VSL sodba II Cp 3121/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-02-15

spor majhne vrednosti - nedopustni pritožbeni razlogi - izvedba dokaznega predloga - zaslišanje pravdne stranke - pravica do izjave

Pritožnik zatrjevanja, da že od 24. 7. 2013 ni več lastnik vseh 12-tih stanovanj, gradi na elektronskem sporočilu z dne 12. 2. 2015. Glede vprašanja lastništva pravzaprav uveljavlja zmotno ugotovitev dejanskega stanja, ki pa je nedopusten pritožbeni razlog v sporih majhne vrednosti, ki ga pritožbeno sodišče ne sme upoštevati.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je sklep o izvršbi VL 97891/2015 z dne 21. 8. 2015 vzdržalo v veljavi v prvem odstavku izreka, v tretjem odstavku izreka pa glede stroškov izvršilnega postopka v znesku 44,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3. 9. 2015 dalje do plačila (I. točka izreka). V preostalem delu je prej citirani sklep razveljavilo in tožnikov zahtevek zavrnilo (II. točka izreka). Tožencu je naložilo povračilo 34,00 EUR pravdnih stroškov tožnika, v primeru zamude s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi (III. točka izreka).

2. Zoper takšno odločitev se pritožuje toženec, ki vlaga pritožbo po 1. in 3. točki prvega odstavka 338. člena ZPP. Opozarja, da je sodišče prve stopnje zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP, ker ni izvedlo dokaza z zaslišanjem toženca in mu je s tem onemogočilo pravico do izjave. Poudarja, da od 24. 7. 2013 ni več lastnik 12-tih stanovanj v stavbi na naslovu H. c., D., za katera mu je tožnik izstavljal račune. Tožnik je bil s tem dejstvom nedvomno seznanjen, kar izhaja tudi iz vsebine elektronskega sporočila toženca z dne 12. 2. 2015, izhaja pa tudi iz zemljiške knjige. Sodišče je napačno uporabilo materialno pravo, ker je tožnik omrežnino in svoje storitve namesto dejanskim lastnikom zaračunaval tožencu, kljub nespornemu dejstvu, da toženec ni lastnik vseh 12-tih stanovanj. Zaradi napačne odločitve v glavni stvari je zmotna tudi odločitev o stroških postopka. Pritožnik predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi oz. zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje, vključno s stroškovnimi posledicami. Priglaša stroške pritožbenega postopka.

3. Pritožba je bila vročena tožniku, ki pa se nanjo ni odzval.

5. Obravnavani spor sodi med spore majhne vrednosti (spori, v katerih se tožbeni zahtevek nanaša na denarno terjatev, ki ne presega 2.000,00 EUR – prvi odstavek 443. člena ZPP). V sporih majhne vrednosti veljajo posebna pravila, ki odstopajo od splošnih pravil pravdnega postopka v tem, da racionalizirajo in reducirajo posamezne faze postopka. To velja tudi za pritožbeni preizkus v sporu majhne vrednosti. Tako se sodba v takšnem sporu lahko izpodbija samo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (prvi odstavek 458. člena ZPP). Zmotna ali nepopolna ugotovitev dejanskega stanja ter relativne bistvene kršitve določb postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP niso dovoljeni pritožbeni razlogi.

6. Pritožba izpostavlja kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP, ki pa ne sodi v krog dopustnih pritožbenih razlogov. Vsebinsko sicer graja dejstvo, da sodišče ni izvedlo dokaza z zaslišanjem toženca in mu je s tem onemogočilo pravico do izjave, kar sodi v okvir 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Vendar pa sodišče zatrjevane kršitve ni zagrešilo, saj je odločitev lahko sprejelo na podlagi izvedenih dokazov ter ob upoštevanju trditvene podlage obeh strank in neprerekanih dejstev. Izhajati je namreč treba iz same narave spora majhne vrednosti. V tovrstnih postopkih je posebej poudarjeno načelo ekonomičnosti in pospešitve postopka. Sodniku je dano pooblastilo, da omeji čas in obseg dokazovanja, slednje pa izvede po prosti presoji, tako da je zagotovljena sorazmernost med sodnim varstvom pravic strank in pospešitvijo postopka. Posebej je poudarjeno načelo pisnosti, ki mu je sodišče prve stopnje dalo prednost, saj se je toženec, še posebej glede dejstva, da ni več lastnik stavbe oz. stanovanj, skliceval predvsem na pisne dokaze, in sicer na elektronsko sporočilo z dne 12. 2. 2015. Zato prvo sodišče, ki je v okviru dopustnih pooblastil sledilo načelom, ki so v sporih majhne vrednosti bolj poudarjena, z obrazloženo zavrnitvijo dokaznega predloga ni zagrešilo zatrjevane kršitve določb postopka.

7. Pritožnik zatrjevanja, da že od 24. 7. 2013 ni več lastnik vseh 12-tih stanovanj, gradi na elektronskem sporočilu z dne 12. 2. 2015. Glede vprašanja lastništva pravzaprav uveljavlja zmotno ugotovitev dejanskega stanja, ki pa je, kot je bilo že prej pojasnjeno, nedopusten pritožbeni razlog v sporih majhne vrednosti, ki ga pritožbeno sodišče ne sme upoštevati. Ob tem pa je treba zgolj pripomniti, da je sodišče prve stopnje vprašanje lastništva in pravočasnosti obvestila tožnika o spremembi lastništva pojasnilo v 12. točki obrazložitve; tej argumentaciji pa pritožbeno sodišče v celoti pritrjuje.

8. Glede na obrazloženo je odločitev prvega sodišča materialnopravno pravilna. V postopku na prvi stopnji tudi ni prišlo do kršitev, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), zato je bilo treba pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

9. Toženec s pritožbo ni uspel, zato nosi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena istega zakona). Odločitev o pritožbenih stroških je vsebovana v odločitvi o zavrnitvi pritožbe.

ZPP člen 339, 339/2, 339/2-8, 443, 443/1, 458, 458/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.