VSL Sodba I Cpg 634/2017
Sodna praksa višjih sodišč, 2018-10-17

Renata Horvat (preds.), Nada Mitrović (poroč.), Vesna Jenko

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - POKOJNINSKO ZAVAROVANJE - ZAVAROVALNO PRAVO

zavarovanje avtomobilske odgovornosti - škoda, povzročena s prometno nesrečo - prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje - terjatev ZPIZ do zavarovalnice - lex specialis

Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo, da novele ZPIZ-2B za konkretni primer ni mogoče uporabiti niti za prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki bi zapadli od 1.1.2016 dalje. Tožeča stranka je vrednost bodočih izpadlih prispevkov preračunala na sedanjo vrednost, zato dejstvo, da bi del prispevkov (če se oškodovanec ne bi invalidsko upokojil) zapadel tudi po uveljavitvi novele ZPIZ-2B ne omogoča zaključka o uporabi ZPIZ-2. Po oceni pritožbenega sodišča je namreč v konkretnem primeru ključno, da se je prometna nesreča zgodila 18.1.2008, terjatve tožeče stranke pa je nastala s pravnomočnostjo (9.8.2012) odločbe ZPIZ o ugotovitvi I. kategorije invalidnosti in pravici do invalidske pokojnine oziroma najkasneje z dnem vložitve tožbe (20.7.2015), ko je bil nedvomno znan znesek izpada prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, to pa je torej preden je začela veljati novela ZPIZ-2B.

Po določbi 18. člena ZOZP so z zavarovanjem obvezne avtomobilske odgovornosti kriti tudi odškodninski zahtevki za stroške zdravljenja in druge nujne stroške ter za sorazmeren del prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, vendar šele po poplačilu odškodninskih zahtevkov ostalih oškodovancev in do višine zavarovalne vsote. Določba je jasna in ne potrebuje razlage, jasen je tudi njen namen in sicer preprečiti, da bi bila v primeru izčrpanja zavarovalne vsote tožeča stranka kot posredni oškodovanec poplačana, neposredni oškodovanci pa bi ostali brez odškodnine.

I. Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

II. Tožeča stranka sama nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo in sklepom (pravilno sodbo) zavrnilo tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna v 15 dneh po prejemu sodbe tožeči stranki plačati 19.875,66 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe dalje do plačila ter ji povrniti pravdne stroške postopka v roku 15 dni po prejemu pisnega odpravka sodbe, po poteku tega roka pa skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne zamude dalje do plačila (I. točka izreka sodbe). Tožeči stranki je naložilo, da je dolžna v roku 15 dni toženi stranki plačati 25,00 EUR pravdnih stroškov, v primeru zamude pa tudi zakonske zamudne obresti od zamujenega zneska od prvega dne zamude dalje do plačila (II. točka izreka).

2. Zoper sodbo sodišča prve stopnje se je pravočasno pritožila tožeča stranka. Uveljavljala je pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava iz 3. točke prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Pritožbenemu sodišču je predlagala, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi oziroma podrejeno, da izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglasila je pritožbene stroške.

3. Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

5. Zavarovanec Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje (ZPIZ) je bil 18.1.2008 hudo telesno poškodovan (I. kategorija invalidnosti – dobiva invalidsko pokojnino) v prometni nesreči, ki jo je povzročil (spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja povzročitve prometne nesreče iz malomarnosti) voznik vozila, ki je bilo obvezno zavarovano pri toženi stranki. Tožeča stranka od zavarovalnice na podlagi 18. člena Zakona o obveznih zavarovanjih v prometu (ZOZP) vtožuje škodo v višini 19.875,66 EUR iz naslova izpada prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki bi jih tožeča stranka prejemala na svoj račun do pridobitve zavarovančeve pravice do starostne pokojnine (torej od pridobitve pravice do invalidske pokojnine (9.8.2012 - A2) do 12.12.2016 (ko bi izpolnil pogoje za starostno pokojnino) – A10).

6. Tožeča stranka je v pritožbi vztrajala, da bi moralo sodišče prve stopnje za sporno pravno razmerje uporabiti določila 10. poglavja Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju – ZPIZ-2, zlasti določbo 193. člena, ki se je začela uporabljati 1.1.2013, ne glede na to, da se je prometna nesreča zgodila 18.1.2008. Navajala je, da ZPIZ-2 nikjer ne določa, da bi se 274. člen ZPIZ-1 uporabljal tudi po uveljavitvi ZPIZ-2 za primere, ko so škodni dogodki nastali v času veljavnosti ZPIZ-1, zato bi sodišče moralo upoštevati določbe ZPIZ-2, ki je od 1.1.2013 odpravil omejitev odškodnine, določene v drugih zakonih, v konkretnem primeru v 18. členu ZOZP. Pri tem se je sklicevala na sodno prakso in sicer VSC Cpg 206/2016 in VSM I Cpg 194/2016.

7. Po oceni pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje materialno pravno pravilno zaključilo, da uporaba ZPIZ-1 oziroma konkretno njegovega 274. člena, ki je veljal od 18.1.2008 do 31.12.2012, v konkretnem primeru ne pride v poštev. V sodni praksi je že bilo zavzeto stališče (III Ips 73/2014 z dne 11.11.2014 in III Ips 125/2014 z dne 19.1.2016), da je 18. člen ZOZP, četudi je ZPIZ-1 kasnejši predpis, lex specialis v razmerju do 271. in 274. člena ZPIZ-1.

8. Prav tako je bilo glede uporabe ZPIZ-2, ki je veljal od 1.1.2013 do 31.12.2015, v sodni praksi že zavzeto stališče, da določbe 193. člena ZPIZ-2 ni mogoče razlagati tako, da bi bila podlaga za razširitev zavarovalnega jamstva zavarovalnice iz obveznega avtomobilskega zavarovanja, saj je ta obseg zavarovalnega jamstva predmet urejanja v ZOZP in je določen v njegovem 18. členu (npr. III Ips 33/2017, III Ips 61/2017, III Ips 65/2017, III Ips 69/2017, III Ips 63/2017). Ker je na vprašanje uporabe določb ZPIZ-2 v razmerju do ZOZP že odgovorilo VS RS, ni utemeljeno sklicevanje tožeče stranke na dve odločbi višjih sodišč.

9. 1.1.2016 je začela veljati novela ZPIZ-2B, s katero je bil v zakon dodan 191.a člen, ki je določil, da lahko zavod od zavarovalnice, pri kateri ima tisti, ki je povzročil invalidnost, sklenjeno obvezno avtomobilsko zavarovanje, zahteva povrnitev povzročene škode, ne glede na omejitve v ZOZP. Hkrati je bila z novelo uporaba drugega odstavka 193. člena ZPIZ-2

razširjena tudi na odškodninske zahtevke zavoda zoper zavarovalnico, pri čemer je bilo v njem izrecno dodano, da odškodnina zajema tudi škodo iz naslova izpadlih prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje po ZOZP. Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo, da navedene novele za konkretni primer ni mogoče uporabiti niti za prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki bi zapadli od 1.1.2016 dalje. Tožeča stranka je vrednost bodočih izpadlih prispevkov preračunala na sedanjo vrednost (A10), zato dejstvo, da bi del prispevkov (če se oškodovanec ne bi invalidsko upokojil) zapadel tudi po uveljavitvi novele ZPIZ-2B ne omogoča zaključka o uporabi ZPIZ-2. Po oceni pritožbenega sodišča je namreč v konkretnem primeru ključno, da se je prometna nesreča zgodila 18.1.2008, terjatve tožeče stranke pa je nastala s pravnomočnostjo (9.8.2012) odločbe ZPIZ št. 2 4 9320251 o ugotovitvi I. kategorije invalidnosti in pravici do invalidske pokojnine oziroma najkasneje z dnem vložitve tožbe (20.7.2015), ko je bil nedvomno znan znesek izpada prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, to pa je torej preden je začela veljati novela ZPIZ-2B.

10. Pritožbeno sodišče zato pritrjuje stališču sodišča prve stopnje, da v konkretnem primeru ni podlage za uporabo določb ZPIZ-2, temveč je treba uporabiti določbe ZOZP.

11. Po določbi 18. člena ZOZP so z zavarovanjem obvezne avtomobilske odgovornosti kriti tudi odškodninski zahtevki za stroške zdravljenja in druge nujne stroške ter za sorazmeren del prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, vendar šele po poplačilu odškodninskih zahtevkov ostalih oškodovancev in do višine zavarovalne vsote. Določba je jasna in ne potrebuje razlage, jasen je tudi njen namen in sicer preprečiti, da bi bila v primeru izčrpanja zavarovalne vsote tožeča stranka kot posredni oškodovanec

poplačana, neposredni oškodovanci pa bi ostali brez odškodnine.

12. Ker je po 18. členu ZOZP tožeča stranka upravičena do poplačila iz zavarovanja šele po poplačilu odškodninskih zahtevkov neposrednih oškodovancev, oseba, ki je bila poškodovana v konkretni prometni nesreči pa po s pritožbo neizpodbijanih ugotovitvah sodbe sodišča prve stopnje v 23. točki obrazložitve še ni bila poplačana v celoti, tožbeni zahtevek iz tega razloga materialnopravno ni utemeljen (ne pa zaradi nezapadlosti zahtevka). V konkretnem primeru niso podani vsi dejanski elementi za uporabo določbe prvega odstavka 18. člena ZOZP. S tem pa se izkaže kot nepomembno izpodbijano stališče sodišča prve stopnje, da terjatev tožeče stranke do tožene stranke še ni zapadla. V kolikor bi želela tožeča stranka z zahtevkom uspeti, bi morala ovreči ugovor tožene stranke, da iz zavarovalne vsote še ni poplačala neposrednega oškodovanca, ali pa trditi in dokazati, da bo višina zavarovalne vsote zadoščala za poplačilo neposrednega oškodovanca

in še za plačilo vtoževanih prispevkov, česar pa ni trdila. Zato je pritožbeno sodišče pri presoji, ali je lahko ugotovljena dejstva subsumira pod pravilo iz prvega odstavka 18. člena ZOZP: „vendar šele po poplačilu odškodninskih zahtevkov ostalih oškodovancev in do višine zavarovalne vsote“ vezano na dejstva, ki jih je v tem postopku ugotovilo sodišče prve stopnje. Drugačne pritožbene trditve niso utemeljene.

13. S tem se izkaže, da pritožbeni očitki deloma niso pomembni, deloma pa niso utemeljeni. Odločitev sodišča prve stopnje je glede na ugotovljeno dejansko stanje v konkretnem primeru materialnopravno pravilna, izpodbijana sodba pa tudi ni obremenjena z absolutnimi bistvenimi kršitvami določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP). Zato je bilo treba pritožbo zavrniti in sodbo sodišča prve stopnje potrditi (353. člen ZPP).

14. Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato sama nosi svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

Odškodnina, ki jo ima zavod pravico zahtevati v primerih iz tretjega odstavka 119. člena, 190., 190.a, 191. in 192. člena tega zakona, obsega nastale stroške, celotne zneske pokojnin in vseh drugih dajatev, ki jih izplačuje zavod, ne glede na omejitve, določene v drugih zakonih, kot tudi škodo iz naslova izpadlih prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje po zakonu, ki ureja obvezna zavarovanja v prometu.

Glej tudi Zakon o obveznih zavarovanjih v prometu s komentarjem, Ljubljana 2008, str. 125.

Tudi za izračun odškodnine, ki bi jo morala plačevati tožena stranka v obliki doživljenjske rente, bi lahko tožeča stranka uporabila metodo kapitalizacije.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (1999) - ZPIZ-1  - člen 271, 274

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju - ZPIZ-2  - člen 191a, 193

Zakon o obveznih zavarovanjih v prometu (1994) - ZOZP  - člen 18

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.