VSM sklep II Kp 65621/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-02-16

mag. Aleksander Karakaš (preds.), Simona Skorpik (poroč.), Miroslav Pliberšek,

KAZENSKO MATERIALNO PRAVO - KAZENSKO PROCESNO PRAVO

poslovna goljufija - priznanje obstoja dolga - priznanje storitve kaznivega dejanja - bistvene kršitve določb postopka - pomanjkanje razlogov o odločilnih dejstvih

Pritožbi ni mogoče pritrditi, ko navaja, da v izreku sodbe opisano dejanje nima zakonskih znakov kaznivega dejanja poslovne goljufije iz prvega odstavka 228. člena KZ-1.

- Bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP ne more biti podana z navedbo v sodbi, da je  obdolženec kaznivo dejanje smiselno priznal, ker priznava dolg do oškodovane družbe.

- Pritožba nima prav, ko navaja, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP, ker sodba nima razlogov o odločilnem dejstvu, to je o tem, da je bila obtožnica 8. 9. 2016 modificirana.

- Bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP ni podana niti zaradi odločitve sodišča, da v obsodilni sodbi obdolženca oprosti plačila stroškov kazenskega postopka, naloži pa mu izpolnitev premoženjskopravnega zahtevka.

- Priznavanje obstoja dolga in priznanje storitve navedenega kaznivega dejanja sta dve različni zadevi in pritožba pravilno opozarja, da obdolženec z navedbo, da dolg do oškodovane zadruge obstaja, ni priznal storitve kaznivega dejanja.

- Razen na nepravilnost trditve v sodbi, da je obdolženec storitev kaznivega dejanja smiselno priznal, pa pritožba utemeljeno opozarja tudi na pomanjkanje razlogov o odločilnih dejstvih, torej na kršitev iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP. V obrazložitvi sodbe namreč ni povzeto dejstvo, da je obdolženec storitev kaznivega dejanja zanikal.

- Prav pa ima pritožba, ko navaja, da ni jasna navedba, da je sodišče upoštevalo tudi obdolženčevo prejšnje življenje ter okoliščine, v katerih je storil očitano kaznivo dejanje. Gre za odločilna dejstva, ki so narekovala odločitev o kazenski sankciji, takšen zapis pa ne pojasnjuje, katere okoliščine, v katerih je obdolženec storil kaznivo dejanje, ima sodišče v mislih in kako jih je upoštevalo (kot obteževalne ali olajševalne), prav tako pa iz takšne splošne navedbe ni razvidno, kaj iz obdolženčevega prejšnjega življenja je upoštevalo pri odločanju o kazenski sankciji in kakšno težo je to imelo.

Pritožbi zagovornika obdolženega M.V. se ugodi in se napadena sodba razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

1. Okrožno sodišče na Ptuju je s sodbo I K 65621/2012 z dne 8. 9. 2016 obdolženega M.V. spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) in mu po 57. členu istega zakona izreklo pogojno obsodbo, v njej pa mu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 določilo kazen štiri mesece zapora s preizkusno dobo dveh let, naložilo pa mu je tudi dodatni pogoj, da mora v roku desetih mesecev od pravnomočnosti sodbe oškodovani K.za. P. z.o.o. povrniti premoženjsko korist v višini 2.183,37 EUR, v nasprotnem primeru bo pogojna obsodba lahko preklicana in v njej določena kazen izrečena. Po prvem odstavku 94. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) je odločilo, da je obdolženec dolžan povrniti stroške, ki jih je povzročil po svoji krivdi, in sicer stroške prisilnega privoda ter vročanja po vročevalcu, o katerih bo odločeno s posebnim sklepom, ko bodo v celoti znani; po četrtem odstavku 95. člena ZKP je obdolženca oprostilo povrnitve vseh stroškov kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. člena tega zakona, po drugem odstavku 105. člena ZKP pa je dolžan oškodovani K.z. P. z.o.o. poravnati premoženjskopravni zahtevek v višini 2.183,37 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zoper sodbo se  je pritožil zagovornik obdolženca zaradi bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, kršitve kazenskega zakona, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter odločbe o kazenski sankciji. Pritožbenemu sodišču predlaga, da napadeno sodbo spremeni tako, da obdolženca obtožbe oprosti, podrejeno pa, da sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

4. Pritožba navaja, da je sodišče prve stopnje z navedbo v sodbi, da je obdolženec kaznivo dejanje v smislu priznal, ker priznava dolg do oškodovane družbe v višini 2.183,37 EUR, zagrešilo  bistveno kršitev določb kazenskega postopka iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP. Obdolženec namreč storitve kaznivega dejanja ni priznal, prav tako pa ni priznal svojega dolga, temveč je povedal, da se zaveda dolga družbe VS Ž. k.d. do oškodovane zadruge. Bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP pa je podana, ker sodba ne vsebuje razlogov o odločilnem dejstvu, in sicer o tem, da je okrožni državni tožilec na glavni obravnavi 8. 9. 2016 modificiral obtožnico, ki je sedaj v izreku sodbe. Sodba tudi nima razlogov o dejstvih, ki naj bi izhajali iz listin, saj nobena listina ni dokazno ocenjena, temveč je iz razlogov sodbe razvidno, da je sodišče upoštevalo kot dokaz le dejstva, ki izhajajo iz izpovedb pooblaščenca oškodovane družbe, iz odprtih postavk in ostalih listinskih dokazov, ki se nahajajo v spisu, ni pa presojalo in ni dokazno ocenilo dokazov obrambe ter zagovora obdolženca, prav tako pa ni dokazno ocenjena nobena listina v spisu. Prav tako ni obrazložen preslepitveni namen obdolženca, razlogi sodbe o odločilnih dejstvih pa so med seboj v nasprotju, ker je sodišče prve stopnje obdolženca oprostilo plačila stroškov kazenskega postopka zaradi družinskih in socialnih razmer, po drugi strani pa mu je v posebnem pogoju naložilo, da je dolžan izpolniti premoženjskopravni zahtevek.

5. Pritožbeni razlog kršitve kazenskega zakona iz 1. točke 372. člena ZKP pa pritožba uveljavlja z navedbo, da dejanje, opisano v izreku sodbe, ni kaznivo dejanje, ker ne vsebuje konkretizacije bistvenih elementov očitanega kaznivega dejanja, temveč je v uvodu naveden le pravni stavek, abstraktna norma, konkretizacije izvršitvenih ravnanj obdolženca pa ne vsebuje, izrek sodbe pa tudi ne opredeljuje časa storitve kaznivega dejanja, temveč so nanizani zgolj računi, ne pa tudi izvršitvena ravnanja obdolženca.

6. Pritožbi ni mogoče pritrditi, ko navaja, da v izreku sodbe opisano dejanje nima zakonskih znakov kaznivega dejanja poslovne goljufije iz prvega odstavka 228. člena KZ-1. Ne drži namreč, da je v njem povzet le pravni stavek, kot trdi, temveč so vsi zakonski znaki tega kaznivega dejanja konkretizirani, med drugim je navedeno tudi, kako je obdolženec prikrival, da obveznosti ne bodo mogle biti izpolnjene, saj je opisano, da je delavcem K.z. P. z.o.o., ko je na podlagi predhodnih naročil pri njej večkrat prevzel naročeno blago, zamolčal, da nabav zaradi likvidnostnih težav družbe VS Ž. k.d. ne bo mogel poravnati in je s tem v znesku, ki je naveden v opisu kaznivega dejanja, oškodovani zadrugi nastala premoženjska škoda. Ne le, da je opisano, da je obdolženec s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo mogle biti izpolnjene, preslepil delavce oškodovane družbe, opredeljeno je tudi njegovo delovanje, torej večkratno naročanje in prevzem blaga, ki je v opisu kaznivega dejanja tudi konkretizirano s posameznimi računi, njihovimi datumi ter datumi zapadlosti, s tem pa je kaznivo dejanje tudi ustrezno časovno opredeljeno. Kršitev kazenskega zakona iz 1. točke 372. člena ZKP zato pritožba sodišču prve stopnje očita neutemeljeno, v ostalem pa ta pritožbeni razlog  obrazloži z grajo na prvi stopnji ugotovljenega dejanskega stanja.

7. Bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP ne more biti podana z navedbo v sodbi, da je  obdolženec kaznivo dejanje smiselno priznal, ker priznava dolg do oškodovane družbe. Kršitev iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP je namreč podana, če se sodba opira na dokaz, ki je bil pridobljen s kršitvijo z ustavo določenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ali na dokaz, na katerega se po določbah tega zakona sodba ne more opirati, ali na dokaz, ki je bil pridobljen na podlagi takega nedovoljenega dokaza.

8. Pritožba nima prav, ko navaja, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP, ker sodba nima razlogov o odločilnem dejstvu, to je o tem, da je bila obtožnica 8. 9. 2016 modificirana. Navedeno je namreč razvidno iz uvodne navedbe v sodbi na strani 1, ko je zapisano, da je bila tega dne obtožnica spremenjena, in iz dejstva, da je v izreku sodbe takšna tudi povzeta.

9. Bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP ni podana niti zaradi odločitve sodišča, da v obsodilni sodbi obdolženca oprosti plačila stroškov kazenskega postopka, naloži pa mu izpolnitev premoženjskopravnega zahtevka. Po četrtem odstavku 95. člena ZKP sodišče obdolženca oprosti plačila stroškov kazenskega postopka, če ugotovi, da bi bilo zaradi njihovega plačila ogroženo vzdrževanje obdolženca ali oseb, ki jih je obdolženec dolžan vzdrževati, premoženjskopravni zahtevek pa skladno z drugim odstavkom 105. člena istega zakona prisodi obdolžencu v plačilo, če ga spozna za krivega storitve kaznivega dejanja in je škoda znana ter ga je oškodovanec upravičeno priglasil. Odločitev, da obdolženca iz navedenih razlogov plačila stroškov kazenskega postopka oprosti, pa tudi ne pomeni, da mu v pogojni obsodbi ne more naložiti posebnega pogoja, v katerem mu naloži izpolnitev obveznosti do oškodovanca.

- V zvezi z obdolženčevim poravnavanjem dolga K.z. P. z.o.o. sodišče prve stopnje v napadeni sodbi ni navedlo ničesar, kar ne bi pravilno odražalo dejstev, saj je obdolženec povedal, koliko dolga je že bilo poravnanega in da bo dolg do oškodovane zadruge poplačal s kompenzacijo ter da se o tem dogovarja. Prav pa ima pritožba, ko navaja, da je sodišče prve stopnje v sodbi nepravilno zapisalo, da obdolženec storitev kaznivega dejanja poslovne goljufije smiselno priznava, ker priznava dolg do oškodovane zadruge. Priznavanje obstoja dolga in priznanje storitve navedenega kaznivega dejanja sta dve različni zadevi in pritožba pravilno opozarja, da obdolženec z navedbo, da dolg do oškodovane zadruge obstaja, ni priznal storitve kaznivega dejanja.

11. Razen na nepravilnost trditve v sodbi, da je obdolženec storitev kaznivega dejanja smiselno priznal, pa pritožba utemeljeno opozarja tudi na pomanjkanje razlogov o odločilnih dejstvih, torej na kršitev iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP. V obrazložitvi sodbe namreč ni povzeto dejstvo, da je obdolženec storitev kaznivega dejanja zanikal, saj je preiskovalnemu sodniku povedal, da dolg do K.z. P. z.o.o. v višini, kot je navedena v zahtevi za uvedbo preiskave, iz naslova neplačanih računov za dobavljeno blago priznava, a da ne on ne družba VS Ž. k.d. nista imela goljufivega namena oziroma namena prevarati K.z. P. z.o.o.. Iz sodbe ni razvidno, da bi sodišče prve stopnje ta bistveni del obdolženčevega zagovora ocenilo in pojasnilo nasprotno, torej na podlagi česa zaključuje, da je obdolžencu očitek, da je pri izvajanju posla preslepil delavce K. z. P. z.o.o., kot mu očita obtožba, dokazan. Preslepitveni namen se obdolžencu očita pri izvajanju posla, torej pri naročanju in prevzemanju blaga v letu 2011, to je v obdobju, ko je imela družba VS Ž. k.d. likvidnostne težave, kar naj bi zaposlenim pri K. z. P. z.o.o. zamolčal. O obdolženčevem preslepitvenem ravnanju v navedenem času prvostopenjska sodba nima nobenih razlogov, temveč o takšnem njegovem namenu sklepa le iz njegovega nadaljnjega ravnanja, saj je ves postopek po vložitvi obtožnice potekal v smeri poravnavanja dolga, ne pa ugotavljanju krivde obdolženca za očitano kaznivo dejanje. Potem ko obdolženec tudi na predobravnavnem naroku krivde ni priznal, na glavni obravnavi pa je pojasnjeval le, kako se z oškodovano zadrugo dogovarja za plačilo dolga in je bil na naroke za glavno obravnavo vabljen le pooblaščenec oškodovane zadruge, ki je bil prav tako zaslišan le o tem, nato pa so bile v dokazne namene prebrane še nekatere listine v spisu, je bil dokazni postopek zaključen, listine pa so v sodbi ostale neocenjene, kot pravilno navaja pritožba. V razlogih sodbe je navedeno, kaj izhaja iz konto kartic glede dolga, ni pa razvidno, iz česa sodišče ugotavlja in katera so tista dejstva, ki potrjujejo, da je imela VS Ž. k.d. likvidnostne težave ter na podlagi česa sodišče prve stopnje zaključuje, da je obdolženec vedel, da obveznosti ne bodo mogle biti izpolnjene in kako je to okoliščino zaposlenim v K. z. P. z.o.o. prikrival, da so mu še naprej izdajali naročeno blago. Gre za odločilna dejstva, ki morajo biti v sodbi obrazložena, sodišče prve stopnje pa jih ugotavlja na podlagi izvajanja dokazov, v obravnavani zadevi pa v tej smeri dokazni postopek ni bil izveden.

12. Kršitev določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP pritožba neutemeljeno uveljavlja s trditvijo, da v sodbi ugotovljena obteževalna okoliščina ni in ne more biti obteževalna okoliščina, ampak da lahko predstavlja le znak kaznivega dejanja. Iz obrazložitve odločbe o kazenski sankciji namreč ni razvidno, da bi sodišče ugotovilo kakšno obteževalno okoliščino, temveč je le kot olajševalno okoliščino upoštevalo, da obdolženec še ni bil kaznovan. Prav pa ima pritožba, ko navaja, da ni jasna navedba, da je sodišče upoštevalo tudi obdolženčevo prejšnje življenje ter okoliščine, v katerih je storil očitano kaznivo dejanje. Gre za odločilna dejstva, ki so narekovala odločitev o kazenski sankciji, takšen zapis pa ne pojasnjuje, katere okoliščine, v katerih je obdolženec storil kaznivo dejanje, ima sodišče v mislih in kako jih je upoštevalo (kot obteževalne ali olajševalne), prav tako pa iz takšne splošne navedbe ni razvidno, kaj iz obdolženčevega prejšnjega življenja je upoštevalo pri odločanju o kazenski sankciji in kakšno težo je to imelo.

13. Ugotovljene bistvene kršitve določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP imajo vselej za posledico razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve v novo sojenje. V ponovljenem postopku bo sodišče prve stopnje ugotovljene kršitve odpravilo, v dokaznem postopku bo izvedlo vse potrebne dokaze, na podlagi katerih bo lahko odločalo o utemeljenosti očitka obtožbe, med drugim tudi o tem, da je obdolženec ravnal s preslepitvenim namenom, presodilo pa bo tudi pritožbene navedbe, ki grajajo na prvi stopnji ugotovljeno dejansko stanje, saj se z njimi glede na naravo ugotovljenih kršitev pritožbeno sodišče ni moglo ukvarjati ter bo v zadevi ponovno odločilo.

14. Sklep pritožbenega sodišča temelji na prvem odstavku 392. člena ZKP.

KZ-1 člen 228, 228/1. ZKP člen 95, 95/4, 105, 105/2, 371, 371/1, 371/1-8, 371/1-1, 372-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.