TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep IV Cpg 1894/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-12-24

Vesna Jenko (preds.), Tadeja Zima Jenull (poroč.), Renata Horvat

zaznamba sklepa o izvršbi - vpis v register - pravilnost sklepa o izvršbi

Pravilnost pravnomočnega sklepa o izvršbi, na podlagi katerega je registrsko sodišče pri subjektu vpisa izvedlo zaznambo na poslovnem deležu dolžnika, ni predmet presoje v registrskem postopku. Registrsko sodišče se ne sme ukvarjati z vprašanjem pravnomočnosti sklepa o izvršbi, ki se je že obravnavalo v izvršilnem postopku.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep registrskega sodišča.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom pritožbo proti sklepu istega sodišča opr. št. Srg 2014/25067 z dne 4. 6. 2014 zavrnilo. V obrazložitvi je kot bistvene razloge navedlo, da je na podlagi sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani 2645 In 489/2012-20 z dne 28. 5. 2004 izvedlo predlagani vpis zaznambe sklepa o izvršbi na poslovnem deležu dolžnika G. G., družbenika subjekta vpisa. Zaznambo sklepa o izvršbi v sodnem registru na poslovnem deležu družbenika je registrsko sodišče izvedlo po določbi prvega odstavka 165. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Pojasnilo je, da je vse ugovore, ki se nanašajo na izvršilni postopek treba uveljavljati v izvršilnem postopku. Po 46. členu ZIZ pa se izvršba začne opravljati že pred pravnomočnostjo sklepa o izvršbi, le poplačilo je možno po pravnomočnosti sklepa.

2. Proti sklepu se je subjekt vpisa pravočasno pritožil, pri tem pa ni navedel, iz katerih pritožbenih razlogov pritožbo izpodbija. Z obrazložitvijo registrskega sodišča se je delno strinjal, hkrati pa poudaril, da je upnik protizakonito z zavajanjem sodišča prišel do pravnomočnega sklepa o izvršbi, na kar je opozarjal že v preteklosti. Zato je predlagal, da sodišče druge stopnje izdani sklep v celoti razveljavi.

4. Subjekt vpisa s tem, ko se delno strinja z razlogi v izpodbijanem sklepu vsebinsko odločitve v registrskem postopku niti ne napada. Pravilnost pravnomočnega sklepa o izvršbi, na podlagi katerega je registrsko sodišče pri subjektu vpisa le izvedlo zaznambo na poslovnem deležu dolžnika pa ni predmet presoje v registrskem postopku. V vsakem postopku posebej mora namreč stranka postopka uveljavljati svoje pravice. Registrsko sodišče se torej ne sme ukvarjati z vprašanjem pravnomočnosti sklepa o izvršbi, ki se je že obravnavalo v izvršilnem postopku.

5. Zato je sodišče druge stopnje opravilo le uradni preizkus izpodbijanega sklepa. Pri tem je ugotovilo, da so razlogi registrskega sodišča jasni in popolni. Zato ni podana nobena absolutna bistvena postopkovna kršitev določb registrskega postopka, materialno pravo pa je bilo pravilno uporabljeno (drugi odstavek 350. in 366. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku in 19. členom Zakona o sodnem registru). Neutemeljeno pritožbo je zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 39. člena Zakona o sodnem registru (ZSReg).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cst 361/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-08-27

Vesna Jenko (preds.), Renata Horvat (poroč.), Nada Mitrović

pritožba zoper sklep o končanju stečajnega postopka - procesna legitimacija za vložitev pritožbe

Pritožnik ni stranka postopka zaradi insolventnosti, saj ni upnik. ZFPPIPP pa tudi ne podeljuje procesne legitimacije za vložitev pritožbe zoper izpodbijani sklep zainteresiranemu kupcu premoženja (terjatev), na katere se sklep nanaša.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom stečajni postopek končalo (1. točka izreka) in upraviteljico D. Č. razrešilo (2. točka izreka). Na S. K., K. ulica 1, je preneslo premoženje - zaloge, razvidne iz 3. točke izreka sklepa in navedlo, da dobrodelna organizacije ne odgovarja za obveznosti stečajnega dolžnika. Odločilo je, da prenehajo terjatve stečajnega dolžnika do upnikov: S. d. o. o., v višini glavnice 15.481,53 EUR, T. N., v višini 15.203,21 EUR, T. N., v višini 1.249.217,00 EUR in M. d. d., v višini 9,96 EUR.

Družba K. d. o. o. je proti sklepu pravočasno vložila pritožbo. V njej navaja, da je stečajni upraviteljici dne 17. 7. 2013 v postopku javnega zbiranja nezavezujočih ponudb predložila ponudbo za odkup terjatev stečajnega dolžnika. Stečajna upraviteljica je njeno ponudbo zavrnila, ker je po njenem bistveno odstopala od ocenjene likvidacijske vrednosti. Soglasij za prevzem terjatev pa niti od upnikov niti od pristojnih ministrstev in humanitarnih organizacij ni dobila. Zato je večina terjatev ostala neunovčenih. Pritožnik navaja, da je za omenjene terjatve še vedno zainteresiran, kar naj bi upraviteljici tudi večkrat povedal.

Procesno legitimacijo za vložitev pritožbe zoper sklep ima vsaka stranka postopka zaradi insolventnosti, razen če zakon za posamezne sklepe določa, da pritožbo lahko vložijo samo nekatere stranke (prvi odstavek 126. člena ZFPPIPP). Upravitelj ali druga oseba, ki ni stranka postopka, ima pravico vložiti pritožbo samo proti sklepom, za katere tako določa zakon (drugi odstavek 126. člena ZFPPIPP).

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da pritožnik ni stranka postopka zaradi insolventnosti, saj ni upnik (1. točka 56. člena ZFPPIPP). ZFPPIPP pa tudi ne podeljuje procesne legitimacije za vložitev pritožbe zoper izpodbijani sklep zainteresiranemu kupcu premoženja (terjatev), na katere se sklep nanaša (prim. drugi odstavek 126. člena ZFPPIPP).

Pritožbeno sodišče je glede na navedeno pritožbo družbe K. d. o. o. zavrglo kot nedovoljeno (1. točka 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cst 405/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-09-11

Ladislava Polončič (preds.), Franc Seljak, (poroč.), Tadeja Zima Jenull

končanje stečajnega postopka brez razdelitve stečajne mase upnikom - pravdni postopek zaradi ugotovitve obstoja prerekane terjatve

V primeru stečajne mase neznatne vrednosti, ki ne zadošča niti za stroške postopka, ni nobene podlage za nadaljnje vodenje stečajnega postopka, ne glede na nezaključen pravdni postopek, na katerega se sklicuje pritožnik, saj je predmet tega postopka zgolj vprašanje obstoja terjatve pritožnika do stečajnega dolžnika, zato razrešitev te pravde ne bi v ničemer omogočila vsaj delno poplačilo upnika v stečajnem postopku nad dolžnikom.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

1. Z izpodbijanim sklepom (redna št. 90) je sodišče prve stopnje dne 1. 7. 2014 končalo stečajni postopek nad dolžnikom brez razdelitve stečajne mase upnikom in hkrati razrešilo upravitelja. Svojo odločitev je utemeljilo na ugotovitvi, da je stečajna masa neznatne vrednosti oziroma ne zadošča niti za stroške postopka in se pri tem sklicevalo na prvi odstavek 378. člena ZFPPIPP.

2. V pritožbenem roku je zoper izpodbijani sklep vložil pritožbo (redna št. 96) upnik A. GmbH – v stečaju preko stečajnega upravitelja P. C. V utemeljitvi pritožbe se je skliceval, da niso podani pogoji za končanje stečajnega postopka nad dolžnikom, ker še ni bil zaključen pravdni postopek, v katerem upnika zoper dolžnika uveljavlja zahtevek na ugotovitev obstoja prerekane terjatve pred prvostopenjskim sodiščem pod opr. št. XIV Pg 5867/2010.

4. Na podlagi prvega odstavka 378. člena ZFPPIPP sodišče ustavi stečajni postopek, če je stečajna masa neznatne vrednosti ali ne zadošča niti za stroške stečajnega postopka. Brez stečajne mase stečajnega dolžnika ni mogoče zagotoviti temeljnega namena stečajnega postopka, to je vsaj delnega poplačila upnika stečajnega dolžnika. Pritožnik s pritožbo ne izpodbija te odločilne dejanske podlage, na katero je prvostopenjsko sodišče oprlo izpodbijani sklep. V primeru stečajne mase neznatne vrednosti, ki ne zadošča niti za stroške postopka, ni nobene podlage za nadaljnje vodenje stečajnega postopka, ne glede na nezaključen pravdni postopek, na katerega se sklicuje pritožnik, saj je predmet tega postopka zgolj vprašanje obstoja terjatve pritožnika do stečajnega dolžnika, zato razrešitev te pravde ne bi v ničemer omogočila vsaj delno poplačilo upnika v stečajnem postopku nad dolžnikom.

5. Ker pritožbeno sodišče tudi v okviru uradnega preizkusa izpodbijanega sklepa ni ugotovilo absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka na katere mora paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP) je pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 53/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-02-25

umik tožbe - sodna poravnava - pravdni stroški

Sodišče prve stopnje je očitno spregledalo dogovor pravdnih strank, zapisan v zapisniku naroka z dne 28.6.2013. Gre za jasen dogovor, sklenjen pred sodnikom, in podpisan s strani obeh strank, s katerim sta za primer umika tožbe stranki izključili uporabo določbe 158. člena ZPP.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep v točki II spremeni tako, da se predlog tožene stranke za povrnitev pravdnih stroškov zavrne.

Višje sodišče v Kopru je v tem gospodarskem sporu pristojno za odločanje o pritožbi na podlagi sklepa predsednika Vrhovnega sodišča RS Su 72/2013-115 z dne 8.11.2013.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v Ljubljani zaradi umika tožbe ustavilo pravdni postopek in tožeči stranki naložilo v plačilo 619,15 EUR pravdnih stroškov.

Zoper odločitev o stroških se pritožuje tožena stranka. Navaja, da je bilo na naroku dogovorjeno, da bo v primeru umika tožbe vsaka stranka krila svoje stroške postopka. Ta dogovor je treba šteti kot sodno poravnavo glede stroškov, saj ustreza vsem pogojem za sodno poravnavo. Stranki sta se glede stroškov dogovorili, njun dogovor je bil vnesen v zapisnik, zapisnik sta obe stranki podpisali.

Sodišče prve stopnje je očitno spregledalo dogovor pravdnih strank, zapisan v zapisniku naroka z dne 28.6.2013 in sicer, da sta soglasni, da bo v primeru umika tožbe vsaka stranka nosila svoje pravdne stroške, oziroma jih nobena stranka ne bo priglašala. Gre za jasen dogovor, sklenjen pred sodnikom, in podpisan s strani obeh strank, s katerim sta za primer umika tožbe stranki izključili uporabo določbe 158. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo in sklep v točki II spremenilo, tako da je zavrnilo stroškovni zahtevek tožene stranke (3. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 287/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-02-07

umik tožbe zaradi izpolnitve - stroški postopka - dogovor strank - kontradiktornost postopka

Sodišče prve stopnje je odločitev o stroških oprlo na izjavo tožene stranke, podano v soglasju k umiku. Izjava je bila v očitnem nasprotju z navedbami tožeče stranke v vlogi, s katero je umaknila tožbo. V taki situaciji bi moralo sodišče prve stopnje dati možnost tožeči stranki, da se o izjavi tožene stranke izjasni in šele nato odločiti.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep v točki II razveljavi, zadeva pa vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v Kopru zaradi umika tožbe razveljavilo sklep o izvršbi VL 1 tudi v 1. in 3. odstavku ter ustavilo postopek. Tožeči stranki je naložilo v plačilo 187,80 EUR stroškov postopka.

Zoper odločitev o stroških se pritožuje tožeča stranka. Ponavlja svoje trditve, da je tožbo umaknila po tem, ko ji je tožena stranka plačala 1.700 EUR in ko sta se stranki dogovorili, da je s tem terjatev v celoti poravnana. Očitno odvetnik tožene stranke z navedenim ni bil seznanjen. Pri odgovoru na predlog za umik je tožena stranka podala nekatera neresnična dejstva, s katerimi je bila tožeča seznanjena šele s prejemom izpodbijanega sklepa. Vloga tožene stranke ji namreč ni bila vročena. Tožeča stranka je menila, da ustni dogovor zadošča, glede na odločitev sodišča pa zdaj predlaga zaslišanje zakonitega zastopnika in potrdilo o plačilu.

Sodišče prve stopnje je odločitev o stroških oprlo na izjavo tožene stranke, podano v soglasju k umiku. Izjava je bila v očitnem nasprotju z navedbami tožeče stranke v vlogi, s katero je umaknila tožbo. V taki situaciji bi moralo sodišče prve stopnje dati možnost tožeči stranki, da se o izjavi tožene stranke izjasni in šele nato odločiti. Ker tega ni storilo, je kršilo postopek (8. točka drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP). Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo in sklep razveljavilo, zadevo pa vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP). Pri odločanju bo moralo upoštevati tudi pritožbo in odgovor na pritožbo (v katerih sta obe stranki že imeli možnost izjave) in se na podlagi podatkov v spisu (brez naroka) opredeliti, ali je tožeča stranka zahtevek umaknila zaradi izpolnitve tožene stranke ali pa do izpolnitve ni prišlo.

Odločitev o stroških tožene stranke temelji na določbi 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 37/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-02-25

Za začetek teka rokov ni pomembno, kdaj pošta dejansko pusti pisanje v predalčniku, temveč je štetje rokov pri fiktivni vročitvi vezano na datum, ko je v predalčniku puščeno obvestilo.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v Kopru zavrnilo ugovor tožeče stranke zoper plačilni nalog, s katerim je bila odmerjena sodna taksa in zahtevano njeno plačilo.

Zoper sklep se tožeča stranka pritožuje. Navaja, da je bilo napačno uporabljeno materialno pravo v zvezi s štetjem rokov, kadar gre za fikcijo vročitve. Na fikcijo namreč ne vpliva dejstvo, ali je bilo pisanje dejansko vrženo v nabiralnik, ali ne. Ob bistveni navedbi iz ugovora, da je bila vročitev opravljena s fikcijo, se sodišče ni opredelilo. Sklep je neobrazložen in odločitev sodišča arbitrarna. Tožena stranka ni pravočasno vložila ugovora zoper izpraznitveni nalog, zato bi le-ta moral postati pravnomočen in do pravdnega postopka niti ne bi smelo priti, prav tako pa tudi ni nastala obveznost za plačilo sodne takse.

Pritožnik pravilno opozarja, da je sodišče prve stopnje spregledalo, da je po izvednici (ki dokazuje vročitev) priloženo tudi obvestilo, iz katerega izhaja, da osebna vročitev toženi stranki ni bila možna, zato ji je bilo dne 17.8.2013 v predalčniku puščeno obvestilo, v katerem je bilo navedeno, kje je pisanje in rok 15 dni, v katerem ga mora dvigniti. Tožena stranka očitno pisanja ni dvignila, zato ji je bilo pisanje 6.9.2013 puščeno v poštnem predalu. V taki situaciji določa zakon (4. odstavek 142.člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP), kdaj se šteje vročitev za opravljeno: to je na zadnji dan petnajstdnevnega roka, rok za vložitev ugovora pa je začel teči 16. dan po puščenem obvestilu (1).  Povedano pomeni, da se je rok za vložitev ugovora glede na gornje podatke iztekel že 10.9.2013 in ne šele 16.9.2013. Za začetek teka rokov ni pomembno, kdaj pošta dejansko pusti pisanje v predalčniku, temveč je štetje rokov pri fiktivni vročitvi vezano na datum, ko je v predalčniku puščeno obvestilo. Če je tako, taksna obveznost, ki je predmet izpodbijanega naloga, sploh ni nastala.

Sodišče prve stopnje je sicer pravilno povzelo določbo 5. odstavka 34. člena Zakona o sodnih taksah (ZST-1) in razloge, iz katerih je mogoče ugovarjati zoper plačilni nalog. Med njimi ni izrecno tudi razloga, da taksna obveznost sploh ni nastala. Vseeno pa bi strogo formalna razlaga odvzela možnost pravdni stranki, da uveljavlja ugovor, da taksna obveznost sploh ni nastala in da sodišče nima podlage za izdajo plačilnega naloga. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi povedanega pritožbi ugodilo in sklep razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP).

------------------------------------------

op. št. 1: Primerjaj sklep VS RS III Ips 3/2013 z dne 20.3.2013

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Ip 19/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-02-07

nagrada izvedencu - opravljena naloga - pripombe

Pripombe na mnenje niso predmet odločanja o nagradi izvedencu.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ajdovščini odmerilo nagradi sodni izvedenki v znesku 264,50 EUR, povečano za prispevek za PIZ.

Zoper sklep se upnik pritožuje in navaja, da izvedenka mnenja ni izdelala v skladu z odredbo sodišča in z Zakonom o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ). Izvedenka bi morala določiti tržno ceno na dan cenitve, namesto tega pa je zgolj opravila izračun knjigovodske vrednosti na poslovnega deleža (seštevek/odštevek bilančnih postavk na določen dan). Tako mnenje je neuporabno. Z izpodbijanim sklepom je po mnenju pritožbe sodišče tudi bistveno kršilo procesno pravo, saj je sklep pomanjkljiv in se ga ne da preizkusiti, predvsem pa je o odločilnih dejstvih podano nasprotje med listinami in tem, kar se o vsebini listin navaja v sklepu.

V tej izvršilni zadevi je bila izvedenki postavljena naloga, da določi tržno ceno poslovnega deleža na dan cenitve. Izvedenka je nalogo opravila in priglasila nagrado v skladu z zahtevnostjo mnenja in porabljenim časom (nagrada za manj zahtevno izdelavo mnenja in manj zahtevno proučevanje dokumentacije). Pritožnik spregleda, da je izvedenka vrednost poslovnega deleža določila, uporabljeno metodo pa pojasnila z nesorazmernimi stroški drugačnih metod glede na vrednost poslovnega deleža. Pripombe na mnenje niso predmet odločanja o nagradi izvedencu, o pripombah na uporabljeno metodo se bo moralo v nadaljevanju izvršilnega postopka opredeliti sodišče prve stopnje, zato z njimi  v tem pritožbenem postopku upnik ne more uspeti.

Ostali pritožbeni očitki ostajajo na ravni pavšalnih zatrjevanj in povzemanja zakonskega teksta, zato se pritožbenemu sodišču do njih ni bilo treba opredeliti. Na podlagi povedanega je bilo treba pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi izpodbijani sklep (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Ip 104/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-03-13

končan osebni stečaj - odpust obveznosti - izvršilni postopek - povrnitev stroškov

Odpust obveznosti učinkuje za vse terjatve upnikov do stečajnega dolžnika, ki so nastale do začetka postopka osebnega stečaja.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da mora dolžnik upniku v osmih dneh povrniti 415,01 EUR nadaljnjih izvršilnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne po poteku osemdnevnega roka za prostovoljno izpolnitev dalje.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožila druga dolžnica, ki je v pritožbi navedla, da prilaga sklep o končanju postopka osebnega stečaja ter sklep o odpustu obveznosti, iz katerega je razvidno, da so bile obveznosti druge dolžnice do upnikov odpuščene.

V obravnavani zadevi gre za povrnitev stroškov (ki jih je predhodno poravnal upnik), ki so 22.10.2013 nastali izvršitelju v predmetnem izvršilnem postopku v zvezi z neuspešno opravljenim rubežem na naslovu druge dolžnice K. Ta obveznost pa drugi dolžnici s sklepom o odpustu obveznosti, ki ga je druga dolžnica priložila obravnavani pritožbi (sklep Okrožnega sodišča v Mariboru, St 1 ), ni bila odpuščena, saj so predmet konkretnega odpusta zgolj navadne in podrejene terjatve upnikov do stečajne dolžnice, ki so nastale do 24.8.2010 (začetek osebnega stečaja nad drugo dolžnico). Iz tega razloga ne drži pritožbeni očitek, da je tudi sporna obveznost zaradi odpusta obveznosti po 407. in 408. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (ZFPPIPP) prenehala. Odpust obveznosti namreč učinkuje za vse terjatve upnikov do stečajnega dolžnika, ki so nastale do začetka postopka osebnega stečaja.

Pritožbeno sodišče je izpodbijani sklep sodišča prve stopnje preizkusilo tudi v mejah razlogov, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju: ZPP, v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju, v nadaljevanju: ZIZ), pri čemer teh kršitev ni zaznalo, spričo česar je obravnavano pritožbo druge dolžnice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1916/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-01-15

Irena Veter (preds.), dr. Vesna Bergant Rakočević (poroč.), Zvone Strajnar

pobotni ugovor - litispendenca - pobotanje judikatne terjatve

O terjatvi, ki se uveljavlja v pobot, ni mogoče začeti nove pravde, in obratno: v pobot ni mogoče uveljavljati terjatve, o kateri že teče pravda, pa o njej še ni pravnomočno odločeno.

I. Pritožbi se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se v izpodbijanem delu  (III. in IV. točka) razveljavi in zadeva v tem obsegu vrne istemu sodišču v novo sojenje.

II. Odločitev o stroških se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugotovilo obstoj terjatve tožeče stranke do toženca v višini 19.070,62 EUR (I.), terjatev toženca do tožeče stranke v višini 1088,00 EUR (II.), nato pa pobotalo obe terjatvi in še judikatne terjatve, ki jih ima toženec do tožeče stranke, ter zavrnilo tožbeni zahtevek (III.). Odločilo je še, da vsaka stranka sama krije svoje pravdne stroške (IV.).

Proti III. in IV. točki sodbe se pritožuje tožeča stranka zaradi napačne uporabe materialnega prava in predlaga njeno spremembo ali pa razveljavitev in novo sojenje. Opredeljuje pritožbene stroške. Opozarja, da sodba Okrožnega sodišča v Ljubljani v zadevi V Pg 1/2009 še ni pravnomočna, zato sodišče ne bi smelo pobotati te terjatve, in sicer 13.162,07 EUR. Proti sodbi je namreč vložila pritožbo, zato v primeru uspeha, ki ga pričakuje, posledic ne bi bilo mogoče odpraviti.

Toženec je na pritožbo odgovoril, predlagal njeno zavrnitev ter opredelil svoje pritožbene stroške.

Drži, kar navaja pritožnica, da namreč sodba Okrožnega sodišča v Ljubljani v zadevi V Pg 1/2009, na podlagi katere je tožeča stranka dolžna tožencu povrniti 15.543,19 EUR stroškov na dan uveljavljanja le-te v pobot (niti na dan sojenja) še ni pravnomočna. Sodišče prve stopnje te terjatve zato nikakor ne bi smelo pobotati z ugotovljeno terjatvijo tožeče stranke kot judikatno terjatev, pač pa bi moralo ugotoviti, da glede tega dela pobotnega ugovora obstaja procesna ovira litispendence. Litispendenca nastopi namreč tudi pri pobotnem ugovoru. To pomeni, da o terjatvi, ki se uveljavlja v pobot, ni mogoče začeti nove pravde, in obratno, da v pobot ni mogoče uveljavljati terjatve, o kateri že teče pravda,(1) pa o njej še ni pravnomočno odločeno.

Ker tožena stranka v pobot uveljavlja še terjatve, o katerih sodišče prve stopnje zaradi omenjenega napačnega pobotanja ni odločalo, je bilo treba III. in posledično IV. točko izpodbijane sodbe razveljaviti, saj pritožbeno sodišče o tem sâmo ne more odločiti, ne da bi stranki prikrajšalo za pravico do pravnega sredstva (1. odst. 354. čl. ZPP v zvezi s 189. čl. ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških je na podlagi 3. odst. 165. čl. ZPP pridržana za končno odločbo.

--------------------------------------------------------------------------------------------------------------- (1) Prim. sklep Vrhovnega sodišča RS II Ips 906/2008.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.