VSL sodba in sklep IV Cp 3332/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-05

Alenka Kobal Velkavrh (preds.), Bojan Breznik (poroč.), Dušan Barič

dodelitev otroka - mnenje otroka - korist otroka - načelo kontinuitete varstva in vzgoje - načelo pospeševanja otrokovega razvoja - neskladja v mnenju izvedenca - postavitev drugega izvedenca - izdaja začasne odredbe

Poleg načela kontinuitete varstva in vzgoje, je treba pri odločanju o dodelitvi otroka upoštevati še načelo pospešenega otrokovega razvoja in na teh (dveh) predpostavkah oceniti izraženo mnenje otroka, ker je le na ta način mogoče prepoznati in zagotoviti varstvo otrokovih koristi pri dodelitvi otroka enemu izmed roditeljev. Zato otrokovo mnenje ni edini kriterij, ker je lahko v nasprotju z objektivnimi dejavniki, ki zasledujejo otrokove koristi, zato ga v takšnem primeru ni moč upoštevati.

I. Pritožba zoper sodbo in sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani P 1870/2014-IV z dne 25. 7. 2016 se zavrne.

II. Pritožba zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani P 1870/2014-IV z dne 26. 10. 22016 se zavrne.

III. Tožena stranka krije sama stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se mladoletni A. A., roj. 2004 zaupa v varstvo in vzgojo očetu - tožniku (točka 2). Določilo je, da otrok od izdaje sodbe dalje stalno prebiva na naslovu tožnika v G., kjer se tudi vpiše v OŠ G. (točki 3 in 4). Stike med otrokom in njegovo materjo - toženko je določilo na način, da potekajo vsako sredo, ko toženka prevzame otroka po koncu pouka v šoli ali na domu toženca do 16.00 ure in ga nato isti dan ob 19.00 uri pripelje na dom tožnika in vsak drug vikend, ko oče otroka v petek do 17.00 ure pripelje na dom toženke in ga nato v nedeljo ob 18.00 uri prevzame na domu toženke. Jesenske, zimske in prvomajske šolske počitnice otrok preživlja s staršema izmenično, prvi mesec poletnih počitnic, to je julija, otrok preživi s toženko, drugi mesec, to je avgusta pa z očetom in tako izmenjave naprej vsako leto, razen če se pravdni stranki predhodno ne sporazumeta drugače. Prvi del božično-novoletnih šolskih počitnic za čas božiča otrok preživi pri enem od staršu, drugi del počitnic z novim letom pa pri drugem staršu. Določilo je tudi režim prevozov zaradi izvajanja stikov med počitnicami in prazniki. Stiki med toženko in otrokom potekajo tudi po telefonu in preko drugih sredstev komuniciranja (točka 5). Toženki je naložilo, da je za preživljanje otroka dolžna od 25. 7. 2016 dalje plačevati preživnino v višini 90,00 EUR mesečno do prve uskladitve preživnin, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega obroka dalje do plačila (točka 6). Višji tožbeni zahtevek tožnika in tožbene zahtevke toženke po nasprotni tožbi je sodišče zavrnilo (točka 8). Tožniku je naložilo, da je dolžan plačati toženki preživnino, ko je bil otrok pri njej v varstvu in vzgoji v N. in sicer za obdobje od 25. 8. 2015 do 24. 7. 2016 v višini 250,00 EUR mesečno s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, razen za obdobje od 25. 3. 2016 do 24. 4. 2016, ko mora tožnik plačati 191,10 EUR (točka 7). Sodišče prve stopnje je s (sodbo in) sklepom sklenilo, da se ugodi ugovoru tožnika zoper sklep o začasni odredbi IV P 1870/2014 z dne 20. 7. 2015 in začasno odredbo v celoti razveljavilo (točka 9). S citiranim sklepom je sodišče začasno do pravnomočnosti zadeve otroka dodelilo toženki, določilo, da ima otrok bivališče v N., kjer obiskuje tudi OŠ N., določilo pa je tudi stike tožnika z otrokom.(1) S (sodbo in) sklepom P 1870/2014-IV z dne 25. 7. 2016 je sodišče delno ugodilo predlogu tožnika za izdajo začasne odredbe in sklenilo, da se otrok do pravnomočnosti te pravdne zadeve dodeli očetu v varstvo in vzgojo, da prebiva in živi na naslovu toženca, G., kjer se vpiše v OŠ G. Sodišče prve stopnje je s sklepom P 1870/2014-IV z dne 26. 10. 2016 zavrnilo ugovor toženke zoper začasno odredbo, ki je bila izdana s sklepom P 1870/2014-IV z dne 25. 7. 2016

2. Toženka vlaga zoper sodbo (točke 1-8)(2) in sklep (točka 9 in 11) z dne 25. 6. 2016 in zoper sklep z dne 26. 10. 2016 pritožbi, v katerih uveljavlja vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku(3) in predlaga pritožbenemu sodišču, da pritožbama ugodi in izpodbijano sodbo in sklep z dne 25. 6. 2016 ter sklep z dne 26. 10. 2016 spremeni tako, da zavrne zahtevek po tožbi tožnika in ugodi zahtevku toženke po nasprotni tožbi, sklep o začasni odredbi pa spremeni tako, da ugovoru toženke ugodi in zavrne predlog tožnika za izdajo začasne odredbe, s tem, da ohrani v veljavi začasno odredbo z dne 20. 7. 2015. Toženka v pritožbah navaja, da je otrok od rojstva dalje pri njej v varstvu in vzgoji, tožnik pa je imel z otrokom zgolj stike, zato odločitev pomeni, da je sodišče otroka predodelilo v varstvo in vzgojo tožniku. Dokazna ocena sodišča ni celovita, ne upošteva vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj, ker se je sodišče pri svoji odločitvi pretirano oprlo na mnenje izvedenca B. B.(4) Njegovo mnenje je teoretično in ne temelji na dejstvih, ki so bila ugotovljena v postopku. Mnenje je narejeno le na podlagi testov in na osebnostnih lastnostih preiskovancev, ne pa na podlagi konkretnih ravnanj staršev v razmerju do otroka, kar je ugotovila tudi izvedenka univ. dipl. psih. spec. klin. psih. C. C.(5) na zaslišanju 22. 6. 2016. Sodišče ugotavlja, da je mnenje izvedenca bolj argumentirano in razumljivo od mnenja izvedenke, ne upošteva pa, da mnenje izvedenec utemeljuje na abstraktni ravni. Izvedenec v svojih izvajanjih ni konkreten, ko npr. ugotavlja, da ima tožnik osebnostne lastnosti, ki delujejo bolj konstantno, ne ugotavlja pa, da tožnik dejansko tako deluje, pri toženki pa ugotavlja, da na otroka lahko prenaša občutke sumničavosti, ne ugotavlja pa, da tako dejansko tudi ravna, hkrati pa pojasnjuje, da teh občutkov pri otroku ni zaznal. Izvedenec ugotovitve utemeljuje s stopnjo verjetnosti, ker uporablja izraz „lahko“. Izvedenec ugotovitev ni utemeljil na konkretnih vzgojno varstvenih ravnanjih pravdnih strank. Izvedenca ugotavljata, da imata pravdni stranki dobre starševske kapacitete, pa kljub temu je sodišče prve stopnje odločilo, da je večja korist za otroka, da se prekine dolgoletna primarna skrb toženke za otroka. Pri tožniku otrok sam nikoli ni živel. Izvedenka je na zaslišanju 22. 6. 2016 potrdila, da ji je otrok povedal, da si želi živeti pri materi, zato je odločitev sodišča v nasprotju z željo otroka, ki ima dvanajst let. Sodišče ni pojasnilo, zakaj se želja otroka ni upoštevala. V kolikor bi sodišče dvomilo v izraženo željo, bi moralo opraviti neformalni razgovor z otrokom. Ugotovitve sodišča, da si je izvedenka večkrat premislila, so zmotne glede na podana mnenja. V prvem mnenju z dne 16. 2. 2015 izvedenka ni določno odgovorila na vprašanje, ali bi bilo v večjo korist za otroka, da se dodeli v varstvo in vzgojo materi ali očetu, ker se je takrat osredotočila na sporno vprašanje selitve otroka iz G. v N. Zaradi zahteve tožnika se je toženka morala izseliti iz tožnikove hiše v G. pred poletjem 2015 in se preseliti v N. Nastale so nove razmere, zato je izvedenka ocenila, da je v večjo korist otroka, da se dodeli materi. Za razliko od izvedenca, ki je svoje ugotovitve oblikoval na podlagi rezultatov testov, ki so teoretični in neživljenjski in zato nepravilni, je izvedenka utemeljevala svoje mnenje na dejstvih, da otrok toženko potrebuje, saj mu kot mati predstavlja primarni referenčni objekt, čustveno stabilno osebo in oporo, toženka otroka neguje in pomirja, otrokova težnja pa je, da bi bil tam, kjer je mati. Izvedenka ocenjuje, da gre otrok lažje v razbremenilno situacijo s toženko. Njeno mnenje se v tem delu ni spreminjalo. Izvedenka je pojasnila, da nikoli ni dala prednosti očetu, kar pomeni, da ji sodišče glede na njeno izpoved neutemeljeno pripisuje spreminjanje mnenja. Izvedenka je dala prednost stabilnemu okolju, kar je pojasnila na zaslišanju 3. 7. 2015, nasprotnega pa sodišče prve stopnje v sodbi ne ugotavlja. Izvedenec v sferi toženke ne ugotavlja negativnih dejavnikov, v sferi tožnika pa tudi ne bolj pozitivnih ravnanj, ki bi bolj pozitivno vplivale na otroka. Izvedenec v mnenju ne odgovori, kateremu od staršev naj se otrok dodeli v varstvo in vzgojo. Izvedenec ugotavlja, da bi tožnik otroku lahko zagotovil boljši razvoj delavnih navad in strategij učenja kot toženka, na vprašanje, katera konkretna ravnanja vsakega od staršev v vsakdanjem življenju otroka so izvedenca privedla do takega zaključka, pa ni podal odgovora. Izvedenec in sodišče sta se osredotočila na merila, kateri od staršev ima boljši potencial, da iz otroka naredi po merilih moderne zahodne družbe uspešnega odraslega. Za razliko od izvedenca, je izvedenka ugotavljala zmožnosti pravdnih strank, da se otroka vzgoji v zadovoljnega, umirjenega posameznika z dobro samopodobo, kot človeka, ki je celota. Korist otroka ne more biti obravnavana le skozi prizmo, kateri od staršev otroku zagotavlja boljše strategije za učenje, v postopku pa se ni pokazalo, da bi tožnik otroku dejansko zagotavljal boljši razvoj delovnih navad in strategij za učenje, ob tem, da te lastnosti lahko tožnik daje otroku tudi v času stikov. Sodba nima razlogov o okoliščinah, zaradi katerih sodišče ocenjuje, zakaj ni v korist otroka, da bi skozi stike s tožnikom razvijal boljše strategije učenje. Sodišče pri odločitvi ni upoštevalo ravnanj tožnika, ko je bil otrok z začasno odredbo dodeljen v varstvo in vzgojo materi, tožnik pa ni plačeval preživnine, čeprav je vedel, da je toženka brez zaposlitve oziroma da je kasneje imela le minimalno plačo, sam pa je prejemal dohodke v višini treh povprečnih plač. Tožnik je na ta način zavestno dopustil, da otrok živi manj kvaliteto življenje. To ni ravnanje odgovornega roditelja, kar potrjuje tudi ravnanje tožnika, da je otroka enkrat ali dvakrat v tednu zjutraj vozil iz G. v šolo v N., kar je otroka po nepotrebnem utrujalo. To kaže, da tožnik želi uveljaviti le svoje želje, ne da bi prisluhnil otroku kot človeku, katerega potrebe so globlje od dobrih šolskih ocen. Sodišče tudi ni upoštevalo neustrezen in nespoštljiv odnos tožnika do soljudi, tudi v prisotnosti otroka, pretirane pritiske tožnika na otroka pri izpolnjevanju šolskih obveznosti, ko otroku ne dopušča samostojnega dela in se neprestano vmešava v delavni proces, sili otroka v dejavnosti, ki jih otrok zavrača, otroka praviloma kritizira in le redko pohvali, pretirano avtoritativnost tožnika, ki onemogoča, da bi se otrok samostojno razvijal v človeka, da tožnik izvaja ekonomsko nasilje nad bližnjimi, s tem, da je toženka sposobna nuditi otroku več empatije kot tožnik, sodišča pa tudi ni upoštevalo nespoštljiv odnos med tožnikom in partnerjem D. D. v prisotnosti otroka. Toženka v pritožbi po alinejah pojasnjuje negativne osebnostne lastnosti tožnika,(6) sklicuje pa se tudi na laično vlogo z naslovom Dejstva, ki dokazujejo, da E. E. nima zadovoljivih starševskih kapacitet in je neodgovoren starš. Sodišče prve stopnje je v nasprotju z določbo 411. člena ZPP izdalo začasno odredbo, ki ni bila nujna in sicer da se otrok takoj preseli k tožniku in prešola na OŠ G. Sodišče ni navedlo razlogov, zaradi katerih bi opustitev izdaje takšne odredbe predstavljala težko nadomestljivo škodo. Sodišče v sklepu ugotavlja, da bi bile otrokove koristi v večji meri ogrožene, če bi se prešolal sredi leta, sodišče pa ne pojasni razlogov, ki bi utemeljevali nujnost takojšnje selitve k očetu in prešolanje otroka zaradi ogroženosti. Nujno ukrepanje že tekom postopka, da bi se preprečil nastanek nepopravljive in nesorazmerno težko popravljive škode, tako ni izkazano. Toženka je pojasnila, da je za otroka v varstvu in vzgoji dobro poskrbljeno, sodišče pa ne ugotavlja nasprotnega. Z začasno odredbo je otrok iztrgan iz okolja, v katerega se je vživel. Sodišče pri izdaji začasne odredbe ni upoštevalo možnosti, da sodba ne bo prestala preizkusa v pritožbenem postopku in bo otrok podvržen vnovični selitvi. Sodišče ni upoštevalo, da je bil otrok ogrožen zaradi ravnanj oziroma opustitev tožnika, ko je dopustil, da je otrok brez nadzora z nečakom D. D. namestil prižgano petardo v steklenico, ki jo je razneslo, kar k sreči ni povzročilo poškodb, vozil pa se je tudi na prikolici traktorja, ki ga je vozil nečak D. D., ki ni imel vozniškega izpita. Po močnem blatnem hribu je tudi potiskal traktor, ki ga je vozil nečak D. D., s tem pa je bilo ogroženo življenje otroka. Otrok vstopa v drvarnico v G., kjer visijo ostre žage in kose, zaradi teh nevarnih predmetov je otrok ogrožen. Tožnik tudi dopušča sinu uporabo pirotehničnih sredstev. Po selitvi otroka k očetu se je pokazalo, da otrok v šoli, kljub deklaratorni zavzetosti tožnika za otrokovo šolanje, ne dosega boljših rezultatov, kot jih je dosegel na OŠ N. v N. Tožnik je otroku septembra najel inštruktorico za angleščino in matematiko, sam pa kljub nenehnemu poudarjanju tekom postopka, kako skrbi za otrokovo šolo, tega očitno ne počne ustrezno. Otrok se je na življenje v G. ponovno navadil v praktično enakem času, kot se je navadil na življenje v N. in tamkajšnji osnovni šoli.

3. Tožnik je odgovoril na pritožbi. Predlaga, da se pritožbi zavrneta in da se potrdita odločbi sodišča prve stopnje. Pritožbenih stroškov tožnik ne priglaša.

5. Sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev pravdnega postopka, na katere mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, upoštevaje določbo drugega odstavka 350. člena ZPP. Pravilno je uporabilo materialno pravo ter pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje. Sodba nima pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne bi mogla preizkusiti, razlogi v sodbi so jasni in med seboj niso v nasprotju, kot to zmotno zatrjuje pritožba. Sodišče se je v sodbi opredelilo do pravno relevantnih dejstev, čeprav sistematično in kronološko ni predstavilo razmerij med roditeljema in otrokom, je pa zadovoljiva dokazna ocena, ki temelji na metodološkem napotku iz 8. člena ZPP. Pojasnjeni so razlogi, zaradi katerih ni sledilo posameznim dokazom (npr. mnenju izvedenke) in razlogi na podlagi katerih je štelo posamezna dejstva kot dokazana, s tem, da je končna dokazna ocena o dodelitvi otroka v varstvo in vzgojo tožniku rezultat upoštevanja in dokazne ocene vsakega dokaza posebej in vseh dokazov kot celota.

6. Kompetenca pritožbenega sodišča, ko presoja utemeljenost pritožbenih navedb, s katerimi pritožba izpodbija sodbo (sklep) zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, je omejena le na nadzor pravilnosti dela sodišča, ne pa na vnovično neposredno preizkušanje dejanske podlage spora. Stranka, ki izpodbija sodbo zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja, tako neposredno ne izpodbija samih ugotovitev, marveč delavno metodo, ki jo je sodišče uporabilo pri izboru objektov in sredstev dokazovanja ter pri ugotavljanju resničnosti dejanskih trditev. Z drugimi besedami: predmet izpodbijanja in preverjanja pritožbenega postopka sta postopek in argumentacija dejanskih ugotovitev.(7)

7. Zmotna je pritožbena navedba, da je mnenje izvedenca le analitično, ker temelji le na testih in verjetnostnih ugotovitvah, brez upoštevanja konkretnih vsebin in ne daje konkretnih odgovorov glede na vsebino obravnavanega primera. Prav nasprotno, mnenje izvedenca je analitično in hkrati konkretno ter konsistentno, s tem, da je izvedenec tudi na zaslišanju konkretno in podrobno pojasnil razloge, zaradi katerih ugotavlja, da bo otrok imel več podpore v razvoju svoje osebnosti, če bo dodeljen tožniku. Pojasnil je razloge, zaradi katerih je pomembno, da otrok ostane v okolju tožnika, ker na ta način ohrani obstoječa razmerja, ki odločilno vplivajo na psihično stanje otroka. Izvedenec je pri mnenju uporabljal tudi izraze „lahko“ in „najverjetneje“, ko je opisoval posamezne lastnosti in sposobnosti pravdnih strank, posebej pri zagotavljanju osebnostnega razvoja otroka, vendar je glede relevantnih vprašanj dal jasne in prepričljive odgovore, kjer je upošteval tudi konkretna ravnanja pravdnih strank in otroka, na podlagi katerih je dal prednost tožniku pri dodelitvi otroka.

8. Glede kršitev dokaznega postopka na podlagi katerega je sodišče ugotovilo odločilna dejstva. Toženka zatrjuje, da je sodišče nepopolno ugotovilo dejansko stanje, ker ni opravilo neformalnega razgovora z otrokom, ki bi lahko potrdil izpovedbo izvedenke na naroku 22. 6. 2016, da ji je otrok izjavil, da želi živeti pri materi in imeti z očetom redne stike. Z otrokom so opravili razgovor CSD in izvedenca. Glede na težko psihično stanje otroka, ki ga ugotavljata izvedenca, bi bila odločitev sodišča, da se takšen pogovor znova opravi v nasprotju s koristmi otroka, ob tem, da izvedenca ugotavljata, da se otrok glede dodelitve ne želi opredeliti in da ohranja izrazito nevtralno vlogo.(8) Pritožba ne navaja novih dejstev,(9) ki bi kazali, da je otrok (sedaj) pripravljen izraziti voljo, komu naj bo dodeljen. Takšen očitek o opustitvi dokaza je zato neutemeljen, ker je glede na obrazloženo nepotreben in v nasprotju z otrokovimi koristmi.(10)

9. Toženka v pritožbi zatrjuje, da je izvedenka potrdila trditve toženke, da je otrok ob razgovoru izjavil, da želi živeti s toženko. Pri tem je treba upoštevati,(11) da je izvedenka v svojem zaslišanju na naroku 22. 6. 2016 posebej izpostavila; „to je to le ena vsebina in en pogled, torej otrokova želja v konkretnem pogovoru z nami v konkretni situaciji.“(12) Pri tem je treba upoštevati, da iz povzetka izjav, ki jih je takrat dal otrok izvedenki, izhaja, da se otrok ne želi izjasniti o dodelitvi, da pa želi ustreči pravdnima strankama. Takšna nevtralna vloga otroka izhaja tudi iz vseh nadaljnjih razgovorov, ki so jih opravili z otrokom CSD in izvedenca. Iz dodatnega poročila CSD z dne 29. 10. 2014 izhaja, da želi otrok ohraniti izrazito nevtralno vlogo med staršema, zato prepušča njima odločitev, komu bo dodeljen v varstvo in vzgojo.(13) Iz mnenja izvedenke izhaja, da se otrok ne želi izjasniti o tem, pri kateremu bi raje živel oziroma kje bi se šolal.(14) Izvedenka je na naroku 3. 7. 2015 pojasnila,(15) da je otrok izrazil žejo, da bi preživel polovico časa pri enem staršu in isto časa pri drugem, nikomur pa ni dal prednosti. Otrok je izvedenki v drugem razgovoru povedal, da ne želi več, da ga sprašujejo o dodelitvi, vztrajal pa je pri tem, kar je že večkrat povedal, da bi bil pri vsakemu polovico časa, enako pa izhaja tudi iz mnenja izvedenca. Iz dokaznega postopka tako izhaja, da je otrok imel (večkrat) možnost, da izrazi svoje mnenje glede dodelitve, ki pa jo ni izoblikoval na način, da bi bilo moč iz nje razbrati, da bi kateremu izmed roditeljev dal prednost pri dodelitvi. Iz razgovorov, ki so bili opravljeni z otrokom izhaja, da se glede dodelitve ne želi opredeliti.

10. Pritožba pritispisno navaja, da je otrok pri toženki v varstvu in vzgoji od svojega rojstva, čeprav (tudi) iz njene trditvene podlage izhaja, da se je toženka z otrokom preselila k tožniku v G. junija 2012, kjer sta pravdni stranki vse do izselitve toženke avgusta 2014 skupaj skrbeli za varstvo in vzgojo otroka. V postopku zavarovanja Z 312/14 je bil otrok začasno dodeljen tožniku, s sklepom sodišča prve stopnje z dne 20. 7. 2015 pa je bil otrok začasno od 25. 8. 2015 dodeljen toženki in je začasno prebival v N., kjer je tudi obiskoval OŠ N. Nobenega dvoma ni, da je pomembno dejstvo, da je bil otrok do junija 2012 v varstvu in vzgoji pri toženki, zato je otrok na toženko navezan, vendar je hkrati treba upoštevati, da je imel tožnik z otrokom v tem obdobju pogoste stike in da je v času od junija 2012 do preselitve toženke in nato otroka v N. skrbel skupaj s toženko oziroma sam za otrokovo varstvo in vzgojo. Izvedenca ugotavljata, da je otrok navezan na (oba) starša, kar pomeni, da varstvo in vzgoja, ki je bila v domeni tožnice vrsto let, zaradi opisanih spremenjenih okoliščin, ne predstavlja več kontinuitete varstva in vzgoje in da je treba dati prednost okolju, v katerega se je otrok vživel v času skupnega bivanja pravdnih strank, ko je živel v G. Poleg že navedenega načela kontinuitete varstva in vzgoje, je treba pri odločanju o dodelitvi otroka upoštevati še načelo pospešenega otrokovega razvoja in na teh (dveh) predpostavkah oceniti izraženo mnenje otroka, ker je le na ta način mogoče prepoznati in zagotoviti varstvo otrokovih koristi pri dodelitvi otroka enemu izmed roditeljev. Zato otrokovo mnenje ni edini kriterij, ker je lahko v nasprotju z objektivnimi dejavniki, ki zasledujejo otrokove koristi, zato ga v takšnem primeru ni moč upoštevati.(16) Na teh predpostavkah sodišče odloči o varstvu in vzgoji otroka, ko starša ne živita ali ne bosta več živela skupaj (105. člen Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih).(17) Temeljna naloga staršev je, da morajo svojim otrokom omogočiti pogoje za zdravo rast, skladen osebnostni razvoj in usposobitev za samostojno življenje (102. člen ZZZZDR). To pa pomeni, da morajo poleg preživljanja otrok skrbeti za njihovo življenje in zdravje in jih vzgajati ter po svojih močeh skrbeti za šolanje in strokovno izobrazbo otrok glede na njihove sposobnosti, nagnjenja in želje (103. člen ZZZDR).

11. Pri tako zapletenih ekspertizah, ki odločilno vplivajo na dokazno oceno o odločilnih dejstvih, na katerih se gradi končna odločitev o dodelitvi otroka se dopušča postavitev novega izvedenca, torej ne le v primerih, če so v izvedenskem mnenju pomanjkljivosti ali če nastane utemeljen dvom o pravilnosti podanega mnenja, te pomanjkljivosti ali dvom pa se ne dajo odpraviti z novim zaslišanjem, kot to določa tretji odstavek 254. člena ZPP. Glede na sodno prakso se takšno drugo mnenje ne bo ravnalo po 254. členu ZPP (ponovitev dokazovanja zaradi nejasnosti, pomanjkljivosti ali protislovnosti ekspertize), pač pa po prvem odstavku 245. člena ZPP. Gre za primere, ko izvedensko mnenje ni pomanjkljivo, pač pa po presoji sodišča nima takšne dokazne vrednosti, da bi ga lahko sprejelo.(18) Vendar v obravnavani zadevi ne gre za takšen primer. Sodišče prve stopnje pravilno ugotavlja, da je bila izkazana potreba po izdelavi izvedenskega mnenja že iz razloga, ker so bila v mnenjih izvedenke protislovja in nedorečenosti, predvsem pa izvedenka ni prepričljivo pojasnila razlogov, zaradi katerih je mnenja večkrat spreminjala. Pritožba ima prav, da je izvedenka utemeljevala prvotno mnenje na okoliščini, da naj otrok ostane v okolju, kjer je do sedaj živel, opozorila je, da je otrok velika žrtev svojih staršev, da je treba takšno situacijo prekiniti, ker otrok potrebuje mirno okolje, zato je predlagala, da otrok ostane v G., kjer je do sedaj živel. Izvedenka je le kot dodatni razlog, da otrok ostane v obstoječem okolju, še navajala, da je še veliko dodatnih in ne povsem urejenih pogojev (bivalnih, finančnih, osebnih), da bi bili izpolnjeni pogoji za selitev otroka v N.(19) Izvedenka pa je na naroku 3. 7. 2015 pojasnila, da je „zelo težko narediti zaključek, kateri starš bi bil primernejši za varstvo in vzgojo. Da je otrok bolj naklonjen, da bi bil z materjo.“(20) V nadaljevanju hipotetično pojasnjuje, da se je v mnenju zavzemala, da bi se toženka preselila v bližino G., da bi otrok lahko ostal v OŠ G.,(21) zatem pa bi prišlo do selitve v N., če bi bili izpolnjeni bivalni in finančni pogoji, kar pa je v nasprotju z mnenjem, v katerem je izvedenka, kar je bilo že navedeno, predlagala, da otrok ostane v dosedanjem okolju, le kot dodatni razlogi pa so bili navedeni bivalni in finančni pogoji. V nadaljevanju izvedenka nasprotno pojasnjuje,(22) da v mnenju ni dala prednosti tožniku, hkrati pa ocenjuje: “da je za otroka bolje, da ostane v okolju, ki ga do sedaj pozna, torej v okolju G.“ V nadaljevanju pa znova nasprotje, ko izvedenka predlaga, da naj bi otrok ostal v okolju G. „dokler se ne uredijo razmere, vse dokler se ne bo vedelo, kje bo živel, v katero šolo bo hodil in tako naprej. Zato je pomembno, da mati sporoči naslov, kamor se je preselila.“ Za izvedenko je bilo v mnenju odločilna okoliščina, da se ohranijo obstoječa razmerja, kar sicer tudi zatrjuje na naroku, hkrati pa na naroku daje prednost selitvi otroka v N., na podlagi ugotovitve, da je otrok bolj naklonjen temu, da bi bil s toženko, ker mu nudi ljubezen in naklonjenost, toženec pa ga uči praktičnih stvari. Iz mnenja izvedenke še izhaja, da ji je otrok povedal, da „Mama čaka na stanovanje v N. Ko ga bo dobila se bosta selila“, vendar je otrok izvedenki tudi povedal, da „oče skrbi zanj in da sta navajena biti skupaj, in bi drug drugega zelo pogrešala ..., da se je težko navadil na novo šolo, sošolce in učitelje ...“ Sodišče prve stopnje je v obrazložitvi sodbe navedlo še druge okoliščine, ki potrjujejo nasprotja v mnenjih izvedenke, na katere so pritožbeno sodišče v izogib ponavljanju sklicuje.(23)

12. Otrok se je v svojem življenju nekajkrat selil, skupaj s toženko, ko je toženka izvajala varstvo in vzgojo otroka, tožnik pa je imel z otrokom obsežne stike. Zmotne so ugotovitve CSD in OŠ v poročilih in izvedenke, da menjave šolskega okolja in bivališča na otroka niso negativno vplivale. Že povzetek pogovora z otrokom, ki ga je opravila izvedenka, potrjuje, da otrok disimulira, s tem, ko zatrjuje, da ga selitve niso obremenjevale, hkrati pa je izvedenki opisal težave, ki jih je imel s prilagajanjem na novo šolsko okolje v OŠ G.(24) Izvedenec v mnenju(25) podrobno pojasnjuje katere negativne posledice so prisotne pri otroku zaradi številnih selitev,(26) ki mu povzročajo breme in stisko, ker mu primanjkuje pristnih, konstantnih in bližnjih vrstniških povezav, ki so ključnega pomena v prihajajočem obdobju adolescence. Otrok vzpostavlja zaradi selitev le površinske medosebnostne odnose, kar otroku povzroča stres, ki ga sicer skuša zanikati. Izvedenec ugotavlja, da je samopoškodovanje otroka posledica izražanja stiske in travm ter občutne diasociativnosti. Izvedenec zato ugotavlja, da je bila selitev otroka v N. ter menjava šolskega in socialnega okolja, zanj neugoden dejavnik.(27) Tudi nabor oseb, ki so v socialnem okolju v G., kažejo večjo povezanost z otrokom, v primerjavi z osebami v N., kjer si je otrok sicer ustvaril določeno socialno mrežo, vendar po mnenju izvedenca brez potrebnih pristnih povezav s sovrstniki. Pritožba tudi ne prepriča v nasprotno pritožbenega sodišča, ko zatrjuje in opisuje spore tožnika s sorodniki in njegovim prijateljem ter zatrjuje, da ima otrok v N. večjo možnost, da naveže pristne stike s sorodniki toženke in s svojimi sovrstniki. Iz teh ugotovitev torej izhaja, da ima tožnik večjo možnost, da otroku ohrani obstoječa razmerja.

13. Glede načela pospeševanja otrokovega razvoja. Izvedenka ugotavlja, da otrok ne želi izgubiti ali nadomestiti toženke, ker mu predstavlja čustveno stabilno osebo in oporo. Po mnenju izvedenke otroka tožnikov odnos čustveno obremenjuje, ker si otrok prizadeva svojo lastno energijo izboljšati s pomočjo očetove, istočasno pa s tem slabi svojo lastno avtonomnost in produktivnost.(28) Izvedenka še ugotavlja, da tožnikov način vzgoje temelji na sistematični pripravi na pouk in izpolnjevanju zahtev, ki vodijo k ciljem usposobiti otroka za samostojno življenje in delo ter koristnosti in smotrnosti uporabe prostega časa, vzgoja toženke pa temelji na predpostavki, da se otrok lažje uči in dela takrat, ko je dobro razpoložen, spočit, brez skrbi in zdrav. Toženka nudi otroku ljubezen in naklonjenost, tožnik pa otroka uči praktičnih stvari v življenju, oboje pa je potrebno za otrokov osebnostni razvoj.(29) Izvedenka še ocenjuje, da so pred otrokom zahtevna šolska leta, ki zahtevajo veliko šolskega dela, poleg tega pa je otrok na pragu pubertete, v kateri se bo začel spraševati o svoji spolni identiteti, tukaj pa situacija, glede na konkretne okoliščine primera, zanj ne bo lahka. Izvedenka ugotavlja, da je težko narediti zaključek, kateri roditelj je primernejši za varstvo in vzgojo, kasneje pa, ko se je toženka preselila v N. in je uredila bivalne razmere, pa je izvedenka mnenje spremenila in pojasnila, da je toženka primernejša za varstvo in vzgojo otroka. Izvedenka je še pojasnila, da v času, ko je bil otroka začasno dodeljen toženki, se (zato) njegov učni uspeh ni poslabšal. Izvedenka ugotavlja, da je otrok tako resigniran, pasivno vdan, potrt, depresiven, da ne želi in ne zmore nobene dodatne spremembe. Izvedenka je na zaslišanju 29. 1. 2016(30) pojasnila, da tudi, če bi otrok živel pri očetu, se ne bi mogel iz povprečnega učenca spremeniti v nadpovprečnega. Izvedenka je navedla, da je otrok želel biti z materjo in je vedel, da bo zato moral zamenjati šolo. Izvedenec na podlagi testov in razgovora s pravdnima strankama in otrokom ugotavlja, da tožnik lahko deluje bolj mirno in stabilno kot večina ljudi, ker ima močno kontrolo nad lastnim čustvovanjem in v svojem vedenju ni nagnjen k impulzivnim in burnim ter spontanim odzivom. Njegov manjši interes za druge ljudi lahko zmanjša njegov starševsko učinkovitost. Pri tožnici izvedenec ugotavlja, da je prisoten izogibajoči se slog, za katerega je značilno, da se ne sooča z izzivi. Tako lahko spregleda manj očitne značilnosti medsebojnih interakcij in pride do zaključkov brez veliko predhodnega premisleka. Lahko postavlja odločitve z malo emocionalne investicije, zato bolje deluje v okoljih, kjer so pravila jasno postavljena. Kaže manjšo nagnjenost k procesiranju čustev, v primerjavi z ostalimi ljudmi, kar se kaže v težavah v medosebnih odnosih, njena kontrola nad lastim čustvovanjem je slabša, zato je nagnjena k doživljanju in izražanju čustev na dramatičen in intenziven način. Izvedenec ugotavlja, da ima oče boljše starševske kapacitete, kar utemeljuje z njegovo boljšo kontrolo nad lastnim čustvovanjem, pri čemer je zelo dobro sposoben odložiti svojo trenutno zadovoljitev in se usmeriti na potrebe otroka. Ni impulziven, njegovo funkcioniranje je zrelo, odraslo in večinoma stabilno. Pri očetu niso prisotne sumljičave misli in občutki, da mu je svet pripravljen namerno škodovati, odsotnost takšnih občutkov pa predstavlja ugoden predikator z vidika starševstva, saj obstaja velika verjetnost, da otrok prevzame takšne občutke s strani starša. Tožnik kaže boljšo zmožnost fleksibilnosti, prilagajanja in bolje procesira čustva, kar je velikega pomena z vidika vzgoje in skrbi za otroka.(31) Prav te lastnosti pa so po mnenju (tudi pritožbenega) sodišča odločilne tudi glede na trenutno psihično stanje otroka, ki je na podlagi ugotovitev (obeh) izvedencev prežeto s stresom. Izvedenec pojasnjuje, da otrok skuša svoje doživljanje negirati tako pred okolico kot pred samim sabo, predvsem pa želi zaščititi starša na način, da ne bi zaradi njega utrpela škode. Izvedenec ugotavlja, da ni znakov, ki bi kazali, da bi bil otrok na katerega od staršev bolj ali manj navezan, se pa trudi, da bi deloval pravično in enakovredno do obeh staršev. Pomembna je ugotovitev izvedenca, da se pri toženki kažejo znaki, da odgovornost prelaga na otroka, dopušča mu več svobode, v vzgoji uporablja humor, kar ob slabše strukturirani situaciji, pri dečku najverjetneje povzroča zmedo. Toženka postavlja zahteve, a izvedbo prepušča otroku, kar je pogosto za otroka prezahtevna naloga. Tudi izvedenka ugotavlja, da način vzgoje tožnice temelji na predpostavki, da se otrok lažje uči in dela takrat, ko je dobro razpoložen, spočit in brez skrbi in zdrav.(32) Izvedenec vloge matere pri vzgoji sicer ne ocenjuje kot pretirano permisivne, njena vzgoja pa sodi v okvir manj konsistentne in konfuzne vzgoje. Pri očetu izvedenec ne ugotavlja prestrogega pristopa niti pretirano permisivnega. Tožnik po mnenju izvedenca prepoznava otrokove visoke intelektualne potenciale, ki jih poskuša aktivirati, pri tem pa izhaja iz lastnih izkušenj in zato lahko v svojem pristopu deluje bolj sistematično in zahtevno, pri čemer izvedenec dopušča možnost, da pri tem izraža tudi lastno nezadovoljstvo. V kontaktu z otrokom je skrben, ljubeč, kar pa ne sodi v pretirano permisivnost vzgoje.(33) Izvedenec je na zaslišanju 12. 6. 2016 pojasnil, da manjši interes tožnika za druge ljudi lahko zmanjša njegovo starševsko učinkovitost in sicer da potrebuje malo več časa zase in zato je v tem obdobju manj pozoren na otrokove potrebe. Pri funkcioniranju toženke je prisoten izogibajoči se slog, kar je izvedenec pojasnil s tem, da to pomeni, da bo lahko toženka postopala na ta način tudi takrat, ko bo imel otrok težave. Njene odločitve so po mnenju izvedenca z malo emocionalne investicije in bolj na hitro, kar se tiče odločanja, čeprav čustva v procesu odločanja igrajo zelo pomembno vlogo. Osebnostna lastnost toženke je nagnjenost k procesiranju čustev, kar pomeni, da je pri takšnih osebah čustvovanje plitvo, hitro prehodno in da so čustva zelo intenzivno izražena, kar pomeni vedenje, ki je lahko dramatizirano, burno in impulzivno. Izvedenec zato ugotavlja, da pri toženki z vidika starševskih kapacitet obstaja tveganje, da se lahko v skrbi za otroka izogiba interakcijam z njim, ki zahtevajo več emocionalne vključenosti in se zato manj vključuje v otrokove aktivnosti, s tem, da je vprašanje otrokovega učnega uspeha iskati v pomanjkanju delavnih navad in predvsem v strategiji učenja, te delovne navade pa bi lahko zagotovil otroku tožnik, ki deluje bolj konstantno, bolj strateško, bolj usmerjeno in z več discipline. Izvedenec je tudi pojasnil, da je bila toženka primarni objekt otroku in je to tudi najbolj pogosto in običajno, ker pa tekom razvoja ne poznamo samo primarne navezave, ampak tudi koncept separacije, to pa je klasična vloga očeta, da otroka, ki je star dvanajst let, potegne v separacijo in ga uči veščin za samostojnost, individualizacijo in osebnostno rast. Izvedenec je pojasnil, da okoliščina, da mati, ne bi bila več prisotna v vsakdanjem življenju otroka, za otroka ne bi bila tako velika sprememba, saj je na očeta navezan in obratno.(34) Iz teh razlogov tudi ni odločilno, da se v času bivanja v N. šolski uspeh otroka ni poslabšal, da pa ima otrok sedaj težave pri matematiki in angleščini oziroma šolski uspeh ni nič boljši, ko skrbi za varstvo in vzgojo otroka tožnik. Izvedenec je tudi pojasnil, da ni odločilna okoliščina, da tožnik otroka še ni seznanil glede svoje spolne usmerjenosti, kot je to storila toženka. Tožnikove prednosti, da otroku zagotavlja boljše možnosti vsestranskega osebnostnega razvoja (ne le na področju izpolnjevanja šolskih obveznosti) so s tem izkazane in jih ni mogoče zagotoviti le v okviru stikov, kot to nerealno predlaga toženka v pritožbi.

14. Tožnik se je intenzivno vključil v prostočasne aktivnosti otroka, kar potrjujeta izvedenski mnenji in povzetki izjav otroka. Iz teh razlogov niso relevantni posamezni dogodki, ki jih izpostavlja pritožba.(35) Enako tudi ne zatrjevana neskrbnost tožnika pri varstvu otroka v zvezi z dogodki, ki so povezanimi z vožnjami s traktorjem in pirotehničnimi sredstvi, posebej glede na opisane osebnostne lastnosti tožnika, ki kažejo zgolj na trenutno opustitev potrebnega varstva in vzgoje otroka, ne pa kot ustaljeni način tožnikovega varstva in vzgoje otroka. Tudi pritožbena navedba, da tožnik sili otroka, da obiskuje glasbeno šolo, čeprav se otrok želi ukvarjati s športom, ne predstavlja tiste okoliščine, ki bi lahko vplivala na spremembo odločitve o dodelitvi otroka tožniku, saj tudi izvedenca tega problema posebej ne izpostavljata kot odločilne okoliščine.(36) Izvedenca ugotavljata, da ima tožnik lahko frustracije, če otrok ne sledi njegovim navodilom. V tem delu je prepričljivejše mnenje izvedenca, ki je kljub navedenim osebnostnim slabostim tožnika, ocenil, da ima tožnik boljše starševske kapacitete.(37) Glasbena šola lahko ugodno vpliva na otrokov osebnostni razvoj, tudi če ostane le kot prostočasna aktivnost, pa vendar mora vsak roditelj oceniti, ali je takšna aktivnost otroku še v korist, če tej aktivnosti otrok nasprotuje in še posebej, če navaja razumne razloge, med katere lahko sodi tudi želja po športnem udejstvovanju. Vse te izvenšolske aktivnosti morajo imeti razumno mejo, ki jo največkrat določajo šolske obveznosti. Iz teh razlogov sodišče prve stopnje(38) pravilno ugotavlja, da lahko tožnik nudi večjo podporo pri izgradnji otrokove osebnosti.

15. Iz teh razlogov je sodišče prve stopnje otroka utemeljeno dodelilo v varstvo in vzgojo tožniku, hkrati pa določilo stalno prebivališče otroka na naslovu tožnika in da obiskuje OŠ v G.

16. Sodna praksa je enotna, da sodišče med postopkom v zakonskih sporih in sporih iz razmerij med starši in otroki na podlagi 411. člena ZPP izda na predlog stranke ali po uradni dolžnosti začasno odredbo o varstvu in preživljanju skupnih otrok, ko obstaja nevarnost, da bo otroku nastanka nenadomestljiva škoda ali pa, da se prepreči nasilje. S časovne oddaljenosti je seveda lažje presojati (ne)utemeljenost izdaje začasnih odredb, s katerimi je bil otrok dodeljen tožniku in nato toženki ter z novo začasno odredbo znova tožniku, zato sodna praksa le izjemoma dopušča izdajo začasnih odredb v takšnih primerih, ko je izkazano s stopnjo verjetnosti, da otroku nastaja ali grozi nenadomestljiva škoda. Treba je upoštevati, da so pritiski, ki jih je doživljal otrok, zaradi sporov med roditeljema glede dodelitve, kot jih enako opisujeta izvedenca, povzročali pri njem izjemno hudo duševno stisko,(39) zato je izvedenka na naroku 3. 7. 2015(40) opozorila, da je treba takšne razmere prekiniti. Iz povzetka razgovora izvedenke z otrokom izhaja,(41) da ji je otrok povedal, da se je zelo težko navadil na novo šolo v G., sošolce, učitelje, da pa je „zdaj vse v redu“. Izvedenka v mnenju ugotavlja,(42) da bi bila selitev otroka v novo okolje (iz G. v N.) zanj stresna in da bi bilo v večjo korist, da otrok ostane v starih, urejenih sredinah in odnosih, kot da bi se selil z materjo v novo okolje, čeprav hkrati ugotavlja, da otrok selitev skupaj z materjo sprejema kot realno stvarnost. Kot je bilo že pojasnjeno, je izvedenka na naroku 3. 7. 2015 spremenila svoje mnenje, saj je zatrjevala, da bi bila selitev v N. k materi otroku v korist, hkrati pa je zatrjevala, da bi bilo za otroka bolje, da bi ostal v okolju (v G.), ki ga pozna.(43) Sodišče prve stopnje je v takšnih okoliščinah dne 20. 6. 2015 izdalo začasno odredbo po uradni dolžnosti in otroka začasno do pravnomočnosti te pravdne zadeve dodelilo materi. Ko pa je sodišče prve stopnje prejelo mnenje izvedenca, ki je prepričljivo pojasnil prednosti tožnika v zagotavljanju otrokovega osebnega razvoja, mnenja izvedenke pa so se pokazala (tudi po njenem dodatnem zaslišanju) kot nekonsistentna in ker je bila spregledana kontinuiteta otrokovega razvoja v G., ki jo izpostavlja tudi izvedenka, je utemeljeno menilo, da lahko otroku nastane nenadomestljiva škoda in je zato ugodilo ugovoru tožnika zoper izdano začasno odredbo z dne 20. 6. 2015 in skupaj s sodbo izdalo začasno odredbo, s katero je do pravnomočnosti zadeve otroka dodelilo v varstvo in vzgojo tožniku, ob tem, da je na podlagi izvedenega dokaznega postopka ugodilo tožbenemu zahtevku tožnika in mu otroka dodelilo v varstvo in vzgojo in hkrati odločilo, da se otok šola na OŠ G.(44)

17. Pritožbeni razlogi niso utemeljeni, zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo in sklep ter sklep sodišča prve stopnje (353. člen v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP in 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju).

18. Toženka s pritožbama ni uspela, zato mora sama kriti svoje stroške pritožbenega postopka.

Op. št. (1): Podrobneje glej sklep na strani 232 sodnega spisa.

Op. št. (2): Točko 8 izreka sodbe izpodbija pritožba v delu, v katerem je sodišče zavrnilo zahtevke iz nasprotne tožbe.

Op. št. (6): Podrobneje glej stran 527 sodnega spisa oz. str. 7-8 pritožbe.

Op. št. (7): Glej Jan Zobec: Pravdni postopek, Zakon s komentarjem, 1. knjiga, stran 93.

Op. št. (8): Glej npr. mnenje izvedenke z dne 16. 2. 2015 str. 9 oz. str. 118 sodnega spisa in str. 12 oz. stran 121 sodnega spisa ter izpoved izvedenke na naroku 3. 7. 2015 stran 218 sodnega spisa ter dodatno poročilo CSD z dne 29. 10. 2014 str. 55a sodnega spisa.

Op. št. (9): Ki jih je pritožbeno sodišče na podlagi 414. člena dolžno upoštevati ne glede na določbo 286. člena ZPP in 337. člena ZPP.

Op. št. (10): Gre za podobno postopanje toženke, kot ga v pritožbi utemeljeno očita tožniku, ko ni sledil interesom otroka in v času, ko je otrok živel pri tožnici v N., ni plačeval preživnine, hkrati pa je ob stikih med tednom otroka zjutraj vozil v šolo iz G. v N.

Op. št. (11): Glej zastavljeno vprašanje toženke (osebno) z opisom dogodka na naroku 22. 6. 2016 (str. 479 sodnega spisa).

Op. št. (12): Glej str. 479 sodnega spisa.

Op. št. (13): Glej str. 55a sodnega spisa.

Op. št. (14): Glej izvedensko mnenje str. 9 oz. str. 118 sodnega spisa.

Op. št. (15): Glej str. 218 sodnega spisa.

Op. št. (16): Primerjaj s sodbo VSRS II Ips 828/2007.

Op. št. (18): Primerjaj s sodbo VS RS II Ips 176/2011.

Op. št. (19): Glej mnenje z dne 16. 2. 2015 str. 13 oz. str. 122 sodnega spisa.

Op. št. (20): Glej str. 218 in 364 sodnega spisa.

Op. št. (21): Glej str. 218 sodnega spisa.

Op. št. (22): Glej str. 220 sodnega spisa.

Op. št. (23): Tudi iz pripravljalne vloge in predloga toženke za izločitev izvedenke z dne 12.2. 2005 (str. 106a - 106d) izhaja, da toženka zahteva izločitev izvedenke zaradi nestrokovnosti in pristranskosti, ker je svoje poglede glede dodelitve otroka spreminjala,

Op. št. (24): Glej mnenje str. 6 oz. str. 115 sodnega spisa.

Op. št. (25): Str. 22 oz. str. 430 sodnega spisa.

Op. št. (26): Ki glede na preteklost in poklicno izobrazbo toženke, ki je inženir gradbeništva, niso izključene tudi v prihodnosti, če bi bil otrok v varstvu in vzgoji pri toženki. Pri tožniku je ta možnost majhna, glede na pretekla ravnanja in ustaljena socialna omrežja.

Op. št. (27): Glej tudi izpoved izvedenca na naroku 22. 6. 2016 str. 475 - 467. Glej tudi mnenje izvedenke na naroku 22. 1. 2016, kjer pojasnjuje, da ima otrok nostalgijo po stari šoli (OŠ G. - op. pritožbenega sodišča).

Op. št. (28): Glej izvedensko mnenje z dne 16. 2. 2005 str. 10 oz. 119 sodnega spisa.

Op. št. (29): Glej str. 120 sodnega spisa.

Op. št. (30): Glej str. 364 sodnega spisa.

Op. št. (31): Glej izvedensko mnenje str. 21 oz. str. 429 sodnega spisa.

Op. št. (32): Glej izvedensko mnenje str. 11 oz. str. 120 sodnega spisa.

Op. št. (33): S tem so ovržene trditve tožnice, da je vloga tožnika pri vzgoji preveč permisivna, ko npr. pospravlja za otrokom, ko se uči z otrokom in mu ne pusti, da bi sam opravljal šolske obveznosti.

Op. št. (34): Enako ugotavlja tudi izvedenka v mnenju z dne 16. 2. 2015 str. 13 oz. 122 sodnega spisa.

Op. št. (35): Npr. na košarkaški tekmi in udeležba na košarkaškem turnirju.

Op. št. (36): Glej npr. mnenje izvedenke na naroku 3. 7. 2015 str. 219 sodnega spisa.

Op. št. (37): V tem tudi nasprotje z mnenjem izvedenke (glej izvedensko mnenje z dne 16. 2. 2015 str. 10 oz. str. 119 sodnega spisa), ki ga primerjaj z že navedenimi razlogi iz odločb sodišča prve in druge stopnje in z mnenjem izvedenca na str. 20-22 oz. str. 428 - 430 sodnega spisa.

Op. št. (38): Podrobneje glej 14. in 15. tč. obrazložitve sodbe sodišča prve stopnje.

Op. št. (39): Npr. izvedenka v mnenju z dne 16. 2. 2015 pojasnjuje, da sta pravdni stranki potisnila otroka v zelo hudo čustveno ambivalenco str. 12 oz. str. 121 sodnega spisa.

(41) Glej izvedensko mnenje z dne 16. 2. 2015 str. 6 oz. str. 115 sodnega spisa.

Op. št. (42): Glej str. 12 oz. str. 121 sodnega spisa.

Op. št. (43): Glej str. 218 - 220 sodnega spisa.

Op. št. (44): Iz enakih razlogov je bil posledično zavrnjen ugovor toženke zoper izdano začasno odredbo.

ZZZDR člen 102, 103, 104, 105. ZPP člen 245, 245/1, 254, 254/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.