VSK Sodba III Kp 31130/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-08-02

Mara Bristow (preds.), Vitomir Bohinec (poroč.), Aleš Arh

neupravičena proizvodnja in promet s prepovedanimi drogami - kaznivo dejanje neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami, nedovoljenimi snovmi v športu in predhodnimi sestavinami za izdelavo prepovedanih drog - hramba z namenom prodaje - ponujanje naprodaj - zakonski znaki kaznivega dejanja

Pritožnik izpostavlja, da dokazni postopek ni ponudil ustreznega dokaza, s katerim bi z gotovostjo bilo mogoče sklepati, da je obtoženec na naslovu stalnega bivališča dejansko hranil večjo količino droge za nadaljnjo prodajo. Iz vsebine obrazložitve grajane sodbe pa je razvidno, da je sodišče prve stopnje napravilo pritožbenim navedbam nasproten in pravilen zaključek.

Posplošene pritožbene navedbe teh prepričljviih razlogov omajati ne morejo.

Sodišče prve stopnje pravilno ugotavlja, da glede na socialne in družinske razmere obtoženca ter upoštevaje njegovo premoženjsko stanje, ni verjetno oz. mogoče, da bi obtoženec za svoje lastne potrebe nabavil tako veliko količine droge, kakor mu je bila zasežena, zaradi česar preostane edini možen zaključek, da je bilo zaseženo mamilo namenjeno nadaljnji prodaji in s to prodajo povezanim pridobivanjem finančnih sredstev za preživljanje sebe in svoje družine. Kolikor pa zagovornik v pritožbi navaja, da si je obtoženec priskrbel tako veliko količino mamila zaradi strahu pred abstinenčno krizo, pa je potrebno povedati, da je tako razlogovanje milo rečeno absurdno, saj bi za odvrnitev nastopajoče abstinenčne krize zadoščala že bistveno manjša količina mamila, kar je gotovo jasno tudi pritožniku.

I. Pritožbi okrožne državne tožilke se ugodi in se izpodbijana sodba v odločbi o kazenski sankciji spremeni tako, da se obtoženemu D.T. izrečena zaporna kazen zviša na 4 (štiri) leta zapora, pritožba zagovornika obt. D.T. pa kot neutemeljena zavrne in v nespremenjenih, a pobijanih delih potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Po prvem odstavku 98.čl. v zvezi s četrtim odstavkom 95. čl. ZKP se obtoženi D.T. oprosti dolžnosti plačila stroškov pritožbenega postopka.

1. Okrožno sodišče v Kopru je z izpodbijano sodbo obtoženega D.T. spoznalo za krivega, da je storil kaznivo dejanje neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami, nedovoljenimi snovmi v športu in predhodnimi sestavinami za izdelavo prepovedanih drog po prvem odstavku 186.čl. v zvezi z drugim odstavkom 20. čl. Kazenskega zakonika (KZ-1), zakar mu je izreklo kazen treh let zapora. Na podlagi prvega odstavka 186. čl. KZ-1 je sodišče obtožencu v tako izrečeno kazen vštelo čas, prebit v priporu od 13.09.2016 od 08.40 ure dalje. Na podlagi petega odstavka 186. čl. KZ-1 je sodišče obtožencu odvzelo zaseženo drogo in sicer 46,22 gramov heroina in 4,80 g kokaina. Po četrtem odstavku 95. čl. Zakona o kazenskem postopku (ZKP) je sodišče obtoženca oprostilo dolžnosti povrnitve stroškov kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. čl. ZKP, glede nagrade in potrebnih izdatkov obtoženčevega zagovornika, postavljenega po uradni dolžnosti pa je sklenilo, da le-ti na podlagi prvega odstavka 97. čl. ZKP obremenjujejo proračun.

2. Zoper tako sodbo se zaradi pritožbenega razloga po 4. točki prvega odstavka 370. čl. v zvezi s 374. čl. ZKP, tedaj zaradi odločbe o kazenski sankciji, pritožuje okrožna državna tožilka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo glede kazenske sankcije spremeni tako, da obdolženemu D.T. za kaznivo dejanje po prvem odstavku 186. čl. KZ-1 izreče kazen zapora v trajanju štirih let in desetih mesecev.

3. Zoper isto sodbo je zaradi pritožbenih razlogov bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, nepravilne ugotovitve dejanskega stanja, zaradi nepravilne uporabe kazenskega zakona in zaradi odločbe o kazenski sankciji vložil pritožbo tudi obtoženčev zagovornik. Pritožbenemu sodišču predlaga, „da pritožbi ugodi in sodbo v napadenem delu spremeni in obtoženca za dejanji pod točko 1 in pod točko 2 sodbenega izreka oprosti oziroma sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču“.

4. Pritožba okrožne državne tožilke je utemeljena, medtem, ko je bilo potrebno pritožbi zagovornika obtoženega D.T. utemeljenost odreči v celoti.

5. Obtoženčev zagovornik v zvezi z ravnanjem obt. D.T., opisanim pod točko a.) krivdoreka meni, da je sodišče prve stopnje ravnalo napak, ko je krivdorek v tem delu oprlo na izpovedbo policista M.D., ki je povedal, da naj bi videl, kako je O. dne 07.12. 2015 očetu obtoženega S.T. izročil denar, obtoženi pa mu je nato nekaj izročil, kar je O. shranil v hlačni žep na levi strani svojega telesa. Pri tem pa je zagovornik svoje pritožbene navedbe očitno oprl na drug historični dogodek, za katerega sam navaja, da naj bi se pripetil dne 07.12.2015, medtem, ko se je inkriminirano početje obtoženega T. zgodilo dne 11.12.2015, torej štiri dni pozneje. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev glede kaznivega dejanja pod točko a.) izreka utemeljevalo v točkah od 10 do 13 obrazložitve in tudi iz teh razlogov je videti, da ima obtoženčev zagovornik vsebinsko v mislih neko povsem drugo historično dogajanje, ne pa tisto, ki je pravi predmet kazenskega postopka. Posebej pa zagovornik v zvezi s tem kaznivim dejanjem še izpostavlja, da ni z ničemer dokazano, da je bila kritičnega dne A.O. zasežena snov prav kokain, saj da za tak očitek v spisovnem gradivu ni najti prav nikakršnega dokaza. Pri tem pa nima prav, saj se na list.št. 70 spisa nahaja zapisnik o opravljenem pregledu, kontroli, osebni preiskavi in dejanskem zasegu predmetov, iz katerega je razvidno, da je Specialna enota sodne policije dne 11.12.2015 v Trstu A.O. čigar identiteta je bila nedvomno ugotovljena, zasegla 1,22 g kokaina in ki ga je O. hranil v vrečki iz prozornega celofana. Gre prav za tisto vrečko, ki jo je obtoženi D.T.i malo pred tem izročil O. tako, kakor je to razvidno iz poročila o tajnem opazovanju italijanskih varnostnih organov.

6. Tudi v zvezi s kaznivim dejanjem pod točko b.) zagovornik sodišču očita, da je krivdorek v tem delu oprlo na nedokazano trditev, da je šlo za kokain. Zagovornik v tem delu konkretnim ugotovitvam prvostopenjskega sodišča niti ne oporeka, temveč le posplošeno navaja, da je ugotovitev sodišča o tem, da je šlo za kokain ostala nedokazana in da tega pač ni mogoče pojasnjevati z zasegom kokaina S. dne 18.04.2016. Pritožbeno sodišče v zvezi s tem ugotavlja, da sodišče prve stopnje s tem poznejšim zasegom pojasnjuje le konspirativnost komunikacije med vsemi vpletenimi, ko so za mamilo uporabljali izraz „žganje“, tako, kakor je to nenazadnje razvidno tudi iz prepisov prestreženih telefonskih komunikacij, ki se nahajajo v spisu.

7. V tistem delu pritožbe, ki se nanaša na kaznivo dejanje pod točko c krivdoreka zagovornik izpostavlja, da na podlagi zbranih podatkov ni mogoče s potrebno gotovostjo obtoženemu D.T. očitati, da je dne 11.12. 2015 skupaj z očetom S.T. M.B. prodal kokain. V zvezi s tem pritožbeno sodišče ugotavlja, da je z gotovostjo ugotovljeno, da je med kupcem B.in S.T., t.j. obtoženčevim očetom obstajala intenzivna telefonska komunikacija, ki se je pričela dne 10.12.2015 in zaključila z obiskom S.T. in njegovega sina D. pri B., kakor o tem prepričljivo razloguje tudi sodišče prve stopnje v točkah od 19 do 21 obrazložitve. Nikakršnega dvoma ni o tem, da je obtoženi D.T. skupaj s svojim očetom S.dne 11.21.2015 dejansko obiskal M.B. v Ulici O. 5, saj je to z gotovostjo razvidno iz uradnega zaznamka sodne policije na list.št. 63 spisa. Upoštevaje konspirativnost komunikacije med .S.T., kjer je prav tako govora o pijačah, tako, kakor pri kaznivem dejanju pod točko b krivdoreka in pa glede na to, da sta se oba T. odpravila h B. neposredno po tem, ko sta malor prej prodala mamilo tudi S., je jasno, da sta se h B. napotila z istimi nameni, ki so bili s slednjim že prej tudi dogovorjeni, tako, kakor je to videti iz prestreženih telefonskih komunikacij. Tudi v tem delu se tedaj zagovornikova pritožba izkaže kot neutemeljena.

8. Pri kaznivem dejanju pod točko č krivdoreka je sodišče obtoženega D.T. spoznalo za krivega, da je dne 21.04.2016 skupaj s svojim očetom S na območju Kopra S.D.V. prodal 0,27 g heroina. Sodišče prve stopnje je obsodilno sodbo v tem delu oprlo na poročilo o tajnem opazovanju z dne 21.04.1026, na zapisnik o zasegu predmetov S.D.V. in na poročilo o kriminalistično tehničnih ugotovitvah, od koder je razvidno, da je bilo mamilo, ki je bilo D. zaseženo, 0,27 g heroina. Pri tem pa sodišče prve stopnje še posebej ugotavlja, da je bila ob hišni preiskavi pri družini T. droga zasežena prav v garaži, iz katere naj bi oba T. vzela tudi drogo, ki sta jo prodala D.-V.. Res je sicer, kar navaja pritožnik, da je D. -V. izjavil, da zasežene droge ni kupil pri T. doma, vendar pa je sodišče to izpovedbo prepričljivo ovrglo z razlogi, navedenimi v točkah od 24 do 26 obrazložitve izpodbijane sodbe.

9. Pritožnik tudi ne more biti uspešen v tistem delu pritožbe, ki se nanaša na ugotovljeno dejansko stanje hrambe 600 g heroina in 40 g kokaina, opisano pod točko d grajane sodbe. V zvezi s tem delom krivdoreka pritožnik izpostavlja, da dokazni postopek ni ponudil ustreznega dokaza, s katerim bi z gotovostjo bilo mogoče sklepati, da je obtoženec na naslovu stalnega bivališča dejansko hranil večjo količino droge za nadaljnjo prodajo. Iz vsebine obrazložitve grajane sodbe pa je razvidno, da je sodišče prve stopnje napravilo pritožbenim navedbam nasproten in pravilen zaključek. Pri tem sodišče prve stopnje tudi pravilno in logično razloguje o vlogi S.T., obtoženčevega brata, za katerega je dokazni postopek postregel z gotovo ugotovitvijo, da je od doma odtujil „kamen in pajser“, za katerega je na podlagi prestreženih telefonskih pogovorov in na podlagi izsledkov posebnih preiskovalnih ukrepov jasno, da gre za mamilo, tako, kakor o tem sodišče razloguje v izpodbijani sodbi pod točkami od 31 do 41 obrazložitve ter sklepno pod točko 42. Posplošene pritožbene navedbe teh prepričljivih razlogov razlogov omajati ne morejo.

10. Prav tako se izkaže pritožba kot neutemeljena v tistem delu, ko graja ugotovljeno dejansko stanje, ki se nanaša na kaznivo dejanje pod točko e, ko je sodišče ugotovilo, da je obtoženi D.T.i dne 16.04.2016 na območju Kopra tajnemu delavcu policije ponudil naprodaj 100 g kokaina za ceno 5.500 EUR in 100 gramov heroina za ceno 1.700 EUR. Zagovornik v zvezi s tem meni, da je nerazumljivo, da do realizacije prodaje 100 g kokaina in 100 g heroina ni prišlo, ko pa je tajni policijski delavec imel na razpolago sredstva, da to stori. Zakaj je dogovor dne 16.04.2016 ostal samo pri ponudbi, ne pa tudi pri realizaciji prodaje, sodišče razloguje v točki 28 obrazložitve in v nadaljevanju tudi pravilno ugotavlja, da je kaznivo že samo ponujanje mamila na prodaj in da nerealizirana prodaja še ne pomeni dekriminacije obtoženčevega početja. V čem naj bi bila utemeljitev prvostopenjskega sodišča nepravilna in nelogična pa pritožnik podrobneje ne pojasni.

11. V nadaljevanju svoje pritožbe pa zagovornik v zvezi s kaznivim dejanjem, vsebovanim pod točko f krivdoreka samega dejstva hrambe sploh ne izpodbija, navaja pa le, da je mamilo bilo namenjeno obtoženčevim osebnim potrebam, ne pa nadaljnji prodaji. Kronološko gledano je to kaznivo dejanje zadnje v obtoženčevi kriminalni dejavnosti, glede katere se je predhodno ugotovilo, da je nedvomno pomenila prepovedan promet z mamili, ponujanje na prodaj in hrambo zaradi nadaljnje prodaje. Policija je obtožencu dne 13.09.2016 zasegla skupno 44,22 g heroina in 4,80 g kokaina, za katerega zagovornik v pritožbi navaja, da je bilo mamilo namenjeno nadaljnji prodaji. Sodišče prve stopnje pravilno ugotavlja, da glede na socialne in družinske razmere obtoženca ter upoštevaje njegovo premoženjsko stanje, ni verjetno oz. mogoče, da bi obtoženec za svoje lastne potrebe nabavil tako veliko količine droge, kakor mu je bila zasežena, zaradi česar preostane edini možen zaključek, da je bilo zaseženo mamilo namenjeno nadaljnji prodaji in s to prodajo povezanim pridobivanjem finančnih sredstev za preživljanje sebe in svoje družine. Kolikor pa zagovornik v pritožbi navaja, da si je obtoženec priskrbel tako veliko količino mamila zaradi strahu pred abstinenčno krizo, pa je potrebno povedati, da je tako razlogovanje milo rečeno absurdno, saj bi za odvrnitev nastopajoče abstinenčne krize zadoščala že bistveno manjša količina mamila, kar je gotovo jasno tudi pritožniku.

12. Utemeljena pa je pritožba okrožne državne tožilke, ko graja obtožencu izrečeno kazensko sankcijo. Iz spisovnega gradiva je razvidno, da je obtoženčeva kriminalna dejavnost potekala od 11.12.2015 pa do 13.09.2016, ki jo je obtoženec do 23.04.2016 izvrševal skupaj z očetom S.T., ki je bil tega dne v Republiki Italiji zaradi istovrstnega početja prijet. Zadnje kaznivo dejanje hrambe mamila tudi po tem datumu kaže na obtoženčevo namero s tovrstnim početjem nadaljevati tudi po aretaciji očeta, saj obtoženec ni storil ničesar, da bi se droge, ki mu je bila dne 13.09.2016 zasežena na njegovem domu, znebil. Iz spisovnih podatkov je tudi razvidno, da je imel obtoženec svojo dejavnost utečeno tudi onstran meja naše države in to v vseh izvršitvenih oblikah, tako, kakor to pravilno ugotavlja tudi pritožnica, zaradi česar je tudi pravilna pritožbena navedba, da pri obtožencu ne gre za začetnika. Da je temu resnično tako je mogoče trditi tudi na podlagi dejstva, da je obtoženec s svojim kriminalnim početjem nadaljeval le kratek čas po tem, ko je prišel s prestajanja zaporne kazni osmih let in petih mesecev zapora, ki mu je bila izrečena v Republiki Srbiji zaradi istovrstnega početja. Prav zgoraj navedeni okoliščini pa sta po oceni pritožbenega senata prišli pred prvostopenjskim sodiščem v premajhni meri do izraza, tudi upoštevaje obtoženčevo očetovstvo. Prav slednje bi moralo pri obtožencu delovati v smeri zavedanja nevarnosti inkriminiranega početja, pa očitno ni. Glede na vztrajnost obtoženčevega početja, kriminalno količino, ki jo je udejanil v tem kazenskem postopku in pa njegovo specialno povratništvo ter razvejano dejavnost se izkaže izrečena triletna zaporna kazen premila. v posledici te ugotovitve je bilo potrebno pritožbi okrožne državne tožilke ugoditi in izpodbijano sodbo na podlagi prvega odstavka 394. čl. ZKP v odločbi o kazenski sankciji spremeniti tako, da se obdolžencu izrečena zaporna kazen zviša za eno leto, to je na štiri leta zapora oz. deset mesecev manj, kakor je to predlagala pritožnica. Izrečena zaporna kazen v trajanju štirih let bo po oceni pritožbenega sodišča dosegla vse cilje in namene kaznovanja.

13. Preizkus izpodbijane sodbe, ki ga je pritožbeno sodišče opravilo v mejah iz 383. čl. ZKP nikakršnih nepravilnosti ni pokazal, v posledici česar je bilo potrebno na podlagi 391.čl. in prvega odstavka 394.čl. ZKP razsoditi tako, kakor je videti iz izreka.

14. Kljub temu, da obtoženčev zagovornik s pritožbo ni uspel, pa ga je sodišče na podlagi prvega odstavka 98.čl. v zvezi s četrtim odstavkom 95. čl. ZKP sklenilo dolžnosti plačila stroškov pritožbenega postopka oprostiti. Ugotovilo je namreč, da gre za obtoženca, ki je brez dohodkov, zaposlitve in premoženja, pri čemer pa mora skrbeti za dva mladoletna otroka. Glede na to bi utegnilo s plačilom stroškov pritožbenega postopka biti še bolj ogroženo obtoženčevo premoženjsko stanje oz. sposobnost preživljanja sebe in pa tistih, ki jih je preživljati dolžan.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 20, 20/2, 186, 186/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.