VSL sklep II Ip 2798/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-10-09

Magda Gombač Gluhak (preds.), Irena Balažic (poroč.), Urška Jordan

notarski zapis - izvršilni naslov - primernost izvršilnega naslova - identifikacija zahtevka - procesne in materialne predpostavke za dovolitev izvršbe - res iudicata

Sodišče lahko preizkusi utemeljenost predloga za izvršbo glede usklajenosti izterjevane terjatve s terjatvijo izvršilnega naslova le, če vsebina predloga tak preizkus omogoča. Upnik mora terjatev strukturirati tako, da je jasno, kakšen je znesek glavnice, pogodbenih obresti, že zapadlih zamudnih obresti in stroškov, ter kako je posamezne dele zahtevka v skladu z izvršilnim naslovom obračunal.

Glede opredeljenosti zahtevka ne gre za vprašanje sklepčnosti predloga, temveč njegove formalne pomanjkljivosti oziroma nerazumljivosti.

I. Pritožbi se delno ugodi in se sklep v delu 1. točke izreka, v katerem je zavrnjen predlog za izterjavo glavnice v višini 110.000,00 EUR, spremeni tako, da se predlog za izvršbo tudi v tem delu zavrže.

II. V preostalem delu se pritožba se zavrne in se sklep v nespremenjenem delu potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog za izvršbo zaradi izterjave upnikove terjatve na podlagi Notarskega zapisa št. SV z dne 19. 5. 2006, sklenjenega pri notarju J.S. v Ljubljani, v višini 144.540,49 EUR z zamudnimi obrestmi v delu, v katerem predlaga izterjavo glavnice v višini 110.000,00 EUR, v preostalem delu, v katerem predlaga izterjavo kapitaliziranih obresti in stroškov v skupni višini 34.540,49 EUR ter pogodbenih zamudnih obresti po obrestni meri 5 % nad obrestno mero, ki ustreza 3 – mesečnemu EURIBOR-ju s pribitkom 2,25 odstotnih točk letno od zneska 144.540,49 EUR od 7. 10. 2011 pa zavrglo (1. točka izreka). Sklenilo je, da upnik sam krije svoje stroške predloga za izvršbo (2. točka izreka).

2. Zoper sklep se je upnik po pooblaščenki pravočasno pritožil iz pritožbenih razlogov zmotne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa v celoti in vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v nov postopek. Navaja, da je znotraj roka, določenega po pozivu sodišča, ki ga je poslalo po enem letu od vložitve predloga, posredoval potrdilo o izvršljivosti notarskega zapisa po 86.a členu Zakona o notariatu. Poleg tega je tudi specificiral terjatev, in sicer na glavnico, pogodbene obresti, zamudne obresti ter stroške vodenja računa na presečni dan 6. 10. 2011, to je datum veljavnosti odpovedi pogodbe in zapadlosti celotne terjatve v plačilo. Opredelil je tudi zadnje vplačilo, ki je bilo 19. 3. 2008. Takšna specifikacija je do sedaj vedno zadoščala za izdajo sklepa o izvršbi. V zvezi z zavrnitvijo predloga za izvršbo za izterjavo glavnice pojasnjuje, da dolžnik ni plačal skoraj ničesar in da prejeta plačila niso zadoščala niti za pogodbene ali zamudne obresti in stroške, kaj šele za glavnico, ki je ostala v celoti odprta. Sodišče predloga ni posredovalo dolžniku v ugovor, kjer naj bi dolžnik dokazal plačilo oziroma morebiti ugovarjal višini terjatve. Glavnico, ki je bila ugotovljena z neposredno izvršljivim notarskim zapisom, ki je izvršilni naslov, kot sodba sodišča prve stopnje, je sodišče v celoti zavrnilo. V citirani sodni praksi in člankih je sicer navedeno, da sodišče ex offo, brez ugovornega postopka, lahko odloči o zahtevkih, ki so nični (npr. prepoved teka zamudnih obresti od zapadlih a neplačanih obresti), ne pa da na podlagi lastne ocene premalo specificirane terjatve s sklepom zavrne vračilo celotne glavnice. Sprašuje se, ali velja v izvršilnem postopku tudi res iudicata in ostane upnik brez poplačila in zavarovanja. Sodišče samo sklepa, da je bil del glavnice plačan, ne da bi dolžnik sam posredoval potrdila o plačilu, in se opira na nesklepčnost ter zaradi tega zavrne celotno glavnico, kar je v nasprotju z materialnim in procesnim pravom. Glede pogodbenih in zamudnih obresti sodišče pavšalno navaja, da ne more preizkusiti pravilnosti obračuna upnika, kar ni naloga sodišča. Višina obresti je podana, dolžnik je tisti, ki nato dokazuje, da je, hipotetično, del obresti že poravnal. Če je terjatev glede višine sporna, se stranke napoti na pravdo in se tam odloča o višini. Temelj ni sporen in ni ničen. Enako velja tudi za stroške vodenja računa. Uveljavlja, da je predmetni predlog za izvršbo podan na podlagi izvršljivega notarskega zapisa, ki je izvršilni naslov in so bili izpolnjeni pogoji za dovolitev izvršbe. Sklicuje se tudi na določbo 21. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ), ki določa primernost izvršilnega naslova in notarski zapis SV 302/06 vsebuje vse predpisane sestavine.

4. Višje sodišče v celoti pritrjuje obrazložitvi sodišča prve stopnje, ki se nanaša na razloge za zahtevo po razčlenitvi terjatve, za izterjavo katere upnik predlaga izvršbo na podlagi v obliki notarskega zapisa sklenjene kreditne pogodbe kot izvršilnega naslova. Stališče sodišča prve stopnje je usklajeno z večinsko sodno prakso (1). Sodišče prve stopnje mora po prejemu predloga za izvršbo najprej ugotoviti, ali so podane formalne (procesne) predpostavke za dovolitev izvršbe, pri čemer preizkuša obstoj nekaterih predpostavk po določbah Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ki se na podlagi 15. člena ZIZ smiselno uporabljajo tudi v izvršilnem postopku, ter formalnih predpostavk, ki so značilne za izvršilni postopek (2). Šele če so izpolnjene formalne predpostavke, sodišče predlog za izvršbo vsebinsko obravnava glede njegove utemeljenosti z upoštevanjem materialnih (substančnih) predpostavk (3).

5. Sodišče pri odločanju o utemeljenosti predloga za izvršbo presoja, ali obstoji upnikovo materialno pravno upravičenje, dolžnikova obveznost, obstoj, veljavnost in zapadlost terjatve iz izvršilnega naslova ter ustreznost sredstev in predmetov izvršbe (prvi odstavek 44. člena ZIZ). To po eni strani pomeni, da je izvršbo mogoče dovoliti in opraviti le v obsegu, kot izhaja iz izvršilnega naslova, po drugi strani pa, da na obstoj in primernost izvršilnega naslova za dovolitev izvršbe sodišče pazi po uradni dolžnosti (4). Sodišče lahko preizkusi utemeljenost predloga za izvršbo glede usklajenosti izterjevane terjatve s terjatvijo izvršilnega naslova le, če vsebina predloga tak preizkus omogoča. Kot se je že opredelilo sodišče prve stopnje v obrazložitvi izpodbijanega sklepa, je preizkus enostaven, kadar je v predlogu za izvršbo uveljavljena terjatev enaka terjatvi iz izvršilnega naslova. Če pa upnik izterjuje terjatev, ki je po višini drugačna od navedene v izvršilnem naslovu, je njegova dolžnost v predlogu za izvršbo terjatev natančno opredeliti, tako da lahko sodišče preizkusi skladnost predloga z izvršilnim naslovom.

6. Glede na obrazloženo je sodišče prve stopnje s sklepom z dne 23. 8. 2012 upnika utemeljeno pozvalo k dopolnitvi predloga za izvršbo, saj na podlagi navedb v predlogu ni moglo preizkusiti niti obstoja izvršilnega naslova (upnik je predlog glede dokaza zapadlosti terjatve dopolnil in je sodišče prve stopnje to dopolnitev tudi sprejelo, saj predloga ni zavrglo iz razloga, ker ne bi bila zapadlost terjatve dokazana v skladu z 20.a členom ZIZ) niti skladnosti višine izterjevane terjatve s terjatvijo iz izvršilnega naslova. Upnik je namreč v predlogu za izvršbo navedel višino glavnice 110.000,00 EUR, obrestno mero pogodbenih obresti in obrestno mero zamudnih obresti, ter predlagal izterjavo terjatve v višini 144.540,49 EUR z zamudnimi obrestmi po pogodbeno dogovorjeni obrestni meri od zneska glavnice od 7. 10. 2011 in izvršilnih stroškov. Že na prvi pogled je mogoče ugotoviti, da je zahteval izterjavo zneska, ki je višji od glavnice iz izvršilnega naslova, pri tem pa terjatve ni strukturiral tako, da bi bilo jasno, kakšen je znesek glavnice, pogodbenih obresti, že zapadlih zamudnih obresti in stroškov, ter kako je posamezne dele zahtevka v skladu z izvršilnim naslovom obračunal. Le na tak način prikazana terjatev bi po eni strani omogočila sodišču v okviru pooblastil opraviti preizkus predloga po uradni dolžnosti, po drugi strani pa zagotovila dolžniku možnost vsebinskega ugovora. Opozoriti je treba tudi, da kapitaliziranje obresti ne sme ostati prikrito v skupnih zneskih.

7. Upnik je po pozivnem sklepu sodišča v dopolnitvi predloga za izvršbo z dne 6. 9. 2012 priložil razčlenitev zahtevanega zneska, iz katerega izhajajo le zneski glavnice, obračunanih pogodbenih obresti („pogodbena obrestna mera“), obračunanih zamudnih obresti („zamudna obrestna mera“) ter stroškov vodenja računa. Poleg tega je na izpisku še pripis, da je bilo zadnje vplačilo na dan 19. 3. 2008.

8. Sodišče prve stopnje je utemeljeno ugotovilo, da upnik pozivnemu sklepu ni sledil tako, da bi lahko na podlagi zatrjevanih dejstev (tudi če se podatki iz izpiska iz poslovnih knjig upoštevajo kot del trditvene podlage v dopolnitvi predloga za izvršbo; sicer pa je izpisek iz poslovnih knjig lahko verodostojna listina) sodišče preverilo skladnost višine izterjevane terjatve s terjatvijo iz izvršilnega naslova, upoštevaje tudi zakonske določbe o omejitvi obrestovanja.

9. Ob ugotovitvi, da upnik ni dopolnil predloga za izvršbo v skladu s pozivnim sklepom, v katerem je bil opozorjen na posledico po četrtem odstavku 108. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, je utemeljen zaključek, da je predlog za izvršbo v konkretnem primeru glede vsebine formalno pomanjkljiv in ga je zato utemeljeno zavreči. Višje sodišče se glede odločitve o zavrženju predloga za izvršbo v delu, v katerem se predlaga izterjava obresti in stroškov, v celoti pridružuje razlogom izpodbijanega sklepa. Na pritožbene navedbe pa odgovarja, da je upnikova dolžnost v predlogu navesti dejstva, ki pomenijo temelj za izračun obresti, pogodbenih in zamudnih, oziroma stroškov (višina obrestovane glavnične terjatve; datum zapadlosti terjatve, od katere so obračunane pogodbene oziroma zamudne obresti oziroma datum, od katerega so obresti obračunane; dejstva, pomembna za obračun stroškov). Specifikacija zgolj s končnimi zneski izterjevanih obresti in stroškov, kot izhaja iz priloge spisa, torej ne zadošča. Res pa ni naloga sodišča prve stopnje, da bi ob preizkusu (popolnega) predloga za izvršbo preverjalo matematično pravilnost obračuna terjatve.

10. Dopolnitev predloga za izvršbo ne vsebuje pojasnil, kot jih je zahtevalo sodišče prve stopnje v pozivnem sklepu tudi glede izterjave glavnice. Upnik je namreč predlagal izterjavo glavnice iz izvršilnega naslova v celotni višini 110.000,00 EUR, ni pa specificiral opravljenih plačil glede na navedbo o zadnjem vplačilu na dan 19. 3. 2008. V samem predlogu za izvršbo delnega plačila terjatve sploh ni zatrjeval.

11. V kakšni višini in kdaj so bila plačila opravljena ter kako jih je upnik poračunal, v dopolnitvi predloga ni pojasnil. Ob dejstvu delnega plačevanja bi moral konkretno opredeliti, koliko terjatve (in kdaj) je bilo doslej poplačano na račun glavnice, obresti in stroškov vodenja računa (glede na pogodbeno določilo drugega odstavka 4. člena o strukturi obroka), oziroma pojasniti razloge, da plačila na višino izterjevane glavnice niso vplivala. Pritožbene trditve, da ni bilo plačano skoraj nič in da plačila niso zadoščala niti za obresti in stroške ter da je glavnica ostala v celoti odprta, pomenijo nedopustno pritožbeno novoto, saj upnik ni navedel, zakaj tega brez svoje krivde ne bi mogel navesti v dopolnitvi predloga (prvi odstavek 337. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ), poleg tega pa so tako splošne, da jih niti ni mogoče preizkusiti. Ob pomanjkljivi trditveni podlagi predloga ni mogoče prevaliti na dolžnika trditvenega in dokaznega bremena glede višine izterjevane terjatve, kot to uveljavlja pritožnik (5). Pritrditi pa mu je treba, da sodišče prve stopnje ni imelo podlage za ugotovitev, da je bil del glavnice že plačan, saj prav glede tega vprašanja ni mogoče preizkusiti skladnosti predloga z izvršilnim naslovom.

12. Višje sodišče pa se glede na navedeno strinja s pritožbenim stališčem, da v konkretnem primeru ni podlage za ugotovitev nesklepčnosti predloga za izvršbo glede izterjave glavnice v višini 110.000,00 EUR. Če je sodišče prve stopnje upnika s sklepom z dne 23. 8. 2012 pozvalo k dopolnitvi predloga za izvršbo (tudi glede izterjave glavničnega zneska), upnik pa predloga ni ustrezno dopolnil, sledi zagrožena posledica zavrženje predloga v skladu s četrtim odstavkom 108. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ. Razlikovanje med formalnimi (procesnimi) predpostavkami in materialnimi (substančnimi) predpostavkami v izvršilnem postopku ni povsem enako, kot v pravdnem postopku, še posebej je težavno, ko gre za vprašanje obstoja terjatve oziroma skladnosti izterjevane terjatve z izvršilnim naslovom v primeru, kot je obravnavani.

13. V izvršilnem postopku izda sodišče sklep, s katerim dovoli izvršbo, na podlagi podatkov v upnikovem predlogu, brez sodelovanja dolžnika, in je načelo kontradiktornosti zagotovljeno šele v ugovornem postopku. V pravdnem postopku preizkus sklepčnosti tožbe ni del predhodnega preizkusa tožbe (prim. 273. člen ZPP) (6), medtem ko v izvršilnem postopku sodišče ob odločanju o dovolitvi izvršbe preizkusi tudi obstoj začetnih materialnih predpostavk in če te niso podane, predlog zavrne. Pravnomočnost sklepa o zavrnitvi predloga upniku preprečuje, da bi ponovno lahko vložil predlog z identičnim izvršilnim zahtevkom, za katerega sicer ima izvršilni naslov.

14. Po mnenju višjega sodišča v konkretnem primeru glede opredeljenosti zahtevka za izterjavo glavnice ne gre za vprašanje sklepčnosti predloga, temveč njegove formalne pomanjkljivosti oziroma nerazumljivosti, glede na pavšalno zatrjevano delno plačilo terjatve šele v dopolnitvi predloga in hkratno zahtevanje izterjave glavnice v celoti, brez pojasnil za takšen zahtevek.

15. Višje sodišče je glede na navedeno pritožbi ugodilo v delu, v katerem upnik napada odločitev sodišča prve stopnje o zavrnitvi predloga za izvršbo zaradi izterjave glavnice v višini 110.000,00 EUR, in v tem delu sklep spremenilo tako, da se predlog za izvršbo tudi v tem delu zavrže (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). V preostalem delu pa je pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem delu sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

(1) poleg sklepa VSM I Ip 517/2012, na katerega se sklicuje sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, glej tudi sklepe VSL III Cp 585/2006 z dne 24. 5. 2006, I Ip 387/2013, II Ip 1964/2013, VSM I Ip 387/2012.

(2) V skladu s teorijo in načelnim pravnim mnenjem, sprejetim na občni seji Vrhovnega sodišča RS 30. 6. 2004, so procesne predpostavke izvršbe: obstoj izvršilnega naslova (17. člen ZIZ), pristojnost sodišča, procesna legitimacija strank, formalna pravilnost in vsebina predloga za izvršbo, procesni roki za vložitev predlogov.

(3) V skladu s prej navedenim načelnim pravnim mnenjem so med materialne predpostavke uvrščene tiste, ki se nanašajo na samo terjatev (npr. na njen obstoj, veljavnost, dospelost in izvršljivost, 19. in 20. člen ZIZ), stvarno legitimacijo strank, sredstva, predmete in obseg izvršbe.

(4) Tako se je tudi opredelilo Vrhovno sodišče RS v sklepu II Ips 408/2003 z dne 27. 11. 2003.

(5) Prim. sklepa VSL I Ip 387/2013 z dne 5. 6. 2013 in II Ip 1964/2013 z dne 4. 9. 2013.

(6) glej tudi Pravdni postopek zakon s komentarjem, 2. knjiga, GV Založba, Ljubljana, 2006, str. 130 in 546.

ZIZ člen 17, 20a, 21, 44, 44/1. ZPP člen 108, 108/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.