VSL sodba II Cp 2906/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2015-02-18

Mojca Hribernik (preds.), Danilo Ukmar (poroč.), dr. Peter Rudolf

OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

odškodninska odgovornost - povrnitev škode - premoženjska škoda - nedopustno ravnanje

Vzrok škode je v nedopustnem (malomarnem) ravnanju izkušenega delavca druge toženke, ko ta ni z zadostno pazljivostjo zapeljal vozila v avtopralnico oziroma ni že pred tem zavrnil pranja vozila, ker ni ugotovil, da bi lahko bilo preširoko in je ravnal tako kot običajno, a pri tem povzročil nastanek škode, ki se kaže v poškodovanosti platišč.

Pritožbi se zavrneta in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

1. Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje toženkama naložilo, da tožnici plačata (odškodnino) 960,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 1. 2012 do plačila, višji tožbeni zahtevek (kot neutemeljen) pa zavrnilo. Toženkama je zato naložilo, da tožnici povrneta pravdne stroške v znesku 993,95 EUR s pripadki v primeru zamude, tožnici pa da prvi toženki povrne pravdne stroške v znesku 1.072,32 EUR s pripadki v primeru zamude, drugi toženki pa stroške pravdnega postopka v znesku 461,85 EUR s pripadki v primeru zamude. Iz razlogov sodbe izhaja, da je druga toženka tožnici na njenem avtomobilu povzročila škodo v višini 960,00 EUR, pri čemer ima druga toženka odškodninsko odgovornost zavarovano pri prvi toženki. Škodo je povzročil dne 25. 6. 2011 delavec druge toženke na servisu s tem, da je tožničin avtomobil zapeljal v avtopralnico, pri uvozu pa poškodoval tri črna kromirana platišča na tožničinem avtomobilu. Za odpravo nastale škode (vzpostavitev prejšnjega stanja) pa je potrebno v takem primeru, kot je obravnavan, upoštevati, da je potrebno pripraviti za kromiranje in kromirati vsa štiri platišča, cena priprave in barvnega kromiranja za eno platišče pa znaša 240,00 EUR z vštetim DDV oziroma 960,00 EUR za vsa štiri platišča, četudi so bila poškodovana le tri.

2. Zoper sodbo se (očitno le zoper tisti del, s katerim je sodišče tožbenemu zahtevku ugodilo in posledično zoper del stroškovne odločitve) pritožujeta toženki.

3. Prva toženka se pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov (pritožnica očitno meri na pritožbene razloge, naštete v prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku – v nadaljevanju: ZPP)(1) s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo ustrezno spremeni, podrejeno pa jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V (pre)obsežni pritožbi graja zaključke sodišča prve stopnje o obstoju aktivne legitimacije. Pri tem soglaša, da je tožnica dokazala lastništvo vozila z registrsko številko A., ne pa tudi, da je po prehodu lastništva na drugo osebo, vozilo dobilo registrsko številko B., ki je bilo ogledano dne 15. 9. 2011. Ves čas pravde je bilo sporno, ali je bilo tožničino vozilo v kritičnem času na pranju pri drugi toženki, pa tudi ali je bilo to isto vozilo, kot si ga je prva toženka ogledala. Opozarja še, da je glede na ugotovitve izvedenca nemogoče, da bi bila med uvozom vozila v konkretno avtopralnico poškodovana samo platišča brez pnevmatik. Ker so si platišča s pnevmatikami ogledale najmanj tri osebe, je gotovo da do poškodbe platišč ni moglo priti v konkretni avtopralnici, kar pomeni da je bilo tako poškodovano vozilo (z obdrgnjenimi platišči) že pripeljano v avtopralnico. Tudi izvedenec je povedal, da bi pri uvozu v konkretno avtopralnico morale biti poškodovane tako platišča kot pnevmatike, glede na tako ugotovitev pa bi sodišče moralo tožničin zahtevek zavrniti. Ta, s strani tožnice neprerekana ugotovitev izvedenca pa postavlja na laž tudi navedbe prič B. K. in J. P. o poteku uvoza vozila v avtopralnico in navedbo B. K. o nastanku poškodb le na platiščih. V kolikor pa bi pritožbeno sodišče menilo, da je do poškodb treh platišč (brez poškodb pnevmatik) kljub drugačnim ugotovitvam izvedenca prišlo v konkretni avtopralnici, prva toženka uveljavlja ugovor izključne odgovornosti oziroma pretežne odgovornosti B. K. za nastalo poškodbo platišč. Opozarja tudi na izpovedbo J. P. ter meni, da je navedeni storil vse, kar je moral, da do škode ne bi prišlo. Navedeni je, ko je videl da nekaj ne „štima“ z uvozom vozila v avtopralnico, odreagiral takoj, pa mu je B. K. rekel, naj kar nadaljuje z vožnjo. Sodišče ugotavlja, da naj bi B. K. ravnal tako, kot je ustaljena navada nekaterih voznikov, a tega v konkretni avtopralnici ni mogoče storiti. Nelogično je tudi stališče sodišča, da bi moral J. P. opozoriti B. K., da je vozilo širše kot običajno. Ker se je širine vozila J. P. očitno zavedal, je v avtopralnico zapeljal zelo počasi in tudi med vožnjo ustavil, odprl vrata in B. K. vprašal, ali naj nadaljuje, kar je B. K. odobril. Do poškodbe platišč je torej prišlo izključno zaradi B. K., ki je J. P. dal navodilo, kot mu ga je pač dal. Tudi odločitev o višini škode je napačna, saj je sodni izvedenec ugotovil, da bi v obravnavanem dogodku lahko prišlo le do poškodbe treh platišč (in hkrati pnevmatik), in ne vseh štirih, čeprav je sodišče tožnici prisodilo odškodnino za vsa štiri platišča. Prav tako je napačna stroškovna odločitev, saj je bil uspeh tožnice na prvi stopnji le 25,7 %, razmejitve uspeha glede na temelj in višino pa ni mogoče upravičiti. V celotnem postopku so se namreč obravnavali tako temelj kot višina škode, pa tudi izdelava izvedenskega mnenja je bila potrebna tako zaradi temelja kot višine škode.

4. Druga toženka, zavarovanka prve, pa se seznanjena z njeno pritožbo, navedenim pritožbenim razlogom v izogib ponavljanju v celoti pridružuje.

6. Po oceni pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje v obravnavani zadevi vse odločilne dejanske okoliščine glede tožnici povzročene škode, glede odškodninske odgovornosti druge toženke, zavarovanke prve toženke in glede višine tožničine škode pravilno in popolno ugotovilo, na tako ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo, pri odločanju pa ni zagrešilo niti kakšne zatrjevane niti kakšne uradoma upoštevne bistvene kršitve postopkovnih določb iz 339. člena ZPP.(2) V izogib ponavljanju se pritožbeno sodišče na obširne, skladne, utemeljene, prepričljive in življenjsko izkustveno sprejemljive razloge v izpodbijani sodbi glede navedenih odločilnih dejstev(3) sklicuje.

7. Ugotovitve sodišča prve stopnje, da je škodo (poškodbo treh platišč) na tožničinem vozilu povzročil delavec druge toženke J. P. pri uvozu avtomobila v avtopralnico na servisu 25. 6. 2011, imajo vso potrebno dokazno oporo v izvedenih dokazih, dokazna ocena glede navedenih dejstev pa je povsem v skladu z metodološkimi napotki iz 8. člena ZPP. Pritožbena graja navedenih ugotovitev in dokazne ocene je tako po oceni pritožbenega sodišča neutemeljena. Da je bilo poškodovano tožničino vozilo, so izpovedale vse zaslišane priče, nenazadnje pa to izhaja tudi iz poravnalne ponudbe prve toženke ter nenazadnje tudi listinskih dokazov v spisu. Upoštevajoč navedeno se kot pravno nepomembno izkaže, katero vozilo si je prva toženka ogledala (bistveno je, katero vozilo je bilo poškodovano). Temu nasprotne pritožbene trditve so zato neutemeljene.

8. Glede poškodovanih pnevmatik na tožničinem vozilu je sodišče prve stopnje izhajalo iz dejstva, da tožnica poškodovanih pnevmatik ni vtoževala. Iz izpodbijane sodbe tako ne sledi, da naj bi do poškodb pnevmatik ne prišlo. Nasprotno, tožnici je ta škoda nastala, a je ni vtoževala, zato je pritožbeno razpravljanje o tem, da neobstoj navedene škode (v obliki poškodovanih pnevmatik) dokazuje, da druga toženka škode ni povzročila (da je bilo tožničino vozilo k toženki poškodovano že pripeljano), ne vzdrži presoje, sploh upoštevajoč dejstvo, da so povzročitev škode v obravnavanih okoliščinah potrdile v postopku zaslišane priče. Nenazadnje pa navedeno dokazujejo tudi pritožbene trditve, s katerimi toženki navajata, da je tožničin avtomobil v avtopralnico zapeljal delavec druge toženke J. P.

9. Vso potrebno dokazno oporo ima tudi zaključek sodišča prve stopnje, da je vzrok škode v nedopustnem (malomarnem) ravnanju izkušenega delavca druge toženke J. P., ko ta ni z zadostno pazljivostjo zapeljal vozila v avtopralnico oziroma ni že pred tem zavrnil pranja vozila, ker ni ugotovil, da bi lahko bilo preširoko in je ravnal tako kot običajno, a pri tem povzročil nastanek škode, ki se kaže v poškodovanosti platišč. Nenazadnje je, kot ugotavlja tudi sodišče prve stopnje, navedena priča priznala, da je, ko je vozilo zapeljal v pralnico med vodila, začutil, da se je avto malo ustavil, ko je med vodila zapeljal tudi z zadnjim delom vozila. Sodišče prve stopnje pa izpovedbi navedene priče ni sledilo v njegovi izpovedbi o navzočnosti priče B. K., ki da naj bi bila navzoča in ga usmerjala pri vožnji med vodili. Po ugotovitvah sodišča prve stopnje je bil B. K., ki je tožničin avtomobil pripeljal na bencinski servis z avtopralnico, v času uvoza avtomobila odsoten in je prišel na kraj, ko je vozilo že bilo v avtopralnici. Zato so neutemeljene pritožbene trditve o (so)krivdi B. K. (in s tem same tožnice) za nastalo škodo.

10. Neutemeljene so tudi pritožbene trditve glede višine tožničine škode, pri čemer pritožnici očitno spregledata, da so bila poškodovana le tri kromirana platišča tožničinega vozila, škodo pa predstavlja priprava za kromiranje in samo kromiranje vseh štirih platišč (po ugotovitvah sodišča prve stopnje očitno zaradi zagotovitve enake barve platišč). Tudi temu nasprotne pritožbene trditve so povsem neutemeljene.

11. In končno so neutemeljene tudi pritožbene trditve glede stroškovne odločitve, sploh upoštevajoč tako temelj kot višino škode, pri čemer sta sami toženki osporavali tako temelju kot višini škode, kar isto velja tudi glede pritožbenih trditev. V takem primeru pa sodna praksa dopušča tako upoštevanje kot neupoštevanje uspeha, deljenega na podlago in višino zahtevka. Razumnih razlogov za osporavanje stroškovni odločitvi pa pritožbi ne dajeta.

12. Zato je pritožbeno sodišče v skladu s 353. členom ZPP pritožbi toženk kot neutemeljeni zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (v izpodbijanem delu).

13. Predloga toženk za povrnitev stroškov pritožbenega postopka je pritožbeno sodišče kot neutemeljena zavrnilo, saj ti s pritožbama nista uspeli (prvi odstavek 154. in 165. člena ZPP), odločitev o tem pa je obsežena v izreku o zavrnitvi njunih pritožb.

(1) Po prvem odstavku 338. člena ZPP (razlogi, iz katerih se sme sodba izpodbijat) se sodba sme izpodbijati: 1. zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka; 2. zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja: 3. zaradi zmotne uprave materialnega prava.

(2) Uradoma upoštevne bistvene kršitve postopkovnih določb iz drugega odstavka 339. člena ZPP so naštete v drugem odstavku 350. člena ZPP.

- nedokazanost trditev, da tožnici škoda ni nastala,

- nedokazanost trditev, da tožničine škode ni povzročila druga toženka

- nedokazanost trditev, da je tožnica za pretrpljeno škodo sokriva oziroma da je k njenemu nastanku soprispevala in

- nedokazanost trditev, da nastala škoda ni tolikšna, kot ugotavlja sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.