TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sodba I Cp 2633/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-24

spor majhne vrednosti - nedovoljen pritožbeni razlog - izpodbijanje dejanskega stanja

Zatrjevanja, ki jih izpostavlja pritožba, sodijo v krog izpodbijanja ugotovljenega dejanskega stanja, kar pa je v tovrstnih postopkih nedopusten pritožbeni razlog.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani VL 147325/2014 z dne 3. 11. 2014 v 1. in 3. točki izreka (I. točka izreka). Tožencu je naložilo plačilo tožnikovih pravdnih stroškov v znesku 173,20 EUR (II. točka izreka).

2. Zoper takšno odločitev se pritožuje toženec, ki v laični pritožbi pritožbenih razlogov niti ne specificira. Izpostavlja, da priča nima znanj o izdajnici ali prevzemnici ter da slednja ne obstaja. Poudarja, da ni niti naročnik niti plačnik. Tožnik je izdal račun konec leta 2012 za blago, ki ga je dobavil v letu 2011, kar ni normalno. Po zakonu bi moral izdati dobavnico ob prevzemu, račun pa v osmih dneh.

3. Pritožba je bila vročena tožniku, ki se nanjo ni odzval.

5. Obravnavani spor sodi med spore majhne vrednosti (spori, v katerih se tožbeni zahtevek nanaša na denarno terjatev, ki ne presega 2.000,00 EUR - prvi odstavek 443. člena ZPP). V sporih majhne vrednosti veljajo posebna pravila, ki odstopajo od splošnih pravil pravdnega postopka v tem, da racionalizirajo in reducirajo posamezne faze postopka. To velja tudi za pritožbeni preizkus v sporu majhne vrednosti. Tako se sodba v takšnem sporu lahko izpodbija samo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (prvi odstavek 458. člena ZPP). Zmotna ali nepopolna ugotovitev dejanskega stanja ter relativne bistvene kršitve določb postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP niso dovoljeni pritožbeni razlogi.

6. Zatrjevanja, ki jih izpostavlja pritožba, sodijo v krog izpodbijanja ugotovljenega dejanskega stanja, kar pa je v tovrstnih postopkih nedopusten pritožbeni razlog, zato ga pritožbeno sodišče ne sme upoštevati.

7. Prvo sodišče je na podlagi logične in prepričljive dokazne ocene, napravljene v skladu z metodološkim napotilom iz 8. člena ZPP, sprejelo argumentirano odločitev o utemeljenosti tožbenega zahtevka. Takšna utemeljitev prepričljivo izhaja iz predloženih dokazov in izpovedbe priče, pri tem pa je bistvenega pomena tudi dejstvo, da so bile trditve toženca pavšalne in nekonkretizirane ter neizkazane. Toženec je imel možnost svoje trditve, kot pravilno razloguje prvo sodišče, dokazovati z lastno izpovedbo na naroku, vendar se slednjega neupravičeno ni udeležil.

8. Glede na obrazloženo je odločitev prvega sodišča materialnopravno pravilna. V postopku na prvi stopnji tudi ni prišlo do kršitev, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), zato je bilo treba pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

ZPP člen 339, 339/1, 339/2, 443, 443/1, 458, 458/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2669/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-24

tožba - sestavine tožbe - nepopolna vloga - dopolnitev vloge - zavrženje tožbe - sklep o popravi oziroma dopolnitvi vloge

Ker pritožnik kljub pozivu sodišča prve stopnje tožbe ni popravil, tako da bi bila sposobna za obravnavo (predvsem da bi oblikoval določen tožbeni zahtevek), jo je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrglo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo vlogo z dne 22. 6. 2016, vključno z njeno dopolnitvijo, ki jo je predlagatelj vložil 14. 7. 2016. Razlog za takšno odločitev predstavlja dejstvo, da tudi dopolnjena vloga ne vsebuje vseh sestavin, ki so potrebne, da bi se lahko obravnavala kot tožba.

2. Zoper takšno odločitev vlaga predlagatelj laično pritožbo. V njej ne navaja pritožbenih razlogov, marveč ponavlja navedbe iz vlog, ki sta predmet zavrženja.

4. Prvostopenjsko sodišče je vložnika v sklepu z dne 23. 6. 2016 pozvalo k dopolnitvi vloge z dne 22. 6. 2016. Vložniku je bilo pojasnjeno, katere sestavine mora vsebovati tožba, da je sposobna obravnavanja. Še posebej je bil opozorjen, da mora biti v tožbi navedenih toliko dejstev, da je možna jasna identifikacija zahtevka in njegova ločitev od morebitnih drugih zahtevkov. Za dopolnitev mu je bil postavljen rok 15 dni, vložnik pa je bil tudi opozorjen na posledice zavrženja tožbe, če pozivu v postavljenem roku ne bo sledil. Vložnik je 14. 7.2 016 podal vlogo, ki pa ugotovljenih pomanjkljivosti ni odpravila, zato sta bili vloga z dne 22. 6. 2016 in dopolnitev z dne 14. 7. 2016 - skladno z določbo 108. člena ZPP - pravilno zavrženi.

5. Ker vložnik ni ustrezno sledil pozivu sodišča in vloge v postavljenem roku ni pravilno dopolnil, jo je prvostopenjsko sodišče pravilno zavrglo. Pritožba vložnika zato ni utemeljena, pritožbeno sodišče pa tudi ni ugotovilo nobene uradoma upoštevane kršitve (drugi odstavek 350. člena ZPP), zato je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 365. člena ZPP).

Op. št. (1): Na podlagi 366. a člena Zakona o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 26/1999 (v nadaljevanju: ZPP) o pritožbi zoper sklep odloča sodnik posameznik.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 2947/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-13

spor majhne vrednosti - nedovoljen pritožbeni razlog - zmotna in nepopolna ugotovitev dejanskega stanja

Ker se sodba, s katero je končan spor v postopku v sporih majhne vrednosti, ne more izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, so pritožbene navedbe, ki izključno merijo le na uveljavljanje tega nedovoljenega pritožbenega razloga, v celoti neupoštevne.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Prvo sodišče je z izpodbijano sodbo naložilo tožencu, da plača tožnici 815,54 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 8. 2015 do plačila ter ji povrne pravdne stroške v znesku 533,18 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zoper sodbo se pritožuje toženec, ki v laični pritožbi ne navaja pritožbenih razlogov, smiselno pa predlaga, da pritožbeno sodišče razveljavi izpodbijano sodbo in vrne zadevo prvemu sodišču v novo sojenje. Navaja, da je plačeval stanovanje s stroški vred v mesečnem znesku 400,00 EUR, ne pa 150,00 EUR, kot je navedeno v pogodbi. Takšna pogodba je bila narejena zato, da bi tožnica plačevala manjši davek. Želi, da se zaslišijo priče, ki poznajo celotno zgodbo v zvezi z najetim stanovanjem. Tožnica se izmišljuje, saj niti sama ne ve, kdaj se je toženec izselil iz stanovanja.

3. Tožnica ni odgovorila na vročeno pritožbo.

5. V obravnavani zadevi gre za spor majhne vrednosti. Sodba, s katero je končan spor v postopku v sporih majhne vrednosti, se sme izpodbijati samo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (prvi odstavek 458. člena ZPP). To pomeni, da sodbe v sporu majhne vrednosti ni mogoče izpodbijati zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, saj je ta pritožbeni razlog nedovoljen.

6. Prvo sodišče je ugotovilo, da toženec dolguje tožnici iz naslova najemnine za stanovanje ter obratovalnih stroškov skupno 815,54 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 8. 2015 do plačila. Glede na takšno ugotovitev je prvo sodišče utemeljeno ugodilo tožbenemu zahtevku ter tožencu naložilo tudi plačilo tožničinih pravdnih stroškov. Pritožbene navedbe so v celoti neupoštevne, saj izključno merijo le na uveljavljanje nedovoljenega pritožbenega razloga v sporu majhne vrednosti, to je na zmotno ali nepopolno ugotovitev dejanskega stanja. Pritožbeno sodišče je ob uradnem preizkusu izpodbijane sodbe ugotovilo, da je prvo sodišče pravilno uporabilo materialno pravo in da ni storilo nobene od uradoma upoštevnih bistvenih kršitev določb postopka (drugi odstavek 350. člena ZPP).

7. Pritožbeno sodišče je zato zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo (353. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 73/2017
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-23

ugovor zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse - prepozen ugovor zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse

Pritožnik je ugovor zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse vložil po preteku zakonskega osemdnevnega roka, zato ga je sodišče prve stopnje pravilno zavrglo kot prepoznega.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor tožnika po tožbi, toženca po nasprotni tožbi, v nadaljevanju tožnika, zoper plačilni nalog P 54/2015 z dne 21. 9. 2016.

2. Zoper sklep je tožnik vložil pravočasno pritožbo „iz vseh pritožbenih razlogov“ in predlagal, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi. Navaja, da je zoper sodbo izdano v tem postopku, vložil pritožbo. Sodišče ga je pozvalo k plačilu sodne takse za pritožbo, ker pa je v težki finančni situaciji, je „zoper plačilni nalog vložil predlog za oprostitev sodne takse“. Pritožbe ni imel namena umakniti, predlog za oprostitev plačila sodne takse je vložil dne 19. 9. 2016, vsekakor pravočasno. Sodišče prve stopnje naj ponovno vpogleda v svoje evidence.

4. Sodišče prve stopnje je ugovor toženca zoper plačilni nalog z dne 21. 9. 2016 zavrglo, ker je bil prepozen. Pritožnik takšne ugotovitve ne izpodbija, temveč navaja pritožbene razloge, ki se smiselno nanašajo na sklepa, s katerima je sodišče prve stopnje pritožbo tožnika zoper sodbo štelo za umaknjeno, tožnikov predlog za oprostitev plačila sodnih taks pa zavrglo. Oba sklepa sta že pravnomočna. Takšne pritožbene navedbe pa pravilnosti in zakonitosti izpodbijanega sklepa ne morejo izpodbiti. Pooblaščenka tožnika je plačilni nalog z dne 21. 9. 2016 za plačilo sodne takse za umik pritožbe v znesku 229,50 EUR prejela dne 23. 9. 2016, ugovor zoper navedeni plačilni nalog pa je tožnik vložil priporočeno po pošti šele 7. 10. 2016, torej prepozno, zato ga je sodišče prve stopnje pravilno in zakonito zavrglo (tretji odstavek 34.a člena v zvezi s prvim odstavkom 34.a člena Zakona o sodnih taksah).

5. Glede na povedano je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sklep potrdilo (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 3118/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-11

nepopolna tožba - poziv na dopolnitev tožbe - prepozna dopolnitev tožbe - zavrženje tožbe

Dopolnitev, vložena 1.7.2016, je bila vložena po izteku roka in je sodišče prve stopnje pravilno ni upoštevalo. Posledično je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, da se tožba zavrže in sklep o izvršbi razveljavi tudi v prvem in tretjem odstavku izreka.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo in sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani VL 5964/2016 z dne 22.1.2016 v prvem in tretjem odstavku izreka razveljavilo (I. točka izreka). Glede stroškov je odločilo, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki v roku 8 dni od prejema sklepa povrniti pravdne stroške v znesku 114,24 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi (II. točka izreka).

2. Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka brez izrecne navedbe pritožbenih razlogov. Navaja, da ne drži, da naj bi tožeča stranka dopolnitev tožbe sodišču poslala prepozno. Dopolnitev je bila poslana pravočasno. Tožeča stranka je, kot izhaja iz prejemnega žiga na sklepu sodišča, le-tega prejela 16.6.2016, kar pomeni, da se je rok za vložitev dopolnitve iztekel s 1.7.2016. Ta dan je bila s povratnico dopolnitev naslovnemu sodišču tudi poslana. Poslana je bila torej zadnji dan petnajstdnevnega roka.

4. Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu pravilno ugotovilo, da je tožeča stranka sklep z dne 6.6.2016, s katerim jo je sodišče pozvalo na dopolnitev tožbe, prejela 15.6.2016, saj to izhaja iz vročilnice (v spisu je ta pripeta k list. št. 42). Na vročilnici se nahaja s strani prejemnika naveden datum 15.6.2016, isti je tudi datum na žigu, ki se nahaja na vročilnici. Tožeča stranka ne navaja, da je datum vročitve na vročilnici, ki je javna listina in dokazuje resničnost tistega, kar je v njej potrjeno, napačen. Zgolj s trditvijo, da iz prejemnega žiga tožeče stranke na sklepu sodišča izhaja datum 16.6.2016 (sklep tudi prilaga), pa resničnosti v vročilnici ugotovljenih dejstev ni izpodbila. Ker ji je bil torej sklep vročen 15.6.2016, se je rok za dopolnitev tožbe iztekel 30.6.2016. Dopolnitev, vložena 1.7.2016, je bila vložena po izteku roka in je sodišče prve stopnje pravilno ni upoštevalo. Posledično je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, da se tožba zavrže in sklep o izvršbi razveljavi tudi v prvem in tretjem odstavku izreka (4. odstavek 108. člena ZPP in 440. člen ZPP).

5. Glede na navedeno in ker sodišče druge stopnje ob preizkusu izpodbijanega sklepa tudi ni ugotovilo kršitev določb postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep IV Kp 7696/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-02-02

Zdenka Klarič (preds.), Miro Lešnik (poroč.), Slavica Gabrovec

odvzem predmetov, ki se po kazenskem zakonu smejo ali morajo vzeti - nevarnost, da bi bili odvzeti predmeti uporabljeni za kaznivo dejanje ali če to zahtevajo koristi splošne varnosti ali razlogi morale - ustavitev kazenskega postopka

Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da obstaja konkretna nevarnost, da bi zasežena pištola lahko bila uporabljena za kaznivo dejanje ter da jo je zato potrebno odvzeti zaradi splošne varnosti. Za izdajo tega sklepa ni pomembno, ali se je postopek končal z obsodilno, oprostilno ali zavrnilno sodbo ali pa z ustavitvijo. Pomembno je samo, ali gre za takšen predmet, da je podana nevarnost, da bo ponovno uporabljen za kaznivo dejanje oziroma ali razlogi splošne varnosti zahtevajo, da se odvzame. Zasežena pištola je po zunanjem izgledu povsem enaka pravi pištoli in bi zato lahko bila uporabljena pri kateremkoli kaznivem dejanju zoper življenje in telo kot tudi pri kaznivih dejanjih zoper premoženje.

Pritožba obdolženca M.R. se zavrne kot neutemeljena.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje kazenski postopek zoper obdolženca M. R. zaradi kaznivega dejanja grožnje po drugem v zvezi s prvim odstavkom 135. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) v skladu z določilom tretjega odstavka 293. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) v zvezi s 429. členom ZKP ustavilo. Po prvem odstavku 96. člena ZKP obremenjujejo stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena tega zakona ter potrebni izdatki obdolženca proračun. Na podlagi prvega odstavka 498. člena ZKP je sodišče prve stopnje obdolžencu odvzelo zasežen predmet, in sicer pištolo znamke EKOL Firat Magnum, cal. 9 mm, serijska številka XX z nabojnikom in dvema nabojema.

2. Obdolženec se pritožuje proti temu sklepu v delu, ko je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 498. člena ZKP obdolžencu odvzelo zasežen predmet (točka II izreka). Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep v tem delu spremeni tako, da se mu zaseženo pištolo z nabojnikom in nabojema vrne.

4. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da obstaja konkretna nevarnost, da bi zasežena pištola lahko bila uporabljena za kaznivo dejanje ter da jo je zato potrebno odvzeti zaradi splošne varnosti. Za izdajo tega sklepa ni pomembno, ali se je postopek končal z obsodilno, oprostilno ali zavrnilno sodbo ali pa z ustavitvijo. Pomembno je samo, ali gre za takšen predmet, da je podana nevarnost, da bo ponovno uporabljen za kaznivo dejanje oziroma ali razlogi splošne varnosti zahtevajo, da se odvzame. Zasežena pištola je po zunanjem izgledu (list. št. 30) povsem enaka pravi pištoli in bi zato lahko bila uporabljena pri kateremkoli kaznivem dejanju zoper življenje in telo kot tudi pri kaznivih dejanjih zoper premoženje.

5. Glede na zgoraj obrazloženo je pritožbeno sodišče pritožbo obdolženca zavrnilo kot neutemeljeno, saj je izpodbijani sklep sodišča prve stopnje pravilen in zakonit.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep VII Kp 37579/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-03

Igor Mokorel (preds.), Maja Baškovič (poroč.), Katarina Turk Lukan

instrukcijski rok - rok za vložitev predloga za začasen odvzem vozniškega dovoljenja

Rok, ki ga ZKP določa za policijo in državnega tožilca v prvem odstavku 137. člena, je instrukcijski in ne prekluziven.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločitev.

1. Z uvodoma navedenim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani zavrglo predlog Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani z dne 5. 9. 2016 za začasen odvzem vozniškega dovoljenja obdolženemu A. A. Odločilo je, da se po pravnomočnosti tega sklepa vozniško dovoljenje vrne obdolžencu.

2. Zoper sklep se je pritožila okrajna državna tožilka zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka in predlagala, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

4. Po preizkusu razlogov izpodbijanega sklepa in pritožbenih navedb sodišče druge stopnje ugotavlja, da se pritožnica utemeljeno zavzema za razveljavitev sklepa.

5. Sodišče druge stopnje pritrjuje pritožbenim navedbam, da je rok, ki ga Zakon o kazenskem postopku (ZKP) določa za policijo in državnega tožilca v prvem odstavku 137. člena instrukcijski in ne prekluziven. Namen instrukcijskih rokov je pospešitev kazenskega postopka, saj predstavljajo navodilo organu, da naj v določenem času opravi procesno dejanje. Vendar po izteku tega roka organ ne izgubi procesne pravice opraviti to procesno dejanje. Pri zamudi instrukcijskih rokov predpis lahko določi posledice, če rok ni spoštovan, ni pa to nujno. ZKP za prekoračitev rokov, določenih v prvem odstavku 137. člena ne predpisuje nobene sankcije oz. procesne posledice, kot utemeljeno navaja tožilka. Iz besedila prvega stavka navedene določbe izhaja, da niti ne predvideva procesne oz. drugačne kot vsebinske odločitve sodišča o predlogu za začasni odvzem vozniškega dovoljenja, ki ga poda upravičeni tožilec. Sodišče prve stopnje mora zato o predlogu v konkretnem primeru, kljub prekoračitvi instrukcijskega roka s strani policije, odločiti vsebinsko, torej ali je predlog utemeljen ali ne, kot to izhaja iz prvega in drugega odstavka 137. člena ZKP oz. iz jezikovne in namenske razlage njegovega besedila.

6. Na podlagi navedenega je sodišče druge stopnje pritožbi državne tožilke ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločitev (tretji odstavek 402. člena ZKP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 3325/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-04

predlog za oprostitev plačila sodnih taks - nastanek taksne obveznosti - učinkovanje sklepa o oprostitvi - obseg veljavnosti sklepa

V pravdnem postopku je sodno takso potrebno plačati takrat, ko nastane taksna obveznost, to je ob vložitvi tožbe. Sklep o oprostitvi plačila sodnih taks oziroma obročnem plačilu učinkuje od dne, ko je vložen predlog za oprostitev in velja od tega dne naprej. Ker je taksna obveznost nastala 5.

2016, to je že po nastanku taksne obveznosti, tožnici večja taksna ugodnost, kot jo je tožnici priznalo sodišče prve stopnje

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog tožnice za oprostitev plačila sodnih taks ter tožnici naložilo, da je dolžna takso v znesku 1.185,00 EUR plačati v šestih mesečnih obrokih po 197,50 EUR.

2. Zoper tak sklep se pritožuje tožnica, ki v pritožbi opisuje vrednost premoženja in svoje dohodke ter v pritožbi predlaga, da jo sodišče oprosti plačila sodnih taks ali pa ji poveča število obrokov njenega plačila.

4. V pravdnem postopku je sodno takso potrebno plačati takrat, ko nastane taksna obveznost, to je ob vložitvi tožbe – člen 5 Zakona o sodnih taksah – ZST (v konkretnem primeru nasprotne tožbe 5.2.2015). Sklep o oprostitvi plačila sodnih taks oziroma obročnem plačilu učinkuje od dne, ko je vložen predlog za oprostitev in velja od tega dne naprej. Ker je taksna obveznost nastala 5.2.2015, tožnica pa je predlagala taksno oprostitev 16.2.2016, to je že po nastanku taksne obveznosti (člen 13 ZST), toženki večja taksna ugodnost, kot jo je tožnici priznalo sodišče prve stopnje (obročno plačilo v šestih obrokih) tožnici ne gre in je bilo pritožbo tožnice zavrniti, ne da bi bilo potrebno odgovoriti na pritožbene trditve o njenem premoženjskem stanju in dohodkih (člen 365, tč. 2 Zakona o pravdnem postopku – ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2911/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-12

pritožba - podpis pritožbe - nepopolna vloga - dopolnitev nepopolnih vlog - podaljšanje roka - postopek s pritožbo - vračanje nepopolnih vlog v dopolnitev

Tožnica ob vložitvi prvega sklepa o zavrženju pritožbe kot nepopolne ni pridobila možnosti za podaljševanje pritožbenega roka za vložitev popolne pritožbe.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z obravnavanim sklepom zavrglo pritožbo tožnice, ki jo je vložila priporočeno po pošti 13. 9. 2016 zoper sodbo Okrajnega sodišča v Kranju P 302/2015 z dne 23. 8. 2016.

2. Tožnica se proti sklepu pritožuje in navaja, da je zaporedno sledila pisanju sodišča in odgovarjala v zakonitem roku, zato prosi sodišče za laično obrazložitev pisanja.

4. Prvostopenjsko sodišče je pritožnici že v obrazložitvi izpodbijanega sklepa o zavrženju pritožbe kot prepozne, posebej pa še z dopisom z dne 4. 10. 2016, natančno in razumljivo pojasnilo, zakaj njene pritožbe zoper sodbo ne sme vsebinsko obravnavati. Četudi je res, da je tožnica vložila prvo pritožbo proti sodbi pravočasno, ta pritožba ni vsebovala njenega podpisa, ki je obvezna sestavina pritožbe (335. člen Zakona o pravnem postopku – ZPP). Ker se v postopku s pritožbo ne uporabljajo določbe o vračanju nepopolnih vlog v dopolnitev (336. člen ZPP), je prvostopenjsko sodišče pritožbo kot nepopolno zavrglo. Po vročitvi tega sklepa je tožnica vložila novo pritožbo, ki je popolna, vendar prepozna, saj je bila vložena 13. 9. 2016, 15-dnevni pritožbeni rok pa je iztekel 8. 9. 2016. Prepozno pritožbo je zato sodišče prve stopnje pravilno zavrglo na podlagi prvega in drugega odstavka 343. člena ZPP, saj tudi taka pritožba ni dopustna. Pritožbeno sodišče ponovno poudarja, da tožnica ob vložitvi prvega sklepa o zavrženju pritožbe kot nepopolne ni pridobila možnosti za podaljševanje pritožbenega roka za vložitev popolne pritožbe.

5. Ker je odločitev pravilna in zakonita, je sodišče druge stopnje zavrnilo pritožbo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.