TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Cp 806/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-01-31

stvarna pristojnost - gospodarski spor - najemno razmerje

Za sojenje v gospodarskih sporih, čeprav ti izvirajo iz najemnega razmerja, so  pristojna okrožna sodišča.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z uvodoma navedenim sklepom je prvo sodišče odločilo, da je stvarno nepristojno za odločanje v tej zadevi ter da bo po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Celju kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču.

Toženec v pravočasni pritožbi uveljavlja pritožbene razloge bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Trdi, da ni podana stvarna pristojnost okrožnega sodišča, ker je okrajno sodišče pristojno za sojenje v sporih iz najemnih in zakupnih razmerij. Zato meni, da je prvo sodišče zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 4. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in 30. člena ZPP. Predlaga razveljavitev sklepa in naložitev plačila stroškov postopka tožeči stranki, pri čemer pritožbenih stroškov ne priglaša.

Prvo sodišče je ob ugotovitvi, da gre predmetni zadevi za spor med občino in gospodarsko družbo, materialnopravno pravilno zaključilo, da je v obravnavanem sporu potrebno uporabiti pravila ZPP o gospodarskih sporih. Za sojenje v gospodarskih sporih, čeprav ti izvirajo iz najemnega razmerja, pa so po 7. točki 32. člena ZPP pristojna okrožna sodišča (1).

Kakšen od pritožbenih razlogov tako ni podan. Ker ni podani niti kakšen od razlogov, na katere mora pritožbeno sodišče ob odločanju o pritožbi paziti uradoma (drugi odstavek 350. člena ZPP), se je pritožba izkazala za neutemeljeno. Zato jo je bilo potrebno zavrniti in sklep prvega sodišča potrditi (2. točka 365. člena, prvi odstavek 366. člena in 353. člena ZPP).

Op. št. (1): Pravno mnenje občne seje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije z dne 9.12.1999, Pravna mnenja II/99, str. 21.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 3137/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-01-16

prekinitev zapuščinskega postopka - napotitev na pravdo

Na pravdo se napoti dediče, katerih pravica je manj verjetna.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prekinilo zapuščinski postopek in dediče B. Š., J. Š. in S. Š. napotilo na pravdo z zahtevkom, da se dedinji I. Č. v dedni delež všteje prejeti denar za nakup stavbne parcele in gradbeni material, ki ga je prejela kot darilo. Na pot pravde so bili dediči napoteni tudi z zahtevkom svojega pravnega prednika J. Š. na izločitev iz zapuščine dela, ki ustreza prispevku J. Š. k povečanju in ohranitvi vrednosti zapustničinega premoženja.

2. Zoper sklep se pritožujejo dediči pok. J. Š., S. Š., J. Š. in B. Š. po odvetniku. V obrazložitvi pritožbe navajajo, da je sklep nepravilen in nezakonit, ker ne vsebuje razlogov o pravnorelevantnih dejstvih. Med dediči obseg zapuščine ni sporen, ker je pokojni J. Š. dokumentirano pojasnil izločitveni zahtevek, dedinja I. Č. pa izločitvenemu zahtevku ni nasprotovala.

4. Protispisna je trditev pritožbe, da obseg zapuščine ni sporen, saj je pokojni J. Š. ves čas vztrajal pri zmanjšanju obsega zapuščine, ki ustreza njegovemu prispevku k povečanju in ohranitvi vrednosti zapustničinega premoženja. I. Č. ves čas postopka vztraja, da ji pripada zakoniti dedni delež 1/2 in da zahtevka pokojnega brata J. Š. na izločitev iz zapuščine v smislu določila 32. člena Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD) ne prizna. Vse navedeno pa je na podlagi določila prvega odstavka 210. člena ZD razlog, da se na pravdo napoti dediče, katerih pravica je manj verjetna. Kot je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje v obrazložitvi izpodbijanega sklepa, bodo morali pritožniki prispevek pokojnega J. Š. k povečanju in ohranitvi zapuščine dokazati v pravdnem postopku, kot tudi, ali je I. Č. od pokojne matere I. Š. prejela darilo in v kakšni višini.

5. Glede na vse zgoraj navedeno se pritožba pokaže kot neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 677/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-03-13

vrnitev v prejšnje stanje - službena pot - upravičen vzrok za zamudo - predvidljivost

Predlagatelj je predlog za vrnitev v prejšnje stanje utemeljeval z okoliščino, da je bil napoten na službeno pot, zaradi česar ni mogel v roku plačati predujma. Predlog ni utemeljen, ker je bilo tako napotilo predvidljivo ter bi se predlagatelj tveganju lahko ognil, če s plačilom ne bi odlašal do zadnjega dne 30 dnevnega roka.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog za vrnitev v prejšnje stanje, ki ga je podala tožeča stranka.

2. Proti sklepu vlaga pritožbo tožnik. Sodišču predlaga, naj sklep spremeni in predlogu za vrnitev v prejšnje stanje ugodi. Pritožnik ponavlja, da je rok zamudil in v zakonitem roku vložil predlog za vrnitev v prejšnje stanje ter hkrati opravil zamujeno dejanje. Znova pojasnjuje okoliščine, ki jih je podal že v samem predlogu in se nanašajo na nepredvidljiv razlog zamude. Trdi, da s plačilom predujma ni zamudil zaradi lastne krivde. Še v petek namreč ni mogel predvideti, da bo v nedeljo moral na službeno pot. Verjel je, da bo v ponedeljek doma. Neživljenjsko bi tudi bilo, da bi voznik tovornega vozila v mednarodnem prometu klical domov in prosil tretje osebe, naj namesto njega uredijo plačilo zahtevanega predujma. Obstajale so torej resne ovire za opravo sodnega dejanja.

4. Pritožbeno sodišče soglaša s pravno presojo sodišča prve stopnje, da je tožnik rok za plačilo predujma zamudil zaradi lastne neskrbnosti. Na razloge sodišča prve stopnje se pritožbeno sodišče sklicuje.

5. Osrednji argument za tak pravni sklep je dejstvo, ki ga zatrjuje že sama tožeča stranka v svojem predlogu: to je dejstvo, da je tožnik zaradi narave svojega dela pogosto odsoten od doma. Že sam je zatrjeval, da so te odsotnosti zaradi bolniških odsotnosti kolegov nepredvidljive. Nepredvidljivost je bila torej predvidljiva.

6. Ker je tako, je bilo neskrbno, da je s plačilom odlašal vse do zadnjega dne enomesečnega roka. S tem je, upoštevaje svojo nepredvidljivo poklicno sfero, ki mu ni bila tuja, sam vzpostavil tvegan položaj.

7. Poleg tega je sodišče ugotovilo, da je tožnik že vnaprej vedel, da bo v tujini ostal tri dni (kasneje pa se je izkazalo, da bo odsotnost daljša). Tožnik bi torej rok v vsakem primeru zamudil (glej razloge v 10. točki izpodbijanega sklepa).

8. Slednje dejanske ugotovitve pritožnik ne napada, marveč zgolj ponavlja trditve iz predloga, da za službeno pot ni mogel vnaprej vedeti. To pa ni konkretizirana graja dokazne ocene sodišča prve stopnje, marveč njeno ignoriranje.

9. Pritožba ni utemeljena, podani pa tudi niso razlogi, na katere sodišče pazi po uradni dolžnosti. Na podlagi pooblastila iz 2. točke 365. člena ZPP je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 384/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-02-27

taksna obveznost - pritožba zoper sklep o zavrnitvi predloga o podaljšanju roka - taksna oprostitev

Taksna obveznost za pritožbo zoper sklep o zavrnitvi predloga o podaljšanju roka je podana in je zanjo treba plačati sodno takso.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo toženčev ugovor zoper plačilni nalog.

2. Toženec v pravočasni pritožbi sklep izpodbija brez navedbe pritožbenih razlogov. Navaja, da je njegov ugovor zoper plačilni nalog utemeljen, saj ni taksne obveznosti za pritožbo zoper sklep v zvezi z zavrnitvijo predloga za podaljšanje plačila predujma, ker ne gre za takšno pritožbo, da bi bilo treba plačati sodno takso. Taksna obveznost ne nastane za vsako pritožbo in za vsak postopek, kot to navaja sodišče, pri čemer niti ni obrazložilo, zakaj pritožba zoper sklep ni pritožba, ki je takse prosta, kot to navaja toženec v ugovoru zoper plačilni nalog, sploh ker je v obrazložitvi glede tar. št. 30010 ZST-1 navedeno »Postopek o posebnih pritožbah, ki niso posebej taksirane in niso takse proste«. Sodišče ni vsebinsko obrazložilo izpodbijanega sklepa glede na vsebino toženčevega ugovora.

4. ZST-1 v 5. členu jasno določa nastanek taksne obveznosti: če ni v omenjenem zakonu ali taksni tarifi določeno drugače, nastane za vsak postopek, ki ga vodi sodišče, taksna obveznost ob vložitvi tožbe, predloga za začetek postopka ali pravnega sredstva, kar je pravilno izpostavilo že sodišče prve stopnje, zato je pritožbena navedba v tej smeri neutemeljena. Poleg tega ZST-1 v 10. členu določa tudi primere taksnih oprostitev na podlagi zakona, in sicer se taksa ne plača v taksativno naštetih primerih iz četrtega odstavka tega člena ali kadar tako določa poseben zakon. Glede na to, da pritožba zoper sklep o zavrnitvi predloga o podaljšanju roka ne sodi med taksativno naštete primere, prav tako pa tudi noben poseben zakon ne določa taksne oprostitve za pritožbo zoper tak sklep, je taksna obveznost za takšno pritožbo podana in je zanjo torej treba plačati sodno takso. Pritožba zoper sporni sklep torej ni takse prosta, prav tako pa v taksni tarifi ni posebej taksirana, zato je prvostopenjsko sodišče sodno takso po tarifni št. 30010 v višini 33,00 EUR pravilno odmerilo.

5. Pritožbeno sodišče tudi ni ugotovilo kršitev, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena. ZPP), zato je pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP). Odločitev o pritožbenih stroških je vsebovana v odločitvi o zavrnitvi pritožbe in je njena logična posledica.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 3347/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-03-05

sklep o dedovanju - dedič - novi dedič - pravni interes - nepravilno vročanje

V kolikor je bil kakšen dedič v sklepu o dedovanju res „spregledan“, je dolžan sam uveljavljati svoje pravice do zapuščine, nima pa za kaj takega pravno priznanega interesa pritožnik.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Zapuščinsko sodišče je s sklepom z dne 16. 8. 2012 ugotovilo, iz katerih nepremičnin (oziroma ustreznih solastnih deležev na njih) obstoji dodatna zapuščina po pok. J. B., roj. ..., umrlem … . (I. točka izreka), in kdo so (ter v kakšnem deležu) na podlagi prvotnega sklepa o dedovanju dediči tega premoženja (II. točka izreka).

2. Zoper omenjeni sklep se je pravočasno pritožil dedič F. B., ki pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep v skladu z njegovimi pripombami dopolni. V pritožbi navaja, da v sklepu manjkata zapustnikov vnuk B. J. in B. P., da sklepa nista prejela dediča B. J. in M. K. ter da plačilnega naloga za plačilo sodne takse niso prejeli vsi dediči.

3. Dedinji J. G. in M. B. sta v odgovoru na pritožbo navedli, da naj bi bila B. P. (dedinja po pokojni M. Č.) izpuščena, medtem ko naj bi bil vnuk J. B. pokojen.

5. Pritožbeno navajanje, da izpodbijanega sklepa nista prejela dva dediča oziroma da tudi plačilnega naloga za plačilo sodne takse niso prejeli vsi dediči, ni relevantno za presojo pravilnosti (zakonitosti) izpodbijanega sklepa. V kolikor zaradi nepravilnega vročanja ali morebitnih težav pri tem dodatni sklep o dedovanju (enako velja za plačilni nalog) ni bil vročen vsem dedičem, je potrebno to sanirati drugače (npr. s pozivom/obvestilom zapuščinskemu sodišču), nikakor pa to ni razlog za izpodbijanje predmetne odločbe. V zvezi s sklicevanjem, da v sklepu „manjkata“ dva dediča, pa pritožbeno sodišče poudarja, da pritožnik zanj nima pravnega interesa, saj tudi, če bi njegove navedbe držale, s to opustitvijo ne bi bilo v ničemer poseženo v njegove pravice oziroma interese. Pri tem pritožnik tudi ne zatrjuje, da nastopa kot pooblaščenec (oziroma v imenu) domnevno „spregledanih“ dedičev. V kolikor je bil kakšen dedič res „spregledan“, je dolžan sam uveljavljati svoje pravice do zapuščine (1), nima pa za kaj takega pravno priznanega interesa pritožnik.

6. Ker pritožbeni razlogi niso utemeljeni in ker niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD).

---------------------------------------------------------------------------------------------------------------

(1) Npr. z vložitvijo tožbe v skladu z 223. členom Zakona o dedovanju (Uradni list SRS, št. 15/1976, s kasnejšimi spremembami).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 3419/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-01-16

OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

izgubljen dobiček - dokazovanje z izvedencem - pomanjkljiva trditvena podlaga

Tožnik je dokazal višino izgubljenega dobička (dnevni prihodek lokala, zmanjšano za mesečne stroške in višino davka na dobiček). Ker tožnik v spornem lokalu ni posloval, saj je bil iz tega protipravno izključen, bi (zgolj) toženca, ki sta lokal uporabljala, lahko zatrjevala in dokazovala, kolikšen je bil dobiček. Ker ustreznih trditev nista podala, sodišče utemeljeno ni postavilo izvedenca ekonomske stroke. Ta zaradi pomanjkljivih trditev toženca izgubljenega dobička namreč ne bi mogel izračunati.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 74/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-01-24

prekinitev postopka - predhodno vprašanje - sklenitev najemne pogodbe - izpraznitev prostorov - plačilo uporabnine

Odločitev o tožbenem zahtevku (na izpraznitev prostorov in plačilo uporabnine) je odvisna od tega, ali tožena stranka v drugem postopku utemeljeno zahteva sklenitev najemne pogodbe. Ker takšnega predhodnega vprašanja sodišče samo ne bo reševalo, je ravnalo pravilno, ko je postopek prekinilo.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 69/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-01-23

stroški postopka - pravočasnost predloga za povrnitev stroškov

Sodišče je razpisalo narok, na katerem je izvajalo dokaze, zato ne gre za primer, ko je odločba izdana brez predhodnega obravnavanja in v katerem lahko stranka zahteva povrnitev stroškov z (naknadnim) predlogom.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog tožnika z dne 7. 11. 2012 za priznanje nadaljnjih pravdnih stroškov (stroškov sodne takse) v višini 423,00 EUR, zavrglo.

2. Zoper sklep je tožnik vložil pravočasno pritožbo, zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in sicer 163. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP in predlagal, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da tožencu naloži povrnitev tudi stroškov za plačano sodno takso. Navaja, da se na obravnavi 28. 9. 2012 dokazni postopek (ker toženec ni vložil odgovora na tožbo) ni izvajal. Že v predlogu tožbenega zahtevka je tožnik zahteval povrnitev vseh pravdnih stroškov, zato je upravičen tudi do povrnitve plačila sodne takse za tožbo v znesku 423,00 EUR.

4. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev utemeljilo na podlagi določbe 163. člena ZPP, po katerem mora stranka povrnitev stroškov zahtevati najpozneje do konca glavne obravnave, ki je bila pred odločitvijo o stroških, če pa gre za odločbo brez poprejšnjega obravnavanja, mora stranka zahtevati povrnitev stroškov v predlogu, o katerem naj odloči sodišče. Sodišče prve stopnje je v sodbi z dne 28. 9. 2012, med drugim odločilo, da je toženec dolžan tožniku povrniti pravdne stroške v višini 442,67 EUR. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje odločilo o vseh stroških, ki jih je tožnik priglasil do konca glavne obravnave. Ni mogoče govoriti o tem, da gre pri sodbi z dne 28. 9. 2012 za odločbo brez poprejšnjega obravnavanja. Kljub temu, da toženec odgovora na tožbo ni vložil, je sodišče prve stopnje, zaradi delne nesklepčnosti tožbe, razpisalo narok za glavno obravnavo, na katerem je opravilo tako poravnalni narok kot narok za glavno obravnavo ter tudi sprejelo in izvedlo dokazni sklep. Na tem naroku je tožnik tudi priglasil pravdne stroške in sicer iz naslova vložitve tožbe, stroške naroka in stroške postopka, administrativne stroške ter stroške prevoza. O vseh teh stroških je sodišče v sodbi z dne 28. 9. 2012 tudi odločilo. Pravilen je tudi zaključek sodišča prve stopnje, da ostalih stroškov, stroškov takse, tožnik ni priglasil tudi ne v tožbi. V tožbenem predlogu je le predlagal povrnitev pravdnih stroškov, ki pa jih ni specificiral. Stroške priglašene v vlogi z dne 7. 11. 2012, je zato sodišče prve stopnje pravilno štelo kot prepozno priglašene stroške in pravilno in zakonito predlog za njihovo povrnitev, kot prepozen, zavrglo.

5. Glede na povedano je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 230/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-01-25

nagrada izvedencu - pritožba zoper sklep o odmeri nagrade

Nezadovoljstvo z izborom izvedenca, izvedeniškim mnenjem in njegovim predlogom delitve, ni pravno upošteven pritožbeni razlog zoper sklep o odmeri nagrade.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cp 520/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-02-27

preživnina - povračilo preveč plačane preživnine - verzija - obrazloženost sodbe

Zaradi pomanjkanja razlogov o odločitvi, izpodbijane sodbe ni mogoče preiskusiti, zato jo je pritožbeno sodišče razveljavilo in vrnilo v novo sojenje.

Pritožbi se ugodi in se V. točka sodbe sodišča prve stopnje v delu, ki se nanaša na povračilo preživnine, ki jo je tožnik plačal toženki po 1. 8. 2012, razveljavi ter v tem delu vrne zadeva v novo sojenje sodišču prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je delno ugodilo tožnikovi tožbi in spremenilo odločitev o vzgoji in varstvu mladoletnega I. Š., sina pravdnih strank (roj. 1996), in sicer tako, da ga je od 1. 8. 2012 zaupalo v vzgojo in varstvo očetu (I. tč.), med sinom in materjo določilo stike (II. tč.), materi pa od istega datuma dalje določilo plačevanje preživnine za mladoletnega I. 130 EUR mesečno (III. tč.). Delno je spremenilo tudi režim stikov med tožnikom in mladoletnim V. Š., sinom pravdnih strank, rojenim l. 2000 (IV. tč.), sicer pa je v preostalem delu tožnikov zahtevek zavrnilo (V. tč.). Ta pa  je bil med drugim tudi, da mati očetu vrne tisto preživnino, ki jo je slednji plačal za sina I. po mesecu juliju 2012.

2. Proti sodbi se pritožuje tožnik, in sicer proti delu, s katerim je sodišče zavrnilo njegovo zahtevo po povračilu preživnine. Navaja, da je preživnino toženki plačeval do vključno meseca novembra 2012, po 133 EUR. Strinja se, da se sin s 1. 8. 2012 zaupa njemu in da mati od tedaj dalje zanj plačuje preživnino, vendar je potem logično, da mu vrne tisto preživnino, ki jo je od njega za sina I. prejela po tem datumu. Sodišče ni nič obrazložilo, zakaj ni tako odločilo.

4. Prav ima pritožnik, ko sodišču prve stopnje očita pomanjkanje razlogov o zavrnitvi zahteve za preveč plačano preživnino. V tem delu se pravilnosti in zakonitosti sodbe sodišča prve stopnje ne da preizkusiti, zato jo je bilo treba razveljaviti in vrniti v tem delu v novo sojenje (14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP v zvezi s 354. čl. ZPP). Kot napotek tekom le-tega pa pritožbeno sodišče opozarja, da gre v tem delu tožbenega zahtevka za spor izključno premoženjske narave (verzija), zato bo treba zadevo odstopiti pristojnemu sodišču.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 3173/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-03-04

stvarna pristojnost - vrednost spornega predmeta - sklep o ugotovitvi vrednosti spornega predmeta

Zoper sklep, s katerim sodišče prve stopnje ugotovi vrednost spornega predmeta je dovoljena le nesamostojna pritožba. To je pritožba, ki je pridružena drugi pritožbi, v tem primeru pritožbi zoper sklep, da Okrajno sodišče ni stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je vrednost spornega predmeta 34.589,00 EUR in da Okrajno sodišče v Kranju stvarno ni pristojno za odločanje v tej zadevi.

2. Zoper sklep sodišča prve stopnje je vložila pritožbo tožnica. Bistvo pritožbenih navedb je, da je Okrajno sodišče v Kranju še kako pristojno za reševanje te zadeve.

4. Zoper sklep, s katerim sodišče prve stopnje ugotovi vrednost spornega predmeta (tretji odstavek 44. člena ZPP) je dovoljena le nesamostojna pritožba. To je pritožba, ki je pridružena drugi pritožbi, v tem primeru pritožbi zoper sklep, da Okrajno sodišče v Kranju ni stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi.

5. Sodišče prve stopnje lahko spremni višino spornega predmeta, ki ga je določila stranka v tožbi, le v primeru, če ta navede očitno previsoko ali prenizko vrednost (tretji odstavek 44. člena ZPP).

6. V tem primeru tožnica s tožbo zahteva izročitev stanovanja, vendar ne kot lastnica, ampak kot uporabnica, v uporabo. Tožeča stranka je vrednost spornega predmeta določila v znesku 18.000,00 EUR. Tako določena vrednost je sprejemljiva glede na postavljeni tožbeni zahtevek. Zmotno je stališče sodišča prve stopnje, da bi tožnica morala tožbeni zahtevek ovrednotiti v višini vrednosti spornega stanovanja 34.589,00 EUR, ker ne gre za vprašanje lastninske pravice oziroma za lastninsko tožbo.

7. Sodišče prve stopnje je zato novo vrednost spornega predmeta določilo v nasprotju z določilom tretjega odstavka 44. člena ZPP. Pritožbi je bilo zato ugoditi in sklep sodišča prve stopnje o določitvi nove vrednosti spornega predmeta razveljaviti. Posledično je nepravilen tudi sklep, da Okrajno sodišče v Kranju ni pristojno za reševanje te zadeve. Okrajno sodišče je pristojno in sicer na podlagi prvega odstavka 30. člena Zakona o pravdnem postopku.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.