TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep IV Cp 2334/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-11-16

Majda Irt (preds.), Alenka Kobal Velkavrh (poroč.), Bojan Breznik

DRUŽINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - BREZPLAČNA PRAVNA POMOČ

priznanje očetovstva - izjava o priznanju očetovstva - izpodbijanje izjave - stroški pravdnega postopka - povrnitev pravdnih stroškov - stroški sodnega izvedenca - stroški izdelave DNK analize - brezplačna pravna pomoč - povrnitev stroškov iz naslova brezplačne pravne pomoči

Stroški s strani sodišča angažiranih sodnih izvedencev so stroški postopka, saj gre za izdatke, ki so nastali med postopkom in zaradi postopka.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu glede stroškov postopka potrdi odločba sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je v tem postopku ugotovilo, da tožnik ni oče druge toženke. Glede stroškov je odločilo, da je prva toženka dolžna tožniku plačati 2.113,65 EUR pravdnih stroškov.

2. Proti odločitvi o stroških vlaga pritožbo tožnik. Pritožbenemu sodišču predlaga, da poleg že priznanih stroškov prvi toženki naloži v plačilo še stroške izvedenca in materialne stroške DNK analize v skupnem znesku 1.601,80 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Navaja, da so stroški izvedbe dokaza z izvedencem sestavni del stroškov postopka, kljub dejstvu, da so bili založeni iz sredstev brezplačne pravne pomoči.

4. Sodišče prve stopnje je o stroških postopka odločilo na podlagi uspeha v pravdi (154. člen ZPP) in prvi toženki naložilo, da tožniku povrne njegove stroške tega postopka, ki so mu nastali zaradi zastopanja po odvetniku v višini 2.113,65 EUR.

5. Pravilno pritožba navaja, da so stroški s strani sodišča angažiranih sodnih izvedencev stroški postopka, saj gre za izdatke, ki so nastali med postopkom in zaradi postopka.

6. V konkretnem primeru je bil tožnik po odločbi Bpp 2554/2014 z dne 14. 11. 2014 oproščen plačila stroškov izdelave DNK analize v tem pravdnem postopku, prav tako pa je bila tudi prva toženka po odločbi Bpp 2760/2015 z dne 11. 11. 2015 oproščena plačila stroškov izdelave DNK analize. Kot izhaja iz listin v spisu, je sodišče le prvi toženki naložilo v plačilo predujem za izdelavo DNK analize in je bil zato tudi celoten strošek izvedenine izplačan iz naslova njene pravne pomoči na podlagi odločbe BPP 2760/2015 z dne 11. 11. 2015. Torej je le prva toženka kot upravičenka na podlagi prvega odstavka 49. člena Zakona o brezplačni pravni pomoči, v nadaljevanju ZBPP, zavezana, da bo morala te stroške povrniti Republiki Sloveniji, če se bo njen materialni položaj po enem letu od pravnomočnega zaključka postopka, za katerega ji je bila dodeljena brezplačna pravna pomoč, toliko izboljšal, da glede na trenutni materialni položaj ne bi bila več upravičena do brezplačne pomoči.

7. Ker pritožba ni utemeljena, jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo odločbo sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

8. Odločitev o zavrnitvi predloga za povrnitev stroškov pritožbenega postopka je vsebovana v odločitvi o zavrnitvi pritožbe (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2991/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-11-22

mag. Matej Čujovič (preds.), Katarina Marolt Kuret (poroč.), Polona Marjetič Zemljič

stroški pravdnega postopka - odvetniška tarifa - nagrada za narok

Ob vložitvi tožbe 28. 4. 2009 je veljal Zakon o odvetniški tarifi, ki izhaja iz načela ene nagrade za postopek in ene nagrade za narok.

Pravi pomen besedne zveze je ta, da vključuje nagrada za narok nagrado za vse naroke.

I. Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu (II. točka izreka) potrdi odločitev sodišča prve stopnje.

II. Pritožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je tožena stranka tožnici dolžna plačati 4.608,91 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28. 4. 2009 dalje. Hkrati ji je naložilo povračilo pravdnih stroškov, ki jih je odmerilo v znesku 1.776,67 EUR.

2. Zoper stroškovno odločitev vlaga pritožbo tožnica iz pritožbenih razlogov napačne uporabe materialnega prava ter kršitve določb pravdnega postopka. Meni, da iz besedila zakona jasno izhaja, da odvetniku pripada nagrada za vsak posamezni narok. Sodišče je dosodilo stroške samo za en narok, namesto za vseh sedem narokov, s tem pa je kršilo določbe pravdnega postopka o stroških postopka in določbe Zakona o odvetniški tarifi. Odvetnik lahko za vse vloge v pravdi zahteva le eno nagrado po tarifni številki 3100, v nasprotju s tem pa nagrada za narok po tarifni številki 3102 ne vsebuje nagrade za vse naroke. Tožeča stranka ni krivdno povzročala drugega do sedmega naroka, zato so bili pristopi pooblaščenca potrebni. Sodišče bi moralo tožnici priznati še stroške v znesku 1.828,80 EUR.

4. Ob vložitvi tožbe 28. 4. 2009 je veljal Zakon o odvetniški tarifi (Ur. l. RS, št. 67/2008), ki izhaja iz načela ene nagrade za postopek in ene nagrade za narok (primerjaj predlog Zakona o odvetniški tarifi – prva obravnava EPA-1930-IV, poročevalec DZ št. 28/2008). Po začetnem neenotnem stališču sodne prakse je Vrhovno sodišče RS z odločbo II Ips 56/2011 poenotilo sodno prakso ter odločilo, da je pravi pomen besedne zveze ta, da vključuje nagrada za narok nagrado za vse naroke. Takšno razlago je sprejelo kot najustreznejšo tako z vidika teološke kot zgodovinske razlage in pravila, da je treba izjeme razlagati ozko. Pri tem je upoštevalo namen, ki ga je Zakonu o odvetniški tarifi pripisal zakonodajalec, to je čim hitreje rešiti spor, tudi z določitvijo ene nagrade za vse naroke. Sodišče prve stopnje je torej ZOdvT uporabilo pravilno in nasprotne pritožbene trditve niso utemeljene. Zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani slep sodišča prve stopnje na podlagi določila 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 166. člena ZPP.

5. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na prvem odstavku 154. v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

sodba III U 151/2011, enako tudi III U 89/2011
VSK sklep CDn 55/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-05-31

Nataša Butina Mrakič (preds.), Sabina Vrčon (poroč.), Mirela Lozej

Pritožbeno sodišče se strinja z odločitvijo in argumentacijo prvostopenjskega sodišča, da v ugovoru (in pritožbi) citirane določbe ZUKSB ne izključujejo uporabe četrtega odstavka 146. člena SPZ.

Pritožba se zavrne in potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče zavrnilo ugovor predlagateljice zoper sklep zemljiškoknjižne sodniške pomočnice, da se ne dovoli predlagani vpis (vpis novega imetnika maksimalne hipoteke ). Tako je odločilo, ker je ugotovilo, da predlagatelj ni izkazal prenosa cele pogodbe, celotnega pravnega razmerja in je svojo odločitev oprlo na določbo četrtega odstavka 146. člena Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju: SPZ). Opredelilo se je tudi do izjave z dne 20.11.2014, ki jo je predlagatelj priložil ugovoru in ugotovilo, da se ta nanaša na družbo A. in ne na K. z.o.o., v korist katere je pri obravnavanih nepremičninah vknjižena lastninska pravica, in ki je tudi zastaviteljica.

Proti sklepu se pritožuje predlagateljica, ki očita prvostopenjskemu sodišču zmotno uporabo materialnega prava. Vztraja pri stališču, da bi moralo sodišče, zato ker je pogodba o potrditvi odstopa sklenjena na podlagi in v skladu z Zakonom o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank (ZUKSB), pri presoji zahteve za vpis novega imetnika maksimalne hipoteke upoštevati določbe 11. in 29. člena ZUKSB in ne 146. člena SPZ, saj je ZUKSB v razmerju do njega specialnejši predpis.

Pritožbeno sodišče se strinja z odločitvijo in argumentacijo prvostopenjskega sodišča, da v ugovoru (in pritožbi) citirane določbe ZUKSB ne izključujejo uporabe četrtega odstavka 146. člena SPZ. Materialnopravna graja ni utemeljena. Razlogi sklepa so pravilni in jih pritožbeno sodišče glede na vsebino pritožbe, ki v zvezi z uporabo prava zatrjuje enako kot v ugovoru, ne bo ponavljalo. Razlogov sklepa, ki se nanašajo na izjavo z dne 20.11.2014 pa pritožba ne izpodbija.

Pritožbeno sodišče tudi ni zasledilo kršitev, na katera mora paziti po uradni dolžnosti, zato je pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka drugega odstavka 161. člena Zakona o zemljiški knjigi, ZZK-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2040/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-10-21

neplačilo sodne takse za pritožbo - domneva umika pritožbe - obvestilo o sodni pošiljki v hišnem predalčniku - prepozna pritožba

Toženec je zamudil rok za pritožbo zoper izpodbijani sklep.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom štelo, da je toženec umaknil svojo pritožbo z dne 9. 9. 2015, ker ni pravočasno plačal predpisane sodne takse za pritožbo.

2. Toženec je zoper navedeni sklep vložil ugovor (pravilno: pritožbo). Navaja, da je dolgovano takso v višini 102,00 EUR poravnal v odrejenem roku. Prilaga kopijo potrdila o izvršenem plačilu. Navaja še, da vztraja pri vloženi pritožbi.

4. Iz obvestila sodišču o opravljeni vročitvi je razvidno, da je vročevalec brez uspeha poskušal osebno vročiti izpodbijani sklep tožencu 19. 4. 2016, zato mu je tega dne v njegovem hišnem predalčniku pustil obvestilo o sodni pošiljki. Ker je toženec v naslednjih petnajstih dneh ni dvignil, mu je vročevalec sodno pošiljko 5. 5. 2016 pustil v hišnem predalčniku. Po četrtem odstavku 142. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) se šteje, da je bila vročitev opravljena s potekom roka, v katerem bi toženec moral dvigniti sodno pošiljko. Zadnji dan tega roka je bil 4. 5. 2016. Naslednjega dne je v skladu z drugim odstavkom 111. člena ZPP začel teči petnajstdnevni pritožbeni rok, v katerem bi smel toženec izpodbijati izdani sklep. Ta rok je potekel 19. 5. 2016. Kot izhaja iz dohodnega žiga na njegovi pritožbi in iz poštnega potrdila na pisemski ovojnici, v kateri je toženec sodišču poslal svojo pritožbo, je toženec pritožbo oddal priporočeno na pošto šele 20. 5. 2016, torej dan prepozno.

5. Toženec je tako zamudil rok za pritožbo zoper izpodbijani sklep. V skladu s prvim odstavkom 112. člena ZPP se namreč šteje, da je vloga pravočasna, če je izročena pristojnemu sodišču, preden se rok izteče. Sodišče druge stopnje je zato toženčevo pritožbo brez vsebinskega obravnavanja zavrglo na podlagi 1. točke 365. člena ZPP, ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje.

ZPP člen 111, 111/2, 112, 112/1, 142, 142/4, 365, 365-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1963/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-10-25

prepozna pritožba - vročitev s fikcijo - načelno pravno mnenje - štetje rokov - upoštevanje nepravočasne pritožbe v zapuščinskem postopku

Prepozne pritožbe ni bilo mogoče upoštevati niti po tretjem odstavku 173. člena ZD, saj iz vloženih odgovorov pritožničinih sodedičev izhaja, da bi posegla v njihove pravice.

1. Sodišče prve stopnje je 11. 2. 2016 izdalo sklep o dedovanju pa pok. ..., zoper katerega je dedinja F. B. vložila pritožbo, na katero sta odgovorila sodediča M. R. in M. R. P., ki predlagata njeno zavrnitev.

2. Pritožba je vložena prepozno, po izteku pritožbenega roka, zato ni dopustna in se njene vsebine ne presoja, temveč jo je bilo treba zavreči (2. odst. 343. čl. Zakona o pravdnem postopku, ZPP, ki se po 163. čl. Zakona o dedovanju, ZD, uporablja tudi v zapuščinskem postopku, če ni drugače določeno).

3. Rok za pritožbo zoper sklep o dedovanju je bil 15 dni, kar se šteje od njegove vročitve. Sklep je bil pritožničinemu pooblaščencu M. B. vročen s fikicijo, in sicer je bil ta o pošiljki z navodilom, da jo mora prevzeti v 15 dneh, obveščen 11. 3. 2016, zato se po 4. odst. 142. čl. ZPP in upoštevaje načelno pravno mnenja občne seje Vrhovnega sodišča z dne 14. 1. 2015 šteje, da mu je bila pošiljka s sklepom o dedovanju vročena 26. 3. 2016 (v predalčniku mu je bila puščena po tem, in sicer 29. 3. 2016). Petnajstdnevni pritožbeni rok je tedaj iztekel 11. 4. 2016, pritožba pa je bila vložena 13. 4. 2016, kar je torej prepozno.

4. Prepozne pritožbe ni bilo mogoče upoštevati niti po 3. odst. 173. čl. ZD, saj iz vloženih odgovorov pritožničinih sodedičev izhaja, da bi posegla v njihove pravice. Ker prepozne pritožbe ni zavrglo že zapuščinsko sodišče prve stopnje, je to v skladu s 1. odst. 346. čl. ZPP storilo pritožbeno sodišče.

ZD člen 173, 173/3. ZPP člen 142, 142/4, 343, 343/2, 346.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1874/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-10-21

začasni zastopnik - zakonito zastopanje - pooblaščenec - pooblastilo za zastopanje

Toženka je po podatkih spisa umrla. S smrtjo stranke pravica zakonitega zastopanja preneha. Ker začasna zastopnica ni bila toženkina pooblaščenka, nima pravice do pritožbe, čeprav ji je sodišče vročilo izpodbijano sodbo. V imenu toženkinih dedičev bi se lahko pritožila le, če bi predložila njihovo pooblastilo za zastopanje v tej pravdi.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane v celoti v veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani VL 207742/2013 z dne 19. 12. 2013, po katerem prvotna toženka dolguje tožniku 840,42 EUR z obrestmi in izvršilnimi stroški. Obenem je toženki naložilo, da mora tožniku povrniti tudi njegove nadaljnje pravdne stroške z obrestmi.

2. Zoper navedeni sklep se je pravočasno pritožila začasna zastopnica toženke. Zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka predlaga razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da nikoli ni prejela tožnikove pripravljalne vloge, v kateri je ta dopolnil tožbo. Vloga je bila namesto začasni zastopnici poslana neposredno toženki, ki pa prejema sodne pošiljke ni potrdila s svojim podpisom. Toženka se namreč zaradi demence ni mogla sama podpisati, kar dokazuje tudi pritožbi priloženi izvid psihiatra. Ker torej začasna zastopnica ni prejela dopolnitve tožbe, nanjo ni mogla odgovoriti, s tem pa je bilo toženki onemogočeno obravnavanje pred sodiščem. Toženka je 9. 4. 2015 umrla. Sodišče prve stopnje je postopek prekinilo, vendar ga je nato brez ustreznega sklepa nadaljevalo kar z vsemi toženkinimi dediči, čeprav se je dedič A. A. dedovanju odpovedal.

5. Sodišče prve stopnje na podlagi 82. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) toženki s sklepom z dne 21. 8. 2014 postavilo začasno zastopnico. Po prvem odstavku 83. člena ZKP ima začasni zastopnik vse pravice in dolžnosti zakonitega zastopnika. To pravilo velja tudi v obravnavanem primeru, čeprav je začasna zastopnica sicer odvetnica.

6. Toženka je po podatkih spisa 9. 4. 2015 umrla. S smrtjo stranke pravica zakonitega zastopanja preneha. Ker začasna zastopnica ni bila toženkina pooblaščenka, nima pravice do pritožbe, čeprav ji je sodišče vročilo izpodbijano sodbo. V imenu toženkinih dedičev bi se lahko pritožila le, če bi predložila njihovo pooblastilo za zastopanje v tej pravdi. Tega ni storila, še več, v pritožbi niti ne zatrjuje pooblastilnega razmerja. Sklicevanje na sklep o postavitvi začasne zastopnice z dne 21. 8. 2014 po navedenem ne zadošča, saj ga ni mogoče enačiti s strankinim pravdnim pooblastilom.

7. Ker torej pritožba začasne zastopnice ni dovoljena, jo je sodišče druge stopnje na podlagi 1. točke 365. člena ZPP zavrglo. Pritožnica namreč do vsebinskega obravnavanja pritožbe ni upravičena.

8. Odločitev o zavrženju pritožbe vključuje tudi priglašene pritožbene stroške. Začasna zastopnica, ki je s pritožbo propadla, jih mora kriti sama.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1365/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-08-31

Polona Marjetič Zemljič (preds.), Katarina Marolt Kuret (poroč.), mag. Matej Čujovič

nepravočasno plačilo sodne takse - sklep o ustavitvi postopka - predlog za vrnitev v prejšnje stanje po ZST-1

Tožnik v vlogi za vrnitev v prejšnje stanje tudi ni navedel razlogov, zaradi katerih je zamudil rok za plačilo sodne takse, zato sodišče prve stopnje njegovega predloga utemeljeno ni presojalo po določilih ZPP o vrnitvi v prejšnje stanje, temveč zgolj po določilu ZST-1.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnika za vrnitev v prejšnje stanje.

2. Zoper sklep vlaga pritožbo tožnik iz vseh dopustnih pritožbenih razlogov. Ne strinja se z odločitvijo sodišča, saj je presojalo navedbe tožnika kot pritožbo in jo kot tako zavrnilo, ne pa kot predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Tožnik je zatrjeval, da je sodno takso plačal pred izdajo sklepa o ustavitvi postopka in za to predložil dokazilo. Sodišče bi moralo ugotavljati, ali obstajajo razlogi, da je plačilo sodne takse za tožbo mogoče šteti kot pravočasno.

4. Sodišče prve stopnje je s sklepom I P 519/2015 z dne 3. 11. 2015 ustavilo pravdni postopek, ker tožnik ni plačal premalo plačane sodne takse v danem roku. Zoper sklep je tožnik vložil pravočasno pritožbo, za katero pa je po pozivu sodišča navedel, da predstavlja predlog za vrnitev v prejšnje stanje po določilu ZST-1.

5. Določba 6.c člena ZST-1 ureja primere, ko je bilo plačilo takse opravljeno preko ponudnika plačilnih storitev, ki je nalog za plačilo prejel v roku, določenem v plačilnem nalogu, denarna sredstva pa so na podračun sodišča prispela po poteku treh delovnih dni po izteku tega roka (primerjaj prvi odstavek 6.b člena ZST-1). Za takšno situacijo, kot jo predvideva citirana določba, v obravnavanem primeru ne gre, saj takšnih okoliščin tožnik ni zatrjeval. Sodna taksa je bila v danem primeru plačana po preteku 15-dnevnega roka za plačilo sodne takse, prav tako sodišče tudi v nadaljnjih treh dneh ni prejelo plačila, saj je bila taksa plačana šele 2. 11. 2015. Pritožbene trditve, da je bila sodna taksa plačana pred izdajo sklepa o ustavitvi postopka, na odločitev sodišča o ustavitvi postopka ne more vplivati, saj bi morala biti taksa plačana pravočasno. Tožnik v vlogi za vrnitev v prejšnje stanje tudi ni navedel razlogov, zaradi katerih je zamudil rok za plačilo sodne takse, zato sodišče prve stopnje njegovega predloga utemeljeno ni presojalo po določilih ZPP o vrnitvi v prejšnje stanje, temveč zgolj po določilu ZST-1.

6. Ker glede na navedeno v pritožbi zatrjevani pritožbeni razlogi niso podani, je višje sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep na podlagi 2. točke 365. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1735/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-09-07

Katarina Parazajda (preds.), Brigita Markovič (poroč.), Blanka Javorac Završek

zavrnitev predloga za prekinitev pravdnega postopka - smrt stranke - zastopanje po pooblaščencu - naknadna odpoved pooblastila s strani dediča

Ker je imela pokojna druga tožnica v pravdi pooblaščenko, procesno pooblastilo pa s smrtjo stranke ni prenehalo (100. člen ZPP), pravdnega postopka ni bilo treba prekiniti.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je predlog za prekinitev postopka A. A., to je sedme tožene stranke ter sočasno dediča pok. druge tožnice B. B., zavrnilo, saj je imela slednja v pravdi pooblaščenko.

2. A. A. se s takšno odločitvijo ne strinja in vlaga pritožbo. Pojasnjuje, da je pok. B. B. skupaj s prvim tožnikom C. C. vložila tožbo zoper šest tožencev in obenem tudi zoper sedmega toženca kot sospornika vsakega od posameznih tožencev. Po smrti svoje matere B. B. je sedmi toženec pooblaščenki pokojne matere odpovedal pooblastilo, medtem ko je sodedinja B. B. ravnala drugače. Sedmi toženec se je znašel v vlogi tožnika in toženca. Z vtoževano terjatvijo ne želi imeti nič, saj je naperjena proti njemu samemu. Tudi dedovati je ne želi. Dediščini pa se lahko odpove le v zapuščinskem postopku. Zapuščinsko sodišče bo odločilo, kdo bo dedič te terjatve.

3. Na pritožbo je odgovoril prvi tožnik. Meni, da je neutemeljena in predlaga njeno zavrnitev. V nadaljevanju pojasni svoje videnje nastale procesne situacije.

5. ZPP v 205. členu našteva primere, ko se pravdni postopek prekine. Iz prve alineje tega člena izhaja, da se postopek prekine, če stranka umre ali izgubi pravdno sposobnost, pa v pravdi nima pooblaščenca. Ker je imela pok. B. B. v pravdi pooblaščenko, procesno pooblastilo pa s smrtjo stranke ni prenehalo (100. člen ZPP), pravdnega postopka ni bilo treba prekiniti. Odločitev, s katero je sodišče prve stopnje predlog pritožnika za prekinitev postopka zavrnilo, je zato pravilna.

6. Na odločitev o predlogu za prekinitev postopka ne more vplivati dejstvo, da je pritožnik kot eden od dedičev pok. tožnice njeni pooblaščenki pooblastilo odpovedal. Enako pa velja tudi za dejstvo, da je sedaj sam tudi eden od dedičev terjatve, saj do tega procesnega položaja ni prišlo zato, ker sodišče postopka ni prekinilo, ampak zato, ker je pritožnik eden od univerzalnih pravnih naslednikov druge tožnice. Povedano pomeni, da je v pravdo na tožeči strani vstopil po sili zakona že v trenutku smrti druge tožnice(1). Je pa v nadaljevanju postopka njegova izbira, ali bo v pravdi (na tožeči strani) aktivno sodeloval ali ne oziroma ali se bo dedovanju odpovedal.

7. Pritožba je glede na obrazloženo neutemeljena. Ker pritožbeno sodišče ni ugotovilo niti kršitev, na katere v obsegu drugega odstavka 350. člena ZPP pazi po uradni dolžnosti, jo je zavrnilo in na podlagi 2. točke 365. člena ZPP sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Op. št. (1): Primerjaj odločbo VS RS II Ips 144/2014 in II Ips 254/2014.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cst 633/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-10-04

Irena Dovnik (preds.), mag. Damjan Orož (poroč.), Andreja Strmčnik Izak

postopek osebnega stečaja - končanje postopka osebnega stečaja - ni stečajne mase

Ker v tem postopku ni stečajne mase, postopek odpusta obveznosti pa se ni začel, je sodišče pravilno uporabilo 376. člen v zvezi s 396. členom ZFPPIPP.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o končanju postopka osebnega stečaja 1.) končalo postopek osebnega stečaja; 2.) upravitelja razrešilo in 3., 4.) odločilo, katere terjatve upnikov, ki so bile prijavljene v tem postopku, so priznane in o zneskih teh terjatev, ki v tem postopku niso bile plačane, in sicer tako, kot je navedeno v seznamu neplačanih priznanih terjatev z dne 17. 11. 2015, ki je sestavni del izreka in je objavljen hkrati z objavo tega sklepa, ter stečajnemu dolžniku naložilo plačilo neplačanih terjatev.

4. Sodišče prve stopnje je na podlagi končnega poročila upravitelja in njegovega predloga za razrešitev (Pd 31) ugotovilo, da je bilo unovčeno vse premoženje stečajnega dolžnika (pravilno: stečajne mase ni; glej tudi otvoritveno poročilo na Pd 18), postopek odpusta obveznosti pa se ni začel. Zato je sodišče na podlagi 376. člena v zvezi s 382. členom Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju – ZFPPIPP izdalo izpodbijani sklep.

5. Ker v tem postopku ni stečajne mase, postopek odpusta obveznosti pa se ni začel, je sodišče pravilno uporabilo 376. člen v zvezi s 396. členom ZFPPIPP. V pritožbi zatrjevano slabo premoženjsko in zdravstveno stanje ni razlog, s katerim bi dolžnik lahko dosegel razveljavitev izpodbijanega sklepa oziroma nadaljevanje stečajnega postopka. V pritožbi predlagan odpis dolga je vložen prepozno.

6. Pritožba ni utemeljena in niso podani razlogi, na katere višje sodišče pazi po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP), zato je pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

Ta pisni odpravek se ujema z elektronskim izvirnikom sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.