VSL Sklep I Cp 926/2018
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-11-07

mag. Matej Čujovič (preds.), Barbara Krpač Ulaga (poroč.), Katarina Marolt Kuret

prekinitev zapuščinskega postopka - napotitev dediča na pravdo - izločitev iz zapuščine - manj verjetna pravica dediča - vračunanje daril v dedni delež - izročilna pogodba - odplačna pogodba - odpoved dedovanju - dedna pravica - kasneje najdeno premoženje - denacionalizirano premoženje - oporočno dedovanje - oporočno razpolaganje - oporočno razpolaganje z denacionaliziranim premoženjem - oporočno dedovanje denacionaliziranega premoženja

Med dediči je prišlo do spora o tem, ali kakšno premoženje spada v zapuščino. V skladu z določbo 212. člena ZD je v primeru tovrstnega spora napotitev dedičev na pravdo obligatorna, ne glede na to, ali gre za spor o dejstvih ali za spor o uporabi prava.

Med dediči gre za spor o vsebini pogodbe, kar je glede na trditve udeležencev v zapuščinskem postopku najprej dejansko, šele nato pravno vprašanje. V takšnih primerih je napotitev na pravdo za zapuščinsko sodišče obligatorna, saj sme le pravdno sodišče ugotavljati pravo pogodbeno voljo pogodbenikov izročilne pogodbe.

Zakonsko domnevo, da gre pri izročilni pogodbi, pri kateri preostali dediči niso sodelovali, v celoti ali delno za darilo, mora izpodbiti dedič J. D., saj preostale dediče, kljub izročilni pogodbi, ki kaže vsaj na delno odplačno pogodbo, ščiti zakonska domneva.

Večinska sodna praksa zastopa stališče, kot ga je zavzelo sodišče prve stopnje: da je dedičem denacionalizacijskega upravičenca, ki so umrli pred izdajo odločbe o denacionalizaciji, treba dopustiti oporočna razpolaganja tudi za v denacionalizaciji vrnjeno premoženje, če je to mogoče ugotoviti z razlago oporoke.

I. Pritožbi dedičev M. D. in S. D. se delno ugodi in se izpodbijani sklep v IV. točki izreka spremeni tako, da se dediča J. D., proti sodedičem M. D., S. D., K. D., in S. K., napoti na pravdo z zahtevkom, da se dedičem po pokojnem L. D. v dedni delež ne všteje izročnina v višini 2.450.000 din.

II. V preostalem delu se pritožba dedičev M. D. in S. D., pritožba J. D. pa v celoti zavrneta in se izpodbijani sklep v nespremenjenem delu potrdi.

III. Dediči J. D., M. D. in S. D. sami nosijo svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom prekinilo zapuščinski postopek (I. točka izreka), dediča J. D. je napotilo na pravdo proti ostalim sodedičem z zahtevkom, da se iz zapuščine izločijo nepremičnine tj. parcele v k. o. X (II. točka izreka), dediča M. D. in S. D. je napotilo na pravdo proti ostalim sodedičem z zahtevkoma, da se je L. D. v izročilni pogodbi odpovedal dedovanju po zapustniku in da se dedičem po pokojnem L. D. v dedni delež kot darilo všteje izročnina v višini 2.450.000 din (III. in IV. točka izreka), dedičem napotenim na pravdo je naložilo, da so tožbo dolžni vložiti v roku 30 dni po pravnomočnosti sklepa (V. točka izreka) ter jih opozorilo, da bo sodišče nadaljevalo s postopkom, ne da bi upoštevalo njihove navedbe, če tožbe v navedenem roku ne bodo vložiti (VI. točka izreka).

2. Dediča S. D. in M. D. sklep izpodbijata v III. in IV. točki izreka. Navajata, da je nepravilen in nezakonit. Najprej opozarjata, da je sodišče za njunega pravnega prednika napačno uporabilo ime L. D., saj je bilo njegovo uradno ime K. D. ml., ter da že iz tega razloga sklep ni pravilen. Navajata, da je iz dogovora v izročilni pogodbi razvidno, da se pokojnemu K. D. ml. v dedni delež všteva izročnina v višini 2.450.000 din, zato je manj verjetna pravica nasprotnega dediča J. D., da ne gre za darilo in bi moralo sodišče njega s takšnim zahtevkom napotiti na pravdo. Nadalje navajata, da je iz izročilne pogodbe razvidno tudi, da je bil K. D. ml. že dedno odpravljen in se je s tem odrekel nadaljnjemu dedovanju po zapustniku. Do dodatnega dedovanja v zvezi z novo najdenim premoženjem njegovi dediči niso več upravičeni, zato bi morali biti na pravdo napoteni dediči po pokojnem K. D. ml. in ne dediča S. D. in M. D. Predlagata spremembo sklepa v izpodbijanem delu, podredno vrnitev zadeve prvostopnemu sodišču v novo sojenje, vse s stroškovno posledico in priglašata pritožbene stroške.

3. J. D. sklep izpodbija v celoti ter navaja, da je sodišče kot dediča po pokojnem zapustniku K. D. st. nepravilno in neutemeljeno štelo S. D., saj oporočni dediči vstopne pravice za dedovanje premoženja, ki je bilo vrnjeno v denacionalizacijskem postopku, nimajo. Sodišče ni pravilno upoštevalo sodne prakse in ni pravilno štelo, da denacionalizirano premoženje kot zapuščina na sina zapustnika F. D. nikoli ni prešlo, saj je umrl pred pravnomočnostjo denacionalizacijskih odločb, zato z njim ni mogel oporočno razpolagati v korist dediča S. D. Po F. D. bi novo najdeno premoženje morali po vstopni pravici dedovati njegovi zakoniti dediči. Nadalje navaja, da sodišče ni upoštevalo bistvene okoliščine, da sta dediča M. D. in F. D. uveljavljala nujni delež po pokojnem K. D. st., kar izkazuje sklep Rup 86/67-8 z dne 23. 6. 1997. Zato ne drži navedba sodišča, da se po pokojnem K. D. st. zapuščinska obravnava ni opravila, nasprotno, s tem sklepom je bila dediščina razdeljena. V zvezi z napotitvijo v II. točki izreka sklepa dedič J. D. navaja, da gre za spor o uporabi prava, katerega bi moralo prvostopno sodišče na podlagi izročilne pogodbe in sklepa št. 14/64 z dne 9. 1. 1964 razrešiti samo, in pritožnik v zvezi s tem vprašanjem ne bi smel biti napoten na pravdo. V zvezi z napotitvijo v III. in IV. točki izreka sklepa navaja, da gre prav tako za spor o uporabi prava in ne za spor o dejstvih in bi moralo zapuščinsko sodišče izročilno pogodbo razlagati samo, ne pa da je dediča M. D. in S. D. napotilo na pravdo. Predlaga, da sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep v celoti razveljavi in zadevo vrne prvostopnemu sodišču v novo sojenje ter priglaša pritožbene stroške.

4. V odgovorih na pritožbo dediči prerekajo pritožbene navedbe in predlagajo, da sodišče pritožbama ne ugodi. Dediča M. D. in S. D. v svojem odgovoru na pritožbo soglašata z dedičem J. D., da gre v obravnavani zadevi za pravna vprašanja vezana na naravo, veljavnost in razlago sporne izročilne pogodbe, in bi o tem moralo odločiti zapuščinsko sodišče.

5. Pritožba dedičev M. D. in S. D. je delno utemeljena, pritožba dediča J. D. pa ni utemeljena.

6. Uvodoma pritožbeno sodišče pojasnjuje, da je, kot izhaja iz listine v sodnem spisu (smrtovnica v priloga A 131), dedinja Š. D. po izdaji izpodbijanega sklepa umrla. Iz smrtovnice izhaja, da so zakoniti dediči po njej K. D., S. K. in J. D., torej vsi, ki sodelujejo v tem postopku in so zajeti v izpodbijanem sklepu. Pritožbeno sodišče je zato v delu, kjer je izpodbijani sklep spremenilo (IV. točka izreka), pokojno dedinjo Š. D. izpustilo, v preostale odločitve izpodbijanega sklepa pa ni posegalo, saj bodo navedeno okoliščino morali dediči upoštevati v pravdnih postopkih, ki jih bodo sprožili, prav tako bo to okoliščino v nadaljevanju upoštevalo tudi zapuščinsko sodišče.

Glede pritožbenih navedb dedičev zoper II., III. in IV. točko izpodbijanega sklepa.

7. Sodišče je dediča J. D. napotilo na pravdo proti ostalim sodedičem z zahtevkom, da se iz zapuščine izločijo nepremičnine, k. o. X, (II. točka izreka). J. D. in ostali dediči po L. D. (Š. D., K. D. in S. K.), ki so J. D. odstopili svoje dedne deleže, zatrjujejo, da je njihov prednik te nepremičnine z izročilno pogodbo prejel od pokojnega K. D. st., zato ne spadajo v zapuščino. Nasprotna dediča M. D. in S. D. navajata, da so bile te nepremičnine odvzete zapustniku K. D. st., njemu so bile v denacionalizaciji vrnjene ter je bil pri njih vpisan kot lastnik v zemljiški knjigi. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom pravilno ugotovilo, da je med dediči prišlo do spora o tem, ali kakšno premoženje spada v zapuščino ter je pravilno uporabilo 212. člen Zakona o dedovanju (ZD). V skladu z navedeno določbo je v primeru tovrstnega spora napotitev dedičev na pravdo obligatorna, ne glede na to, ali gre za spor o dejstvih ali za spor o uporabi prava. Zato je pritožbena navedba dediča J. D., da bi moralo sodišče prve stopnje v zapuščinskem postopku za ugotovitev, kdo je lastnik nepremičnin, zgolj uporabiti pravo, neutemeljena. Pritožbena navedba dediča J. D., da bi morali biti, če bi bila napotitev na pravdo v zvezi s tem vprašanjem potrebna, na pravdo napoteni nasprotni udeleženci postopka, pa je pavšalna. Ne glede na to pritožbeno sodišče pojasnjuje, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da so bile nepremičnine, k. o. X, odvzete zapustniku K. D. st. in so bile njemu tudi vrnjene. Zato je pravilno ugotovilo za manj verjetno pravico dediča J. D., ki zatrjuje, da gre za njegovo lastnino. On bo v pravdi moral dokazati, da je na podlagi izročilne pogodbe in dodatka k njej iz leta 1963, postal lastnik spornih nepremičnin njegov pravni prednik L. D.

8. Dediča M. D. in S. D. izpodbijata sklep v III. točki izreka, s katerim sta bila napotena na pravdo z zahtevkom, da dokažeta, da se je L. D. v izročilni pogodbi odpovedal dedovanju po zapustniku, kar zatrjujeta v zapuščinskem postopku. Nasprotno ostali dediči zatrjujejo, da do odpovedi dedovanja v izročilni pogodbi ni prišlo. Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da je po 5. točki drugega odstavka 210. člena ZD med dediči prišlo do spora o dejstvih o tem, ali se je nekdo odpovedal dedovanju. Pravilno je tudi zavzelo stališče, da ne gre zgolj za spor o uporabi prava, ampak tudi za spor o dejstvih, torej, ali izročilna pogodba vsebuje dednoodpovedni sporazum. Med dediči gre za spor o vsebini pogodbe, kar je glede na trditve udeležencev v zapuščinskem postopku najprej dejansko, šele nato pravno vprašanje. V takšnih primerih je napotitev na pravdo za zapuščinsko sodišče obligatorna, saj sme le pravdno sodišče ugotavljati pravo pogodbeno voljo pogodbenikov izročilne pogodbe.

Sodišče se je opredelilo do vsebine pogodbe, a le v smeri, da je ugotovilo, pravica katerih dedičev je manj verjetna. Pravilno je obrazložilo, tudi ob upoštevanju 140. člena Zakona o dedovanju, veljavnega od 11. 7. 1955 do 31. 3. 1965,

torej v času sklenitve izročilne pogodbe, da v tej fazi zapuščinskega postopka ni mogoče ugotoviti, da izročilna pogodba vsebuje tudi dednoodpovedni sporazum. Zato je pravica dedičev M. D. in S. D. po pridobitvi kasneje najdenega premoženja premoženja, ki bo odpadlo na dediče L. D., manj verjetna in je sodišče pravilno njiju napotilo na pravdo, kjer bosta morala dokazati, da se je L. D. v izročilni pogodbi dedovanju po zapustniku odpovedal. Drugačna stališča dedičev v obeh pritožbah so ob povedanem neutemeljena.

9. Dediča M. D. in S. D. pa utemeljeno izpodbijata sklep v IV. točki izreka, s katerim sta napotena na pravdo z zahtevkom, da se dedičem po pokojnem L. D. v dedni delež kot darilo všteje izročnina v višini 2.450.000 din. V času sklenitve izročilne pogodbe veljavni Zakon o dedovanju je v 115. členu vseboval identično določbo kot je v sedaj veljavni zakonodaji

, in sicer, da je izročitev premoženja veljavna le tedaj, če se s tem strinjajo vsi otroci, posvojenci in drugi izročiteljevi potomci, ki bodo po zakonu poklicani, da po njem dedujejo. Če se kakšen dedič ni strinjal z izročitvijo, se štejejo tisti deli premoženja, ki so bili izročeni drugim dedičem, za darila in se po prednikovi smrti z njimi ravna kot z darili, ki jih je dal dedičem. Dediča M. D. in S. D. zatrjujeta, da gre izročnino v znesku 2.450.000 din šteti kot darilo, ki se všteva dediču v njegov delež, nasprotni dediči zatrjujejo, da gre pri izročilni pogodbi v celoti za odplačno pogodbo, in sicer za pogodbo o preužitku. Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da je skladno s 3. točko drugega odstavka 210. člena ZD med dediči prišlo do spora glede dejstev, od katerih je odvisna velikost dednega deleža, zlasti vračunanje v dedni delež. Zato je napotitev na pravdo obligatorna in so nasprotne pritožbene trditve dedičev neutemeljene. Je pa napačno štelo, da je pravica dedičev M. D. in S. D. manj verjetna. V tej fazi postopka glede izročilne pogodbe še ni razčiščeno, ali gre v celoti za darilno, delno odplačno ali odplačno pogodbo.

Ta sporna dejstva se bodo razčiščevala v pravdi. Zato mora zakonsko domnevo, da gre pri izročilni pogodbi, pri kateri preostali dediči niso sodelovali, v celoti ali delno za darilo, izpodbiti dedič J. D., saj preostale dediče, kljub izročilni pogodbi, ki kaže vsaj na delno odplačno pogodbo, ščiti zakonska domneva. Ob povedanem je pritožbeno sodišče v tem delu pritožbi dedičev M. D. in S. D. ugodilo ter nasprotnega dediča J. D. napotilo na pravdo proti ostalim sodedičem z zahtevkom, da se dedičem po pokojnem L. D. v dedni delež kot darilo ne všteva izročnina v višini 2.450.000 din (tretji odstavek 365. člena ZPP v povezavi s 163. členom ZD).

10. Ob zgoraj navedenem je sodišče prve stopnje pravilno prekinilo postopek (I. točka izreka) ter dedičem pravilno določilo rok za vložitev tožbe in jih pravilno opozorilo, da bo s postopkom nadaljevalo, če tožbe ne bodo vložene (V. in VI. izreka). Pritožba dediča J. D. proti navedenim odločitvam je neutemeljena.

11. Bistveni del pritožbe dediča J. D. se nanaša na ugovor, da je izpodbijani sklep nezakonit v delih, kjer sodišče ugotavlja, da je dedič v tem postopku tudi S. D. Po oceni pritožbenega sodišča dedič J. D. dediču S. D. v tej fazi postopka neutemeljeno odreka dedno pravico. Sodišče se je do navedene okoliščine opredelilo v tretji točki obrazložitve in ji pritožbeno sodišče v celoti pritrjuje. Ob upoštevanju 78. člena in 81. člena Zakona o denacionalizaciji (ZDen) ni videti razlogov, da sodišče ne bi priznalo oporočnega razpolaganja F. D.

v korist dediča S. D. Za takšno odločitev je sodišče prve stopnje pravilno upoštevalo obstoječo sodno prakso, ko se je sklicevalo na zadevi VSL sklep III Cp 2628/2014 in VSL sklep II Cp 2161/2004, pritožba pa izpostavlja, da nasprotnih stališč, ki so zastopana v sodni praksi, ni upoštevalo. Pri tem izpostavlja odločbi VSL II Cp 2385/2012 in VSRS II Ips 218/1996.

12. Po pregledu obstoječe sodne prakse pritožbeno sodišče ugotavlja, da večinska sodna praksa zastopa stališče, kot ga je zavzelo sodišče prve stopnje: da je dedičem denacionalizacijskega upravičenca, ki so umrli pred izdajo odločbe o denacionalizaciji, treba dopustiti oporočna razpolaganja tudi za v denacionalizaciji vrnjeno premoženje, če je to mogoče ugotoviti z razlago oporoke. Takšna stališča podpirajo odločbe VSL III Cp 2628/2014, II Cp 2161/2004, I Cp 2195/2008, I Cp 1305/2010 in I Cp 5542/2006. Nasprotno stališče, da je dopustno le zakonito dedovanje po vstopni pravici, je zavzeto v odločbah VSRS 218/96, I Cp 16/2000 in II Cp 2385/2012, pri čemer sodišče prve stopnje ni napačno tolmačilo odločbe VSL sklep I Cp 1879/2012, kot zatrjuje pritožba. To odločbo je tolmačilo le v zvezi z obrazložitvijo, da če z dnem pravnomočnosti odločbe o denacionalizaciji dediči denacionalizacijskega upravičenca niso več živi, premoženje dedujejo njihovi dediči. A pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tudi v tej odločbi zavzeto stališče, ki dopušča oporočno dedovanje.

Zgoraj navedeno večinsko sodno prakso podpira stališče Ustavnega sodišča RS v odločbi U-I- 138/99 z dne 18. 12. 2001. Iz obrazložitve odločbe izhaja, da je smiselna rešitev, ki krog dedičev čim bolj približuje tistemu, kakršen je bil ob smrti zapustnika, za prehod premoženja na dediče pa določa tisti trenutek, ko je odvzeto premoženje spet zapustnikovo. Ustavno sodišče je z navedeno odločbo ovrglo dva glavna nasprotna argumenta, to je, da pred pravnomočnostjo odločbe o denacionalizaciji zapuščina, brez katere dedovanja sploh ni, ne obstaja, in da bi moral zakonodajalec v tem primeru urediti sistem ležeče zapuščine. Navedena odločba je bila izdana prav za primer dedičev, ki so dedovali v zapuščinskem postopku, izvedenem po smrti denacionalizacijskega upravičenca, v trenutku pravnomočnosti odločbe o denacionalizaciji pa niso bili več živi, ter je zaščitila njihovo pravico do zasebne lastnine (33. člen Ustave RS). Tako se izkaže neutemeljen pritožbeni ugovor, da zapustnikov sin in dedič po njem F. D. ni mogel oporočno razpolagati s premoženjem, ker takrat še ni obstajalo. Sodišče prve stopnje je vsebino oporoke po sklepu o dedovanju O 477/68-38 z dne 20. 3. 1970 pravilno tolmačilo

in S. D. pravilno štelo za dediča. Pritožbeno sodišče dodatno pojasnjuje, da je sodišče prve stopnje izdalo napotitveni sklep in ne še končnega sklepa o dedovanju, s katerim bo ugotovilo dediče. Proti temu sklepu bodo dediči imeli pravna sredstva, zato se je pritožbeno sodišče do vprašanja dedne pravice S. D. opredelilo le v obsegu pritožbenih navedb.

13. Pritožba dedičev M. D. in S. D., da je sodišče nepravilno navedlo ime zapustnikovega sina, ko je navedlo L. D. namesto K. D. ml., ni utemeljena. Iz priloženega sodnega spisa v zapuščinski zadevi D 22/80, sedaj D 506/2015, izhaja, da je bilo uvedeno dedovanje po L. D., umrlemu ...1979, medtem ko iz nekaterih drugih listin izhaja, da je imenovan kot K. D. ml. Dejstvo, da ga je sodišče poimenovalo L. D., pravilnosti in zakonitosti sklepu ne odvzame, saj med dediči ni spora o tem, da je bil L.D. oziroma K. D. ml. eden od treh sinov zapustnika K. D. st. Če je dediče navedeno poimenovanje zmotilo, bo zapuščinsko sodišče v nadaljevanju postopka to lahko odpravilo tako, da bo dediča poimenovalo drugače oziroma bo navedlo njegovo letnico rojstva.

14. Končno niso utemeljene oziroma so vsaj preuranjene pritožbene navedbe dediča J. D. glede dedne odpravljenosti M. D. in pokojnega F. D. po zapustniku K. D. st., kar naj bi izhajalo iz sklepa Rnp 86/68-8 z dne 29. 6. 1967. Zakaj bi bila zatrjevana dejstva za odločitev sodišča prve stopnje bistvena v zvezi z napotitvenim sklepom, pritožba ne pojasni, zato jo gre v tem delu šteti za pavšalno. Sodišče prve stopnje se je do te listine opredelilo v 18., 19. in 20. obrazložitve in pritožbeno sodišče v izogib ponavljanju navedeno obrazložitev sprejema. Iz podatkov sodnega spisa izhaja, da je sodišče pridobilo sklep Rnp 68/67 (list. št. 274 sodnega spisa in nasl.), katerega bo v nadaljevanju postopka, kot je obrazložilo, obravnavalo, torej bo ugotavljalo, ali so dediči morebiti že prejeli nujne deleže. Trditev, da je bila po zapustniku K. D. st. opravljena zapuščinska obravnava, pa ne drži, saj nasprotno izhaja iz smrtovnice in sklepa sodišča s 4. 11. 1965 (list. št. 1 sodnega spisa, druga stran).

15. Sodišče se je zgoraj izreklo do vseh relevantnih pritožbenih trditev (prvi odstavek 360. člena ZPP). Ker v preostalem delu (razen zoper IV. točko izpodbijanega sklepa) pritožba dedičev M. D. in S. D. ni utemeljena, prav tako v celoti ni utemeljena pritožba dediča J. D., je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep v delu, ki ga ni spremenilo, potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v povezavi s 163. členom ZD).

16. Skladno s 174. členom ZD dediči sami nosijo stroške za pritožbi in odgovora na pritožbo.

Ur. list FLRJ 20/55 in Ur. l. SFRJ 42/65 – uradno prečiščeno besedilo.

Izročilna pogodba - 547. in 550. člen Obligacijskega zakonika.

B. Podgoršek, v Obligacijski zakonik s komentarjem, N. Plavšak in ostali, tretja knjiga, GV Založba, Ljubljana 2004, komentar k 551. členu, stran 523, primerjaj tudi VS RS II Ips 650/96 z 9. 4. 1998.

Ki je bil sin in zakoniti dedič po zapustniku in denacionalizacijskemu upravičencu K. D. st.

3. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa.

Zakon o dedovanju (1976) - ZD  - člen 163, 210, 210/2, 210/2-3, 210/2-5, 212

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 547, 550

Zakon o denacionalizaciji (1991) - ZDen  - člen 78, 81

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.