VSL sodba II Cp 3328/2015
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-01-27

Tadeja Primožič (preds.), Tanja Kumer (poroč.), mag. Metoda Orehar Ivanc

ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

povrnitev nepremoženjske škode - duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti - zmanjšanje življenjske aktivnosti - prometna nesreča - voznik motornega kolesa - poškodba roke - srednje hud primer - zdrobljen zlom desne koželjnice - poškodba nožnega palca - udarnina obraza - odrgnina na obrazu - odrgnina na golenih - povrnitev pravdnih stroškov - delni uspeh v pravdi - vsaka stranka krije svoje stroške postopka - zastopanje po odvetniku - zavarovalnica kot tožena stranka

Tožnik, star 55 let, je povzročil prometno nesrečo kot voznik motornega kolesa.

Ima zmanjšane zmožnosti za nošnjo v desni roki (da je najtežje breme, ki ga še dvigne in zadrži v desnici lažje za 70 % v primerjavi s sposobnostjo pred poškodovanjem), za dela, kjer mora imeti popolno gibljivost desnega zapestja ni več zmožen, je oviran pri domačih delih v stanovanju (pospravljanje, pometanje), je znatno oviran pri vrtnih delih, manj zmožen za vsako dvoročno fizično delo, z desnico ne more čvrsto oprijemati, se ne more ukvarjati s tistimi športno rekreativnimi dejavnostmi, ki zahtevajo veliko grobo moč desnice ali popolno gibljivost desnega zapestja, je bistveno manj zmožen za delo elektromonterja, je malo oviran pri oblačenju in slačenju, je oviran pri pisanju, risanju, je malo oviran pri jedi s priborom, je oviran pri rokovanju in je bil predčasno upokojen.

Pomemben je končen znesek odškodnine za celotno nepremoženjsko škodo, ne le zneski za posamezne oblike te škode. Skupaj odmerjena odškodnina za nepremoženjsko škodo (39.000,00 EUR) predstavlja znesek 39 povprečnih mesečnih neto plač na zaposlenega v RS na dan izdaje sodbe sodišča prve stopnje.

Nepravilna je stroškovna odločitev sodbe, da vsaka stranka nosi svoje pravdne stroške, ker zanjo ni podlage v drugem odstavku 154. člena ZPP. Res je sicer, da je tožnik uspel z 51 % zahtevka, kar pa ne nudi podlage za zavzeto stališče sodbe. Pritožba utemeljeno opozarja, da tožene stranke v postopku ni zastopal odvetnik in je imel tožnik bistveno višje stroške (plačilo sodne takse, izvedenine in stroški zastopanja po odvetniku).

I. Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijani III. točki izreka spremeni tako, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati njene pravdne stroške v znesku 947,72 EUR v roku 15 dni od prejema te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po izteku izpolnitvenega roka do plačila.

II. Sicer se pritožba zavrne in se v izpodbijanem nespremenjenem delu (II. točka izreka sodbe glede zneska 5.500,00 EUR) potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je dolžna tožena stranka tožeči stranki plačati znesek 11.784,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 23. 12. 2013 dalje do plačila (I. točka izreka), višji tožbeni zahtevek (za plačilo 11.316,00 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi) je zavrnilo (II. točka izreka). Hkrati je odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške pravdnega postopka (III. točka izreka).

2. Tožnik se pritožuje zoper II. točko izreka glede zavrnitve za znesek 5.500,00 EUR in III. točko izreka iz vseh pritožbenih razlogov prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Pritožuje se zaradi zavrnitve zahtevka iz naslova duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti in ocenjuje, da bi pravična odškodnina iz tega naslova znašala 23.500,00 EUR, kar na pritožbeni stopnji pomeni še razliko 5.500,00 EUR, za katero se pritožuje. Povzema ugotovitve sodbe (17. točka obrazložitve) o posledicah, ki so tožniku ostale zaradi poškodb, dobljenih v prometni nesreči 3. 9. 2011, zaradi katerih je tudi bil predčasno upokojen (je invalid II. kategorije). Sodba vseh opisanih okoliščin ne ovrednoti ustrezno, ne opredeli se, koliko naj bi bile primerljive denarne odškodnine in ne navede sodne prakse, na katero se je oprla. V tem delu je zato sodba nesklepčna in je podana kršitev iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tožnik je že v tožbi zatrjeval, da je stanje poškodovanega zapestja za tožnika porazno, da ima zmanjšano fino motoriko roke (sodba tega ne upošteva), da ima v zapestju, v prstih znatno zmanjšano gibljivost. Sodba ne ovrednoti v zadostni meri dejstva, da je bil tožnik pred nesrečo zaposlen, da je imel lastno podjetje, da je opravljal delo elektroinštalaterja, ki ga je moral zaradi poškodbe opustiti in se bil primoran invalidsko upokojiti. Delo je za tožnika predstavljalo veselje in poleg ekonomske vrednosti tudi dostojanstvo in osebnostno rast. Tožnikovo življenje je zreducirano zgolj na preživetje doma, pri čemer je omejen tudi v vsakodnevnem življenju, pri vsakodnevnih opravilih. Težave ima pri vožnji z avtomobilom, moral pa je opustiti izredno priljubljeno vožnjo z motorjem. Pred nezgodo je bil aktiven jadralec, jadranje mu je pomenilo ogromno v življenju, rad je imel morje, udeleževal se je tudi jadralskih tekmovanj. Nezmožnost za delo, aktivnosti in športe so tožnika spremenila iz zelo aktivne in energične osebe v osebo, ki ni sposobna početi praktično ničesar, kar je imela rada in za kar ji je bilo vredno živeti. Pravična denarna odškodnina, satisfakcija, mora zasledovati in ovrednotiti vse te aspekte (tako objektivne in subjektivne), zato je upravičen do odškodnine iz naslova duševnih bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti v višini 23.500,00 EUR. Upoštevaje primerljive primere iz sodne prakse VS001124 z dne 9. 3. 2000, VS002298 z dne 5. 4. 2011, VS001599 z dne 29. 6. 2006, VS 000627 z dne 23. 10. 1997 in VS001888 z dne 25. 1. 2007, pri katerih gre za odškodnine za podobne posledice, ki jih trpi tožnik, je tožnik nedvomno upravičen vsaj do odškodnine 23.500,00 EUR. Navedeni primeri iz sodne praske kažejo, da je bila oškodovancem za podobne posledice priznana odškodnina okoli 30.000,00 EUR. Tudi če bi se sodišče postavilo na stališče (podredno), da naj bi imel tožnik manjše posledice, kot izhaja iz primerljivih sodb, je upravičen vsaj do odškodnine, ki jo zahteva. Nepravilna je stroškovna določitev. Ob ugotovitvi, da je tožnik uspel z 51 % zahtevka, sodba ne upošteva utečene sodne prakse in tudi ne okoliščin primera. Dejstvo je, da je bil primoran vložiti tožbo proti toženi stranki, ker mu je ponudila bistveno nižjo odškodnino, kot bi mu pripadala iz sodno primerljivih zadev. Tožena stranka je zavarovalnica, zastopala se je po svojih zaposlenih (brez odvetnika) in je imela stroške v neznatnem obsegu cca 50,00 EUR. Tožnik je bil primoran plačati sodno takso, imel je stroške z izvedencem, nastali so mu stroški zastopanja in bi bil v skladu z Zakonom o odvetniški tarifi (v nadaljevanju ZOdvT) upravičen, skupaj z izvedenino, do 3.007,32 EUR stroškov. Do stroškov izvedenine je upravičen v celoti, glede na to, da so slednji neodvisni od višine vtoževanega zneska. Tako je že bilo odločeno v podobnih primerih (VSL sklep II Cp 2980/2009 z dne 12. 5. 2010 in VSL sklep II Cp 2606/2010 z dne 10. 11. 2010). Res v konkretni zadevi ni bil sporen temelj, je pa znatne sodne pravdne stroške povzročilo ugotavljanje višine. Pri odmeri stroškov naj sodišče upošteva končni uspeh v pravdi (torej uspeh, ki bo dosežen v pritožbenem postopku). Predlaga, da pritožbeno sodišče njegovi pritožbi ugodi in mu prisodi še znesek 5.500,00 EUR, s stroškovno posledico.

3. Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

5. Predmet pritožbenega preizkusa je le odločitev o zavrnitvi odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti (za znesek 5.500,00 EUR) in o stroških postopka.

6. Materialnopravni preizkus pravilnosti odmerjene odškodnine za duševne bolečine, ki jo sodba prizna v višini 18.000,00 EUR, pokaže, da je primerna. Pravilno so upoštevani tako subjektivni kot objektivni elementi, odmerjena odškodnina ustreza pravnemu standardu pravične odškodnine iz 179. člena OZ.

7. Temeljni načeli za odmero odškodnine sta načelo individualizacije in objektivne pogojenosti višine denarne odškodnine. Prvo načelo terja določitev odškodnine glede na intenzivnost in trajanje telesnih in duševnih bolečin ter strahu, z upoštevanjem vseh konkretnih okoliščin primera, ki se odražajo pri posameznem oškodovancu. Drugo načelo zahteva vrednotenje ugotovljenih škodnih posledic v primerjavi s posledicami številnih drugih oškodovancev v različnih primerih iz sodne prakse.

8. Sodba sicer res ne navaja primerov, na podlagi katerih ocenjuje, da je prisojena odškodnina z njimi primerljiva, kar pa ne predstavlja bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, kot uveljavlja pritožba. Morebitna nepravilna umeščenost prisojene odškodnine v okvir prisojenih odškodnin v podobnih primerih, bi predstavljala kvečjemu pritožbeni razlog nepravilne uporabe materialnega prava, ki v obravnavanem primeru, kot bo obrazloženo v nadaljevanju, ni podan. Sodba za vse oblike odškodnine (tudi za še sporno odškodnino zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti) ugotavlja okoliščine, ki so podlaga za odmero (posamezne) oblike odškodnine, kar omogoča njen preizkus.(1) Bistvene kršitve iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP (protispisnost) pa pritožba ne uveljavlja konkretizirano.

9. Na podlagi mnenja sodnega izvedenca prof. dr. V. S. sodba ugotovi, da so tožniku ostale trajne posledice poškodb,(2) in sicer anatomske posledice (deformacija spodnjega dela koželjnice, podlehnice in zgornje vrste zapestnih koščic in strukturno – morfološke spremembe na kostnem tkivu deformiranih koščic) in funkcionalne posledice (zmanjšana gibljivost desne podlahti za 50 %, desnega zapestja za povprečno 92 %, palca za povprečno 34 %, tročlenih prstov za povprečno 8 %, zmanjšana groba moč roke za 60 %), ki vplivajo na tožnikovo splošno zmanjšanje življenjskih in delovnih zmožnosti (13. točka obrazložitve). Sodba na podlagi izvedenskega mnenja in izpovedi tožnika upošteva (17. točka obrazložitve), da ima tožnik zmanjšane zmožnosti za nošnjo v desni roki (da je najtežje breme, ki ga še dvigne in zadrži v desnici lažje za 70 % v primerjavi s sposobnostjo pred poškodovanjem), da za dela, kjer mora imeti popolno gibljivost desnega zapestja ni več zmožen, da je oviran pri domačih delih v stanovanju (pospravljanje, pometanje), da je znatno oviran pri vrtnih delih, manj zmožen za vsako dvoročno fizično delo, da z desnico ne more čvrsto oprijemati, da se ne more ukvarjati s tistimi športno rekreativnimi dejavnostmi, ki zahtevajo veliko grobo moč desnice ali popolno gibljivost desnega zapestja, da je bistveno manj zmožen za delo elektromonterja, da je malo oviran pri oblačenju in slačenju, da je oviran je pri pisanju, risanju, da je malo oviran pri jedi s priborom, da je oviran pri rokovanju in da je bil predčasno upokojen. Neutemeljen je pritožbeni očitek, da sodba navedenih okoliščin ni ustrezno ovrednotila. Sodba, kot jasno navede v razlogih (18. točka obrazložitve) pri odmeri odškodnine vse navedene okoliščine upošteva, še zlasti tudi predhodno aktivnost tožnika, ki jo ponovno izpostavlja pritožba. Upošteva nezmožnost za delo, oviranost pri vsakodnevnih opravilih in njegovo predhodno aktivnost na področju prostočasnih aktivnosti (vožnjo z motorjem, jadranje, s čimer se ne more več ukvarjati). Sodba pri odmeri odškodnine upošteva tudi starost tožnika (ob nesreči je bil star 55 let, sedaj 59 let), kar pritožba zanemari.

10. Primeri iz sodne prakse, ki jih pritožba izpostavlja kot primerljive, se nanašajo na bistveno mlajše oškodovance(3), ki so utrpeli hujše poškodbe (hud primer, zelo hud primer po Fischerju). Tožnikov primer je uvrstiti v srednje hud primer po Fisceherju, kot je že ocenil izvedenec v mnenju 22. 5. 2015. V njih prisojene odškodnine niso primerljive, kot prikazuje pritožba. Ob robu naj bo še dodano, da je pomemben končen znesek odškodnine za celotno nepremoženjsko škodo, ne le zneski za posamezne oblike te škode.(4) Skupaj odmerjena odškodnina za nepremoženjsko škodo (39.000,00 EUR) predstavlja znesek 39 povprečnih mesečnih neto plač na zaposlenega v RS na dan izdaje sodbe sodišča prve stopnje,(5) kar je primerljivo (tudi) z zadevami, ki jih izpostavlja pritožba (razen zadev VS001599, VS000627, pri katerih gre za zelo hud primer po Fischerju).

11. Po navedenem za predlagano zvišanje izpodbijane odškodnine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti ni podlage.

12. Pritrditi je pritožbi, da je nepravilna stroškovna odločitev sodbe, da vsaka stranka nosi svoje pravdne stroške, ker zanjo ni podlage v drugem odstavku 154. člena ZPP, na katerega se sodba sklicuje. Res je sicer, da je tožnik uspel z 51 % zahtevka, kar pa ne nudi podlage za zavzeto stališče sodbe. Pritožba utemeljeno opozarja, da tožene stranke v postopku ni zastopal odvetnik in je imel tožnik bistveno višje stroške (plačilo sodne takse, izvedenine in stroški zastopanja po odvetniku). Tožnik je v skladu s priglašenim stroškovnikom na podlagi Zakona o odvetniški tarifi (ZOdvT) in Zakona o sodnih taksah (ZST-1) upravičen do stroškov v znesku 2.272,68 EUR (nagrada za postopek po tar. št. 3100 ZOdvT 544,70 EUR, nagrada za narok po tar. št. 3102 ZOdvT 502,80 EUR, za materialne stroške po tar. št. 6002 ZOdvT 20,00 EUR, potni stroški 111,74 EUR, 22 % DDV, sodna taksa 675,00 EUR in izvedenina 295,33 EUR)(6). Upoštevaje 51 % uspeh (tožnik v pritožbi z višjo odškodnino ni uspel), bi bil tožnik upravičen do stroškov v znesku 1.159,07 EUR. Po določbi 12. člena ZOdvT znaša pri vrednosti spornega predmeta 23.100,00 EUR nagrada 419,00 EUR in ne 445,00 EUR, kot upošteva tožnik. Tožnik ni izkazal, da bi pred tožbo (po odvetniku) vložil odškodninski zahtevek pri toženi stranki, zato mu ne pripada priglašena nagrada po tar. št. 2200 ZOdvT. Stroški izvedenca delijo usodo uspeha in je drugačno pritožbeno stališče zmotno. V konkretni zadevi, kot pravilno ugotavlja pritožba, ni bil sporen temelj, zato ni podlage za upoštevanje uspeha po temelju in višini, kot je bilo odločeno v zadevah, na katere se sklicuje pritožba Stroški tožene stranke ne znašajo le 50,00 EUR, kot prikazuje pritožba, temveč upoštevaje stroškovnik tožene stranke 431,33 EUR (materialni stroški 25,00 EUR, kilometrina N. – L. – N. za dvakratni pristop na narok 111,00 EUR, stroški izvedenca 295,33 EUR),(7) zato je glede na 49 % uspeh upravičena do povrnitve 211,35 EUR. Po medsebojnem pobotu mora zato tožena stranka tožeči stranki plačati 947,72 EUR pravdnih stroškov.

13. Po navedenem je glede stroškovne odločitve pritožbi delno ugodilo in spremenilo odločitev v III. točki izreka tako, da je toženi stranki naložilo plačilo 947,72 EUR pravdnih stroškov tožnika. Sicer je pritožbo tožnika, ker niso podani niti uveljavljani niti po uradni dolžnosti upoštevni pritožbeni razlogi (drugi odstavek 350. člena ZPP) zavrnilo in v izpodbijanem, nespremenjenem delu (II. točka izreka sodbe glede zneska 5.500,00 EUR) potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

14. Tožnik je uspel le s postransko terjatvijo, zato do povrnitve pritožbenih stroškov ni upravičen (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s 154. členom ZPP). Odločitev o zavrnitvi pritožbenih stroškov je vsebovana v odločitvi o zavrnitvi pritožbe.

15. Odločitev o obveznosti plačila zamudnih obresti od dolgovanih stroškov temelji na 378. členu OZ, glede začetka teka zamudnih obresti pa na pravnem mnenju občne seje Vrhovnega sodišča z dne 13. 12. 2006.

Op. št. (1): Uvrstitev (po Fischerju) v poškodbeno skupino glede na težo poškodbe in primerjavo s prisojenimi odškodninami v podobnih primerih.

Op. št. (2): Tožnik je v prometni nesreči 3. 9. 2011, ki jo je povzročil kot voznik motornega kolesa, po ugotovitvi sodbe, ki temelji na izvedenskem mnenju prof. dr. V. S., dobil naslednje poškodbe: zdrobljen zlom desne koželjnice, izpah stopalnično-členčnega sklepa levega nožnega palca, odkrušenje baze končnega členka levega nožnega palca, udarnino obraza, odrgnino na obrazu in obeh golenih.

Op. št. (3): VS001124 moški star 32 let, VS002298 moški star 47 let, VS001599 moški star 25 let, VS000627 moški star 37 let, VS001888 moški star 20 let.

Op. št. (4): Primerjaj odločba VS RS II Ips 3461/2010.

Op. št. (5): Ob izdaji sodbe (junij 2015) je znašala 1.003,74 EUR.

Op. št. (6): Sodišče prve stopnje je s sklepom P 193/2014-III z dne 5. 6. 2015 (pravnomočno 30. 6. 2015) odredilo, da se izvedenina plača iz predujma, ki sta ga založili obe stranki tako, da se znesek 590,65 EUR izplača do ene polovice (t. j. 295,33 EUR) iz predujma tožeče stranke in druga polovica (t. j. 295,33 EUR) iz predujma tožene stranke (IV. točka izreka, 6. točka obrazložitve).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.