TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM Sklep IV Kp 26853/2015
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-04-13

Simona Skorpik (preds.), mag. Aleksander Karakaš (poroč.), Barbara Debevec

prekršek in kaznivo dejanje - prepoved ponovnega sojenja o isti stvari - isti historični dogodek

Prepoved ponovnega sojenja o isti stvari.

Pritožbi okrajne državne tožilke se ugodi in sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

1. Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje po 3. točki prvega odstavka 277. člena v zvezi s prvim odstavkom 437. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) zavrglo obtožni predlog Kt 7699/2013 z dne 2. 6. 2016, po katerem bi naj obdolženi M.Š. storil kaznivo dejanje ogrožanja varnosti pri delu po drugem v zvezi s tretjim in četrtim odstavkom 201. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1). Posledično je bilo po prvem odstavku 96. člena ZKP sklenjeno, da stroški kazenskega postopka od 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP ter potrebni obdolženčevi izdatki in potrebni izdatki ter nagrada njegovega zagovornika obremenjujejo proračun.

2. Zoper sklep se je pritožila okrajna državna tožilka zaradi kršitve kazenskega zakona s predlogom, da pritožbeno sodišče sklep razveljavi.

4. Pritožbeno sodišče se strinja s pritožnico, da opisa dejanja po izdanem plačilnem nalogu obdolžencu in po obtožnem predlogu nista do te mere enaka, da bi bilo mogoče ugotoviti, da je posredi isto dejanje, za katero je bil obdolženi enkrat, čeprav v drugem postopku, že obsojen. Res je sicer, da je predmet obravnave splošno vzeto isti historični dogodek, s tem da je v obtožnem predlogu po utemeljeni pritožbeni obrazložitvi opisana še poškodbena prepovedana posledica, ki v plačilnem nalogu ni bila niti omenjena. Razlika med opisoma potemtakem ni zgolj v nekem bolj ali manj tehničnem dodatku, zaradi katerega dejanje po plačilnem nalogu v kvalitativnem smislu ne bi ničesar odločilnega pridobilo ali zaradi katerega po vloženem obtožnem predlogu ne bi bilo mogoče ugotoviti, da je bilo dejansko že vse v plačilnem nalogu upoštevano. Nasprotno, ravno z opisano prepovedano posledico, ki lahko izvira le v človekovem ravnanju, je ugotovljeni prekršek kot opuščena skrb za izdelavo navodil za varnost na gradbišču, potem za načrtovanje varnega dostopa na streho in za namestitev varnostnih ograj na previsnih robovih strehe ter za izdelavo zanesljivih prehodov, prešel v kaznivo dejanje, kot je opisano v obtožnem predlogu, ki mora biti zato, ob prekršku posebej obravnavano.

5. Glede na to je pritožbeno sodišče o pritožbi okrajne državne tožilke odločilo tako kot izhaja iz izreka tega sklepa (tretji odstavek 402. člena ZKP).

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 10, 10/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep IV Cp 2579/2017
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-12-14

zahtevek na zvišanje preživnine - ustavitev postopka - stroški postopka - krivdno načelo - smrt zavezanca - smrt pravdne stranke

V tej pravdi zaradi zvišanja preživnine polnoletne hčere zoper mater je slednja umrla, in ker gre za nepodedljivo obveznost, je ustavitev pravdnega postopka pravilna. Prvostopenjsko sodišče je ob presoji vseh okoliščin pravilno odločilo, da vsaka stranka sama krije svoje pravdne stroške. Tožnica sicer ni uspela, vendar je njen morebitni uspeh preprečila okoliščina, na katero ni mogla vplivati. Tožnica je pravdno sodišče o toženkini smrti obvestila in predlagala preklic razpisanega naroka, zato tudi o krivdno povzročenih stroških ne more biti govora.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi II. točka sklepa sodišča prve stopnje.

II. A. A. naj sam krije svoje pritožbene stroške.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo pravdni postopek zaradi smrti toženke (I. točka) in odločilo, da vsaka stranka sama krije svoje pravdne stroške (II. točka).

2. Zoper drugo točko se pritožuje toženkin dedič, ki predlaga spremembo tega dela sklepa tako, da bi bila tožnica dolžna povrniti stroške toženki. Opredeljuje tudi pritožbene stroške. Navaja, da je sicer pravilno stališče sodišča glede ustavitve postopka zaradi smrti zavezanke, ker dolžnost preživljanja ne preide na njene dediče, vendar odločitev o stroških po njegovem kljub temu ni pravilna, saj je tožnica kljub toženkini smrti vztrajala pri vloženi tožbi in je ni umaknila ter tako povzročila nepotrebne stroške za narok.

4. Izpodbijani sklep je pravilen in zakonit. V tej pravdi zaradi določitve preživnine polnoletne hčere zoper mater je slednja umrla, in ker gre za nepodedljivo obveznost, je ustavitev pravdnega postopka pravilna. Prvostopenjsko sodišče je ob presoji vseh okoliščin pravilno odločilo, da vsaka stranka sama krije svoje pravdne stroške (2. odst. 154. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Tožnica sicer ni uspela, vendar je njen morebitni uspeh preprečila okoliščina, na katero ni mogla vplivati. Tožnica je pravdno sodišče o toženkini smrti obvestila in predlagala preklic razpisanega naroka, zato tudi o krivdno povzročenih stroških ne more biti govora (156. čl. ZPP; Stranka mora ne glede na izid pravde povrniti nasprotni stranki stroške, ki jih je povzročila po svoji krivdi ali po naključju, ki se je njej primerilo.).

5. Na podlagi 2. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku je bilo treba pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijani sklep. O tem sem na podlagi 366a. čl. ZPP odločila sodnica posameznica.

6. Izrek o pritožbenih stroških temelji na 1. odst. 154. čl. ZPP in 1. odst. 165. čl. ZPP. Pritožnik mora sam kriti stroške svoje neuspešne pritožbe.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 154, 154/2, 156, 413

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sklep Cst 689/2017
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-12-12

Irena Dovnik (preds.), mag. Damjan Orož (poroč.), Andreja Strmčnik Izak

končanje postopka osebnega stečaja - sklep o končanju postopka osebnega stečaja - postopek odpusta obveznosti

Višje sodišče ne more upoštevati pritožbenih navedb, s katerimi želi pritožnik v bistvu povedati, da naj se postopek odpusta obveznosti ponovno opravi in se mu obveznosti odpustijo, ker je bil predhodni postopek odpusta obveznosti končan zaradi napake, ki se mu je pripetila. O zavrnitvi odpusta obveznosti je pravnomočno odločeno in vanjo v tej fazi postopka ni dovoljeno poseči.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o končanju postopka osebnega stečaja (1.) končalo postopek osebnega stečaja; (2.) upravitelja razrešilo in (3., 4.) odločilo, katere terjatve upnikov, ki so bile prijavljene v tem postopku, so priznane in o zneskih teh terjatev, ki v tem postopku niso bile plačane, in sicer tako, kot je navedeno v seznamu neplačanih priznanih terjatev z dne 23. 8. 2017, ki je sestavni del izreka in je objavljen hkrati z objavo tega sklepa, ter stečajnemu dolžniku naložilo plačilo neplačanih terjatev.

4. Sodišče prve stopnje je na podlagi končnega poročila upravitelja in njegovega predloga za razrešitev ugotovilo, da stečajne mase ni oziroma bodo z njo (delno) pokriti le stroški stečajnega postopka, postopek odpusta obveznosti pa je predhodno že pravnomočno ustavilo in predlog dolžnika za odpust obveznosti zavrnilo (sklepom z dne 19. 6. 2017, ki je postal pravnomočen 22. 7. 2017). Zato je sodišče na podlagi 378. člena v zvezi s 376. in 396. členom Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju - ZFPPIPP izdalo izpodbijani sklep.

5. Namen stečajnega postopka je unovčenje stečajne mase, vsaj delno poplačilo upnikov, znotraj njega pa se izvedba postopka odpusta obveznosti, kar vse je sodišče prve stopnje dolžniku v izpodbijanem sklepu pravilno pojasnilo. Ker nič od tega v tem postopku ni mogoče uresničiti, je odločitev na podlagi zgoraj navedenih določb ZFPPIPP pravilna. Višje sodišče ne more upoštevati pritožbenih navedb, s katerimi želi pritožnik v bistvu povedati, da naj se postopek odpusta obveznosti ponovno opravi in se mu obveznosti odpustijo, ker je bil predhodni postopek odpusta obveznosti končan zaradi napake, ki se mu je pripetila. O zavrnitvi odpusta obveznosti je pravnomočno odločeno in vanjo v tej fazi postopka ni dovoljeno poseči.

6. Pritožba ni utemeljena in niso podani razlogi, na katere višje sodišče pazi po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP), zato je pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

Ta pisni odpravek se ujema z elektronskim izvirnikom sklepa.

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 396

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM Sklep IV Kp 33663/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-05-18

Boris Štampar (preds.), mag. Aleksander Karakaš (poroč.), Leonida Jerman

nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist - pravočasnost predloga

Obseg pritožbenega preizkusa glede na predmet odločitve.

Pritožba obsojenega S.V. se zavrne kot neutemeljena.

1. Okrajno sodišče v Mariboru je 9. 2. 2017 po drugem odstavku 129.a člena v zvezi z drugim odstavkom 87. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) zavrglo predlog obsojenega S.V. za nadomestitev kazni 2 meseca zapora, ki mu je bila izrečena s sodbo istega sodišča II Kr 33663/2012 z dne 16. 9. 2016. Povzeto je bilo storjeno s sklepom II Kr 33663/2012.

2. Zoper sklep se je obsojeni pritožil, smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja s prav tako smiselnim predlogom, da pritožbeno sodišče sklep spremeni in izrečeno kazen 2 meseca zapora, skladno s predlogom nadomesti z delom v splošno korist.

4. Pritožbeno sodišče je uveljavljani pritožbeni razlog prepoznalo v obrazložitvi, po kateri se naroka 16. 9. 2016 ni udeležil, ker je bil v bolniškem staležu, predlog za nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist pa je poslal po vročitvi sklepa o prestajanju, bržkone navedene kazni. Hkrati je že pri izreku sodbe opozoril, da določenega zneska ne bo mogel plačati ter predlagal, da bi opravljal delo v splošno korist, saj je oče samohranilec in delovni invalid z minimalnim osebnim dohodkom ter z dolžnostjo plačevati preživnino še za starejšega sina.

5. S takšno obrazložitvijo je pritožnik prezrl predmet, s pritožbo napadene odločitve, ki po razumljivem izreku in razlogih sklepa ni v upravičenosti izostanka z naroka, dosegljivosti za sodna pisanja, smiselnosti podaljševanja časa za izpolnitev posebnega pogoja, ki ga tudi sicer ni mogel izpolniti in ne v vsebinski (ne)utemeljenosti predloga za nadomestitev kazni zapora z delom v splošno korist, ampak v njegovi pravočasnosti. Glede tega pa v pritožbeni obrazložitvi ni ničesar zaslediti in tako tudi pritožnik s pritožbo ni mogel uspeti (tretji odstavek 402. člena ZKP).

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 87, 87/2, 129a, 129a/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep R 40/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-05

Darja Pahor (preds.), Maša Butenko (poroč.), mag. Miran Pritekelj

stvarna pristojnost - vrednost spornega predmeta - ista dejanska in pravna podlaga - odškodnina

Zahtevka na plačilo denarne odškodnine za premoženjsko in nepremoženjsko škodo se opirata na isto dejansko podlago (škodni dogodek) ter isto pravno podlago (pravila o neposlovni odškodninski odgovornosti).

Za sojenje v tej zadevi je pristojno Okrožno sodišče v Celju.

1. Tožnik s tožbo, vloženo pri Okrožnem sodišču v Celju, zahteva plačilo zneska 20.875,42 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi ter povrnitev pravdnih stroškov. V utemeljitev tožnik v tožbi navaja, da gre za denarno odškodnino za nepremoženjsko škodo v znesku 20,000,00 EUR ter premoženjsko škodo v znesku 875,42 EUR.

2. Okrožno sodišče v Celju se je izreklo za stvarno nepristojno za sojenje v tej pravdni zadevi, ker je ugotovilo, da v obravnavanem premoženjskem sporu vrednost spornega predmeta ne presega 20.000 EUR, saj zahtevka za povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode ne izvirata iz iste dejanske in pravne podlage. Po pravnomočnosti sklepa je zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Celju.

3. Po prejemu zadeve okrajno sodišče pristojnosti ni sprejelo, ker je menilo, da je za sojenje pristojno sodišče, ki mu je zadevo odstopilo. Zato je Višjemu sodišču v Celju predlagalo, da reši nastali spor o pristojnosti. Utemeljilo je, da se zahtevka ne opirata na različni dejanski in pravni podlagi.

4. Po drugem odstavku 17. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) se pristojnost presodi na podlagi navedb v tožbi in na podlagi dejstev, ki so sodišču znana. Okrajna sodišča so pristojna za sojenje v sporih o premoženjskopravnih zahtevkih, če vrednost spornega predmeta ne presega 20.000 evrov, okrožna sodišča pa, če je ta vrednost presežena (prvi odstavek 30. in prvi odstavek 32. člena ZPP). Če je za ugotovitev stvarne pristojnosti odločilna vrednost spornega predmeta, se po 39. členu ZPP kot vrednost spornega predmeta vzame samo vrednost glavnega zahtevka, obresti ter pravdni stroški se ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek. Po 41. členu ZPP se pristojnost določi po seštevku vrednosti vseh zahtevkov, če uveljavlja tožeča stranka v tožbi zoper isto toženo stranko več zahtevkov, ki se opirajo na isto dejansko in pravno podlago.

5. Zahtevka na plačilo denarne odškodnine za premoženjsko in nepremoženjsko škodo se opirata na isto dejansko podlago (škodni dogodek) ter isto pravno podlago (pravila o neposlovni odškodninski odgovornosti).(1) Seštevek vrednosti obeh zahtevkov znaša 20.875,42 EUR. Ker ta vrednost presega znesek, do katerega je v premoženjskopravnih sporih pristojno soditi okrajno sodišče, je bilo potrebno odločiti, da je za sojenje v tej zadevi pristojno Okrožno sodišče v Celju (prvi odstavek 25. člena ZPP).

Op. št. (1): Enako stališče zavzeto tudi v odločbah VSC I Cp 649/2015, VSL 2234/2015.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 1316/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-20

dedni dogovor - sodna poravnava - izpodbijanje dednega dogovora - pritožba - sklep o dedovanju

Dediči lahko s pritožbo izpodbijajo sklep o dedovanju, ne pa dednega dogovora.

1. Sodišče prve stopnje je s sklepom o dedovanju za dedinji po pokojni M.N., umrli 25. 7. 2015, razglasilo njeni hčerki N.S. in S.D., vsako do ½  zapuščine. Ugotovilo je tudi obseg zapuščine, nakar sta dedinji sklenili dedni dogovor o razdelitvi zapuščine. V njem sta se dedinji (med drugim) dogovorili, da N.S. v celoti prevzame dve nepremičnini, S.D. pa izplača 25.000,00 EUR do 31. 12. 2017 in 20.000,00 EUR do 30. 6. 2018. S.D. je izjavila, da ne želi, da se njena dedna terjatev vknjiži v zemljiško knjigo.

2. Zoper sklep o dedovanju se je pritožila S.D.. V pritožbi navaja, da zapis v dednem dogovoru, o neuveljavljanju zavarovanja dedne terjatve v obliki hipoteke na nepremičninah, ki ju je prevzela dedinja N.S., ne ustreza njeni volji. V kolikor do zavarovanja s hipoteko ne pride, smatra da do dednega dogovora ni prišlo. Predlaga vpis prepovedi odtujitve premoženja do zaključka zapuščinskega postopka in zavarovanje terjatve 45.000,00 EUR s hipoteko na nepremičnini parc. št. 2448/1 ter 2448/2 k.o. P..

4. Dedinja S.D. ne nasprotuje sklepu o dedovanju, to je ugotovitvi sodišča prve stopnje, da sta dedinji S.D. in N.S. vsaka do ½ ter kaj spada v zapuščino. To je vsebina sklepa o dedovanju (odločitev sodišča) v smislu prvega odstavka 214. člena Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD).

5. Če v zapuščinskem postopku vsi dediči sporazumno predložijo delitev in način delitve, navede sodišče tak sporazum v sklepu o dedovanju (tretji odstavek 214. člena ZD), vendar to ni odločitev sodišča (sklep o dedovanju), pač pa dogovor dedičev (pogodba, sodna poravnava). Dediči lahko s pritožbo izpodbijajo sklep o dedovanju, ne pa dednega dogovora. V kolikor dedni dogovor ne ustreza njihovi pravi volji, ga lahko izpodbijajo (tudi delno) s tožbo za razveljavitev sodne poravnave po 392. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), za katero je določen rok iz prvega ter drugega odstavka 393. člena ZPP.

6. Pritožbo zoper sklep o dedovanju, s katero je dedinja S.D. nasprotovala vsebini dednega dogovora, je pritožbeno sodišče iz gornjih razlogov zavrglo kot nedopustno, v skladu z določbami 1. točke 365. člena ZPP, v zvezi s 163. členom ZD.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep II Kp 15053/2014-1
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-05

Slavica Gabrovec(preds.), Breda Cerjak Firbas(poroč.), Boris Štampar

obnova postopka - predlog oškodovanca - oprostilna sodba

Obnova postopka, končanega s pravnomočno oprostilno ali zavrnilno sodbo tudi sicer ni mogoča, saj je mogoče kazenski postopek obnoviti samo v korist obsojenca, kar pomeni, da je mogoče obnoviti samo postopek, ki se je končal z obsodilno sodbo.

I. Pritožba oškodovanca K. N. se zavrne kot neutemeljena.

II. Oškodovanec K. N. je kot strošek pritožbenega postopka dolžan plačati 30,00 EUR sodne takse.

1. Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zahtevo oškodovanca K.N. za obnovo kazenskega postopka zavrglo. S sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju I K 15053/2014 z dne 15. 10. 2015, v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Mariboru II Kp 15053/2014 z dne 10. 6. 2016 je bil namreč obdolženi V.K. oproščen obtožbe za storitev kaznivega dejanja poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1), prav tako pa je bila oproščena obtožbe tudi obdolžena pravna oseba M.K. d.o.o., kot je to vse povzeto v točki I izpodbijanega sklepa. Pritožnik, oškodovanec K.N., je v zadevi vložil zahtevo za obnovo postopka. Prvostopno sodišče je, kot je že navedeno, njegovo zahtevo kot nedovoljeno zavrglo.

2. Zoper navedeni sklep se je oškodovanec K.N. pritožil. V svoji pritožbi navaja, da je prepričan, da je prvostopno sodišče njegov predlog zavrglo neutemeljeno, saj ni dovolj proučilo celotnega postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi in stroške postopka naloži obdolžencu.

3. Pregled zadeve na pritožbeni stopnji pa je pokazal, da je pritožba neutemeljena.

4. Kot je pritožniku obširno pod točko 4 izpodbijanega sklepa pojasnilo že prvostopno sodišče, oškodovanec K.N. ni upravičena oseba, ki bi lahko vložila zahtevo na obnovo postopka. Poleg tega obnova postopka, končanega s pravnomočno oprostilno ali zavrnilno sodbo tudi sicer ni mogoča, saj je mogoče kazenski postopek obnoviti samo v korist obsojenca, kar pomeni, da je mogoče obnoviti samo postopek, ki se je končal z obsodilno sodbo.

5. Glede na navedeno, ker torej niso podani niti formalni pogoji za obnovo postopka, je bilo potrebno odločiti, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

6. Sodna taksa je odmerjena v skladu z Zakonom o sodnih taksah in taksno tarifo št. 74013 in sicer na 30,00 EUR.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep II Kp 15053/2014-2
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-05

Slavica Gabrovec(preds.), Breda Cerjak Firbas(poroč.), Boris Štampar

ugovor zoper plačilni nalog - sodna taksa za zavrženje ali zavrnitev drugih pritožb, ki niso posebej taksirane in niso takse proste - tar. št. 74013

Zadeva je torej pravnomočno zaključena, zato pritožbene trditve, v katerih oškodovanec zatrjuje drugače, ne morejo biti uspešne. Ker po tar. št. 74013 ZST-1 znaša taksa za zavrženje ali zavrnitev pritožb, ki niso posebej taksirane in niso takse proste 30,00 EUR je prvostopno sodišče ravnalo prav, ko je odločilo, kot izhaja iz izreka izpodbijanega sklepa.

I. Pritožba oškodovanca K.N. se zavrne kot neutemeljena.

II. Oškodovanec K.N. je kot strošek pritožbenega postopka dolžan plačati 30,00 EUR sodne takse.

1. S plačilnim nalogom je bila oškodovancu K.N. odmerjena sodna taksa v znesku 30,00 EUR. Zoper to je oškodovanec vložil ugovor, ki ga je prvostopno sodišče z izpodbijanim sklepom kot neutemeljen zavrnilo.

2. Zoper ta sklep se je oškodovanec pritožil. V pritožbi navaja, da je v obravnavani zadevi zavrnitev njegovega ugovora v nasprotju z zakonskimi določbami saj meni, da obravnavana zadeva še ni zaključena, saj iz dokaznega gradiva jasno izhaja, da sodni postopek v posledici katerega mu je bila v plačilo naložena sodna taksa, še ni zaključen. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi.

3. Pregled zadeve na pritožbeni stopnji pa je pokazal, da pritožba ni utemeljena.

4. Kot je v točki 5 izpodbijanega sklepa pritožniku pojasnilo že prvostopno sodišče, je pritožbeno sodišče s sklepom II Kp 15053/2014 z dne 22. 9. 2016 oškodovančevo pritožbo zoper sklep prvostopnega sodišča z dne 22. 8. 2016 zavrnilo in oškodovancu naložilo plačilo sodne takse v znesku 30,00 EUR. Zadeva je torej pravnomočno zaključena, zato pritožbene trditve, v katerih oškodovanec zatrjuje drugače, ne morejo biti uspešne. Ker po tar. št. 74013 ZST-1 znaša taksa za zavrženje ali zavrnitev pritožb, ki niso posebej staksirane in niso takse proste 30,00 EUR je prvostopno sodišče ravnalo prav, ko je odločilo, kot izhaja iz izreka izpodbijanega sklepa.

5. Glede na navedeno je tudi pritožbeno sodišče pritožbo oškodovanca zavrnilo kot neutemeljeno.

6. Ker je tudi tokrat bila oškodovančeva pritožba kot neutemeljena zavrnjena, je oškodovanec tudi tokrat v skladu z že citirano tarifno številko 74013 ZST-1 dolžan plačati sodno takso v znesku 30,00 EUR.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.