VSL sodba II Cp 2657/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-02-26

Tadeja Primožič (preds.), Tanja Kumer (poroč.), Metoda Orehar Ivanc

prisilna poravnava - prevzemna družba - podjetnik - odgovornost za obveznosti družbe - solidarna odgovornost - subsidiarna odgovornost

Zaradi potrjene prisilne poravnave nad prevzemno družbo je tožnica izgubila pravico do svojih terjatev, glede 50 % pa je podana subsidiarna solidarna odgovornost toženca (podjetnika).

I. Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Toženec je dolžan tožnici povrniti pritožbene stroške v znesku 648,8 EUR v roku 15 dni od prejema te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po poteku izpolnitvenega roka dalje do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je s sklepom zaradi delnega umika tožbe za znesek 19.000,77 EUR ustavilo postopek, sicer pa je s sodbo vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi v 1. in 3. točki izreka (za glavnico v znesku 19.000,77 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi in stroške izvršilnega postopka v znesku 212,70 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi). Hkrati je tožencu naložilo, da tožnici povrne nadaljnje pravdne stroške v znesku 1.655,70 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zoper sodbo (II. točka izreka) se pritožuje toženec zaradi nepravilne uporabe materialnega prava in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Pravno podlago za njegovo odgovornost res predstavlja določba 672. člena Zakona o gospodarskih družbah (v nadaljevanju ZGD-1), vendar je njegova odgovornost podana le subsidiarno, kar pomeni, če družba ne izpolni obveznosti. Postopek prisilne poravnave učinkuje tudi na obveznosti, ki so sicer nastale pri podjetniku in so bile ob preoblikovanju prenesene na družbo. Če bi bil postopek prisilne poravnave uveden že zoper samega podjetnika, bi bil obveznosti dolžan plačati skladno s sklepom o potrjeni prisilni poravnavi (v konkretnem primeru 50 % obveznosti v osmih zaporednih polletnih obrokih brez vmesnega obrestovanja). Preostale obveznosti v višini 50 % bi prenehale. Ne gre za take terjatve, na katere po določbi 160. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP) pravne posledice začetka prisilne poravnave ne vplivajo. Toženec kot fizična oseba tudi nima položaja poroka v smislu določil ZFPPIPP, zato odgovarja le za tiste obveznosti podjetnika, ki jih ne izpolni družba v višini in z zapadlostjo, določeno v postopku prisilne poravnave. Upoštevajoč sklep z dne 23. 8. 2012, so se v konkretnem primeru obveznosti zmanjšale za 50 %, v plačilo pa tudi še niso zapadle v celoti.

3. Tožnica je na pritožbo odgovorila in predlagala njeno zavrnitev. S pravnomočnostjo sklepa o prisilni poravnavi je tožeča stranka v razmerju do nove družbe (M., d.o.o.) dokončno izgubila pravico do izterjave 50 % svojih terjatev, ki so nastale v razmerju do podjetja A. B., s.p., zato je nastopil pogoj iz 672. člena ZGD-1 za učinkovanje subsidiarne odgovornosti podjetnika – fizične osebe, na katero se tožena stranka sama sklicuje. Ne gre za izjemo od splošnega pravila učinkovanja potrjene prisilne poravnave, ki jo določa drugi odstavek 213. člena ZFPPIPP. Sicer pa je tožena stranka, kot je tožeča stranka opozorila že v postopku pred sodiščem prve stopnje, sama uveljavljala pogojne terjatve do M., d.o.o. (za primer, ko bi bila sama poklicana za plačilo terjatev, ki jih ne bi poravnala družba M., d.o.o., zaradi sprejetja potrditve prisilne poravnave). S sklepom Višjega sodišča v Ljubljani Cst 156/2011 mu je bil priznan obstoj pogojne terjatve.

5. V predmetni zadevi tožnica zahteva plačilo obveznosti (neplačane fakture za dobavljeno blago), nastalih še v obdobju, ko je toženec opravljal gospodarsko dejavnost v pravnoorganizacijski obliki samostojnega podjetnika, kot podjetje A.B., s.p., ki ga je 8. 11. 2010 prenesel na kapitalsko družbo Ž., d.o.o., sedaj M., d.o.o. (v nadaljevanju prevzemna družba). Med postopkom je prišlo do pravnomočno potrjene prisilne poravnave nad prevzemno družbo (sklep Okrožnega sodišča v Novem mestu z dne 23. 8. 2011, pravnomočen 3. 10. 2011), ki je prevzemno družbo zavezovala k plačilu 50 % tožničine terjatve. Tožnica je zato v nadaljevanju postopka od toženca terjala le še plačilo preostalih 50 % svoje terjatve.

6. V pritožbenem postopku ostaja sporno le še (pravno) vprašanje, ali ima potrjena prisilna poravnava učinek na terjatev tožnice do toženca.

7. Stališču sodbe, da nima učinkov, oprtem na določbo drugega odstavka 213. člen ZFPPIPP, pritožba nasprotuje s trditvijo, da nima položaja poroka v smislu določil ZFPPIPP. Zavzema stališče, da v smislu določbe 672. člena ZGD-1 odgovarja le za tiste obveznosti podjetnika, ki jih ne poravna družba v skladu s potrjeno prisilno poravnavo.

8. Sistem kontinuirane odgovornosti za obveznosti, za katere fizična oseba odgovarja za poslovne obveznosti tudi po vpisu prenosa podjetja v sodni register, uzakonja 672. člen ZGD-1 (1). Odgovornost fizične osebe je neomejena (zanjo odgovarja z vsem svojim premoženjem), subsidiarna (zavezan je za izpolnitev le, če družba kot primarni dolžnik upniku obveznosti ne izpolni) in solidarna (upnik lahko terjatev po poljubnem ključu porazdeli med oba, ki zanjo odgovarjata) (2).

9. Po povedanem je tožnica v razmerju do prevzemne družbe izgubila pravico do izterjave 50 % svojih terjatev, glede preostalih 50 % pa je, kot pravilno navaja tožnik v odgovoru na pritožbo, podana subsidiarna solidarna odgovornost toženca. Povedano drugače, toženec je za obveznosti, ki so nastale v zvezi z njegovo podjetniško dejavnostjo pred vpisom prenosa podjetja v register, solidarni dolžnik insolventnega dolžnika.

10. Materialnopravno pravilno je zato stališče sodbe, da potrjena prisilna poravnava, na podlagi določbe drugega odstavka 213. člena ZFPPIPP (3), nima učinka na terjatev tožeče stranke. Sicer pa je bil toženec, ki je sam (kot upnik), v postopku prisilne poravnave uveljavljal obstoj pogojne terjatve do prevzemne družbe (4), s pritožbo uspel (sklep Višjega sodišča v Ljubljani Cst 156/2011 z dne 14. 7. 2011, na katerega se tožnica ponovno sklicuje) (5). Določba 160. člena ZFPPIPP, na katero se sklicuje pritožba, ne pride v poštev, saj ureja pravne posledice začetka postopka prisilne poravnave.

11. Ob ugotovitvi, da je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo in ker ni procesnih kršitev, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno ter potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

12. Toženec ni upravičen do povrnitve pritožbenih stroškov, ker s pritožbo ni uspel (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP). Tožnica, ki je na pritožbo vsebinsko odgovorila, pa je do povrnitve pritožbenih stroškov upravičena (155. člen ZPP). Pritožbeno sodišče ji je v skladu z Zakonom o odvetniški tarifi (v nadaljevanju ZOdvT) priznalo 648,80 EUR (nagrada za pravno sredstvo po tarifni številki 3210 ZOdvT, 628,00 EUR, pavšal po tarifni številki 6002 ZOdvT 20,00 EUR) in jih naložilo v plačilo tožencu.

13. Odločitev o obveznosti plačila zamudnih obresti od dolgovanih stroškov temelji na 378. členu OZ, glede začetka teka zamudnih obresti pa na pravnem mnenju občne seje Vrhovnega sodišča 13. 12. 2006.

--------------------------------------------------------------------------------------------------------------(1) Če družba ne izpolni obveznosti, ki so nastali podjetniku v zvezi s podjetjem pred vpisom prenosa podjetja v register, odgovarja zanje podjetnik z vsem svojim premoženjem.

(2) Veliki komentar Zakona o gospodarskih družbah, GV Založba, Ljubljana 2007, S. Prelič, 935. stran.

(3) Potrjena prisilna poravnava tudi ne učinkuje za terjatve upnikov do porokov, solidarnih sodolžnikov insolventnega dolžnika in regresnih zavezancev.

(4) Toženec se je v ugovoru upiral plačilu obveznosti upnikove terjatve s sklicevanjem na nepriznanje njegove pogojne in podrejene terjatve v postopku prisilne poravnave do družbe M., d.o.o.

(5) V 5. točki obrazložitve je bilo med drugim zavzeto stališče, da lahko upnik na podlagi drugega odstavka 213. člena ZFPPIPP terjatev, ki jo ima do dolžnika, nad katerim je potrjena prisilna poravnava, v neomejenem obsegu uveljavlja zoper poroka takšnega dolžnika, solidarnega dolžnika in regresnega zavezanca in se izključitev učinkovanja prisilne poravnave ne nanaša na razmerje, ki se nanaša na potencialno terjatev poroka oziroma sodolžnika zoper glavnega dolžnika, v kolikor bi bilo uveljavljeno poplačilo dolžnikove obveznosti zoper njiju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.