VSC sodba II Kp 10326/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-11-15

Andrej Pavlina (preds.), Marija Bovha (poroč.), Branko Aubreht

Sodišče nima pristojnosti, da posega v sporazum o priznanju krivde, temveč ga lahko le sprejme ali zavrne.

I. Pritožbi se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se v odločbi o kazenski sankciji spremeni tako, da se obdolženki v izrečeni pogojni obsodbi ob nespremenjenih posameznih in enotno določeni kazni zapora, določena preizkusna doba podaljša na dve leti. V ostalih delih pa ostane prvostopenjska sodba nespremenjena.

II. Obdolženko se oprosti plačila sodne takse.

1. Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi sprejetega sporazuma o priznanju krivde obdolženko spoznalo za krivo storitve 23-tih kaznivih dejanj ponareditve ali uničenje poslovnih listin po drugem v zvezi s prvim odstavkom 235. člena KZ-1 (točka 1. izreka) in nadaljevanega kaznivega dejanja poneverbe po prvem odstavku 209. člena v zvezi s 54. členom KZ-1 (točka 2. izreka). Izreklo ji je pogojno obsodbo, v kateri ji je po določitvi kazni po en mesec zapora za vsako od 23-tih kaznivih dejanj po drugem v zvezi s prvim odstavkom 235. člena KZ-1 in desetih mesecev zapora za nadaljevano kaznivo dejanje poneverbe po določilih o steku določilo enotno kazen eno leto in dva meseca zapora, ki ne bo izrečena, če obdolženka v preizkusni dobi enega leta in šest mesecev od pravnomočnosti sodbe ne bo storila novega kaznivega dejanja. Odločilo je še, da je obdolženka dolžna povrniti stroške kazenskega postopka iz 8. točke drugega odstavka 92. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP). Po četrtem odstavku 95. člena ZKP pa je obdolženko oprostilo povrnitve stroškov kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. člena ZKP.

2. Zoper sodbo se pritožuje okrožni državni tožilec zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka po 1. točki 370. člena ZKP in zaradi odločbe o kazenski sankciji po 4. točki 370. člena ZKP. Predlaga naj sodišče druge stopnje njegovi pritožbi ugodi in prvostopenjsko sodbo spremeni tako, da obdolženko spozna za krivo storitve 23-tih kaznivih dejanj ponareditve ali uničenja poslovnih listin po drugem v zvezi s prvim odstavkom 235. člena KZ-1 ter nadaljevanega kaznivega dejanja poneverbe in neupravičene uporabe tujega premoženja po prvem odstavku 209. člena v zvezi s 54. členom KZ-1 po obtožnem predlogu Okrožnega državnega tožilstva v Celju z dne 14. 3. 2016 in ji na podlagi sklenjenega in sprejetega sporazuma o priznanju krivde izreče pogojno obsodbo, v kateri ji naj določi kazen eno leto in dva meseca zapora s preizkusno dobo dveh let.

3. Na pritožbo okrajnega državnega tožilca je odgovoril zagovornik obdolženke in predlagal zavrnitev pritožbe kot neutemeljene.

5. Sodišče prve stopnje je obdolženko spoznalo za krivo storitve v uvodu te sodbe navedenih kaznivih dejanj na podlagi sprejetega sporazuma o priznanju krivde št. Kt/1656/2016 z dne 26. 5. 2016, ki so ga sklenili obdolženka, njen zagovornik in državna tožilca iz Okrožnega državnega tožilstva v Celju. Pritožnik v vloženi pritožbi utemeljeno izpostavlja, da je bila v sprejetem sporazumu o priznanju krivde dogovorjena kazenska sankcija in sicer pogojna obsodba z določeno enotno kaznijo enega leta in dveh mesecev zapora in preizkusno dobo dveh let, pri čemer je sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi določilo šest mesecev krajšo preizkusno dobo kot je bila dogovorjena v sporazumu o priznanju krivde. S tem v zvezi ima prav, ko opozarja, da glede na ustaljeno sodno prakso sodišče nima pristojnosti, da posega v sporazum o priznanju krivde, temveč ga lahko le sprejme ali zavrne in da zato, ker je sodišče prve stopnje v danem primeru sporazum o priznanju krivde sprejelo, ne bi smelo poseči v njegovo vsebino, v konkretnem primeru v dogovorjeno kazensko sankcijo.

6. Po ustaljeni sodni praksi sodišče v skladu z določbo tretjega odstavka 450.č člena ZKP sporazum o priznanju krivde sprejme kot celoto, z vsemi njegovimi sestavinami, vključno s sankcijo, ki je v njem dogovorjena in njegovih sestavin ne spreminja. Preden sporazum sprejme presodi le zakonitost kazenske sankcije, torej če je sankcija dogovorjena v mejah z zakonom predpisane kazni, nima pa pooblastila za presojo njene primernosti, saj je bila dogovorjena v skladu s svobodno voljo obeh strank sporazuma (sodba Vrhovnega sodišča I Ips 25331/2013 z dne 2. 4. 2015). Sodišče prve stopnje, ki je sporazum o priznanju krivde sprejelo, je zato neutemeljeno obdolženki določilo krajšo preizkusno dobo od tiste, ki je bila dogovorjena v sporazumu o priznanju krivde ter s tem poseglo v pogodbeni odnos med dvema strankama kazenskega postopka in tako prekoračilo svoja zakonska pooblastila. Zagovornik zato nima prav, ko v odgovoru na pritožbo trdi, da je okrožno državno tožilstvo v zmoti, ko navaja, da sodišče nima pristojnosti, da posega v sporazum o priznanju krivde ter, da je sodišče odločilo v okviru svoje pristojnosti.

7. Iz teh razlogov je sodišče druge stopnje pritožbi državnega tožilca ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje v odločbi o kazenski sankciji spremenilo tako, da je obdolženki v izrečeni pogojni obsodbi ob nespremenjenih določenih posameznih kaznih zapora in določeni enotni kazni zapora, določeno preizkusno dobo podaljšalo na dve leti, torej na dobo, ki je bila dogovorjena v sprejetem sporazumu o priznanju krivde, kot siceršnji podlagi za izrek obdolženki predmetne obsodilne sodbe.

Ker uradni preizkus izpodbijane sodbe drugih kršitev zakona iz prvega odstavka 383. člena ZKP ni pokazal, pa ostane prvostopenjska sodba v ostalih neizpodbijanih delih nespremenjena.

8. Državni tožilec je s pritožbo uspel, zato bi morala obdolženka na podlagi prvega odstavka 98. člena v zvezi s prvim odstavkom 95. člena in 6. točko drugega odstavka 92. člena ZKP plačati kot strošek nastal s pritožbo sodno takso. Iz enakih razlogov kot je sodišče prve stopnje obdolženko oprostilo povrnitve stroškov kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. člena ZKP, je tudi sodišče druge stopnje ocenilo, da bi bilo lahko s plačilom sodne takse ogroženo vzdrževanje obdolženke in njenih mladoletnih otrok, zaradi česar jo je iz tega razloga plačila sodne takse v zvezi s pritožbo oprostilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.