TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL Sklep IV Cp 117/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-01-16

Prvostopenjsko sodišče je pravilno uporabilo določilo prvega odstavka 328. člena ZPP, saj je popravilo očitno pisno napako pri zapisu datuma začetka teka zakonskih zamudnih obresti.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim popravnim sklepom popravilo sodbo P 639/2014-IV s 25. 1. 2017 v I. a točki izreka v 6. in 24. alineji tako, da se datuma začetka teka zakonskih zamudnih obresti pravilno glasita 16. 8. 2014 in 16. 2. 2016 in ne 16. 3. 2014 in 16. 2. 2015.

2. Zoper sklep se pritožuje tožena stranka iz vseh zakonskih pritožbenih razlogov. Navaja, da ne gre za pisno napako, ampak za naložitev drugačne obveznosti, o kateri sodišče ne more odločiti s popravkom. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi.

4. Po določilu prvega odstavka 328. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) lahko predsednik senata kadar koli popravi napake v imenih in številkah ter druge očitne pisne in računske pomote, pomanjkljivosti glede oblike in neskladnosti prepisa sodbe z izvirnikom. S popravnim sklepom pa ni dopustno spreminjati oziroma popravljati odločitve, popravljati in dopolnjevati razlogov za odločitev, niti odpravljati nasprotij med izrekom in obrazložitvijo.

5. Prvostopenjsko sodišče je pravilno uporabilo določilo prvega odstavka 328. člena ZPP, saj je popravilo očitno pisno napako pri zapisu datuma začetka teka zakonskih zamudnih obresti. Tako je v 6. alineji I. a točke izreka namesto pravilnega datuma 16. 8. 2014 navedlo datum 16. 3. 2014 in v 24. alineji I. a točke izreka namesto pravilnega datuma 16. 2. 2016 navedlo datum 16. 2. 2015.

Neutemeljeni so pritožbeni očitki, da gre za vsebinsko popravo in ne za očitno pisno napako.

6. Prvostopenjsko sodišče je v I. a točki izreka določilo zapadle zneske mesečnih preživnin za čas od marca 2014 do januarja 2017. V 1., 2., 3., 4. in 5. alineji je določilo preživnine za mesece marec, april, maj, junij in julij 2014, zato je logično, da sledi v 6. alineji preživnina za mesec avgust 2014, ki je 8. mesec in predstavlja zapis 16. 3. 2014 očitno napako v zapisu številke meseca, ki bi se morala pravilno glasiti 8. V 24. alineji pa je sodišče napravilo očitno pisno pomoto pri navedbi letnice začetka teka zamudnih obresti. Kot izhaja iz I.a točke izreka so že od 23. alineje dalje določene zamudne obresti od leta 2016 dalje do plačila, zato gre pri zapisu letnice 2015 v 23. alineji za očitno pisno pomoto, ki jo je sodišče prve stopnje tako kot očitno pisno napako v 6. alineji I.a točke izreka s popravnim sklepom popravilo.

7. Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, prav tako pa niso podani pritožbeni razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo treba pritožbo zavrniti in izpodbijani sklep potrditi (2. točka 365. člena ZPP).

Sodišče prve stopnje je pri prvem datumu napisalo napačno številko meseca, pri drugem pa napačno letnico.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 328, 328/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep I Cp 2523/2017
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-02-01

domneva umika pritožbe - neplačilo sodne takse - dokazilo o plačilu sodne takse

Odločitev sodišča prve stopnje, da se pritožba toženca šteje za umaknjeno, je bila sprejeta ob predpostavki, da slednji ni poravnal sodne takse za pritožbo. Toženec s priloženim gradivom prepričljivo izkazuje nasprotno. Sodno takso je namreč poravnal, vendar ne v enkratnem znesku 5.535,00 EUR, temveč s šestimi zaporednimi plačili po 930,00 EUR. Vsa plačila so bila opravljena v imenu toženca in s pravilno referenco ter pravočasno.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je toženčevo pritožbo zoper sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani P 56/2015-I z 9. 1. 2017 zaradi neplačila sodne takse štelo za umaknjeno.

2. Zoper sklep vlaga pritožbo toženec. Opozarja, da je sodišče napačno ugotovilo dejansko stanje glede doplačila zneska sodne takse. Toženec je takso plačal 25. 9. 2017, pri čemur mu je bilo ob plačevanju na plačilnem mestu obrazloženo, da so plačila po eni položnici omejena na 1.000,00 EUR. Zato je izpolnil več položnic z zneski po 930,00 EUR in skupaj vplačal 5.580,00 EUR. Plačilo je bilo izvedeno z referenco, kot je bila navedena na plačilnem nalogu, razviden je tudi plačnik B. K. V zvezi s tem prilaga elektronsko sporočilo pooblaščenca z 18. 10. 2017 in odgovor finančne službe sodišča z izpisom plačil UJP. Predlaga, da sodišče izpodbijani sklep razveljavi.

4. Odločitev sodišča prve stopnje, da se pritožba toženca šteje za umaknjeno, je bila sprejeta ob predpostavki, da slednji ni poravnal sodne takse za pritožbo. Toženec s priloženim gradivom prepričljivo izkazuje nasprotno. Sodno takso je namreč poravnal, vendar ne v enkratnem znesku 5.535,00 EUR, temveč s šestimi zaporednimi plačili po 930,00 EUR. Vsa plačila so bila opravljena v imenu toženca in s pravilno referenco ter pravočasno. Verjetno je prav način poplačila botroval napačni ugotovitvi sodišča, da taksa ni bila plačana.

5. Ker tudi iz uradnega zaznamka sodišča na listovni 359 spisa izhaja, da so pritožbene trditve toženca točne in je sodna taksa preplačana za 45,00 EUR, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo na podlagi 3. točke 365. člena ZPP. V nadaljevanju naj sodišče prve stopnje postopa s pritožbo, kot to urejajo določila 342. do 346. člena ZPP.

6. Odločitev o stroških tega pritožbenega postopka je sodišče pridržalo za končno odločitev o uspehu postopka s pritožbo.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 105a

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep IV Cp 224/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-01-29

CIVILNO PROCESNO PRAVO - NEPRAVDNO PRAVO - SODNE TAKSE

rok za plačilo sodne takse - prekluzivni rok - domneva umika pritožbe

Rok za plačilo takse je zakonski prekluzivni rok, ki ga sodišče ne more po lastni presoji podaljševati, tudi ne v nepravdnem postopku, ker ni nobenega razloga, da bi bila tu razlika med pravdnim in nepravdnim postopkom. Procesnega dejanja po poteku prekluzivnega roka ni več mogoče opraviti, zato se ne more upoštevati, da je stranka takso kasneje plačala.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom pritožbo štelo za umaknjeno, ker nasprotni udeleženec v podeljenem roku ni plačal sodne takse.

2. Proti temu sklepu se nasprotni udeleženec pritožuje in predlaga, da ga pritožbeno sodišče razveljavi. Navaja, da gre za nepravdni postopek, kjer ne more veljati tako stroga formalna legaliteta in da bi moralo sodišče upoštevati, da je takso kljub zamudi plačal.

4. Po določbi 105.a čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki se smiselno uporablja tudi v nepravdnih postopkih (37. čl. Zakona o nepravdnem postopku), mora biti ob vložitvi pritožbe plačana sodna taksa. Rok za plačilo takse je zakonski prekluzivni rok, ki ga sodišče ne more po lastni presoji podaljševati, tudi ne v nepravdnem postopku, ker ni nobenega razloga, da bi bila tu razlika med pravdnim in nepravdnim postopkom. Procesnega dejanja po poteku prekluzivnega roka ni več mogoče opraviti, zato se ne more upoštevati, da je nasprotni udeleženec takso kasneje plačal. Ker v določenem roku nasprotni udeleženec ni plačal takse, niti niso bili podani pogoji za oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodne takse, je odločitev prvostopnega sodišča, da se pritožbe vsebinsko ne obravnava, pravilna in zakonita, temelji na določbi 3. odst. 105. a čl. ZPP, po kateri se v takšnem primeru šteje, da je pritožba umaknjena. Nasprotni udeleženec je bila na to posledico v plačilnem nalogu izrecno opozorjen.

5. Sodišče druge stopnje je zato na podlagi 2. tč. 365. čl. ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 105a, 105a/3

Zakon o nepravdnem postopku (1986) - ZNP  - člen 37

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep I Cp 1767/2017
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-01-30

umik tožbe - povrnitev pravdnih stroškov - nagrada za zastopanje - nagrada za sestavo vloge

Toženec, ki je odgovor na tožbo sestavil sam, ni upravičen do nagrade za odgovor na tožbo. Pravico do nagrade ima odvetnik in druge osebe, ki jim zakon to pravico priznava.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo postopek zaradi umika tožbe in tožeči stranki naložilo, da povrne stroške prvi toženi stranki, drugi toženi stranki pa priglašenih stroškov ni priznalo.

2. Zoper sklep se brez izrecne navedbe pritožbenih razlogov pritožuje drugi toženec in predlaga, da mu sodišče priglašene stroške prizna. Navaja, da je za navedbo dejstev in dokazov v odgovoru na tožbo, zaradi katerih je tožeča stranka tožbo umaknila, porabil čas in je zato do povrnitve teh stroškov upravičen.

4. V predmetnem postopku je tožeča stranka tožbo umaknila, zato je podlaga za povrnitev stroškov 158. člen ZPP (in ne 156. člen ZPP). Z izpodbijanim sklepom materialnopravno pravilno drugemu tožencu niso bili priznani stroški za nagrado za odgovor na tožbo (225,00 EUR za 15 ur izdelave odgovora na tožbo in sklic dveh sestankov vodovodnega odbora), ki ga je sam sestavil. Po izrecni določbi drugega odstavka 151. člena ZPP pravdni stroški obsegajo tudi nagrado za delo odvetnika in drugih oseb, ki jim zakon priznava pravico do nagrade. Upravičenje drugih oseb do nagrade mora izhajati iz zakona.

5. Po navedenem pritožbene trditve niso utemeljene in ker ni procesnih in materialnih kršitev, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo ter v izpodbijanem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 151, 151/2, 158

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM Sodba II Kp 27822/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-10-18

Melita Puhr (preds.), Breda Cerjak Firbas (poroč.), Miroslav Pliberšek

Ker je obsojenec kazen po predhodno izrečeni sodbi že v celoti prestal, preden je storil kaznivo dejanje, za katero je bil obsojen s kasnejšo sodbo, torej niso bili podani pogoji iz prvega odstavka 55. člena KZ-1 za izrek enotne kazni.

Pritožba obsojenega L.B. z dne 12. 7. 2018, z dopolnitvijo z dne 22. 7. 2018, se zavrne kot neutemeljena.

1. Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog obsojenega L.B. za izrek enotne kazni. Obsojenec je namreč 31. 5. 2018 podal predlog za izrek enotne kazni na podlagi sodb Okrožnega sodišča v Mariboru, opr. št. I Ks 115/2010 z dne 17. 5. 2010, in sodbe Okrajnega sodišča v Mariboru, opr. št. II K 49115/2014 z dne 3. 10. 2016, v zvezi s sodbo višjega sodišča, opr. št. IV Kp 49115/2014, z dne 8. 5. 2018. Prvostopno sodišče je v izpodbijanem sklepu pojasnilo, da je predlog obsojenega L.B. zavrnilo zato, ker je obsojeni L.B. enotno kazen šest let in štiri mesece zapora, izrečeno s sodbo Okrožnega sodišča v Mariboru, opr. št. I Ks 115/2010 z dne 17. 5. 2010, že 9. 11. 2011, v celoti prestal. Ker je torej obsojenec kazen po predhodno izrečeni sodbi že v celoti prestal, preden je storil kaznivo dejanje, za katero je bil obsojen s kasnejšo sodbo, torej niso bili podani pogoji iz prvega odstavka 55. člena KZ-1 za izrek enotne kazni. Zato je prvostopno sodišče ravnalo prav, ko je obsojenčev predlog za izrek enotne kazni zavrnilo.

2. Glede na navedeno, in ko pritožnik v pritožbi in dopolnitvi tudi ne navaja ničesar drugega kot to, da prosi, da se mu izreče enotna kazen, je bilo potrebno odločiti, kot izhaja iz izreka te sodbe.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 55, 55/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep I Cp 2009/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-10-10

formalna pomanjkljivost vloge - nerazumljiva vloga - postulacijska sposobnost v revizijskem postopku - nevednost vložnika - zdravstvene težave

Vložitev prve vloge pri nepristojnem sodišču je očitno posledica toženčeve površnosti, medtem ko v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi v nobenem primeru ne bi mogel opravljati pravdnih dejanj, saj nima pravniškega državnega izpita.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je zavrglo toženčevi vlogi z dne 31. 5. 2017 in z dne 16. 8. 2017.

2. Toženec se je pravočasno pritožil zaradi kršitve "ustavne pravice do obrambe", vendar brez opredeljenega pritožbenega predloga. Pritožbi prilaga zdravniško potrdilo in potrdilo o prijavi začasnega bivališča v tujini. Navaja, da se že dalj časa zdravi zaradi psihičnih težav, zato ni dojel, da lahko revizijo vloži le odvetnik. Ponavlja, kaj vse je želel pojasniti v revizijskem postopku. Tožnico je večkrat brez uspeha pozval k mirni rešitvi spora. Sodišče zato prosi, naj mu omogoči pravico do obrambe.

4. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da toženec ni upravičen do vsebinskega obravnavanja spornih dveh vlog: prva je ostala nerazumljiva, ker je toženec ni pravočasno popravil, njegova druga vloga pa ni bila dovoljena. O tem je v izpodbijanem sklepu navedlo jasne in izčrpne materialnopravne razloge, ki jih ni treba ponavljati. Pravilno je presodilo, da toženec ne more uspeti s sklicevanjem na svojo domnevno nevednost. Navsezadnje je toženca še v pritožbenem postopku zastopal odvetnik, ki bi ga lahko pooblastil tudi za revizijo. Vložitev prve vloge pri nepristojnem sodišču je očitno posledica toženčeve površnosti, medtem ko v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi v nobenem primeru ne bi mogel opravljati pravdnih dejanj, saj nima pravniškega državnega izpita. Potemtakem tudi zatrjevane toženčeve zdravstvene težave ne morejo vplivati na drugačno odločitev o pritožbi.

5. Zavrženje spornih toženčevih vlog je zakonska posledica njune formalne pomanjkljivosti. V postopku na prvi stopnji so bila spoštovana toženčeva ustavna procesna jamstva, uradoma upoštevnih procesnih ali materialnih kršitev pa ni bilo.

6. Ker torej pritožbeni razlogi niso podani, je sodišče druge stopnje toženčevo pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in na podlagi 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 86, 86/3, 86/4, 108, 367č

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM Sklep II Kp 792/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-12-12

Boris Štampar (preds.), Zdenka Klarič (poroč.), Simona Skorpik

IZVRŠEVANJE KAZENSKIH SANKCIJ - KAZENSKO MATERIALNO PRAVO

denarna kazen - rok za plačilo denarne kazni - podaljšanje roka za plačilo

Pritožba, ki meni, da ni jasno od kdaj začne teči dveletni rok za plačilo denarne kazni, ni utemeljena, saj je z napadeno sodbo bilo jasno določeno, da rok dveh let za plačilo denarne kazni začne teči po prejemu plačilnega naloga, katerega pa je obsojeni prejel dne 28. 9. 2016, kot to izhaja iz podatkov kazenskega spisa.

Pritožba zagovornice obsojenega R.P. se zavrne kot neutemeljena.

1. Z napadenim sklepom je sodišče prve stopnje prošnjo zagovornice obsojenega R.P., odvetnice S.F.G., za podaljšanje roka glede plačila izrečene denarne kazni z dne 18. 9. 2018, zavrglo.

2. Zoper tak sklep se je pritožila zagovornica obsojenega zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in obsojenemu dovoli obročno plačilo izrečene denarne kazni.

4. Pritožbeno sodišče soglaša z odločitvijo sodišča prve stopnje iz napadenega sklepa, ki pravilno ugotavlja, da je obsojeni v obravnavani zadevi, plačilni nalog za plačilo denarne kazni I K 792/2011 z dne 20. 9. 2016, prejel dne 28. 9. 2016, pri čemer mu je bilo naloženo, da mora denarno kazen v znesku 30.000,00 EUR plačati v roku dveh let od prejema plačilnega naloga. Za takšno odločitev je sodišče prve stopnje imelo podlago v določbi petega odstavka 38. člena KZ, ki določa, da rok, ki ga sodišče določi v sodbi za plačilo denarne kazni, ne sme biti krajši od 15 dni in ne daljši od treh mesecev, sodišče pa sme v opravičenih primerih dovoliti, da lahko obsojenec denarno kazen plača tudi v obrokih, pri čemer rok za plačilo ne sme biti daljši od dveh let. Pritožba, ki meni, da ni jasno od kdaj začne teči dveletni rok za plačilo denarne kazni, ni utemeljena, saj je z napadeno sodbo bilo jasno določeno, da rok dveh let za plačilo denarne kazni začne teči po prejemu plačilnega naloga, katerega pa je obsojeni prejel dne 28. 9. 2016, kot to izhaja iz podatkov kazenskega spisa. Zato so vsi pritožbeni pomisleki neutemeljeni, saj okoliščine, na katere se zagovornica sklicuje in na podlagi katerih obsojeni v danem roku ni mogel plačati izrečene denarne kazni, ne morejo omajati pravilne odločitve sodišča prve stopnje iz napadenega sklepa.

5. Ker v obravnavani zadevi ni nobenih pogojev za podaljšanje dveletnega roka za plačilo obsojencu izrečene denarne kazni, je pritožbeno sodišče o pritožbi zagovornice obsojenega odločilo tako, kot izhaja iz izreka tega sklepa (člen 402/III ZKP).

Kazenski zakonik (1994) - KZ  - člen 38, 38/5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep I Cp 1881/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-11-09

pritožba zoper sodbo višjega sodišča - nedovoljena pritožba - zavrženje pritožbe

Pritožba je na podlagi prvega odstavka 333. člena ZPP dovoljena le zoper sodbo, ki jo izda sodišče prve stopnje. Zoper sodbo pritožbenega sodišča so dopustna le izredna pravna sredstva. Ker je bila pritožba toženca zoper sodbo pritožbenega sodišča torej nedovoljena, je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko jo je na podlagi prvega odstavka 343. člena ZPP zavrglo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo pritožbo toženca z dne 20. 7. 2018, ki jo je vložil zoper sodbo Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 1447/2017 z dne 28. 3. 2018. V razlogih je pojasnilo, da pritožba zoper sodbo pritožbenega sodišča ni dovoljena.

2. Toženec zoper tako odločitev vlaga pritožbo. Navaja, da so sodišča dolžna priti resnici do dna, zato imajo vsa pooblastila. V konkretnem primeru to ni bilo izvedeno. Sodba ima pomanjkljivosti (lažne izjave nasprotne strani, neupoštevanje predlaganih dokazov, pristranost). Meni, da je prikrajšan za pravno varstvo, ker si zaradi brezposelnosti ne more najeti odvetnika. Zadeve, na katere se nanaša sodba, so bile po izjavi nasprotne strani v letu 2006. To je že zdavnaj zapadlo. Če bi bilo kaj res, bi bila tožba vložena deset let prej.

4. Kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, je pritožba na podlagi prvega odstavka 333. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) dovoljena le zoper sodbo, ki jo izda sodišče prve stopnje. Zoper sodbo pritožbenega sodišča so dopustna le izredna pravna sredstva. Ker je bila pritožba toženca zoper sodbo pritožbenega sodišča torej nedovoljena, je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko jo je na podlagi prvega odstavka 343. člena ZPP zavrglo.

5. Na presojo dopustnosti pritožbe ne morejo vplivati pritožbene navedbe o napakah, do katerih naj bi prišlo v predhodnem postopku oziroma o napakah v izdani sodbi. Enako velja za dejstvo, da toženca v postopku ni zastopal odvetnik. Zgolj v pojasnilo pritožbeno sodišče dodaja, da bi lahko toženec, v kolikor je (bilo) njegovo premoženjsko stanje res tako kot navaja, zaprosil za dodelitev brezplačne pravne pomoči v obliki pravnega zastopanja (glej Zakon o brezplačni pravni pomoči).

6. Pritožba je glede na obrazloženo neutemeljena. Ker pritožbeno sodišče ni ugotovilo niti kršitev, na katere je v obsegu drugega odstavka 350. člena ZPP dolžno paziti po uradni dolžnosti, jo je zavrnilo in na podlagi 2. točke 365. člena ZPP sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 333, 333/1, 343, 343/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep Cst 523/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-11-08

Nada Mitrović (preds.), Renata Horvat (poroč.), mag. Damjan Orož

odpust obveznosti - namen odpusta obveznosti - terjatve, za katere učinkuje odpust obveznosti - pravni učinki odpusta obveznosti - pravni interes za pritožbo

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje začelo postopek odpusta obveznosti v postopku osebnega stečaja nad dolžnikom na predlog dolžnika. Z izpodbijanim sklepom pa je odločilo, da se obveznosti stečajnega dolžnika odpustijo. Dolžnik je tako z izpodbijanim sklepom dosegel namen, ki ga je zasledoval, ko je vložil predlog za začetek postopka odpusta obveznosti. S pritožbo zoper izpodbijani sklep ne more doseči zase ugodnejše rešitve od odpusta obveznosti.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odpustilo obveznosti stečajnega dolžnika R. L., rojstni datum ... (1. točka izreka). Odločilo je, da odpust obveznosti učinkuje za vse terjatve upnikov stečajnega dolžnika, ki so nastale do 25. 3. 2016, razen za terjatve iz drugega odstavka 408. člena ZFPPIPP (2. točka izreka) ter da s pravnomočnostjo tega sklepa preneha upnikova pravica sodno uveljavljati plačilo terjatve iz 2. točke tega izreka v delu, v katerem do pravnomočnosti tega sklepa ni bila plačana, razen terjatev, ki se lahko plačajo iz premoženja stečajnega dolžnika, ki spada v stečajno maso v tem postopku osebnega stečaja v skladu z 410. členom ZFPPIPP (3. točka izreka).

2. Dolžnik je proti sklepu pravočasno vložil pritožbo. V njej navaja, da se z izpodbijanim sklepom ne more strinjati, ker dolgove želi vrniti. Sedanja zaposlitev mu omogoča, da lahko obročno vrača dolgove in prosi za podaljšanje osebnega stečaja.

4. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje začelo postopek odpusta obveznosti v postopku osebnega stečaja nad dolžnikom na predlog dolžnika. Z izpodbijanim sklepom pa je odločilo, da se obveznosti stečajnega dolžnika odpustijo. Dolžnik je tako z izpodbijanim sklepom dosegel namen, ki ga je zasledoval, ko je vložil predlog za začetek postopka odpusta obveznosti. S pritožbo zoper izpodbijani sklep ne more doseči zase ugodnejše rešitve od odpusta obveznosti.

5. Pritožba dolžnika zoper sklep o odpustu obveznosti, ki ga je sodišče prve stopnje izdalo na podlagi prvega odstavka 407. člena ZFPPIPP, ob povedanem ni dovoljena. Zato jo je pritožbeno sodišče kot nedovoljeno zavrglo (1. točka 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP).

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 399, 399/2, 399/2-1, 408, 409, 409/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.