VSL sodba II Cp 1099/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-10-08

avtorski honorar - neupravičena obogatitev - neupravičena uporaba avtorskih del - plačilo DDV

Ker povrnitev terjatve zaradi neopravičene obogatitve ni nadomestilo niti za dobavo blaga niti za opravljeno storitev v smislu 1. odstavka 3. člena ZDDV-1, tožeča stranka ne more zahtevati od posameznih zneskov nadomestila še DDV.

I. Pritožbi tožeče stranke se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni:

- v točki IV. izreka tako, da ostane sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. VL 111549/2010 z dne 17.8.2010 v veljavi v 1. točki tudi za zakonske zamudne obresti od 453,89 EUR za obdobje od 14.2.2009 do 11.11.2009,

- v točki VII. izreka pa tako, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati še 267,10 EUR nadaljnjih pravdnih stroškov, v roku 15 dni, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od naslednjega dne dalje do plačila.

II. V ostalem se pritožba tožeče stranke in v celoti pritožba tožene stranke zavrneta in v nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

III. Vsaka stranka krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da zaradi pripoznave ostane v veljavi šest sklepov Okrajnega sodišča v Ljubljani, in sicer opr. št. VL 95537/2010 z dne 11.7.2010 za glavnico 877,75 EUR, VL 69320/2010 z dne 22.5.2010 za glavnico 1.018,10 EUR, VL 116741/2010 z dne 25.8.2010 za glavnico 994,30 EUR, VL 111549/2010 z dne 17.8.2010 za glavnico 1.421,98 EUR, VL 134399/2010 z dne 28.9.2010 za glavnico 906,98 EUR, VL 15660/2011 z dne 12.2.2011 za glavnico 867,76 EUR, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posamezni zneskov do plačila. Odločilo je, da navedeni sklepi o izvršbi ostanejo v veljavi v celoti tudi v tretji točki izreka ter da se v preostalem delu sklepi o izvršbi razveljavijo in tožbeni zahtevek zavrne (točke I. - VI. izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožeči stranki iz naslova nadaljnjih pravdnih stroškov plačati 606,37 EUR, v primeru zamude tudi z zakonskimi zamudnimi obrestmi (VII. izreka).

2. Zoper sodbo se pritožujeta obe pravdni stranki. Tožeča stranka ji očita materialnopravno zmotno odločitev v delu, kjer tožeči stranki sodišče ne priznava 8,5 % DDV. Navaja, da je upravičena do plačila DDV na podlagi izstavljenega računa za opravljene storitve, in sicer že ob nastanku obdavčljivega dohodka. Obveznost za plačilo DDV-ja pa je nastala že ob priobčevanju glasbe javnosti s strani tožene stranke, vsekakor pa ob izstavitvi računa za opravljene storitve. Sklicuje se na obširno izoblikovano sodno prakso prvostopenjskih sodišč. Pod točko IV. izreka pa je sodišče sklep o izvršbi vzdržalo v veljavi za 1.421,98 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 986,09 EUR od 14.2.2009 dalje do plačila in od 453,89 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 12.11.2009 dalje do plačila. Sodišče ne obrazloži, kako je prišlo do omenjenih zneskov ter datumov, od katerih tečejo zakonske zamudne obresti. Zneski in datumi so nejasni in nerazumljivi, posebno ob dejstvu, da je tožena stranka izrecno pripoznala tožbeni zahtevek v višini 1.421,98 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 14.2.2009 dalje do plačila. Sodišče je prisodilo tožeči stranki manj, kot je tožena stranka pripoznala. Sodišče je tudi stroške postopka napačno in premalo odmerilo. Tožeči stranki je priznalo le eno nagrado za narok, čeprav bi jih moralo priznati šest. Ni upoštevalo, da je bila zadeva II P 693/2012 obravnavana v ponovljenem postopku in bi moralo sodišče tožeči stranki priznati tudi stroške iz prvotnega postopka, kar je priglasila v stroškovniku. Spregledalo je tudi, da sta bila v zadevi II P 2886/2010 opravljena dva naroka, zaradi česar tožeči stranki pripadajo potni stroški in parkirnina tudi za prvi narok.

3. Tožena stranka se pritožuje zoper odločitev v točkah I. - VI. izreka v tistem delu, v katerem je sodišče odločilo, da ostane sklep o izvršbi v veljavi tudi v njegovi 3. točki, čeprav bi moralo upoštevati uspeh tožeče stranke 60 % tudi glede izvršilnih stroškov. Izpodbija tudi odločitev o nadaljnjih pravdnih stroških iz VII. točke izreka, ker bi moralo sodišče nagrado za postopek izvršbe na podlagi verodostojne listine všteti v nagrado za postopek na prvi stopnji, ki je potekal kot nadaljevanje postopka izvršbe na podlagi verodostojne listine. Sodišče je tožeči stranki nepravilno priznalo tudi potne stroške, ker ti niso bili potrebni in jih tožena stranka ni dolžna nositi.

4. Tožeča stranka je odgovorila na pritožbo tožene stranke, meni da ni utemeljena ter pritožbenemu sodišču predlaga, da jo zavrne.

5. Pritožba tožeče stranke je delno utemeljena, pritožba tožene stranke pa ni utemeljena.

6. Sodišče prve stopnje je v tej zadevi združilo v skupno obravnavanje šest pravdnih zadev in glede vsake posamezne v izreku sodbe odločilo, v katerem delu ostanejo v veljavi izdani sklepi o izvršbi v izvršilnem postopku in v katerem delu se ti razveljavijo in tožbeni zahtevek zavrne. Med ostalimi je v točki IV. odločilo, da ostane sklep v izvršbi VL 111549/2010 z dne 17.8.2010 v veljavi za 1.421,98 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 986,09 EUR od 14.2.2009 do plačila in od 453,89 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 12.11.2009 dalje do plačila. Takšna odločitev sodišča je očitno sledila predlogu tožeče stranke v pridruženi pravdni zadevi II P 104/2011 Okrožnega sodišča v Kranju, da ji tožena stranka pri enem od računov z dne 27.10.2009 prizna zakonske zamudne obresti od 11.11.2009. Vendar ima tožeča stranka prav, ko v pritožbi opozarja, da je tožena stranka sama izrecno pripoznala plačilo zakonskih zamudnih obresti od delnega zneska glavnice 1.421,98 EUR od 14.2.2009 dalje do plačila. Ker to pomeni, da je v sodbi na podlagi pripoznave v izpodbijani točki IV. izreka tožeči stranki v obrestnem delu prisojeno manj, kot ji je tožena stranka pripoznala, je pritožbeno sodišče v tem delu ugodilo utemeljeni pritožbeni tožeče stranke in na podlagi prvega odstavka 354. člena v zvezi s prvim odstavkom 316. člena ZPP kršitev samo odpravilo.

7. Pritožbi tožeče stranke pa ni mogoče ugoditi v tistem delu, ko očita prvostopenjski sodbi zmotno uporabo materialnega prava zaradi nepriznavanja 8,5 % DDV od posameznih prisojenih zneskov nadomestila za izkoriščanje malih avtorskih pravic. Razlogi za takšno odločitev so sicer po oceni pritožbenega sodišča drugačni, kot izhajajo iz obrazložitve sodbe. Pravna podlaga tožbenega zahtevka je v določbah o neupravičeni pridobitvi (198. člen Obligacijskega zakonika), kar pomeni, da je tožeča stranka upravičena zgolj do tistega zneska, za katerega je tožena stranka obogatena. V postopku namreč ni bila sporna niti prerekana trditev tožeče stranke, da je tožena stranka pogodbo o javni priobčitvi glasbenih del z dne 5.4.2007 odpovedala. Ker pa povrnitev terjatve zaradi neopravičene obogatitve ni nadomestilo niti za dobavo blaga niti za opravljeno storitev v smislu prvega odstavka 3. člena Zakona o davku na dodano vrednost (ZDDV-1), tožeča stranka ne more zahtevati od posameznih zneskov nadomestila še DDV. ZDDV-1 določa, katere transakcije so predmet obdavčitve z davkom na dodano vrednost. Predmet obdavčitve so lahko le dobave blaga (vključno z uvozom blaga) ali opravljene storitve (med njimi tudi odstop premoženjskih pravic). Transakcije iz naslova neposlovnih obveznosti (plačila odškodnine, neupravičene obogatitve ali civilne kazni), niso predmet obdavčitve z davkom na dodano vrednost, saj plačilo ni v nobeni zvezi z morebitno novo ustvarjeno vrednostjo. Pritožbeno sodišče še dodaja, da je ta odločitev tudi posledica poenotenja dotlej neenotne sodne prakse v odločbah Višjega sodišča v Ljubljani, ki se tičejo tega vprašanja.

8. V ostalem pa pritožba tožeče stranke, kot tudi pritožba tožene stranke izpodbijata pravilnost odločitve o povrnitvi nadaljnjih pravdnih stroškov postopka. Tožena stranka v pritožbi neutemeljeno zavrača kot nepotrevno plačilo potnih stroškov pooblaščenke tožeče stranke ter se enako neutemeljeno sklicuje tudi na nepravilno odločitev v tistem delu, ki se tiče priznanja izvršilnih stroškov (3. točka posameznega sklepa o izvršbi). Zahteva namreč, da se tudi pri izvršilnih stroških upošteva uspeh pravdnih strank v postopku in se posledično ti znižajo v korist tožene stranke. Hkrati pa tožena stranka v pritožbi utemeljeno graja višino nadaljnjih pravdnih stroškov v tistem delu, ki se tičejo nagrade za postopek na prvi stopnji ter zahteva v skladu s tarifno št. 3100 ZOdvT vštetje nagrade za postopek izvršbe na podlagi verodostojne listine v kasneje priznano nagrado za postopek. Ker ima v tem delu pritožba tožene stranke prav, je pritožbeno sodišče v vsaki od združenih pravdnih zadev od priznanih izvršilnih stroškov (4 x po 67,32 EUR, 1 x 60,84 EUR in 1 x 73,80 EUR), odštelo znesek sodne takse 36,00 EUR, za razliko (skupaj 187,92 EUR) pa znižalo odvetniške stroške tožeče stranke zaradi vštetja nagrade. V tem delu je torej pri višini pravdnih stroškov že upoštevan uspeh tožeče stranke v postopku (60 %). V preostalem delu pa se izvršilni stroški nanašajo le še na sodno takso za predlog za izvršbo, ki je bila določena v enakem znesku 36,00 EUR, zato uspeh tožeče stranke v tem postopku na višino tega zneska ne vpliva. Tožeča stranka pa v pritožbi pravilno opozori, da ji je sodišče od priglašenih stroškov postopka neutemeljeno zavrnilo potne stroške in parkirnino za opravljeni narok v zadevi II P 2886/2010 pred združitvijo zadev, pa tudi nagrado za en narok, potne stroške in pritožbene stroške v zadevi II P 693/2012 zaradi obravnavanja v ponovljenem postopku. Ob upoštevanju navedenega je pritožbeno sodišče odmerilo stroške tožeče stranke na znesek 2.707,26 EUR, 60 % tega zneska je 1.624.36 EUR, medtem ko stroški tožene stranke niso prerekani in znesejo 1.877,24 EUR, 40 % pa 750,89 EUR. Po pobotanju stroškov je tožena stranka dolžna povrniti tožeči stranki 873,46 EUR, torej poleg prisojenega zneska še 267,10 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Pritožbeno sodišče je zato tudi v stroškovnem delu delno ugodilo pritožbi tožeče stranke in sklep o stroških, vsebovan v sodbi, spremenilo na podlagi 3. točke 365. člena ZPP. V preostalem delu je pritožbo tožeče in v celoti pritožbo tožene stranke zavrnilo in sodbo potrdilo (353. člen ZPP).

9. Tožeča stranka je s pritožbo sicer delno uspela, vendar le v odločitvi o stranskih terjatvah (glede začetka teka zakonskih zamudnih obresti in glede stroškov postopka), zato ji sodišče druge stopnje stroškov s pritožbo, kljub delnemu uspehu, ni priznalo. Tožeči stranki se tudi ne priznajo stroški za sestavo odgovora na pritožbo, saj ti, glede na vsebino vloge, niso potrebni stroški postopka (155. člen ZPP). Tožena stranka pa, tudi kljub deloma utemeljeni pritožbi, v končni posledici z njo ni uspela, zato mora sama kriti svoje stroške pritožbenega postopka. Odločitev je pritožbeno sodišče sprejelo na podlagi 165. člena v zvezi s 154. členom ZPP.

ZPP člen 316, 316/1, 354, 354/1. ZDDV-1 člen 3, 3/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.