VSL sodba II Cp 401/2015
Sodna praksa višjih sodišč, 2015-03-24

Mojca Hribernik (preds.), dr. Peter Rudolf (poroč.), Danilo Ukmar

OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

protipravno ravnanje - dokazovanje - trditveno in dokazno breme - padec - mokro stopnišče

Dokazovanje dejstva, da je tožniku spodrsnilo na mokrem stopnišču.

I. Pritožba se zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožnikov zahtevek na plačilo (odškodnine v znesku) 2.320,00 EUR, hkrati pa mu je naložilo plačilo toženkinih stroškov pravdnega postopka v višini 92,50 EUR.

2. Zoper sodbo sodišča prve stopnje se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik, ki pritožbenemu sodišču predlaga, da jo ustrezno spremeni oz. vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje (vse s stroškovno posledico). V sicer obširni pritožbi kot bistveno navaja, da se z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, češ da ni uspel dokazati, da je do padca prišlo zaradi mokrih stopnic, ne strinja. Meni, da je sodišče prve stopnje napačno ocenilo, da izpovedbe prič niso bile verodostojne, njegovih navedb glede kepanja v avli šole (za kar je izvedel šele po prvem naroku za glavno obravnavo) pa neutemeljeno ni upoštevalo. Nadalje navaja, da je sodišče brez kakršnekoli podlage ugotovilo, da tožnik in njegov sošolec T. N. tajnici nista povedala, da je stopnišče mokro, zaradi česar nihče iz šole stanja na stopnišču ni preverjal. Poleg tega se ni ukvarjalo z okoliščino, da so šolska pravila določala obveznost nošenja copatov in da se tega pravila mnogi dijaki in obiskovalci niso držali.

5. Zaključek sodišča prve stopnje, da tožnik ni uspel dokazati, da mu je dne 10.2.2010 v prostorih E. šole ob vzpenjanju po stopnicah iz pritličja v prvo nadstropje spodrsnilo zaradi mokrega stopnišča, je prepričljivo obrazložen in pritožba vanj oziroma dokazno oceno, na kateri temelji, ne uspe vzbuditi prav najmanjšega dvoma.

6. Sodišče prve stopnje je izpovedbe tako tožnika, kot tudi prič B. M., T. N., K. Š. in S. B. (češ da je tožniku zdrsnilo zaradi mokrega stopnišča) upravičeno ocenilo kot neprepričljive. Na to okoliščino (kot je pojasnilo v 10. točki obrazložitve izpodbijane sodbe) ne kažejo le vsebinska protislovja in nelogičnosti v posameznih izpovedbah,(1) ampak tudi očitne neskladnosti (in to glede bistvenih okoliščin) med njimi. Tako naj bi zaslišani (tako tožnik kot priče(2) sklepali, da je bilo stopnišče mokro (predvsem) zaradi vremenskih razmer. Poleg tega razen na sredini stopnišča oziroma sredini stopnice, kjer naj bi tožniku spodrsnilo,(3) mokrih tal niso videli. Slednje pa ob zatrjevanju, da naj bi sneg na čevljih oz. oblačilih zaradi vremenskih razmer prinesli zunanji obiskovalci, ne more biti prepričljivo. Glede na izpovedbe, ki so ji podali, bi bilo logično (kot je to pravilno izpostavilo sodišče prve stopnje), da bi bil moker že del avle, ki poteka od vhoda do stopnic, kot tudi prvi del stopnic, in ne zgolj sredinski del oz. ena stopnica (nekje) na sredini(4).

7. V obrazložitvi izpodbijane sodbe je nadalje pravilno izpostavljeno, da je priča T. N. (v nasprotju s tožnikom in drugimi pričami) sprva izjavil, da je bil moker cel spodnji sklop stopnic (kar naj bi videl takoj ob padcu), kasneje pa izpovedal, da je mokre stopnice videl šele potem, ko sta šla s tožnikom iz tajništva po istih stopnicah iskat zob(5). Na drugi strani sta priči B. M. in S. B. (v nasprotju z izpovedbo tožnika in priče T. N.) izpovedali o „lužici“, priča K. Š. pa o „luži“ zgolj na sredini ene stopnice (in sicer ravno tiste, na kateri naj bi tožniku spodrsnilo). Ni moč slediti pritožbenemu očitku, češ da ni relevantno, da so tožnik in sošolci šele ob prijavi škodnega dogodka zatrjevali, da je bilo stopnišče mokro. Omenjena okoliščina je (še posebej glede na to, da je tožnik izjavo o škodnem dogodku podal več kot dve leti po škodnem dogodku(6) pomembna za presojo verodostojnosti njihovih izpovedb. Prav tako ne drži, da je sodišče prve stopnje brez kakršnekoli podlage ugotovilo, da tožnik in njegov sošolec T. N. (takoj po dogodku) tajnici nista povedala, da je stopnišče mokro. Slednje namreč jasno izhaja iz tožnikove izpovedbe podane na naroku dne 11.11.2014(7). Zato je povsem logičen zaključek sodišča prve stopnje, da prav iz tega razloga neposredno po dogodku nihče iz šole ni šel preverjat, v kakšnem stanju je bilo stopnišče(8).

8. Skratka vse omenjene okoliščine (očitna neskladja, protislovja v izpovedbah), na katere opozarja izpodbijana sodba, in sicer vsaka zase, predvsem pa (kar je bistveno) kot celota, utemeljujejo oceno sodišča prve stopnje o neprepričljivosti izpovedb. Pritožba poskuša sicer podrobno analizirati posamezne ugotovitve (zaključke) sodišča prve stopnje, a prepričljivi argumenti, ki bi vzbudili dvom v pravilnost njegove dokazne ocene, izostanejo. Posledično povsem izzvenijo očitki(9) o (domnevnih) nelogičnih zaključkih (oziroma drugih zagrešenih napakah) sodišča prve stopnje, kot tudi vztrajanje pri lastnih trditvah (o poteku dogodka). Neutemeljen pa je tudi pritožnikov očitek, da sodišče prve stopnje neupravičeno ni upoštevalo njegove navedbe glede kepanja v avli šole (za kar naj bi izvedel šele po prvem naroku za glavno obravnavo). Za dejstvo, da tožnik v več kot štirih letih in pol, kolikor je preteklo od škodnega dogodka do prvega naroka za glavno obravnavo, oziroma (vsaj) v slabih dveh letih, kolikor je minilo med vložitvijo tožbe do prvega naroka, ob ustrezni (pravzaprav minimalni) skrbnosti(10) ne bi mogel priti do informacije, kot je bila predmetna, ni moč videti razumnega (opravičljivega) razloga(11).Ko se je odločil za sodno uveljavljanje odškodnine, je tožnik hkrati nase prevzel „dolžnost“, da bo dejstva, na katera se bo v postopku skliceval, ponudil v zakonsko predvidenih časovnih okvirjih. Zato je odločitev sodišča prve stopnje, da teh trditev (upoštevaje 286. člen ZPP(12) kot prepoznih ne upošteva, pravilna. Na drugi strani se sodišču prve stopnje ni bilo potrebno ukvarjati z vprašanjem zatrjevanega kršenja šolskih pravil glede obveznega nošenja copatov. Spričo ugotovitve, da tožnik ni uspel dokazati, da je do padca prišlo zaradi mokrih stopnic, slednje namreč ni bilo potrebno.

9. Ker pritožbeni razlogi niso podani(13) in ker niso podani niti razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje potrdilo (353. člen ZPP). Zaradi neuspeha s pritožbo tožnik sam trpi stroške nastale z njeno vložitvijo (1. odstavek 165. člena v zvezi z 1. odstavkom 154. člena ZPP).

(1) Ki z vprašanjem časovne odmaknjenosti obravnavanega dogodka nimajo nič skupnega.

(2) Glej npr. izpovedbo tožnika z naroka dne 11.11.2014 (l. št. 29) oziroma B. M. z istega naroka (l. št. 34)

(3) Čeprav niso skladno izpovedovale niti, katera stopnica naj bi bila mokra in v kakšnem obsegu.

(4) Saj stopnišče ne poteka neposredno od vhoda v prvo nadstropje, temveč je v pritličju še avla, ki vodi do stopnic.

(8) Kot sta izpovedala M.Š. (l. št. 35) in L.V.(l. št. 42).

(10) Uresničevanje katere ga pri njegovem namenu redno izpolnjevati šolske obveznosti (na kar se sklicuje v pritožbi) prav gotovo v ničemer ne bi pomembno ovirala.

(11) Vsekakor takšni niso razlogi, ki jih ponuja pritožba.

(12) Zakon o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 26/1999 s kasnejšimi spremembami.

(13) Do pritožbenih očitkov, ki so bili podani pavšalno (npr. glede domnevnega „favoriziranja“ šolskega centra na eni in „posebnega“ odnosa, ki naj bi ga imelo sodišče prve stopnje do tožnika na drugi strani), ali pa so za presojo pravilnosti/zakonitosti izpodbijane odločbe očitno nerelevantni, se pritožbeno sodišče posebej ni opredeljevalo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.