VSL sklep in sodba I Cp 1371/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-10-08

SODNE TAKSE - OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - STEČAJNO PRAVO

oprostitev plačila sodnih taks - obročno plačilo - likvidnostno stanje - odplačevanje kreditov - kreditna pogodba - kreditojemalec - pobot terjatev ob začetku stečajnega postopka - trditveno in dokazno breme

Pri kreditni pogodbi je bistveno, da je kredit po tej pogodbi tudi dejansko izročen. Ni pa odločujoče, ali je denar iz kredita dan neposredno kreditojemalcu, ali z njegovo vednostjo in privolitvijo nekomu drugemu, ker se v obeh primerih šteje, da je bil dan kreditojemalcu.

I. Pritožbi zoper sklep se delno ugodi in se sklep v prvem stavku III. točke izreka spremeni tako, da znaša število obrokov 60, znesek višine mesečnega obroka 97,75 EUR in da naslednjih 59 obrokov zapade v plačilo petnajstega dne v naslednjih 59-ih mesecih.

V preostalem delu se pritožba zavrne in se v izpodbijanem, a nespremenjenem delu sklep sodišča prve stopnje potrdi.

II. Pritožba zoper sodbo se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

1. S sklepom P 33/2011-I z dne 3.4.2014 (v nadaljevanju sklep) je sodišče prve stopnje pod I. točko izreka kot neutemeljenega zavrnilo predlog tožene stranke za delno oprostitev plačila sodne takse in odlog preostalega dela plačila sodne takse, pod II. točko izreka je kot neutemeljenega zavrnilo podredni predlog tožene stranke za odlog plačila sodne takse, pod III. točko izreka je toženi stranki naložilo v plačilo sodno takso za postopek s pritožbo v 24-ih zaporednih mesečnih obrokih po 244,37 EUR, pri čemer prvi obrok zapade v plačilo petnajstega dne v mesecu po pravnomočnosti sklepa, naslednji pa 15 dne v naslednjih 23-ih mesecih, in pod IV. točko izreka, da bo neplačane obroke sodišče prisilno izterjalo.

2. Zoper sklep se je v roku pritožila tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov, ki predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da ugodi predlogu tožene stranke za delno oprostitev plačila sodne takse in odlogu preostalega dela plačila takse do izdaje odločbe v pritožbenem postopku, podredno, da toženi stranki odloži plačilo sodne takse do izdaje odločbe v pritožbenem postopku, ali pa, da sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje, in še podredno, da ga spremeni tako, da omogoči toženi stranki plačilo sodne takse v najmanj 60-ih zaporednih mesečnih obrokih po 97,75 EUR. Navaja, da znaša dolgovana taksa 5.865,00 EUR. Ker je pokojnina toženke 945,76 EUR, drugega premoženja nima, ob tem pa vrača kredite v zneskih 320,50 EUR, 288,22 EUR in 59,73 EUR, ji za vse preostale stroške ostane le še 277,31 EUR mesečno. Res sodna praksa stoji na stališču, da se krediti pri odločanju o sodnih taksah ne upoštevajo, kar pa je v njenem primeru neživljenjsko. Toženka je namreč kredite najemala prav zaradi reševanja situacij, ki jih je povzročil pokojni mož. Ne gre spregledati, da je toženka upokojena, nesposobna za delo in se bojuje z rakom. Od ostanka pokojnine ne more plačati 244,37 EUR še mesečne takse. Toženka ni lastnica nepremičnin, kot je to navedeno v izpodbijanem sklepu, saj je GU naknadno uskladila dejansko stanje in odpravilo napako tako, da toženka ni lastnica teh nepremičnin.

3. Pritožba zoper sklep je delno utemeljena.

4. Pritožbeno sodišče sprejema za pravilnega zaključek sodišča prve stopnje, kakor tudi vse podane razloge zanj, da glede na ugotovljene premoženjske razmere toženke njena predloga za oprostitev plačila sodnih taks in za odlog plačila taks nista utemeljena. To enako velja ob v pritožbi zatrjevanem dejstvu, da toženka ni lastnica nepremičnega premoženja, da je upokojena, nesposobna za delo in da se bojuje z rakom. Čeprav se glede na sodno prakso pri odločanju o oprostitvi plačila sodnih taks krediti, ki jih stranka najame sama, ne upoštevajo, pa odplačevanje teh kreditov vpliva na likvidnostno stanje tožene stranke, ki je po petem odstavku 11. člena Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST-1) tudi eden od kriterijev pri odločanju o oprostitvi, odlogu ali obročnem plačilu taks. Zaradi odplačevanja kreditov je pritrditi pritožbenim navedbam o slabem likvidnostnem stanju tožene stranke, posledično čemur je utemeljen njen predlog za plačilo sodne takse v 60-ih mesečnih obrokih po 97,75 EUR. Pritožbeno sodišče je zato v toliko pritožbi ugodilo in temu ustrezno sklep sodišča prve stopnje spremenilo (3. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP), medtem ko je pritožbo v preostalem delu kot neuetmeljeno zavrnilo in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

5. S sodbo P 33/2011-I z dne 24.12.2013 (v nadaljevanju sodba) je sodišče prve stopnje pod I. točko izreka toženi stranki naložilo plačilo tožeči stranki v znesku 430.388,30 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6.1.2006 dalje do plačila, pod II. točko izreka pa je toženi stranki naložilo v povrnitev tožeči stranki pravdne stroške v višini 5.860,95 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi za čas zamude.

6. Zoper sodbo se je v roku pritožila tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov, ki predlaga, da pritožbeno sodišče sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti kot neutemeljenega zavrne, podrejeno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, vse s stroškovnimi posledicami. Navaja, da je v razlogih sodbe navedeno, da je sodišče kot dokaz vpogledalo tudi listine iz priloge C1, vendar teh listin ne obrazloži in opredeli, niti jih dejansko med postopkom ni vpogledalo, niti jih strankam ni vročilo, jih z njimi seznanilo, kar vse je absolutna bistena kršitev določb postopka. Potrdi, da je med strankama nesporen notarski zapis SV 55/05 (priloga A3), sporen pa je vtoževani regres zoper toženko. Toženka ves čas postopka trdi, da je bila slamnata lastnica tožeče stranke, ko ta še ni bila v postopku stečaja, da iz kreditne pogodbe po notarskem zapisu SV 55/05 (priloga A3), ni ničesar prejela, da je ves denar po tej pogodbi prejela tožeča stranka, katerega vsega je tudi porabila za financiranje svoje dejavnosti in ga je zato tudi kreditodajalcu sama vrnila, da toženka ni sodelovala pri pogajanjih in sestavi kreditne pogodbe v notarskem zapisu SV 55/05, ampak je že pred tem pripravljeno pogodbo le podpisala, da toženki kot slamnati lastnici dokumentacija tožnice ni bila znana, ker je vse posle tožnice kot njen direktor urejal in vodil pokojni mož toženke. Vse navedeno je toženka s svojo izpovedbo, zaslišana kot pravdna stranka, tudi potrdila. Okoliščine glede poslovanja družbe- tožeče stranke, zlasti, da je vse posle vodil mož toženke, potrdi tudi priča K. G. B. Glede sklepanja kreditne pogodbe po notarskem zapisu SV 55/05 in drugih medsebojnih pogodb potrdi kot priča kreditodajalec B. M. Š. Ker toženka očitno ni bila ustrezno opozorjena ob sestavi in izdelavi notarske listine SV 55/05, jo je namreč le podpisala, ta listina ni veljavna oziroma ni javna listina. Pritožba na široko napada zaključke sodišča prve stopnje o nasprotujočih si trditvah tožnice, ko sprva trdi, da je kredit takoj prenakazala tožnici, nato pa, da denarja sploh ni prejela. To opravičuje z dejstvom, da je toženka nevešča oseba, da je bila s Š. kot kreditodajalcem večje število kreditov, da se je z njim pogosto sodelovalo in da je toženka šele tekom te pravde ugotovila, kateri kredit je predmet vtoževanja tu. Konkretnih navedb v zvezi s kreditom toženka tudi ni mogla podati, saj je pogodbe le podpisovala, vse posle pa je vodil njen pokojni mož in se je ona ravnala zgolj po njegovih navodilih. Pritožba očita, da se sodišče ni opredelilo o izpovedbi priče Š., pri čemer citira več izsekov te izpovedbe, kateri naj bi potrjevali, da so bili vsi krediti dani za financiranje dejavnosti tožeče stranke, torej, da je ves denar, dobljen s krediti, bil dan tožeči stranki, katerega je tudi porabila za lastne potrebe. Našteva številne listine iz spisa, s katerimi se potrjuje namen porabe s krediti pridobljenih denarnih sredstev, torej za potrebe tožnice, med njimi tudi listine iz priloge C1, za katere je toženka izvedela šele po pooblastitvi njene sedanje pooblaščenke že po prejemu izpodbijane sodbe. Nadalje razlaga pomen notarskih listin SV 12/05 in SV 33/05 (obe priloga C1), iz katerih prav tako izhaja namen porabe denarja za gradnjo, ki jo je izvajala tožeča stranka. Listine priloga C1 je izvedenec uporabil pri izdelavi svojega izvedenskega mnenja in so izjemno pomembne za to pravdo. Ker se sodišče o njih ni opredelilo, je kršilo načelo materialnopravnega vodstva postopka iz 285. člena ZPP. Pritožba obrazlaga sodbo P 35/2011 iz priloge C1 in utemeljuje njen pomen za to pravdo. Opisuje, kako je na podlagi te sodbe tožena stranka pridobila kreditno pogodbo med H. d.d., tožnico in njenim pokojnim možem, katero kot dokaz priloži pritožbi (priloga B15). Da te pogodbe ni mogla predložiti prej, opraviči z dejstvom, da je zanjo izvedela šele v sodbi iz priloge C1. Ponovno opozarja, da je notar postopek z notarskim zapisom SV 55/05 izvedel očitno brez njene navzočnosti in je ona pogodbo le podpisala, pri čemer sodišče tudi ni upoštevalo, da je denar v torbi prejel pokojni mož toženke za tožnico. Pritožba očita, da bi se sodišče moralo opredeliti do terjatev toženke do tožnice v znesku 280.711,67 EUR in v znesku 400.000,00 EUR, kateri obe ugotovi izvedenec v svojem mnenju in katero je predlagala v pobot tožeča stranka. Poleg tega so se te terjatve z uvedbo stečajnega postopka nad tožnico pobotale s terjatvijo tožeče stranke do toženke že po samem Zakonu o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP) in se toženki na pobot ni bilo potrebno sklicevati, niti ga uveljavljati. Po prepričanju pritožbe tu vtoževana terjatev ni dokazana, saj je v svoji izpovedbi ne potrdi niti stečajna upraviteljica tožeče stranke. Očita protipravno ravnanje stečajni upraviteljici, ker vtožuje terjatev, za katero ve, da ne obstaja oziroma bi to morala vedeti, sodišče prve stopnje pa to njeno ravnanje z odločitvijo v izpodbijani sodbi še podpira. Podredno, če bi sodišče štelo, da vtoževani znesek predstavlja utemeljeni regres, in če ne upošteva po uradni dolžnosti zakonskega pobota terjatve po 261. členu ZFPPIPP, tožena stranka v pritožbi uveljavlja materialni pobot svoje terjatve do tožnice v znesku 680.711,67 EUR. To terjatev je ugotovil izvedenec in je uveljavljanje pobota pravočasno (zanjo toženka ni vedela do zaslišanja izvedenca na zadnjem naroku za glavno obravnavo in do izdaje izpodbijane sodbe, niti do izdaje sodbe ni vedela, da sodišče pobota ne bo upoštevalo po uradni dolžnosti, čeprav ga je uveljavljala tožnica sama). Pritožba kritizira, da se pri ugotovitvi, da je toženka bila slamnata lastnica tožnice, sodišče opre na izpovedbo priče Š., ki tega pojma sploh ne razume, in na izpovedbo priče D. J., ki vse le predvideva, poleg tega pa je v sporu in v pravdnem postopku s toženko, torej je do nje očitno nerazpoložena in zato neverodostojna. Opozarja tudi na zmotnost ugotovitve sodišča o poplačilu kreditov po dveh pogodbah s kreditom H. d.d., ker so bili poplačani trije krediti.

8. Sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi res navede (glej točko 5), da je kot dokaz vpogledalo tudi prilogo C1, vendar je ta zapis očitno pomoten in na razumevanje odločitve in na samo odločitev o tožbenem zahtevku ne vpliva. Iz zapisnikov o glavnih obravnavah namreč izhaja, da sodišče tega dokaza ni izvedlo, niti ga ni zaobseglo v dokaznih sklepih. Kot izhaja iz razlogov izpodbijane sodbe, sodišče svoje odločitve tudi ne temelji na listinah iz priloge C1 in to prilogo omenja zgolj v zvezi z izvedenskim mnenjem izvedenca S. L., kateri je te listine pribavil za izdelavo svojega izvedenskega mnenja in jih vložil v spis, sodišče pa jih je od njega sprejelo kot prilogo C1. Ker torej sodišče teh listin ni vpogledalo in izvedlo kot dokaz, niti nanje ni oprlo svoje odločitve, česar tudi ni moglo storiti, saj jih nobena od strank ni predlagala v dokazne namene, jih tudi ni bilo potrebno predložiti strankam, niti jih z njimi posebno seznaniti.

9. Ker listine iz priloge C1 med postopkom niso bile s strani strank predlagane kot dokaz, niti niso bile kot dokaz izvedene, se tožena stranka sedaj v pritožbi nanje ne more sklicevati in obrazlagati njihovega nemena. Torej so vse pritožbene navedbe v tej smeri neupoštevne. Na te listine bi se lahko sklicevala edino v povezavi z izvedenskim mnenjem, torej, če bi utemeljevala določene ugotovitve v mnenju s temi listinami. Njih je namreč pribavil izvedenec za izdelavo svojega mnenja in zato lahko služijo izključno le temu namenu. V kolikor pa v zvezi z njimi pritožba navajanje novih dejstev in predlaganje novih dokazov kot pritožbene novote opravičuje s tem, da tega brez njene krivde ni mogla storiti že v postopku pred sodiščem prve stopnje, je pojasniti, da je bilo toženi stranki nedvomno znano, da so vse listine iz priloge C1 in katere so te listine, že s prejemom pisnega izvedenskega mnenja z dne 20.2.2013, katerega je tožena stranka glede na potrjeno poštno povratnico pri list. št. 81 v spisu prejela 8.3.2013. V I. točki citiranega izvedenskega mnenja na drugi strani je namreč izvedenec izrecno citiral vse te listine in pojasnil, da jih je pridobil on in da jih vlaga v spis. Torej tožena stranka v pritožbi ni izkazala upravičenosti navajanja novih dejstev in dokazov kot pritožbene novote v zvezi z listinami iz priloge C1 in so zato vse te navedbe skladno prvemu odstavku 337. člena ZPP neupoštevna pritožbena novota. Enako velja za pogodbo med H. d.d., toženko in njenim pokojnim možem (priloga B15), katera naj bi toženki bila znana šele na podlagi sodbe iz priloge C1.

10. Prav tako so neupoštevna pritožbena novota vse pritožbene trditve glede pomanjkljivosti pri sestavi notarske listine SV 55/05 (priloga A3). Pri teh navedbah tožena stranka sploh ne izkazuje, da teh navedb brez svoje krivde ne bi mogla podati že v postopku pred sodiščem prve stopnje. Poleg tega je notarski zapis javna listina in njeno veljavnost bi morala tožena stranka izpodbijati, dokler pa ni izpodbita se kot taka uporablja in velja. Torej jo je sodišče prve stopnje utemeljeno upoštevalo in se ni ubadalo z vprašanjem njene veljavnosti, saj ni bilo ugovornih navedb v tej smeri.

11. Vsa pritožbena izvajanja v smeri, da je bila toženka le slamnata lastnica tožnice, da je denar iz obravnavanega kredita (in tudi iz drugih) prejela tožnica, ker je bil ta namenjen za financiranje njene dejavnosti in ga je v ta namen tudi uporabila, je za odločitev o tožbenem zahtevku v tej pravdi irelevantno, posledično čemur so irelevantne in zato neupoštevne vse pritožbene navedbe v tej smeri, kar enako velja za izvajanje sodišča prve stopnje, ko to ugotavlja namen porabe denarja. Dejstvo namreč je, da je kreditojemalec po notarskem zapisu SV 55/05 (priloga A3) toženka, ki je po pogodbi dani kredit prejela in se ga zavezala vrniti. Res je pri kreditni pogodbi bistveno, da je kredit po tej pogodbi tudi dejansko izročen, ker sicer o kreditu ne moremo govoriti in kredit po pogodbi SV 55/05 je tudi dejansko bil izročen, kar izhaja že iz pritožbenih navedb in to niti ni sporno med strankama. Pri tem namreč ni odločujoče, ali je denar iz kredita dan neposredno kreditojemalcu, ali z njegovo vednostjo in privolitvijo nekomu drugemu, ker se v obeh primerih šteje, da je bil dan kreditojemalcu. Kot izhaja že iz navedb toženke, je kredit po obravnavani kreditni pogodbi, očitno v prisotnosti in s strinjanjem toženke, v torbi prevzel pokojni mož toženke in ga tudi porabil za potrebe tožnice, torej je bila kreditojemalec toženka, ki je denar iz kredita (posredno) tudi prejela. V kakšne namene je bil denar iz kredita porabljen, na pogodbeno razmerje iz kreditne pogodbe ne vpliva in so zato tudi vsa pritožbena izvajanja v tej smeri, kot je že bilo pojasnjeno, za ta postopek irelevantna, neupoštevna. Če pa je toženka slepo verjela in sledila svojemu pokojnemu možu in je vstopala v pravno poslovna razmerja, tudi v tej pravdi obravnavanega, ne da bi še sama preverjala, v kakšno razmerje se spušča in kakšne obveznosti prevzema, je to njen poslovni riziko. Od vsakega povprečnega odraslega se pričakuje določena skrbnost pri vstopanju v poslovna razmerja in kar je najmanj, je to, da se seznani s tem, kar podpiše. V kolikor to lahkomiselno opusti, je to njegov riziko in njemu v škodo, kar na veljavnost sklenitve pravnega posla ne vpliva. Seveda je možno vsak posel zaradi napak volje izpodbijati, vendar glede tu obravnavanega notarskega zapisa SV 55/05 v tej smeri ni bilo relevantnih navedb in se s tem zato ni bilo potrebno ubadati.

12. Resnično po prvem odstavku 261. člena ZFPPIPP ob začetku stečajnega postopka obveznosti stečajnega dolžnika nasproti upniku in obveznosti tega istega upnika nasproti stečajnemu dolžniku veljajo za pobotane, pri čemer takega pobota ni potrebno uveljavljati (ker nastane po samem zakonu), niti se nanj ni potrebno sklicevati (ker sodišče nanj pazi po uradni dolžnosti). Vendar sodišče v pravdnem postopku ugotavlja in dokazuje le dejstvo v okviru navedb strank (prvi odstavek 7. člena in 212. člen ZPP). Torej dejstev, ki jih stranka v postopku ne navaja, sodišče ne more upoštevati in se o njih opredeljevati. Nedvomno tožena stranka v postopku pred sodiščem prve stopnje obstoj njenih terjatev do tožeče stranke ni zatrjevala, posledično čemur jih sodišče ni moglo upoštevati in se o njih opredeljevati, niti v zvezi z njimi ni moglo ugotoviti pobota po 261. členu ZFPPIPP. Če je te terjatve ugotovil izvedenec v svojem izvedenskem mnenju, to še ni navedba stranka in je torej izvedenčeva ugotovitev v tej smeri neupoštevna. Če je tožeča stranka predlagala pobot toženkine terjatve do nje v znesku 280.711,67 EUR s terjatvijo tožnice do toženke, ki ni predmet te pravde, je ta predlog za to pravdo prav tako irelevanten, ker na obstoj tu vtoževane terjatve ne vpliva. Sledi, da sodišče prve stopnje v pritožbi zatrjevanega pobota po 261. členu ZFPPIPP ni moglo upoštevati. V kolikor pa tožena stranka pobot uveljavlja v pritožbi, je opozoriti na določbo tretjega odstavka 337. člena ZPP, po katerem se ugovor pobota, ki ni bil uveljavljen pred sodiščem prve stopnje, ne more uveljavljati v pritožbi.

13. Pritožbene navedbe o zmotnosti ugotovitve sodišča o številu poplačanih kreditov v kreditom iz pogodbe s H. d.d. so za ta postopek brezpredmetne, ker je predmet postopka tu le kredit po notarskem zapisu SV 55/05. Na pavšalen pritožbeni ugovor o nedokazanosti obstoja tu vtoževane terjatve je odgovoriti, da je njen obstoj sodišče prve stopnje prepričljivo in na dokazih temelječe utemeljilo oziroma je bilo med strankama nesporno, da je tu obravnavani kredit vrnila tožeča stranka (glej 8. točko izpodbijane sodbe), pravico regresa, ki ga ima tožeča stranka do tožene iz naslova vračila kredita, pa je z obširnimi razlogi pravilno utemeljilo v nadaljevanju obrazložitve izpodbijane sodbe, tako na dejanski, kot na materialnopravni podlagi. Da bi z vtoževanjem tu obravnavane terjatve stečajna upraviteljica tožeče stranke ravnala protipravno, je ovrženo že z odločitvijo v tej pravdi, ko je tožbi ugodeno.

14. Pritožbeno sodišče je zato, ker ni ugotovilo niti kršitev, na katere pazi v skladu z drugim odstavkom 355. člena ZPP po uradni dolžnosti, pritožbo tožene stranke zoper sodbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo z njo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

ZST-1 člen 11, 11/5. ZFPPIPP člen 261, 261/1. ZPP člen 7, 212, 337, 337/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.