VSM sodba IV Kp 17033/2015
Sodna praksa višjih sodišč, 2017-01-11

Slavica Gabrovec (preds.), Boris Štampar (poroč.), Breda Cerjak Firbas

kaznivo dejanje onesnaženja pitne vode - obstoj direktnega naklepa - zmota

Vsled navedenega, ko torej pritožbeno sodišče ne dvomi v pravilnost na prvi stopnji ugotovljenega dejanskega stanja, da je obdolženi vedel, da so na zakupljenih parcelah izviri pitne vode, in da se ta voda po cevovodu odvaja v vodno zbirališče - vodohran, od tod pa poteka po cevovodih do posameznih gospodinjstev, ter da se je zavedal, da z gnojenjem z gnojnico povzroča nevarnost za onesnaženje vode, ki jo ljudje uporabljajo kot pitno, pa je kljub temu gnojil zemljišča in s tem povzročil onesnaženje pitne vode, pri čemer je ravnal z direktnim naklepom, saj se je zavedal svojega dejanja in ga je hote storil, ni mogoče pritrditi pritožbi, da je ravnal v dejanski in pravni zmoti.

I. Pritožba zagovornikov obdolženega V. G. se zavrne kot neutemeljena in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Obdolženi je dolžan plačati sodno takso v znesku 120,00 EUR.

1. Okrajno sodišče v Slovenski Bistrici je s sodbo I K 17033/2015 z dne 13. 6. 2016 obdolženega V. G. spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja onesnaženja pitne vode po prvem odstavku 336. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) in mu po 57. členu KZ-1 izreklo pogojno obsodbo, s katero mu je določilo kazen 5 mesecev zapora, ki se ne bo izrekla, če obdolženi v preizkusni dobi 2 let ne bo storil novega kaznivega dejanja. Po prvem odstavku 95. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) je obdolženemu naložilo plačilo stroškov kazenskega postopka.

2. Proti tej sodbi so se pritožili obdolženčevi zagovorniki zaradi bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, kršitve kazenskega zakona in zmotne ugotovitve dejanskega stanja, s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni in obdolženca oprosti obtožbe, podrejeno pa, da sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

4. Po stališču pritožbe je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe kazenskega postopka, ker je na glavni obravnavi prekršilo pravico obrambe obdolženca, ko je zavrnilo dokazni predlog obrambe po pritegnitvi izvedenca kmetijske stroke. To pa je vplivalo na zakonitost in pravilnost izpodbijane sodbe.

5. Pritožba nima prav. Sodišče prve stopnje ni dolžno izvesti vseh dokazov, ki jih predlagata obtožba in obramba, temveč zgolj tiste, ki so pravno relevantni za pravilno ugotovitev dejanskega stanja obravnavanega kaznivega dejanja in za pravilno uporabo kazenskega zakona. Dolžnost predlagatelja pa je, da izkaže pravno relevantnost izvedbe predlaganega dokaza. Zagovornik obdolženca je na glavni obravnavi predlagal pritegnitev izvedenca kmetijske stroke, ki bi pojasnil, ali je obdolženi sporna zemljišča gnojil v skladu z gnojilnim načrtom in na način, ki je dovoljen na zemljiščih vodovarstvenega območja 3, glede na Uredbo o vodovarstvenem območju za vodno telo vodonosnikov R., V.P,, L.D. in D.P. ter s kakšno snovjo je bila onesnažena voda oziroma ali je bila ta onesnažena zaradi gnojenja ali iz kakšnega druga vzroka, npr. zaradi vdora meteornih vod. Sodišče prve stopnje je izvedbo predlaganega dokaza utemeljeno zavrnilo, saj je odgovore na vprašanja, ki bi jih naj zastavilo predlaganemu izvedencu, dobilo že na podlagi izvedenega dokaznega postopka. Tako svojo odločitev je v napadeni sodbi tudi tehtno in sprejemljivo obrazložilo (točka 3 obrazložitve). Sklicuje se na zagovor obdolženca, v katerem je potrdil, da je do onesnaženja vode prišlo zaradi gnojenja na zemljišču, ki ga ima v zakupu, slednje pa izhaja tudi iz mikrobioloških preiskav odvzetih vzorcev vode in drugih v dokaznem postopku izvedenih dokazov, natančneje navedenih v obrazložitvi prvostopne sodbe (točka 14 - poročilo o neskladnosti pitne vode na vodovodnem omrežju R. - G.). Izvedeni dokazni postopek je torej dal zanesljivo podlago za razsojo, izvedba predlaganega dokaza pa ne bi pripeljala do drugačnih dejanskih ugotovitev in pravnih zaključkov. Tudi v primeru gnojenja zemljišča v skladu z gnojilnim načrtom, to ne sme privesti do onesnaženosti virov pitne vode in s tem povzročiti potencialne nevarnosti za zdravje ljudi, ki je z Ustavo RS zavarovana človekova pravica in temeljna svoboščina, kot je to pravilno v obrazložitvi sodbe zapisalo sodišče prve stopnje.

6. Z razlogi prvostopne sodbe, s katerimi prvostopno sodišče utemeljuje zavrnitev dokaznega predloga obrambe, pritožbeno sodišče v celoti soglaša in ugotavlja, da z zavrnitvijo dokaznega predloga po pritegnitvi izvedenca kmetijske stroke obdolžencu ni bila kršena pravica do obrambe, zaradi česar tudi ni podana v pritožbi smiselno uveljavljena kršitev iz drugega odstavka 371. člena ZKP.

7. Pritožbena razloga kršitve kazenskega zakona in zmotne ugotovitve dejanskega stanja pritožba uveljavlja z zatrjevanjem, da je obdolženi bil v opravičljivi pravni zmoti glede svojega ravnanja, saj ni vedel, da ni dovoljeno gnojenje na parc. št. 645 in 646 k.o. P., pa tudi v dejanski zmoti, ker ni vedel, da bo gnojilo prodrlo v vodo, do česar je prišlo zaradi močnih padavin, to je mimo njegove volje. Sicer pa je zmotna presoja sodišča prve stopnje, da je do onesnaženja sploh prišlo zaradi ravnanja obdolženca in ne zaradi ravnanja drugih kmetov, ki so predhodno že onesnažili pitno vodo.

8. Tudi takim pritožbenim izvajanjem ni mogoče pritrditi. Sodišče prve stopnje je razjasnilo vsa odločilna dejstva, zagovor obdolženca in izvedene dokaze je pravilno ocenilo, na tej podlagi pa zanesljivo ugotovilo, da je obdolženi ravnal na način in v okoliščinah, kot je to opisano v prvostopnem krivdnem izreku, s tem pa izpolnil vse zakonske znake kaznivega dejanja onesnaženja pitne vode po prvem odstavku 336. člena KZ-1, pri čemer je obravnavano kaznivo dejanje storil v krivdni obliki direktnega naklepa. Takšne svoje zaključke je v napadeni sodbi tehtno in prepričljivo obrazložilo in pritožbeno sodišče se v izogib ponavljanju sklicuje na ustrezne razloge prvostopne sodbe, ki jih sprejema kot pravilne, saj pritožba zgolj ponavlja zagovor obdolženca in ne navaja ničesar novega, vsled česar tudi ne more omajati pravilnosti prvostopnega krivdnega izreka.

9. Po pritožbi obdolžencu ni mogoče očitati naklepa, da je vedel, da je njegovo ravnanje protipravno, in da je hotel onesnažiti vodo, ker ni vedel za pravico do uporabe vodnih virov, ker ni vedel, da spornih zemljišč ni dovoljeno gnojiti in je zemljišča gnojil v skladu z gnojilnim načrtom, in ker je do onesnaženja vode prišlo zaradi obilnih meteornih padavin in nestrokovne izvedbe gradnje vodnega zajetja in vodovoda.

10. Sodišče prve stopnje v obrazložitvi sodbe (točka 5) navaja, da iz podatkov zemljiške knjige izhaja, da je na parc. št. 645/0 in 646/0, oboje k.o. P. že od leta 2004 vknjižena stvarna služnost, in sicer pravica koriščenja vode iz vodnega izvira ter položitev vodovodnih cevi od izvira na zemljišču parc. št. 646/0 do zemljišča parc. št. 651/2 in 651/3, vse k.o. P.. Da so se na navedenih parc. št. 645/0 in 646/0 k.o. P. nahajala vodna zajetja, za katera je lastnik zemljišč v letu 2003, J. Č., s KS A.Š. S.B. dne 10. 11. 2003 pri notarki J. Š. sklenil pogodbo o uporabi vodnih virov in na podlagi nje dovolil, da navedena krajevna skupnost uporablja pet vodnih virov, kakor tudi, da je pristojna Agencija RS za okolje, občini S.B. izdala vodno dovoljenje, na podlagi katerega je navedena občina na obravnavanih parcelah dobila dovoljenje neposredne rabe vode za oskrbo s pitno vodo, ki se izvaja kot gospodarska javna služba in ji je bila podarjena vodna pravica, je sodišče prve stopnje ugotovilo na podlagi omenjene pogodbe o uporabi vodnih virov in odločbe - vodnega dovoljenja Agencije RS za okolje in prostor št. 35527-694/2004 z dne 21. 5. 2008. Obdolženi je v zagovoru priznal, da je do onesnaženja vode v obravnavanem primeru res prišlo zaradi gnojenja na zakupljenem zemljišču, pa so zato vsi pritožbeni pomisleki v zvezi s tem v nasprotju z njegovim zagovorom. Da je vedel, da se na njem nahajajo vodni viri, pa izhaja iz njegovih navedb, da so „jaški“, v katerih se zbira voda na zakupljenih zemljiščih, zgrajeni nestrokovno, brez gradbenih dovoljenj, in da uporabniki za vodo ničesar ne plačujejo. Na vodne vire in uporabo vode za pitje, pa je bil opozorjen tudi s strani R. J., člana odbora za vodo pri KS A.Š., S.B.. Slednji je povedal, da je obdolženemu že pred obravnavanim dogodkom pokazal pogodbo o uporabi vodnih virov, vendar obdolženi pogodbe ni želel videti in je trdil, da je ponarejena. Zaradi navedenega ni mogoče pritrditi pritožbi, da obdolženi ni vedel za pogodbo o uporabi vodnih virov z dne 10. 11. 2003 in za vodno dovoljenje Agencije RS za okolje, ter da tudi podatki zemljiške knjige ne dokazujejo, da so bile sporne nepremičnine obremenjene s služnostjo uporabe vodnih virov v javno korist. Dokazi, na katere se sklicuje napadena sodba, namreč tako obrambo obdolženca zavračajo. Sodišče prve stopnje utemeljeno ni prezrlo tudi izpovedbe M. A., predsednika KS A.Š., ki je pojasnil, da se je s pitno vodo iz zajetij na parcelah obdolženca oskrbovalo približno 100 uporabnikov vode, ki po onesnaženju tega vodnega vira vode ni moglo uporabljati in so jim jo dostavljali gasilci vse do novembra 2015, ko je bil za potrebe oskrbe s pitno vodo na področju R. - G. napravljen nov vodovod, ki zajema vodo iz višje ležečih področij.

11. Pritožbena navedba, da je obdolženi verjel lastniku zemljišča J. Č., da ni podpisal nobene pogodbe, s katero bi dovolil uporabo vodnih virov, in da nima nihče drug pravice izkoriščati teh virov, nima podlage v izpovedbi J. Č., zato je protispisna. J. Č. takega zagovora obdolženca ni potrdil. Okoliščina, kdo je imel pravico uporabljati vodo iz vodnih virov na parcelah, katerih zakupnik je bil obdolženi, in sicer, da je to bila KS A.Š., kar izpostavlja pritožba, in da obdolženi tega ni vedel, za pravilno ugotovitev dejanskega stanja obravnavanega kaznivega dejanja ni odločilna. Odločilno je to, da je bil obdolženi seznanjen in je vedel, da iz vodnih zajetij teče pitna voda do vodohrana in dalje do uporabnikov, pa je kljub temu ravnal na način, kot se mu očita v prvostopnem krivdnem izreku, ni pa odločilna okoliščina, na katero se sklicuje pritožba. Enako nepomembni sta tudi odločbi Upravne enote S.B., na kateri opozarja pritožba, o namenski rabi zemljišč, v katerih ni nobenih podatkov o območju varovanja ali omejitvi uporabe spornih zemljišč zaradi vodnih zajetij, glede na to, da je bil obdolženi s strani R. J., člana odbora za vodo pri KS A.Š. opozorjen na vodna zajetja ter uporabo vode iz teh vodnih zajetij, in da ga je slednji opozoril na sklenjeno pogodbo, ki pa je obdolženi po zatrjevanju navedene priče ni želel videti, oziroma je zanjo trdil, da je ponarejena. Nenazadnje pa tudi podatki zemljiške knjige, na katere se sklicuje sodišče prve stopnje stopnje (točka 5 obrazložitve) dokazujejo, da je bila na parc. št. 646/0 k.o. P. že leta 2004 vknjižena služnost pravice koriščenja vode iz vodnega izvira ter položitev vodovodnih cevi od izvira do sosednjih parc. št. 651/2 in 651/3 k.o. P.. Da je bila služnost uporabe vode vpisana v korist otrok lastnika parcel, ne pa v korist KS A.Š., in da je sklicevanje sodišča prve stopnje na tako služnost zavajajoča, kar navaja pritožba, pa ne drži. Dokazi, na katerih temelji sodba sodišča prve stopnje, namreč dokazujejo nasprotno. Sicer pa okoliščina, v korist koga je bila služnost vpisana, za ugotavljanje krivde obdolženca ni odločilna. Enako velja za preostale v pritožbi zatrjevane okoliščine: da gre pri zakupljenih zemljiščih za najboljšo kmetijsko zemljišče, da obdolženi ni prejemal nobenih subvencij zaradi koriščenja vodnih virov na zakupljenih parcelah, da vodovod ni zajet v vodni kataster, da ne obstaja trasni načrt vodovoda, da vodovod ni bil ustrezno zgrajen, da je bil sporni vodohran zgrajen nezakonito in podobno. Nič od navedenega namreč ni v vzročni zvezi z inkriminiranim dejanjem obdolženca in nastalo posledico, to je onesnaženjem pitne vode na območju naselja R. Enako velja za pritožbena izvajanja, da je bil vodovod zgrajen protizakonito in nestrokovno, in da je bilo gnojenje del kmetijske dejavnosti, ki jo je izvajal obdolženi in zato z ničemer protipravno, pri čemer se pritožba sklicuje tudi na ugotovitve kmetijskega inšpektorja. Pri slednjem pritožba spregleda, da je ta ravnanje obdolženega preverjal z vidika izvajanja kmetijske dejavnosti, ni pa upošteval, da so bila zemljišča obremenjena s stvarno služnostjo pravice koriščenja vode iz vodnih izvirov na zemljiščih z namenom uporabe te vode kot pitne, zaradi česar se je obdolženčevo ravnanje izkazalo kot kaznivo dejanje.

12. Vsled navedenega, ko torej pritožbeno sodišče ne dvomi v pravilnost na prvi stopnji ugotovljenega dejanskega stanja, da je obdolženi vedel, da so na zakupljenih parcelah izviri pitne vode, in da se ta voda po cevovodu odvaja v vodno zbirališče - vodohran, od tod pa poteka po cevovodih do posameznih gospodinjstev, ter da se je zavedal, da z gnojenjem z gnojnico povzroča nevarnost za onesnaženje vode, ki jo ljudje uporabljajo kot pitno, pa je kljub temu gnojil zemljišča in s tem povzročil onesnaženje pitne vode, pri čemer je ravnal z direktnim naklepom, saj se je zavedal svojega dejanja in ga je hote storil, ni mogoče pritrditi pritožbi, da je ravnal v dejanski in pravni zmoti. Obstoj naklepa pri obdolžencu sodišče prve stopnje pravilno opira na izpovedbi prič R. J. in M. M., ki sta bila v neposrednem kontaktu z obdolžencem pred in po obravnavanem dejanju in sta povedala, da je obdolženi dobro vedel za vodna zajetja na zakupljenih zemljiščih, pa je kljub temu polival gnojnico ter da je izjavil, da bo enako ravnal tudi v prihodnje, pri čemer je pokazal brezobziren odnos do uporabnikov pitne vode, katerim je očital brezplačno uporabo vode in nelegalnost vodnih zajetij, kot sta povedali priči.

13. Po drugem odstavku 30. člena KZ-1 je kaznivo dejanje storjeno v dejanski zmoti, če se storilec ob storitvi ni zavedal okoliščin, ki jih zakon določa kot znake kaznivega dejanja ali je zmotno mislil, da so okoliščine take, da bi bilo dejanje dopustno. Obdolženčev zagovor, podan v navedeni smeri, pa je bil po izvedenih dokazih v celoti ovržen, saj obdolženi ni bil v zmoti niti glede tega, ali so na zakupljeni parceli vodni izviri in poteka vodovod s pitno vodo do uporabnikov, kakor tudi ne glede tega, da z gnojenjem zemljišč z gnojnico ogroža pitno vodo in lahko povzroči njeno onesnaženost, do česar je v obravnavanem primeru tudi prišlo. Ravnal pa tudi ni v pravni zmoti, saj je bil pravočasno s strani člana odbora za vodo pri KS A.Š. opozorjen na vodne vire na zakupljenih parcelah in mu je slednji želel tudi pokazati pogodbo, s katero je bila dogovorjena stvarna služnost in pravica koriščenja vode iz teh vodnih izvirov za namene pitne vode, pa tega ni želel videti in je trdil, da je pogodba ponarejena, ta služnost pa je navedena tudi v zemljiški knjigi. O pravni zmoti bi bilo mogoče razpravljati le, če bi sodišče ugotovilo, da obdolženec iz upravičenih razlogov ni vedel, da je njegovo dejanje (gnojenje z gnojnico na parcelah z vodnimi viri s pitno vodo, ki se uporablja v gospodinjstvih), prepovedano. Pri obsojencu bi torej moralo obstajati opravičljiva zmotna o prepovedanosti njegovega dejanja, tako v človeškem kot v etičnem smislu, nič od navedenega pa sodišče prve stopnje pri obsojencu ni ugotovilo, niti za kaj takega ne dajejo podlago pritožbena izvajanja zagovornikov.

14. Po obrazloženem, in ker pritožba tudi v preostalem ne navaja ničesar, kar bi povzročilo dvom v pravilnost na prvi stopnji ugotovljenega dejanskega stanja, je pritožba, vložena iz pritožbenega razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja, ki bi imelo za posledico kršitev kazenskega zakona, neutemeljena. Sodišče prve stopnje ni bilo v dvomu glede obstoja prav nobenega od odločilnih dejstev, pa je zato pritožbena trditev, da bi moralo ravnati po načelu in dubio pro reo, brez tehtne podlage.

15. Ker pritožba, podana v korist obdolženca, iz pritožbenih razlogov kršitve kazenskega zakona ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, obsega tudi pritožbo o kazenski sankciji (člen 386 ZKP), je pritožbeno sodišče napadeno sodbo preizkusilo tudi v tem delu. Pri tem je prišlo do zaključka, da ni prav nobenih razlogov za spremembo na prvi stopnji izrečene kazenske sankcije v korist obdolženca. Prvostopno sodišče je namreč pravilno ugotovilo in ocenilo težo storjenega kaznivega dejanja, stopnjo obdolženčeve krivde ter vse olajševalne in obteževalne okoliščine in obdolžencu izreklo po vrsti in višini primerno kazensko sankcijo. Okoliščine, da KS A.Š. v primeru predhodnih onesnaženj vode ni podala kazenske ovadbe zoper storilce - sosednje kmete obdolženca, na kar opozarja pritožba, sodišče prve stopnje utemeljeno ni moglo šteti kot olajševalne okoliščine, saj je kot take šteti le tiste okoliščine, ki so povezane s samim kaznivim dejanjem in krivdo obdolženca oziroma njegovo osebnostjo ter okoliščinami, v katerih je bilo dejanje storjeno. Vse te okoliščine pa je sodišče prve stopnje pravilno upoštevalo in jih v napadeni sodbi tudi tehtno obrazložilo.

16. Iz navedenih razlogov, in ker pri uradnem preizkusu napadene sodbe ni ugotovilo kršitev, na katere je dolžno paziti (383. člen ZKP) je pritožbeno sodišče o pritožbi obdolženčevih zagovornikov odločilo, kot je razvidno iz izreka te sodbe (člen 391 ZKP).

17. Izrek o plačilu sodne takse je posledice dejstva, da zagovorniki s pritožbo niso uspeli, temelji pa na določbah prvega odstavka 95. člena in prvega odstavka 98. člena ZKP. Sodna taksa je bila odmerjena skladno z Zakonom o sodnih taksah in po tarifnih številkah 7111, 71113 in 71122 Taksne tarife ter z upoštevanjem obdolženčevih premoženjskih razmer.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.