VSL sodba II Cp 2561/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-18

Barbka Močivnik Škedelj (preds.), Barbara Žužek Javornik (poroč.), mag. Gordana Ristin

odmera odškodnine za nepremoženjsko škodo - telesne bolečine - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti

Kategorizacija poškodb po Fisherju glede na težo poškodbe tovrstne primere uvršča med hude primere (IV. skupina), za katere se skupna odškodnina glede na sodno prakso odmerja med 23 in 78 povprečnimi neto plačami, kar po stališču pritožbenega sodišča povsem ustreza odmerjeni odškodnini v konkretnem primeru (29 povprečnih plač).

1. Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

2. Tožeča stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo delno ugodilo tožbenemu zahtevku, tako da je toženka dolžna tožniku plačati še 3.897,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zneska 3.747,00 EUR za čas od 17. 12. 2014 dalje do plačila, od zneska 150,00 EUR za čas od 18. 5. 2015 dalje do plačila in znesek 142,67 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve tožbe dalje do plačila. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo, toženki pa naložilo tudi plačilo pravdni stroškov v višini 394,90 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zoper zavrnilni in stroškovni del sodbe se iz razloga zmotne uporabe materialnega prava po tretji točki prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) pritožuje tožnik. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in sodbo spremeni tako, da dosojeno odškodnino zviša za 14.000,00 EUR ter ustrezno spremeni odločitev o stroških postopka. Meni, da sodišče ni ustrezno ovrednotilo pravnega standarda pravične odškodnine v dveh odškodninskih postavkah, in sicer glede odškodnine za telesne bolečine in duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti, pri odmeri pa tudi ni upoštevalo načela individualizacije. Poudarja, da sodišče ni v zadostni meri upoštevalo trajanja in intenzivnosti telesnih bolečin ter nevšečnosti med zdravljenjem. Zavzema se, da bi se odškodnina iz tega naslova zvišala za 3.000,00 EUR. Meni, da mu iz naslova duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti pripada odškodnina v zahtevanem znesku, tj. še 11.000,00 EUR. Poudarja, da je izvedenka skupno zmanjšanje življenjskih aktivnosti ocenila v razponu od 25 do 49 odstotkov, pri čemer ima tožnik veliko težav na področju gibanja, bistveno pa so zmanjšane tudi njegove delovne zmožnosti. Sklicuje se na primere iz sodne prakse, kjer se je zgolj za zlom stegnenice odmerila bistveno višja odškodnina ter dodaja, da sodišče z odmero odškodnine 29 povprečnih plač standardu pravične odškodnine ni zadostilo.

5. Kriteriji za odmero nepremoženjske škode so določeni v 179. členu Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ). Sodišče prisodi pravično denarno odškodnino, če okoliščine primera, zlasti pa stopnja bolečin ter njihovo trajanje to opravičujejo, pri čemer mora biti upoštevano tako subjektivno merilo (okoliščine konkretnega primera), kakor tudi objektivno merilo (sodna praksa v primerljivih primerih ob medsebojnem primerjanju posameznih škod in zanje prisojenih odškodnin).

6. V konkretnem primeru je med pravdnima strankama nesporno, da je tožnik ob prometni nesreči, ki se je zgodila 23. 3. 2013, utrpel zlom leve stegnenice na meji med zgornjo in srednjo tretjino, vtisnjen zlom telesa 12. prsnega vretenca ter zlom desnega prečnega odrastka prvega ledvenega vretenca brez premaknitve odlomkov. Po ugotovitvah sodišča, ki jih pritožba ne izpodbija, je tožnik 11 dni po poškodbi trpel hude bolečine, nato dva meseca bolečine srednje intenzitete ter nadaljnjih šest mesecev še lahke bolečine, ki jih bo občasno lahko trpel tudi v prihodnje ob večjih fizičnih obremenitvah hrbtenice in spodnjih udov. Med strankama je nadalje nesporno, da je tožnik utrpel tudi številne nevšečnosti pri zdravljenju (med drugim tri operativne posege, številna rentgenska slikanja, 10-dnevno hospitalizacijo ter številne zdravniške preglede). V posledici obravnavanega škodnega dogodka je pri tožniku prišlo do trajnega zmanjšanja življenjskih aktivnosti, kar je sodišče prve stopnje ustrezno upoštevalo (težave pri gibanju in dvigovanju težjih bremen ter zmanjšana delovna zmožnost) ter skaženosti, zaradi česar duševno trpi. Kategorizacija poškodb po Fisherju glede na težo poškodbe tovrstne primere uvršča med hude primere (IV. skupina), za katere se skupna odškodnina glede na sodno prakso odmerja med 23 in 78 povprečnimi neto plačami, kar po stališču pritožbenega sodišča povsem ustreza odmerjeni odškodnini v konkretnem primeru (29 povprečnih plač).

7. Tožnik se sicer v pritožbi sklicuje na primerljive primere, kjer je bila prisojena nekoliko višja odškodnina, ob tem pa spregleda primere, kjer je določena enaka oziroma nižja odškodnina.(1) Primer II Ips 481/1999 (82 povprečnih plač) tako ni mogoče primerjati z obravnavanim, saj je zdravljenje oškodovanke potekalo s številnimi zapleti, daljšim bolniškim stažem, poleg zmanjšanja delovne sposobnosti pa je oškodovanka utrpela tudi trajne posledice v smislu nevroze. Hujši primer je tudi II Ips 394/2004 (50 povprečnih plač), kjer je bil oškodovanec star zgolj 17 let, zdravljenje je trajalo več kot dve leti, zaradi posledic poškodbe šepa, po poškodbi pa je opustil poklic avtokleparja in vsakršno športno aktivnost. Primerljivejši je primer II Ips 93/2004 (32 povprečnih plač), pri čemer velja poudariti, da so vsi primeri, na katere se tožnik sklicuje v pritožbi, vsebovali tudi odmero odškodnine za prestani primarni in sekundarni strah, kar je dodatno povečalo odmerjeno odškodnino v skupnem znesku. Dosojena odškodnina v konkretnem primeru tako ustreza individualnim okoliščinam na strani tožnika in je ustrezno umeščena med odškodnine, prisojene za podobno škodo v primerih slovenske sodne prakse (podobne poškodbe stegnenice in vretenc s podobnimi posledicami).

8. Po povedanem pritožbeni razlogi niso utemeljeni in ker tudi niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo (353. člen ZPP).

9. Izrek o pritožbenih stroških temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP.

Op. št. (1): Primerjaj npr. odločitve Vrhovnega sodišča RS II Ips 602/2005 (32 povprečnih plač, a je šlo za zdrobljen zlom leve stegnenice in goleni), II Ips 336/2003 (29 povprečnih plač, pri čemer je poleg zloma stegnenice podan tudi serijski zlom reber od V. do VIII. rebra desno in II. ter III. rebra levo) in II Ips 499/05 (23 povprečnih plač).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.