TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep II Kr 870/2015
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-02-18

Aleš Arh (preds.), Mara Turk (poroč.), Franc Drešar

združitev postopka - stvarna pristojnost za odločanje o predlogu za združitev postopka

Iz postopkovnih določb (32. člen ZKP) izhaja, da je odločitev o tem, ali bo do združitve kazenskih postopkov prišlo, v pristojnosti sodišča prve stopnje.

Višje sodišče v Kopru ni stvarno pristojno za odločanje o predlogu za združitev postopkov, kot ga je višja državna tožilka podala v obtožnem aktu.

Iz podatkov spisa izhaja, da je višja državna tožilka v obtožnem aktu, ki ga je vložila pred Okrožnim sodiščem v Kopru zoper A. M. in gospodarsko družbo M. d.o.o., zaradi uvodoma navedenih kaznivih dejanj, predlagala, da „se združi obravnavanje predmetne obtožbe z obtožbo KT 252/2013 v kazenski zadevi Okrožnega sodišča v Novi Gorici II K 29651/2014, kjer gre za očitek istovrstnih kaznivih dejanj ter enakega modusa operandi istemu obdolžencu“. Iz navedenega izhaja, da je višja državna tožilka predlagala združitev dveh kazenskih postopkov, ki tečeta zoper istega obtoženca in isto pravno osebo pred različnima okrožnima sodiščema, in ne gre za predlog višje državne tožilke za prenos krajevne pristojnosti, kot to zmotno izhaja iz dopisa, s katerim je sodišče prve stopnje zadevo odstopilo v reševanje višjemu sodišču.

Višje sodišče ni stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi.

Po določbi osmega odstavka 32. člena ZKP odloča o združitvi postopka sodišče, ki je pristojno za enoten postopek. Če je ista oseba obdolžena več kaznivih dejanj iz pristojnosti sodišč iste vrste, je pristojno tisto sodišče, ki je na zahtevo upravičenega tožilca prvo začelo postopek, če se postopek še ni začel, pa sodišče, pri katerem je bila najprej zahtevana uvedba postopka (prvi odstavek 32. člena ZKP). Iz navedenih postopkovnih določb izhaja, da je odločitev o tem, ali bo do združitve kazenskih postopkov prišlo, v pristojnosti sodišča prve stopnje.

Glede na navedeno višje sodišče ni stvarno pristojno za odločanje o predlogu za združitev postopkov, kot ga je višja državna tožilka podala v obtožnem aktu, zato se je na podlagi prvega odstavka odstavka 36. člena ZKP izreklo za nepristojno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Kp 15499/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-02-11

Aleš Arh (preds.), Mara Turk (poroč.), Vitomir Bohinec

izvrševanje kazenskih sankcij - prestajanje kazni zapora - nadomestna izvršitev kazni zapora - delo v splošno korist - rok izvršitve

Razlogi, da obsojenec dela v splošno korist ni opravil v obdobju dveh let od izvršljivosti sodbe, so na njegovi strani (bil je in je na prestajanju zaporne kazni po drugih sodbah), zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je odločilo, da se izrečena zaporna kazen izvrši s prestajanjem v zavodu za prestajanje kazni zapora.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se kazen zapora šestih mesecev, izrečena obsojenemu Z. D. s sodbo Okrožnega sodišča v Kopru opr. št. I K 15499/2013 z dne 4.12.2013, ki je postala pravnomočna 20.1.2014, v celoti izvrši s prestajanjem v zavodu za prestajanje kazni zapora.

Proti takemu sklepu je vložil pritožbo obsojenec, smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi ter „spremeni v izreku kazni v družbeno koristna dela, ki bi jih izvršil po sedanji prestani kazni po napotitvi sodišča“.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo pritožbene navedbe in razloge izpodbijanega sklepa ter ugotovilo, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna in ima podlago v osmem in enajstem odstavku 86. člena KZ-1. Iz osmega odstavka 86. člena KZ-1 izhaja, da se delo v splošno korist kot način izvršitve izrečene zaporne kazni lahko opravi v obdobju največ dveh let od izvršljivosti sodbe, kot je pojasnilo tudi sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu. Nadalje enajsti odstavek 86. člena KZ-1 določa, med drugim, da se izrečena kazen zapora izvrši, če obsojenec v celoti ali deloma ne izpolnjuje nalog v okviru dela v splošno korist. Pritožbene navedbe, ki imajo pretežno naravo pojasnjevanja, zakaj je izvršitev zaporne kazni z delom v splošno korist primerna, zakonitosti in pravilnosti izpodbijanega sklepa ne morejo izpodbiti. Dejstvo je, da obsojenec dela v splošno korist, kot je bilo odločeno s sodbo sodišča prve stopnje z dne 4.12.2013, ki je postala pravnomočna 20.1.2014, ni opravil, obdobje dveh let od izvršljivosti sodbe, ko mora biti delo v splošno korist opravljeno, pa je že poteklo. Razlogi, da obsojenec dela v splošno korist ni opravil v prej navedenem roku so na njegovi strani (bil je in je na prestajanju zaporne kazni po drugih sodbah), zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je odločilo, da se izrečena zaporna kazen izvrši s prestajanjem v zavodu za prestajanje kazni zapora.

Glede na navedeno je odločitev sodišča prve stopnje pravilna, zato je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo (tretji odstavek 402. člena ZKP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 79/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-04-06

Boženka Felicijan Hladnič (preds.), Nataša Butina Mrakič (proč.), Špela Prodan

plačilo sodne takse - procesna predpostavka - zakonski prekluzivni rok

Rok za plačilo sodne takse je zakonski prekluzivni rok, ki ga sodišče ne more po lastni presoji podaljševati, zaradi česar ni mogoče upoštevati pritožničine navedbe, da bo takso plačala, ko ji bodo nakazana ustrezna sredstva.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom štelo razvezno tožbo N.T. za umaknjeno, ker v roku, določenem v taksnem nalogu, ni izpolnila svoje taksne obveznosti.

Proti sklepu se pritožuje tožnica, ki v pritožbi navaja, da bo sodne stroške (sodno takso) plačala 21.1.2016, ko ji bodo nakazana ustrezna sredstva. Prosi za nadaljevanje postopka.

Tožnica je bila v plačilnem nalogu, ki ji je bil izdan v zvezi z vloženo razvezno tožbo, opozorjena, da mora biti sodna taksa plačana v roku, določenem v taksnem nalogu, ker bo sicer sodišče štelo tožbo (če ne bo tožnica niti zaprosila za oprostitev, odlog ali obročno plačilo takse), za umaknjeno. Gre za posledico, določeno v 105.a člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP), po katerem je plačilo sodne takse procesna predpostavka za obravnavanje tožbe. Rok za plačilo sodne takse je zakonski prekluzivni rok, ki ga sodišče ne more po lastni presoji podaljševati, zaradi česar ni mogoče upoštevati pritožničine navedbe, da bo takso plačala, ko ji bodo nakazana ustrezna sredstva.

Neutemeljeno pritožbo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 24/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-02-24

Nataša Butina Mrakič (preds.), Boženka Felicijan Hladnič (poroč.), Mirela Lozej

procesna predpostavka - sodna taksa - država kot stranka v postopku - vpis v korist države - oprostitev plačila takse

Republika Slovenija ali lokalna skupnost ni dolžna plačati takse le, če predlaga vpis v svojo korist.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

V predmetni zadevi je zemljiškoknjižna sodniška pomočnica s sklepom z dne 24.12.2015 ugotovila , da se predlog za vknjižbo služnosti šteje kot umaknjen, ker zanj ni bila plačana sodna taksa. Ugovor, ki ga je zoper takšno odločitev vložila predlagateljica, je bil zavrnjen.

Zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava se pritožuje predlagateljica, ki pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da dovoli vpis služnostne pravice oziroma da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne prvostopenjskemu sodišču v nov postopek. Opozarja, da je Republika Slovenija skladno z 10.členom Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju: ZST-1) oproščena plačila sodnih taks. V točki č/3 poglavja 9.10. taksne tarife ZST-1 je namreč navedeno, da se taksa ne plača med drugim tudi za vpise v korist države. Predlagateljica pri tem opozarja, da je navedeno določbo potrebno razlagati širše in ga ne uporabljati izključno v primerih, ko se vpis predlaga na predlagateljico kot imetnico stvarne pravice, temveč je potrebo upoštevati tudi koristi, ki jih bo Republika Slovenija imela zaradi takšnega vpisa, pa čeprav ni vpisana kot imetnica pravice. Predlagateljica poudarja, da je izkazala, da ima kot investitorka projekta, v zvezi s katerim je predlagala vpis pravice v predmetni zadevi, od predlaganega vpisa korist, slednje pa izhaja tudi iz predložene služnostne pogodbe, ki predstavlja podlago za predlagani vpis. Glede na to, da bo Republika Slovenija imela koristi od predlaganega vpisa, je tudi v predmetni zadevi oproščena plačila sodne takse in je zato sodišče neutemeljeno štelo predlog za umaknjen.

Kot je pravilno pojasnilo že prvostopenjsko sodišče, so primeri, v katerih takse v zemljiškoknjižnem postopku ni potrebno plačati, jasno določeni. Tako je v tretji č točki opomb 9.10. ZST-1 navedeno, da se ne plača taksa za vpis v korist države ali lokalne skupnosti. Republika Slovenija v tem postopku ni predlagala vknjižbe služnostne pravice v svojo korist temveč v korist P. d.o.o.. Ker gre za

jasno zakonsko določilo, ga tudi ni mogoče razlagati na način za katerega se zavzema pritožba. Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka drugega odstavka 161. člena ZZK-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cst 104/2016
Sodna praksa višjih sodišč, 2016-02-23

Mateja Levstek (preds.), mag. Damjan Orož (poroč.), Irena Dovnik

začasni predračun stroškov stečajnega postopka

Pritožnik (upnik) v pritožbi ne izpodbija pogojev za izdajo začasnega predračuna stroškov stečajnega postopka, le v zvezi s konkretnim stroškom (stroški pravdnega postopka) navaja, da verjetno ne gre za stroške stečajnega postopka. Višje sodišče na pritožbeno navedbo odgovarja, da predračun stroškov stečajnega postopka (enako velja za začasni predračun stroškov) pomeni le okvir teh stroškov, ki se lahko naknadno tudi spremenijo. Ti stroški bodo naknadno preizkušeni tudi s strani sodišča.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom določilo začasni predračun stroškov stečajnega postopka tako, kot je navedeno v upraviteljevem predlogu določitve začasnega predračuna stroškov stečajnega postopka, ki je sestavni del izreka tega sklepa in je bil objavljen 8. 12. 2015.

2. Upnik se je zoper sklep pritožil in navedel, da gre pri postavki pravdnih stroškov v višini 10.455,40 EUR za stroške, ki so nastali pred uvedbo stečaja in ne za stroške stečajnega postopka. Na to sklepa zaradi opravilne številke zadeve II Pg 3047/2013.

4. Po določbi prvega odstavka 356. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju – ZFPPIPP sodišče določi predračun stroškov stečajnega postopka na predlog upravitelja iz 3. točke drugega odstavka 294. člena zakona. Sodišče lahko na predlog upravitelja določi tudi začasni predračun stroškov od začetka stečajnega postopka do objave otvoritvenega poročila, če je to potrebno za nemoten potek stečajnega postopka.

5. Pritožnik (upnik) v pritožbi ne izpodbija pogojev za izdajo začasnega predračuna stroškov stečajnega postopka, le v zvezi s konkretnim stroškom (stroški pravdnega postopka) navaja, da verjetno ne gre za stroške stečajnega postopka. Višje sodišče na pritožbeno navedbo odgovarja, da predračun stroškov stečajnega postopka (enako velja za začasni predračun stroškov) pomeni le okvir teh stroškov, ki se lahko naknadno tudi spremenijo. Ti stroški bodo naknadno preizkušeni tudi s strani sodišča, saj upravitelj za plačilo teh stroškov potrebuje soglasje sodišča (primerjaj prvi odstavek 357. člena ZFPPIPP). Zato v tej fazi postopka omenjena pritožbena navedba ne more biti pravno pomembna.

6. Pritožba ni utemeljena in niso podani pritožbeni razlogi, na katere višje sodišče pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP), zato je pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo.

Ta pisni odpravek se ujema z elektronskim izvirnikom sklepa.

ZFPPIPP člen 294, 294/2, 294/2-3, 356, 356/1, 357, 357/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSL sklep Cst 368/2016, Cst 369/2016, Cst 370/2016