VSL Sklep I Cp 144/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-01-24

Majda Irt (preds.), Mojca Hribernik (poroč.), dr. Peter Rudolf

zavarovanje nedenarne terjatve - pogoji za izdajo začasne odredbe - težko nadomestljiva škoda - trditveno breme stranke - verjetnost obstoja izkazane terjatve - pritožbene novote

Nastanka kakšne druge težko nadomestljive škode tožnik v predlogu ni zatrjeval. Trdil je le, da bi njegova odstranitev "vnesla v vzpostavljeno klimo kluba nestabilnost, ki bi predstavljala za delo kluba in njegove uspehe nepopravljivo škodo." Teh trditev ni mogoče razumeti drugače, kot jih je razumelo sodišče prve stopnje. Gre za trditve o nastanku škode klubu in ne tožniku, kar pa za odločitev ni bistveno. Konkretizirane pritožbene navedbe v tej smeri, ki naj bi izkazovale škodo, ki z neizdajo začasne odredbe nastaja tožniku, so prepozne navedbe in jih pritožbeno sodišče ne more upoštevati.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe, da se do pravnomočnega zaključka te pravdne zadeve zadrži izvrševanje kazni časovne prepovedi opravljanja vseh dolžnosti v košarki, kot je izrečena tožniku z odločbo častnega razsodišča K. z dne 16. 3. 2017 v zvezi s sklepom izvršnega odbora z dne 29. 5. 2017, pri čemer naj se za nespoštovanje začasne odredbe toženka kaznuje s plačilom denarne kazni v višini 5.000,00 EUR za vsako kršitev, tožniku pa je dolžna povrniti tudi pravdne stroške.

2. Zoper sklep je tožnik vložil pravočasno pritožbo "iz vseh pritožbenih razlogov" in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da začasno odredbo izda, podrejeno pa sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Navaja, da se je v razlogih sodišče ukvarjalo z materialnim vidikom tožnikove škode, ne pa tudi nematerialnim, ki je za tožnika primaren. Z izvršitvijo sankcije je ekipa na tekmi brez svojega trenerja. Med ekipo in trenerjem pa je po naravi stvari vzpostavljena ustrezna vez, ki je pogoj za doseganje uspeha. Ta vez (v predlogu za začasno odredbo opredeljena kot stabilnost, ki je z izvrševanjem sankcije porušena) je s prepovedjo tožniku, da sodeluje na tekmah, pretrgana. Tožnik ni v predlogu navajal ničesar o problemih organizacijske narave, ki bi izvirali iz izpodbijane sankcije. Če bi bilo sodišče v zvezi s tem v dvomu, bi moralo izvesti narok in poskrbeti za razjasnitev dejanskega stanja. Ker ne more sodelovati na tekmah, ne more dajati svojega prispevka k uspehu ekipe, kar je smisel trenerskega dela. Na tak način mu tudi v primeru uspehov ekipe, izpadejo reference in mu je odrečeno priznanje pri uspehih, h katerim je prispeval z delom izven tekme. Tovrstnih referenc pa ni mogoče nadoknaditi. Napačno je sodišče tudi zaključilo, da tožnik ni izkazal verjetnosti obstoja terjatve. Sodišče se je v nasprotju s pravili postopka ukvarjalo z vprašanjem utemeljenosti zahtevka. Gre za stvar pravdnega postopka in ne odločanja o predlagani začasni odredbi. Sicer pa je razlogovanje sodišča materialnopravno napačno. Organi društva so dolžni zagotoviti, da disciplinski organi delujejo zakonito. Če ne zasedajo v predpisani sestavi, ne morejo odločati zakonito. Tožnik ima pravico, da je slišan s strani kolegija, ki mu je podvržen, v konkretnem primeru pa mu to ni bilo zagotovljeno, saj organ (častno razsodišče) ni zasedal v predpisani sestavi. Argumentacija, da pravila društva ne določajo, da bi moral biti izločeni član sodišča nadomeščen, je absurdna. Pravila določajo sestavo kolegija, ki je tričlanski. Po naravi stvari mora biti izločeni član nadomeščen, saj sicer ni pristojnega organa, ki bi lahko disciplinsko zadevo obravnaval.

3. Toženka je na pritožbo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev.

5. Prvi pogoj za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarne terjatve je, da upnik izkaže za verjetno, da terjatev obstoji ali da mu bo terjatev zoper dolžnika nastala (prvi odstavek 272. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ). S tem vprašanjem se je zato sodišče prve stopnje upravičeno ukvarjalo. Ima pa pritožba prav, da je zaključek sodišča prve stopnje, da tožniku verjetnosti terjatve ni uspelo izkazati (najmanj) neprepričljiv. Iz 32. člena Statuta toženke jasno izhaja, da ima častno razsodišče

tri člane. Enako določa 36. člen Disciplinskega pravilnika K. Sporno odločbo (priloga A9) je častno razsodišče sprejelo v sestavi le dveh članov. Razlogovanje sodišča prve stopnje, da sta bila soglasna in da bi tudi v primeru, če bi tretji član (ki se je iz odločanja iz osebnih razlogov izločil) glasoval drugače, bila sprejeta enaka odločitev, avtonomna pravila pa nadomestnega člana tudi ne predvidevajo, pritožbenega sodišča ne prepriča. Kot ugotavlja sodišče prve stopnje samo, je temeljno načelo disciplinskega postopka, da disciplinski organ ravna po procesnem redu, ki ga urejajo pravila društva. Ta v konkretnem primeru določajo, da ima organ, ki vodi disciplinske postopke in izreka kazni po disciplinskem pravilniku, tri člane. Pritožbeno sodišče zato v tej fazi postopka zaključuje, da je tožnik verjetnost terjatve izkazal.

6. Nedvomno pa tožnik ni izkazal drugih pogojev za izdajo začasne odredbe - da je odredba potrebna, da se prepreči nastanek težko nadomestljive škode ali da dolžnik z izdajo začasne odredbe, če bi se tekom postopka izkazala za neutemeljeno, ne bi utrpel hujših neugodnih posledic od tistih, ki bi brez izdaje začasne odredbe nastale upniku (2. in 3. alineja drugega odstavka 272. člena ZIZ). Razloge sodišča prve stopnje v zvezi z neizkazanostjo težko nadomestljive materialne škode (točka 15 obrazložitve), pritožbeno sodišče v celoti sprejema in jih pritožba konkretno niti ne izpodbija. Nastanka kakšne druge težko nadomestljive škode tožnik v predlogu ni zatrjeval. Trdil je le, da bi njegova odstranitev "vnesla v vzpostavljeno klimo kluba nestabilnost, ki bi predstavljala za delo kluba in njegove uspehe nepopravljivo škodo." Teh trditev ni mogoče razumeti drugače, kot jih je razumelo sodišče prve stopnje. Gre za trditve o nastanku škode klubu in ne tožniku, kar pa za odločitev ni bistveno. Konkretizirane pritožbene navedbe v tej smeri, ki naj bi izkazovale škodo, ki z neizdajo začasne odredbe nastaja tožniku, so prepozne navedbe in jih pritožbeno sodišče ne more upoštevati (prvi odstavek 337. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Pravilno je sodišče prve stopnje pojasnilo tudi, da je tožnik zgolj pavšalno zatrjeval, da v primeru, če bi bila izvršitev izpodbijanega akta zadržana do odločitve o sodnem varstvu zoper ta akt, za toženko to ne bi predstavljalo poslabšanja položaja tudi v primeru, če tožnik s sodnim varstvom ne bi uspel. Zgolj prepis abstraktne zakonske norme namreč ne pomeni izkazovanja verjetnega obstoja predpostavk, potrebnih za izdajo začasne odredbe.

7. Glede na povedano je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

8. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka. O njih bo sodišče prve stopnje odločilo s končno odločbo (četrti odstavek 163. člena ZPP).

Ki vodi disciplinske postopke članov K. in izreka kazni po disciplinskem pravilniku.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 272, 272/1

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 337, 337/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.