VSL sklep I Cp 2267/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-24

spor o obsegu zapustnikovega premoženja - napotitev na pravdo - nevložitev tožbe - ustavitev zapuščinskega postopka

Zapustnikovo premoženje je predpostavka zapuščinskega postopka. Pritožnik ne izpodbija ugotovitve sodišča prve stopnje, da na pravdo napoteni dediči navedene tožbe niso vložili. Pritožnik prav tako ne izpodbija ugotovitve sodišča prve stopnje, da zapustnica ni imela (drugega) premoženja, ki bi bilo predmet dedovanja. Ustavitev postopka je tako pravilna.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ustavilo zapuščinski postopek po pok. M. K. Tako je odločilo po ugotovitvi, da ni premoženja, ki bi bilo predmet dedovanja in da na pravdo napoteni dediči v postavljenem roku niso vložili tožbe za ugotovitev, da v zapuščino spada ½ stanovanja v objektu Z., stoječem na parc. št. 414/3 k.o. x. vl. št. 335 k.o. x.

Zoper sklep vlaga pritožbo dedič M. K., ki je bil napoten na pravdo. Navaja, da se pritožuje zaradi lažnega lastništva stanovanja Z.. Stanujoči na tem naslovu – A. B. - ne more biti lastnik stanovanja, kar dokazujejo priložene listine, med drugim izjava zapustnice, ki se mora šteti kot njena oporoka. Iz nje izhaja, da sta se dogovorila, da bosta vsak do ½ lastnika stanovanja. Sin je zapustnico prevaral, ker pogodba vsebuje 100 % lastništvo zanj. To naj sodišče razjasni, poišče dokaze in jih razišče. A. B. naj dokaže, koliko je sam plačal in kdo mu je naredil pogodbo. Lastno mater je metal iz stanovanja. Nikoli ni imel sredstev za plačilo stanovanja. Tudi pritožnik je vlagal v stanovanje. Sodišče bi moralo tako kaznivo pogrošno stanovanjsko pogodbo presoditi, ker je nična.  Zaslišijo naj se priče. Spoštuje naj se izjava zapustnice in naj se stanovanje razdeli med dediče.

Zapustnikovo premoženje je predpostavka zapuščinskega postopka. V njem mora namreč sodišče ugotoviti, katero premoženje sestavlja zapustnikovo zapuščino, kdo so njegovi dediči in katere pravice iz zapuščine gredo dedičem, volilojemnikom in drugim osebam (162. člen Zakona o dedovanju – ZD). Če zapustnikovega premoženja ni, se zapuščinski postopek ustavi. Zapustnikovo premoženje, o katerem sodišče odloča v zapuščinskem postopku (praviloma s sklepom o dedovanju), pa je le tisto premoženje, za katero se ve, da pripada zapuščini. Če je med dediči spor o tem, ali kakšno premoženje spada v zapuščino (bodisi o dejstvih bodisi o uporabi prava), prekine zapuščinsko obravnavo in napoti stranke na pravdo (212. člen ZD), in sicer tisto, katere pravico šteje za manj verjetno (prvi odstavek 213. člena ZD).

V obravnavani zadevi je sodišče prekinilo zapuščinski postopek  s sklepom z dne 8.6.2004 (red. številka 20 spisa). Dediče, med drugim tudi pritožnika, je napotilo na pravdo zaradi ugotovitve, da v zapuščino spada ½ stanovanja, za katero je na podlagi predloženega procesnega gradiva (prodajna pogodba z dne 10.9.1993 v zvezi z aneksom k njej z dne 27.6.2003 – priloga A11 in A10) ugotovilo, da je bil kupec stanovanja v celoti sodedič A.B. – sin zapustnice. Pritožnik ne izpodbija ugotovitve sodišča prve stopnje, da na pravdo napoteni dediči navedene tožbe niso vložili. Na posledico takega ravnanja (dokončanje zapuščinskega postopka po podatkih spisa ne glede na sporni zahtevek – četrti odstavek 213. člena ZD) so bili opozorjeni. Pritožnik prav tako ne izpodbija ugotovitve sodišča prve stopnje, da zapustnica ni imela (drugega) premoženja, ki bi bilo predmet dedovanja. Ustavitev postopka je tako glede na četrti odstavek 213. člena ZD v zvezi s prvim odstavkom 203. člena istega zakona pravilna.

Pritožbene navedbe, v katerih pritožnik vztraja, da je bilo predmetno stanovanje kljub drugačni vsebini kupoprodajne pogodbe dejansko last zapustnice in ne dediča, ki v njej nastopa kot kupec, je ne omajajo. Da je imela zapustnica premoženje, bi morali na pravdo napoteni dediči glede na to, da o tem med dediči obstaja spor, dokazati v pravdi. V odgovor na pritožbene navedbe, ko pritožnik vztraja pri sporni veljavnosti pogodbe, pa pritožbeno sodišče dodaja, da po petem odstavku 213. člena ZD pravnomočnost izpodbijanega sklepa ni ovira, da je ne sproži. Ker je bil na pravdo napoten, pravnomočnost odločbe zapuščinskega sodišča o ustavitvi postopka ni ovira, da se o zadevnem zahtevku ne bi mogla sprožiti pravda (peti odstavek 213. člena ZD).

Po povedanem je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje. Sklep je namreč pravilen v materialnopravnem pogledu in ni obremenjen z absolutnimi bistvenimi kršitvami pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.