VSK Sklep I Cpg 235/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2019-01-10

obnova postopka - pravni interes za vložitev predloga - nova dejstva in novi dokazi kot obnovitveni razlog - začetek teka roka za obnovo postopka - začetek teka subjektivnega roka za vložitev predloga za obnovo - sodne počitnice - zamuda roka - sprememba sodne prakse - sprememba sodne prakse kot obnovitveni razlog

Res je tožena stranka izvedela za zatrjevano novo dejstvo že na prvi stopnji postopka I Pg 242/2014, vendar je treba upoštevati specifične okoliščine v zadevi. Dokler je toženka utemeljeno štela, da je z zahtevkom zoper zavarovalnico uspela, ni imela nobenega pravnega interesa za vložitev predloga za obnovo. Če bi z zahtevkom (pravnomočno) uspela, bi od zavarovalnice dobila povrnjeno škodo, ki ji je v zvezi s škodnim dogodkom nastala, tudi škodo, ki jo je plačala Zavodu za zdravstveno zavarovanje. Šele ko je Višje sodišče v Mariboru sodbo spremenilo in zahtevek zavrnilo, pri čemer je pritrdilo ugovorom zavarovalnice (tudi tistemu glede vnaprejšnje pavšalne odškodnine), je nastala situacija, da je tožena stranka mogla navesti sodišču nova dejstva. Pritožba zato pravilno opozarja, da bi sodišče kot začetek teka roka iz 10. točke prvega odstavka 396. člena ZPP moralo šteti dan, ko je toženka prejela sodbo Višjega sodišča v Mariboru.

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi, zadeva pa vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo

1. Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v Kopru zavrglo predlog tožene stranke za obnovo postopka, ker spremenjena sodna praksa ni dopusten obnovitveni razlog, na tej podlagi tudi ne bi mogla biti izdana za toženo stranko ugodnejša sodba. Poleg tega pa je za dejstvo, ki ga uveljavlja kot novo dejstvo, izvedela najkasneje ob prejemu sodbe I Pg 242/2014 Okrožnega sodišča v Mariboru.

2. Zoper sklep se tožena stranka pritožuje. Navaja, da je sodišče napačno štelo, da je toženka za sporno dejstvo izvedela že s prejemom prvostopne sodbe 15.12.2016, pri tem pa spregledalo, da je bilo takrat zahtevku toženke zoper zavarovalnico, ki je odgovorna po določbah Zakona o obveznih zavarovanjih v prometu, ugodeno. V nadaljevanju pritožba opisuje potek postopka pred Okrožnim in Višjim sodiščem v Mariboru in povzema določbe ustreznih predpisov.

4. Kot novo dejstvo tožena stranka v predlogu za obnovo uveljavlja dejstvo, da je zavarovalnica, pri kateri je bilo zavarovano motorno vozilo, tožeči stranki že plačala vnaprejšnjo pavšalno odškodnino za škodo, ki bi iz zavarovalnih primerov nastala tožeči stranki, kar pomeni, da je tožeča stranka prejela dvakrat plačilo za isti škodni dogodek. To dejstvo je v pravdi, ki je tekla med toženko in zavarovalnico uveljavljala zavarovalnica, da pa je bil ugovor zavarovalnice utemeljen, je odločilo šele pritožbeno sodišče s sodbo, ki jo je toženka prejela 17.7.2018 (na prvi stopnji je bilo zahtevku toženke do zavarovalnice ugodeno, kot pravilno opozarja pritožba). Po mnenju toženke je zato lahko šele takrat izvedela za novo dejstvo (ne glede na to, da je zavarovalnica to dejstvo navajala že v postopku na prvi stopnji). Sporno je torej vprašanje, ali je tožena stranka za dejstvo, da naj bi odškodnino za isti dogodek tožeči stranki plačala že zavarovalnica, izvedela takrat, ko je to v postopku I Pg 242/2014 pred Okrožnim sodiščem v Mariboru navedla zavarovalnica

ali šele takrat, ko je zavarovalnica s tem ugovorom tudi dejansko uspela. Res je tožena stranka izvedela za zatrjevano novo dejstvo že na prvi stopnji postopka I Pg 242/2014, vendar je treba upoštevati specifične okoliščine v zadevi. Dokler je toženka utemeljeno štela, da je z zahtevkom zoper zavarovalnico uspela, ni imela nobenega pravnega interesa za vložitev predloga za obnovo. Če bi z zahtevkom (pravnomočno) uspela, bi od zavarovalnice dobila povrnjeno škodo, ki ji je v zvezi s škodnim dogodkom nastala, tudi škodo, ki jo je plačala Zavodu za zdravstveno zavarovanje. Šele ko je Višje sodišče v Mariboru sodbo spremenilo in zahtevek zavrnilo, pri čemer je pritrdilo ugovorom zavarovalnice (tudi tistemu glede vnaprejšnje pavšalne odškodnine), je nastala situacija, da je tožena stranka mogla navesti sodišču nova dejstva. Pritožba zato pravilno opozarja, da bi sodišče kot začetek teka roka iz 10. točke prvega odstavka 396. člena ZPP moralo šteti dan, ko je toženka prejela sodbo Višjega sodišča v Mariboru, to je 17.7.2018. Ker v času sodnih počitnic procesni roki ne tečejo, je bil predlog vložen pravočasno.

5. Zamuda roka za vložitev predloga za obnovo pa ni bila edini razlog za odločitev sodišča prve stopnje (sodišče je ta razlog uporabilo celo kot dodatnega). Bistvena razloga sta bila, da sprememba sodne prakse ni dopusten obnovitveni razlog in da tudi ob upoštevanju zatrjevanega novega dejstva tožena stranka ne bi mogla doseči zase ugodnejše rešitve v zadevi. Kakšnih konkretnih ugovorov v zvezi s tem tožena stranka v pritožbi ni navajala, zato je moralo pritožbeno sodišče opraviti le uradni preizkus. Ta pa je pokazal, da noben od teh dveh razlogov ne dopušča zavrženja predloga za obnovo. Sodišče prve stopnje je namreč napačno štelo, da je bila spremenjena praksa tisto novo dejstvo, na katero se je sklicevala tožena stranka. Novo dejstvo, ki ga zatrjuje tožena stranka, je namreč, da je bila škoda, ki jo je ob škodnem dogodku utrpela tožeča stranka, v času prvega sojenja že plačana. O tem pa sklep nima razlogov, zato ga ni mogoče preizkusiti.

6. Na podlagi vsega povedanega je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo, zadevo pa vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP). V novem postopku bo sodišče moralo postopati po določbi drugega odstavka 398. člena ZPP.

7. Sklep o pritožbenih stroških pa temelji na določbi 165. člena ZPP.

Ker iz listin, ki jih je predložila tožena stranka, ni razvidno, kdaj je zavarovalnica te navedbe podala, je bilo to najkasneje ob izdaji sodbe prve stopnje, se pravi ob zaključku glavne obravnave na prvi stopnji.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 396, 396/1, 396/1-10

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.