VSL sklep IV Cp 769/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-03-23

Majda Irt (preds.), Bojan Breznik (poroč.), Dušan Barič

stiki z otrokom - začasna odredba o stikih - pogoji za izdajo začasne odredbe - nevarnost nastanka nenadomestljive škode - denarna kazen

Sodišče izda začasno odredbo, če otroku nastaja oziroma bi lahko nastala nenadomestljiva škoda (272. člen ZIZ). Ker otroci že od oktobra 2015 nimajo stikov s toženko, iz mnenja CSD pa izhaja, da so stiki otrok s toženko nujno potrebni za njihov uspešen psihosocialni razvoj, je obstoj nevarnosti nastanka nenadomestljive škode izkazan.

I. Pritožbi zoper sklep P 540/2015-IV z dne 14. 12. 2015 se delno ugodi in se sklep spremeni tako, da se glasi: „Ugovoru tožeče stranke se delno ugodi in se sklep P 540/2015-IV z dne 15. 10. 2015 spremni tako, da se v prvi alineji 1. točke izreka namesto ob 8.00 uri določi začetek stika ob 9.30 uri, v 2. in 5. točki izreka pa se znesek 500,00 EUR nadomesti z zneskom 100,00 EUR. V preostalem delu se ugovor zavrne ter se v izpodbijanem in nespremenjenem delu potrdi sklep P 540/2015 z dne 15. 10. 2015.

II. Pritožbi zoper sklep P 540/2015-IV z dne 29. 1. 2016 se delno ugodi in se sklep spremeni tako, da se znesek 500,00 EUR nadomesti z zneskom 100,00 EUR.

III. V preostalem delu se pritožbi zavrneta ter se v izpodbijanem in nespremenjenem delu potrdita sklepa sodišča prve stopnje.

1. Tožnik s tožbo zahteva, da se zakonska zveza razveže, da se mld. A. A., rojen ..., B. B., rojen … in C. C., rojena ... dodelijo v vzgojo in varstvo tožniku, mati pa izvaja stike dvakrat tedensko popoldne, vsak drugi vikend, 14 dni v času poletnih počitnic in teden dni v času zimskih počitnic ter izmenično za praznike. Tožnik še predlaga, da se toženki naloži, da je dolžna plačevati za vsakega otroka mesečno preživnino v znesku 200,00 EUR. Toženka z nasprotno tožbo zahteva razvezo zakonske zveze, da se njej dodelijo mld. otroci v varstvo in vzgojo, stiki otrok s tožnikom pa potekajo enkrat tedensko pod nadzorom CSD. Predlaga še, da se tožencu naloži, da je dolžan plačevati mesečno preživnino v znesku 250,00 EUR za vsakega otroka. Toženka je predlagala tudi izdajo začasne odredbe, da se njej zaupajo otroci v varstvo in vzgojo. Z vlogo z dne 15. 7. 2015 je predlog za izdajo začasne odredbe modificirala na način, da ni več predlagala, da se do pravnomočnosti rešitve te zadeve otroci dodelijo njej v varstvo in vzgojo, zahtevala pa je, da ima stike z otroci vsako sredo od 18.00 do 20.00 ure in vsak drugi vikend od petka do nedelje. Sodišče prve stopnje je njen predlog za začasno odredbo s sklepom P 540/2015-IV z dne 23. 7. 2015 zavrnilo, po uradni dolžnosti pa izdalo začasno odredbo, da stiki med otroci in toženko potekajo vsako sredo od 18.00 ure do 20.00 ure.

2. Toženka je vložila pritožbo zoper zavrnilni del sklepa, ki jo je na naroku 12. 10. 2015 umaknila. Na naroku 12. 10. 2015 je toženka vložila nov predlog za izdajo začasne odredbe, v katerem je predlagala, da sodišče določi stike med otroci in toženko vsak drugi vikend v soboto od 8.00 do 13.00 ure, stiki med C. C. in toženko pa potekajo še vsak torek in četrtek od 18.00 do 20.00 ure. Sodišče prve stopnje je s sklepom P 540/2015-IV z dne 15. 10. 2015 zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe le v delu, ki se nanaša na spremembo kraja predaje mld. otrok in v presežku nad izrekom določene denarne kazni, v ostalem delu pa je predlogu za izdajo začasne odredbe ugodilo. Sodišče prve stopnje se je v razlogih sklepa sklicevalo na poročilo in mnenje CSD ...(1), ki je takšne stike svetoval. Sodišče prve stopnje je tudi upoštevalo izpovedbi pravdnih strank in tudi ravnanja otrok ob stikih, pri tem pa ocenilo, da okrnjeni stiki niso posledica resnične in pristne želje otrok in da je potrebno zaradi varstva njihovega psihosocialnega razvoja obseg stikov, kot so bili določeni s sklepom P 540/2015-IV z dne 23. 7. 2015, povečati že pred končno odločitvijo, saj je le na ta način mogoče preprečiti nenadomestljivo škodo, ki nastaja otrokom. Zoper citirani sklep je tožnik vložil ugovor, ki ga je prvo sodišče zavrnilo, pri tem pa dodatno pojasnilo, da odklonilen odnos otrok do stikov s toženko otežuje in preprečuje izvajanje stikov, kar pa še ne pomeni, da je tožnik oproščen dolžnega ravnanja, da otroke pripravi na stike in ustvari pozitivni odnos do stikov, da otroci ne bodo več odklanjali stikov s toženko. Sodišče prve stopnje je tožniku tudi izreklo denarno kazen v višini 500,00 EUR, ker se stiki niso izvajali in ker tožnik ni uspel dokazati, da je ustvaril pozitivni odnos do stikov in da je otroke pripravil na stike, kot so določeni z začasno odredbo.

3. Tožnik vlaga pritožbo zoper sklep, s katerim je bilo odločeno o začasni odredbi, iz vseh pritožbenih razlogov iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku(2) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP in v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju. Tožnik navaja, da iz mnenja CSD izhaja odklonilen odnos otrok do stikov s toženko, zato je sodišče prve stopnje napačno ugotovilo dejansko stanje. Sodišče prve stopnje ni upoštevalo izpovedbe tožnika, ki je bistvena za ugotovitev dejanskega stanja v zvezi s predlagano izdajo začasne odredbe in ki odraža dejansko stanje v času izdaje začasne odredbe, saj je bilo mnenje CSD izdelano dva meseca pred njegovim zaslišanjem. Otroci so dovolj stari, da znajo izraziti svojo pravo in pristno voljo ter se zavedajo njenega pomena in posledic. Tudi toženka je na zaslišanju izrazila željo, da se A. A. na stike ne sili, česar prvo sodišče ni upoštevalo. Prvo sodišče tudi ni upoštevalo navedb tožnika glede stiske C. C., ki ima zaradi psihične obremenitve zaradi stikov tudi težave v fizični obliki. Otroci stike zavračajo, česar izpodbijani sklep ne upošteva. Brez izpodbijane začasne odredbe otrokom ne bi nastala nepopravljiva ali nesorazmerno težko popravljiva škoda, zato ni pogojev za širitev stikov, kot so bili določeni s prejšnjo začasno odredbo.

4. Tožnik vlaga pritožbo tudi zoper sklep, s katerim je prvo sodišče tožniku izreklo denarno kazen v višini 500,00 EUR. Sklep izpodbija iz vseh pritožbenih razlogov iz prvega odstavka 338. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP. Tožnik navaja, da so stiki prekinjeni od oktobra 2015 zaradi neprimernega vedenja toženke, ko so otroci predčasno prišli domov in izrazili odklonilen odnos do toženke. Tožnik je otroke prigovarjal, da morajo na stike, vendar so to odločno odklonili. Tožnik je poskušal pridobiti strokovno pomoč, obrnil se je na CSD, kjer je socialno delavko prosil za pomoč, vendar te pomoči ni dobil. Tožnik je poskušal urediti vse, kar je bilo v njegovi moči, da bi otroke pripravil na stike. Tožnik otrokom ne brani stikov z nobenim članom toženkine družine. Vzpodbuja stike s toženkinim bratom in njenimi starši, saj se otroci teh obiskov veselijo. Če se toženka družinskih srečanj ne udeležuje z izgovorom, da potem otroci nanje ne bi smeli priti, tožnik na to ne more vplivati. Izrek denarne kazni je neprimeren in nepotreben, saj tožnik ne more fizično in psihično prisiljevati otroke k stikom s toženko. Denarno kaznovanje bi bilo primerno šele takrat, če bi se sodišče prepričalo, da neizvajanje stikov ni v skladu z resno, svobodno in resnično voljo otrok.

5. Toženka je vložila odgovor na pritožbo tožnika, s katero izpodbija sklep sodišča prve stopnje P 540/2015-IV z dne 14. 12. 2015, v katerem predlaga, da se pritožba zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

7. Sodišče ni storilo kršitev postopka, na katere mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in tudi ne kršitev postopka, na katere opozarja pritožba, ko trdi, da niso izpolnjeni pogoji za izdajo začasne odredbe, ker ni izkazana nesorazmerno težko popravljiva škoda.

8. Sodišče izda začasno odredbo, če otroku nastaja oziroma bi lahko nastala nenadomestljiva škoda (272. člen ZIZ). Ker otroci že od oktobra 2015 nimajo stikov s toženko, iz mnenja CSD z dne 27. 8. 2015 pa izhaja, da so stiki otrok s toženko nujno potrebni za njihov uspešen psihosocialni razvoj, je obstoj nevarnosti nastanka nenadomestljive škode izkazan. Pritožba spregleda, da so bili že opravljeni razgovori z otroci na CSD, ko so se spremljali neposredni stiki otrok s toženko, kar izhaja iz mnenja CSD. CSD je tudi na podlagi izjav otrok v mnenju predlagal, da morajo stiki med A. A., B. B. in toženko potekati dva popoldneva v mesecu in vsako drugo soboto dopoldan, stiki med C. C. in toženko pa dvakrat tedensko popoldan in vsako drugo soboto dopoldan skupaj z bratoma. Sodišče prve stopnje stikov toženke s sinovoma ni določilo med tednom, kot je to predlagal CSD, zaradi njunih zunajšolskih dejavnosti, v ostalem delu pa je utemeljeno sledilo mnenju in predlogu CSD.

9. Sodišče prve stopnje je dokazno oceno pravilno gradilo na podrobnem opisu stikov otrok s toženko iz mnenja CSD, ki med drugim izpostavlja, da so se stiki po prvem srečanju zelo poslabšali. Iz mnenja CSD izhaja, da so otroci ob drugem stiku spremenili odnos do toženke. Izrazoslovje otrok je bilo na teh stikih odraslo in včasih uporabljeno napačno, ugotovljeno je bilo, da so bili otroci seznanjeni z nepotrebnimi vsebinami iz partnerskega odnosa med staršema, ob tem, da se je tožnik ves čas stikov nahajal na hodniku, kjer je bil naslonjen na vrata in sledil aktivnostim stika. Iz mnenja CSD izhaja, da je strokovna sodelavka opravila razgovor z otroci, ki so enotno izrazili odklonilno stališče, da bi pri toženki prespali. Izrazili so željo, da bi ostati v okolju, kjer sedaj živijo, to je pri tožniku, izrazili pa so tudi željo, da bi imeli stike s toženko. Še posebej za C. C., ki je stara osem let, je bilo v mnenju izpostavljeno, da do toženke izraža naklonjenost in željo po druženju, stiki s toženko pa so nujni, ker zaradi utrjevanja njene spolne identitete potrebuje ženski lik. Iz navedenih razlogov je sodišče prve stopnje z začasno odredbo pravilno določilo stike C. C. s toženko vsak torek in četrtek od 17.00 ure do 19.00 ure in stike toženke z vsemi otroci vsako drugo soboto. Pritožbeno sodišče je začetek trajanja stikov ob sobotah določilo ob 9.30 uri, saj bi stik ob 8.00 uri, kot ga je določilo sodišče prve stopnje, zahteval od otrok, da morajo tudi na šole prost dan izvajati časovno enake aktivnosti, kot v primeru šolskih dni, še posebej iz razloga, ker mora tožnik otroke od doma pripeljati do P., kjer toženka otroke prevzame. Pritožbeno sodišče ni podaljšalo stikov do 14.30 ure, ker je določilo stike ob 9.30 uri, saj je navedeni obseg stikov v okviru predloga, kot ga je v mnenju dal CSD, ki ga tudi pritožbeno sodišče šteje kot odločilni dokaz, ki utemeljuje izdajo začasne odredbe.

10. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje ni ocenilo izpovedb pravdnih strank. Dokazno jih je ocenilo, ob upoštevanju mnenja CSD. Ni tudi razumljive razlage, zakaj tožnik stikom, kot so bili določeni s predhodno začasno odredbo in sicer enkrat tedensko od 18.00 do 20.00 ure, ni nasprotoval, ob tem, da tudi iz tožbenega zahtevka izhaja, da predlaga stike toženke z otroci dvakrat tedensko in vsak drug vikend ter štirinajst dni v času poletnih počitnic ter izmenično med prazniki, le nekoliko povečanim stikom pa nasprotuje. Dogodek iz oktobra 2015, ko so otroci predčasno zapustili stik s toženko, brez ustreznih dodatnih dokazov ne predstavlja verjetnostne okoliščine, da stiki s toženko niso več v korist otrok. Tudi okoliščine, da je bilo mnenje CSD izdelano pred zaslišanjem udeležencev in pred spornim dogodkom, ko so otroci predčasno zapustili stik s toženko, ne more spremeniti pravilnih verjetnostnih ugotovitev prvega sodišča, da so stiki otrok, kot so določeni z začasno odredbo potrebni, kakor tudi ne izpovedba toženke, da se sinov ne sili na stike.

11. Glede na do sedaj izvedene dokaze je bilo v postopku verjetnostno ugotovljeno, da je za zaščito koristi otrok v najboljši meri poskrbljeno, da so začasno pri tožniku, kar pomeni, da je na tožniku v pretežni meri breme in odgovornost za vzgojo in varstvo otrok. Odgovornost za vzgojo otrok pomeni, da bo tožnik moral slediti interesom otrok in ne lastnim interesom, ko gre za vprašanje psihosocialnega razvoja otrok. Tožnikova ravnanja verjetnostno kažejo, da v navedeni smeri ni deloval oziroma prav nasprotno, verjetnostno so izkazane okoliščine, da otroci ne izražajo pristne in prave lastne volje, ko gre za vprašanja stikov s toženko. Že sodišče prve stopnje je tožniku pojasnilo, da namen začasne odredbe ni, da bi otroke fizično in psihično prisiljeval k stikom s toženko, dolžan pa je v okviru svoje vzgojne naloge pri otrocih vzpostaviti pozitiven odnos do stikov, tako da bodo otroci lahko izrazili svojo lastno oziroma pravo voljo.

12. Tožnik v navedeni smeri ni deloval, pavšalno je zatrjeval, da je iskal stike na CSD pri svetovalni delavki, ki ni želela obravnavati njegovega primera, kar ne kaže na potrebno skrbnost pri varovanju interesov otrok. Tožniku je bilo že z začasno odredbo pojasnjeno, da bo izrečena denarna kazen, če se stiki ne bodo izvajali oziroma če tožnik ne bo aktivno pristopil k reševanju problema stikov otrok s toženko. V postopku so bile verjetnostno ugotovljene številne okoliščine, ki verjetnostno kažejo, da tožnik preprečuje stike otrok s toženko, v postopku pa ni predložil nobenih dokazov, da bi se v tej smeri aktivno zavzemal za vzpostavitev stikov, tudi njegova izpovedba v tem delu ni bila prepričljiva, kljub temu, da dopušča stike otrok z bratom toženke oziroma njenimi starši. Verjetnostno so bile izkazane tudi določena negativna ravnanja toženke (npr. iz mnenja CSD izhaja, da so otroci zaznali smrad po tobaku in alkoholu v stanovanju toženke, zaradi česar so izrazili odpor, da bi prespali pri toženki). Kljub tem pomanjkljivostim, pa so dokazi s katerimi je razpolagalo sodišče prve stopnje verjetnostno potrjevali, da je treba z začasno odredbo zavarovati koristi otrok s tem, da se začasno določijo stiki otrok s toženko in da je treba v primeru, da tožnik začasne odredbe ne bo izvrševal (razen če bi bili dokazani utemeljeni razlogi), tožniku izreči denarno kazen. Tožnik ni izkazal utemeljenih razlogov, zaradi katerih začasne odredbe ni izvrševal, zato je dolžan plačati (znižano) denarno kazen v višini 100,00 EUR. Pritožbeno sodišče je pri znižanju zagrožene denarne kazni upoštevalo tožnikove družinske obveznosti (tožnik ima v varstvu, vzgoji in oskrbi tri mld. otroke), in tudi finančne zmožnosti(3).

13. Pritožbi sta delno utemeljeni, zato je pritožbeno sodišče v tem delu pritožbama delno ugodilo in sklepa spremenilo, v preostalem delu pa pritožbi zavrnilo ter sklepa v izpodbijanem in nespremenjenem delu potrdilo.

14. O pritožbenih stroških pravdnih strank bo sodišče prve stopnje odločalo s končno odločbo.

Op. št. (3): Tožnik naj bi prejemal mesečno plačo v višini 1.200,00 EUR.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.