZPP).

18. Glede na povedano je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno ter sodbo in sklep potrdilo (353. člen, drugi odstavek 365. člena ZPP).

19. Z gornjo odločitvijo pritožbenega sodišča sta sodba in sklep z dne 6. 3. 2018 postala pravnomočna. Tožničina terjatev je torej prenehala, pri čemer tudi začasna odredba, izdana z namenom njenega varovanja, deli njeno usodo - preneha. Že na tej pravni podlagi je odločitev sodišča prve stopnje o (delni) ustavitvi postopka zavarovanja in razveljavitvi opravljenih dejanj zavarovanja, pravilna in zakonita (tretji odstavek 278. člena v zvezi s tretjo točko prvega odstavka 264. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ). Pravilna je tudi odločitev o nepriznanju nadaljnjih stroškov zavarovanja, glede na to, da so ti stroški del pravdnih stroškov, odvisni torej od končnega uspeha strank v postopku, pri čemer je tožnica v tem postopku v celoti propadla.

20. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

21. Tožnica sama nosi stroške pritožbenega postopka, saj s pritožbama ni uspela (prvi odstavek 154. člena ZPP). Stroške toženca z odgovorom na pritožbo tožnice zoper sodbo in sklep z dne 6. 3. 2018, pa pritožbeno sodišče šteje kot nepotrebne stroške, zato te stroške tudi toženec nosi sam (prvi odstavek 155. člena ZPP).

Po stališču VS RS izraženem v sklepu II Ips 1082/2008 z dne 17. 2. 2011, začne po pravilni razlagi drugega odstavka 257. člena Obligacijskega zakonika, rok za vložitev izpodbojne tožbe teči z dnem vložitve predloga za vknjižbo lastninske pravice na podlagi izpodbojnega razpolagalnega pravnega posla.

Gre za materialni prekluzivni rok. Ker po izteku roka pravica za vložitev tožbe preneha po materialnem pravu, je tožbeni zahtevek neutemeljen in ga je potrebno zavrniti.

Sodba s takšnim pravnim stališčem tudi ne pomeni sodbe presenečenja, saj drugačna pravna ocena ne temelji na povsem drugih dejstvih in dokazih, ki jih stranka v pričakovanju drugačne pravne ocene ne bi navajala, ker jih tudi ob potrebni skrbnosti ne bi ocenila kot bistvenih.

Oče toženca in razvezani mož tožnice in njen dolžnik.

S pogodbo o preužitku se ena stranka (preužitkar) zavezuje, da bo na drugo stranko (prevzemnik) prenesla lastninsko pravico na določenih svojih nepremičninah, prevzemnik pa se zavezuje, da bo preužitkarju ali komu drugemu do njegove smrti nudil določene dajatve in storitve.

Prevzemnikove obveznosti se lahko dogovorijo v obliki začasnih denarnih dajatev, nudenju življenjskih potrebščin, oskrbovanju, zagotovitvi stanovanjskega prostora, prepustitvi uživanja določenega zemljišča in podobno.

Po neprerekanih ugotovitvah sodišča prve stopnje, se je toženčev oče že več let pred sklenitvijo pogodbe zdravil zaradi visokega krvnega pritiska, zoženja žil v nogah in kronične ledvične bolezni; že januarja 2010 so se pri njem začele težave s prsti na nogah, zaradi katerih so mu pozno poleti 2013 amputirali prst na desni nogi, do januarja 2014 pa so mu amputirali že vse prste na tej nogi; potreboval je pomoč pri oblačenju, obuvanju, osebni higieni, pripravi hrane, kar vse mu je nudil toženec s pomočjo družine, opravljal pranje, likanje, ga vozil k zdravnikom, mu nudil pooperacijsko oskrbo; po 30. 4. 2014, ko je bil toženčev oče (dolžnik) sprejet v dom, mu toženec doplačuje oskrbnino.

In je neupoštevno dejstvo, da je dolžnik ob razpolaganju vedel, ali bi bil moral vedeti, da s tem škoduje upnici in da se glede toženca domneva, da mu je bilo to znano.

Pri čemer pritožbeno sodišče sicer pripominja, da bi se toženec (tožničin sin) moral zavedati, da so mu bila izročena v uživanje tudi vlaganja tožnice (pravnomočna prisojena s sodbo) in da ostaja (najmanj) moralna dolžnost, da izpolnjuje tudi svojo zavezo iz drugega odstavka IV. točke pogodbe.

v tem postopku vtoževana terjatev (in ne terjatev po sodbi II P 283/2009)

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 15, 18, 55, 55/1, 256, 257, 533, 533/1, 564, 564/1, 565, 567

Zakon o zemljiški knjigi (2003) - ZZK-1  - člen 194

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 264, 264/1, 278, 278/3

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 274, 274/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.