VSM Sodba I Cp 1067/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-05-21

Branko Reisman (preds.), Nina Vidic (poroč.), mag. Jelka Kurnik

prometna nesreča - premoženjska in nepremoženjska škoda - predhodne degenerativne spremembe - valorizacija odškodnine za gmotno škodo - zakonske zamudne obresti

Tako izvedenci kot sodišče prve stopnje so pravilno ugotovili, da je tožnica sicer imela degenerativne spremembe že pred nesrečo, da pa ji te niso povzročale prav nobenih težav. Sprožilec za nastanek vseh težav tožnice je bila prometna nesreča.

I. Pritožbama se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se

- znesek 18.544,13 EUR v I. točki nadomesti z zneskom 2.146,13 EUR,

- znesek 17.502,00 EUR v 1. alineji I. točke nadomesti z zneskom 1.002,00 EUR,

- znesek 1.042,13 EUR v 2. alineji I. točke nadomesti z zneskom 1.162,13 EUR,

- znesek 1.801,27 EUR v II. točki nadomesti z zneskom 941,05 EUR in

- znesek 2.292,87 EUR v III. točki nadomesti z zneskom 1.242,57 EUR.

II. V ostalem se pritožbi zavrneta in se v nespremenjenem obsegu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

III. Tožeča stranka je dolžna toženi stranki povrniti 510,24 EUR njenih pravdnih stroškov v 15 dneh, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje pod I odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki 18.544,13 EUR odškodnine za materialno in nematerialno škodo z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 8. 2015 ter zakonske zamudne obresti od 7.500,00 in od 3.000,00 EUR od 1. 8. 2015 do 2. 9. 2015. Pod II je odločilo, da mora tožena stranka tožeči stranki povrniti 1.801,27 EUR njenih pravdnih stroškov, pod III je odločilo, da mora tožena stranka za stroške izvedencev v proračun Republike Slovenije plačati 2.297,87 EUR, pod IV pa je odločilo, da se v presežku do vtoževanih 36.746,04 EUR odškodnine tožbeni zahtevek zavrne.

2. Takšno sodbo s pravočasnima pritožbama izpodbijata obe pravdni stranki.

3. Tožeča stranka izpodbija sodbo v zavrnilnem delu glede 15.304,61 EUR. Uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava, s predlogom spremembe izpodbijane sodbe tako, da se poleg prisojene odškodnine dosodi še 10.000,00 EUR iz naslova nepremoženjske škode, 5.424,61 EUR iz naslova premoženjske škode (od navedenega zneska 120,00 EUR na račun neutemeljene valorizacije).

4. Tožena stranka izpodbija sodbo v njenem obsodilnem delu. Uveljavlja vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), s predlogom spremembe izpodbijane sodbe tako, da se tožbeni zahtevek v celoti zavrne in ponovno odloči o stroških glede na uspeh v pravdi. Podrejeno predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

5. Pravdni stranki na pritožbo druge nista odgovorili.

7. Prav ima pritožba tožeče stranke v delu, ko trdi, da se plačana akontacija za premoženjsko škodo ne valorizira, ampak se lahko valorizira le plačana akontacija za nepremoženjsko škodo pred izdajo sodbe o določitvi višine odškodnine. Plačila akontacije premoženjske škode - potnih stroškov tožnice ni dovoljeno valorizirati, ker gre za plačilo čiste denarne terjatve, zapadle z dnem plačila potnih stroškov (165. člen Obligacijskega zakonika - v nadaljevanju OZ). Od takšne terjatve tečejo zakonske zamudne obresti od dne, ko je dolžnik (tožena stranka) prišel v zamudo, to je petnajsti dan po prejemu tožbe, ko je prejel in se seznanil tudi s specifikacijo potnih stroškov (299. člen OZ). Za zamudo s plačilom čiste denarne terjatve OZ predvideva plačilo zakonskih zamudnih obresti, ki so z dnem plačila od plačane akontacije prenehale teči.

8. Sodišče prve stopnje je v tem obsegu na sicer pravilno ugotovljeno dejansko stanje zmotno uporabilo materialno pravo, zato je pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje v tem obsegu spremenilo tako, da je od valorizirane akontacije odštelo valorizacijo 120,00 EUR in upoštevalo le plačan znesek 3.000,00 EUR (5. alineja 358. člena ZPP).

9. Utemeljena je tudi pritožbena graja tožene stranke glede odmere denarne odškodnine za nematerialno škodo, ki jo je tožeča stranka utrpela v prometni nesreči z dne 5. 6. 2012. Glede na dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje, da je tožeča stranka

- 10 dni trpela hude telesne bolečine in 5 let trajne lahke z občasnimi hudimi, pri čemer je ugotovljeno, da je bila vzročna zveza za te bolečine z drugo nezgodo tožnice 29. 5. 2013 delno prekinjena,

- da je tožnica trpela številne nevšečnosti med zdravljenjem, to je številne preglede, trikrat je bila hospitalizirana, prestala je tudi operacijo in opravila fizikalne terapije ter bila na rehabilitaciji v Soči,

- da je tožnica v prometni nesreči in v zvezi z izidom zdravljenja trpela zmeren primarni strah, ko je prišlo do naleta v njen avtomobil od zadaj s strani zavarovanca tožene stranke in sekundarni strah zaradi neugodnega poteka zdravljenja do 9. 7. 2013, pri tem je potrebno upoštevati tudi, da je prišlo še do ene nesreče 29. 5. 2013,

- da je tožnica trpela duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, ki so se kazale v trajni blagi okrnjeni delovni zmožnosti s povečanim naporom, okrnitvi dotedanjih športnih aktivnosti, s katerimi se je ukvarjala pred nesrečo, pri čemer pritožbeno sodišče ne more upoštevati kot zmanjšanje življenjske aktivnosti prehoda iz lahkega v hudo bolečino, ker to sodi k telesnim bolečinam in izgube zaposlitve, ko je bila v cvetličarni zaposlena za določen čas,

je dosojena odškodnina po vseh treh postavkah previsoka. Sodišče prve stopnje je iz naslova telesnih bolečin in nevšečnosti med zdravljenjem tožnici dosodilo 15.000,00 EUR, pritožbeno sodišče pa meni, da je za to obliko škode primerna in pravična odškodnina v skladu z določilom 179. člena OZ 7.000,00 EUR. Tudi odmerjena odškodnina za strah je odmerjena previsoko v višini 5.000,00 EUR in je primerna odškodnina glede na ugotovljeno intenziteto in trajanje strahu 1.500,00 EUR. Glede duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti je dosojena odškodnina 10.000,00 EUR odmerjena previsoko že zaradi upoštevanja telesnih bolečin in izgube zaposlitve s strani sodišča prve stopnje in je primerna odškodnina iz tega naslova 5.000,00 EUR.

10. Sodišče prve stopnje je v tem obsegu na pravilno ugotovljeno dejansko stanje zmotno uporabilo materialno pravo, zato je pritožbeno sodišče v tem obsegu izpodbijano sodbo ustrezno spremenilo (5. alineja 358. člena ZPP).

11. Pritožbeno sodišče pa zavrača pritožbena izvajanja tožene stranke, ki se nanašajo na to, da sodišče prve stopnje pri svoji odločitvi ne bi smelo upoštevati celotne nastale škode, ker je ta po mnenju izvedencev 70 % posledica degenerativnih sprememb na vratni hrbtenici tožnice pred nesrečo in le 30 % posledica nesreče. Tako izvedenci kot sodišče prve stopnje so pravilno ugotovili, da je tožnica sicer imela degenerativne spremembe že pred nesrečo, da pa ji te niso povzročale prav nobenih težav. Sprožilec za nastanek vseh težav tožnice je bila prometna nesreča, zato po ustaljeni sodni praksi teh degenerativnih sprememb pri odmeri odškodnine ni dopustno upoštevati (tako tudi sodba Vrhovnega sodišča RS II Ips 636/2005).

12. Neutemeljena je tudi pritožbena graja tožene stranke, da sodišče ni v celoti upoštevalo izvedenskega mnenja, saj je sodba sodišča prve stopnje glede odločitve o nematerialni škodi v celoti oprta na izvedensko mnenje Komisije za fakultetna izvedenska mnenja pri UKC Ljubljana.

13. Neutemeljena je tudi pritožbena graja tožene stranke glede teka zakonskih zamudnih obresti od nematerialne škode. Sodišče prve stopnje je te obresti prisodilo od 1. 8. 2015, to je 15 dni od dne, ko je tožena stranka tožbo prejela in bi kot strokovna organizacija morala tudi vedeti za obseg škode.

14. Neutemeljeni sta tudi pritožbeni graji obeh pravdnih strank, ki se nanašata na dosojo odškodnine za materialno škodo iz naslova potnih stroškov. Iz izjave o stroških prevoza zaradi nesreče dne 5. 6. 2012 na list. št. A66 - A72 je natančno razvidno, katere potne stroške je sodišče tožnici priznalo in katerih ne. Listino (izjavo) je priložila tožeča stranka tožbi, toženi pa je bila vročena skupaj s tožbo. Obe pravdni stranki sta imeli v pritožbenem postopku možnost preveriti pravilnost obračuna, ki je iz listine v spisu razviden. Glede višine kilometrine se je sodna praksa že izrekla, in sicer znaša ta 0,37 EUR na kilometer - tako je odločilo tudi Vrhovno sodišče RS v svoji odločbi II Ips 253/2018. Višino odškodnine za materialno škodo je obračunana pravilno.

15. Neutemeljena je tudi pritožba tožeče stranke glede premalo odmerjene odškodnine za nematerialno in materialno škodo, kar je pritožbeno sodišče že obrazložilo, ko je obravnavalo pritožbo tožene stranke.

16. Pritožbi v tem obsegu nista utemeljeni, pritožbeno sodišče pa ob uradnem preizkusu zadeve tudi ni našlo tistih bistvenih kršitev določb postopka, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), zato je na podlagi določila 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo in v tem obsegu izpodbijano sodbo potrdilo.

17. Spremenjena odločitev o glavni stvari ima za posledico tudi spremenjeno odločitev o stroških postopka. Tožeča stranka je vložila tožbo na plačilo 36.500,00 EUR nematerialne škode, pri čemer je upoštevala že pred pravdo plačanih 4.500,00 EUR. Za materialno škodo je zahtevala plačilo 10.764,04 EUR. Po plačilu 7.500,00 EUR na račun nematerialne škode in 3.000,00 EUR na račun materialne škode je tožeča stranka tožbo za plačani znesek umaknila, seveda pa ti plačani zneski pomenijo, da je v tem obsegu s tožbo uspela. Pritožbeno sodišče je tožeči stranki odmerilo denarno odškodnino za nematerialno škodo 13.500,00 EUR. Od tega zneska je potrebno odšteti valorizirani znesek pred pravdo plačane akontacije 4.500,00 EUR, kar znaša 4.698,00 EUR. Tožeča stranka je z zahtevkom za nematerialno škodo uspela z zneskom 8.802,00 EUR. Iz naslova materialne škode je tožeča stranka zahtevala 10.746,00 EUR iz naslova potnih stroškov tožnice. Tožena stranka je po vložitvi tožbe plačala akontacijo 3.000,00 EUR, sodišče pa je tožeči stranki dosodilo še 1.162,13 EUR iz naslova premoženjske škode.

18. Tožeča stranka je skupno vtoževala 47.246,04 EUR, uspela pa je glede 12.961,13 EUR, torej glede 27,4 %, tožena stranka pa glede 72,6 % zahtevka. Pravdni stranki sta stroške druge stranke dolžni poravnati v enakem razmerju (drugi odstavek 154. člena ZPP).

19. Odmera pravdnih stroškov, ki jo je opravilo sodišče prve stopnje, pritožbeno ni sporna. Stroške tožene stranke (razen stroškov izvedenca) je sodišče prve stopnje odmerilo na 3.649,63 EUR, 27,4 % tega pa znaša 1.000,00 EUR.

20. Stroške tožene stranke je sodišče prve stopnje odmerilo na 81,42 EUR, 72,4 % tega pa znaša 58,95 EUR.

21. Po pobotanju je tako tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti 941,05 EUR njenih pravdnih stroškov.

22. Stroški izvedenca, plačani iz proračuna, so znašali 4.543,94 EUR in je tožena stranka glede na uspeh v pravdi dolžna v proračun vrniti 1.242,57 EUR.

23. Tožeča stranka je s pritožbo uspela le glede neznatnega dela - 120,00 EUR valorizirane odškodnine za materialno škodo, zato nosi sama svoje stroške pritožbenega postopka (drugi odstavek 154. in drugi odstavek 165. člena ZPP).

24. Tožena stranka je vložila pritožbo zoper ugodilni del, torej glede plačila 18.544,13 EUR, uspela pa je glede 16.398,00 EUR, kar znaša 88,43 %, zato mora tožeča stranka povrniti toženi stranki njene pritožbene stroške v enakem razmerju. Stroški tožene stranke znašajo 567,00 EUR sodne takse za pritožbo in 10,00 EUR materialnih stroškov, skupaj torej 577,00 EUR, 88,43 % tega pa 510,24 EUR.

25. Odločitev o pritožbenih stroških tožene stranke temelji na določilu prvega odstavka 154. in prvega odstavka 165. člena ZPP.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 165, 179, 299

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.