VSL sodba I Cp 1852/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-09-10

lovska družina - pravica do združevanja - članstvo v lovski družini

Prav zato, ker sodišče samo ne odloča o sprejemu v članstvo, ampak zgolj presoja pravilnost in zakonitost odločitve o zavrnitvi sprejema, je za takšno presojo relevantno, kakšni so bili pogoji in ali sta jih tožnika izpolnjevala ob vložitvi njune prošnje oziroma v času, ko je toženka odločala o sprejemu tožnikov v članstvo.

I. Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu (II., III. in VI. točka izreka) potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Pravdni stranki krijeta sami svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Tožnika sta zahtevala, naj se razveljavi odločitev Občnega zbora Lovske družine X z dne 11. 3. 2010, s katero je ta zavrnil njuno prošnjo za sprejem v toženkino članstvo. Obenem sta zahtevala, da ju toženka z dnem pravnomočnosti sodbe sprejme v svoje članstvo ter jima izda lovsko člansko izkaznico ali poskrbi za njeno izdajo in prizna tožnikoma vse članske pravice.

2. Sodišče prve stopnje je v ponovljenem postopku zavrglo tožbo v zvezi z zahtevano razveljavitvijo odločitev toženkinega občnega zbora z dne 11. 3. 2010. Razsodilo je, da mora toženka v 15 dneh od prejema sodbe sprejeti oba tožnika v svoje članstvo, zahtevek za sprejem že z dnem pravnomočnosti sodbe pa je zavrnilo. Prav tako je zavrnilo zahtevek glede izdaje lovskih članskih izkaznic tožnikoma. Nazadnje je sklenilo, da pravdni stranki nosita vsaka svoje stroške postopka.

3. Toženka se v pritožbi zoper sodbo sklicuje na vse zakonske pritožbene razloge. Predlaga spremembo, podrejeno razveljavitev sodbe in vrnitev zadeve v novo sojenje. Sodišču prve stopnje očita, da je prekoračilo tožbeni zahtevek in da sodba ni izvršljiva, ker paricijskega roka ni določilo v okviru postavljenega zahtevka. Tožnika ne moreta zahtevati izpolnitve od toženke, preden bo odločeno o njenem pravnem sredstvu. Poudarja, da vsako društvo deluje in odloča samostojno, v skladu s to avtonomijo pa lahko določi tudi bolj ali manj stroge pogoje za sprejem v članstvo. Toženka je to storila v Pravilih Lovske družine X, ki so bila sprejeta 11. 12. 2009 in predstavljajo materialno pravo. Po enajsti alineji 7. člena Pravil se odkloni sprejem v članstvo, če je bil prosilec kaznovan za kazniva dejanja in prekrške, navedena v drugem odstavku 6. člena istih pravil, ni pa treba, da je pravnomočno kaznovan. Občni zbor je tako pravilno štel, da tožnika ne izpolnjujeta pogojev, kar je predhodno ugotovil že upravni odbor, ki je pripravil priporočilo o sprejemu. V tem primeru je bil pristojni organ upravni odbor, zato je materialnopravno napačna ugotovitev izpodbijane sodbe, da odločitve ni sprejel pristojni organ. Sodišče prve stopnje je odvzelo legitimnost organom toženke, ko je prevzelo odločitev o članstvu tožnikov v svoje roke. Toliko bolj bi zato moralo upoštevati stanje v času svojega odločanja, kot je to ustaljena sodna praksa, in ne v času, ko je o vlogah tožnikov odločala toženka. Pravnorelevantno je, da je bil v času sprejema izpodbijanih odločitev dejanski stan prekrška izvršen, prvemu tožniku pa tudi že izdana odločba o prekršku. Sicer pa sta oba tožnika zamolčala, da je zoper njiju v teku postopek za prekršek po ZDLov-1, kar je po toženkinih pravilih razlog za disciplinsko obravnavo. Končno dolgotrajno odločanje prekrškovnih organov toženki ne more odvzeti njene legitimne pravice, da odkloni sprejem tožnikov v svoje članstvo. Ne glede na to pa bi moralo sodišče tožbeni zahtevek za sprejem v članstvo zavrniti, če je poprej tožbo za razveljavitev izpodbijanih toženkinih odločb zavrglo, saj je sicer izrek sodbe sam s seboj v nasprotju.

4. Tožnika v odgovoru na pritožbo predlagata njeno zavrnitev in pritrjujeta razlogom izpodbijane sodbe. Poudarjata, da toženkina avtonomija ni absolutna. V resnici je o njuni prošnji za sprejem v članstvo odločil kar tajnik lovske družine in ne toženkin občni zbor. Sodišče s svojo sodbo ni odločilo namesto toženke, temveč je zgolj odpravilo nezakonitost toženkine odločitve. Sicer pa sta oba prekrška zdaj že izbrisana iz evidence prekrškov, zato ne moreta biti ovira za sprejem tožnikov v toženkino članstvo.

6. Sodišče prve stopnje pri oblikovanju izreka sodbe ni zagrešilo očitane absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Izrek sodbe je namreč povsem jasen in razumljiv. Tudi zatrjevano nasprotje med izrekom sodbe in sklepom o delnem zavrženju tožbe ni podano. Sodišče prve stopnje je namreč tožnikoma odreklo pravni interes za izpodbijanje spornih odločitev toženkinega občnega zbora potem, ko se je v dokaznem postopku izkazalo, da občni zbor na seji 11. 3. 2010 sploh ni odločal o prošnji tožnikov za sprejem v toženkino članstvo, ne pa, ker bi njuno prošnjo zavrnil nepristojni toženkin organ. Sploh pa bi v takem primeru moralo sodišče tožbo zavreči v celoti in ne zgolj zavrniti tožbenega zahtevka za sprejem v članstvo, kot zmotno meni toženka v pritožbi.

7. Brez podlage je tudi pritožbeni očitek, da naj bi sodišče pri odločanju prekoračilo tožbeni zahtevek. Ko je toženki naložilo, da mora tožnika sprejeti v svoje članstvo v roku 15 dni od prejema sodbe in ne že s pravnomočnostjo sodbe, kot sta zahtevala tožnika, jima je v resnici prisodilo manj in ne več od zahtevanega. Izpolnitveni rok namreč začne teči šele od odločitve o pravnem sredstvu, če je bilo vloženo. V tem primeru torej sodba ne bo postala izvršljiva že pred pravnomočnostjo, kot si zmotno razlaga pritožba.

8. Sodišče prve stopnje je o toženkini obveznosti, da tožnika sprejme v svoje članstvo, odločilo na podlagi celovito in pravilno ugotovljenega dejanskega stanja in ob pravilni uporabi materialnega prava. Izpodbijana odločitev ne predstavlja nedopustnega posega v toženkino avtonomijo. Brez dvoma ima toženka kot društvo pravico samostojno odločati o sprejemu novih članov, vendar mora hkrati vsakogar, ki želi postati njen član in izpolnjuje njene pogoje za včlanitev, sprejeti med svoje člane. V nasprotnem primeru krši njegovo ustavno pravico do združevanja, zato takemu posamezniku pripada sodno varstvo. Naloga sodišča je, da presodi, ali je bila prošnja za sprejem v članstvo utemeljena. Prav zato, ker sodišče samo ne odloča o sprejemu v članstvo, ampak zgolj presoja pravilnost in zakonitost odločitve o zavrnitvi sprejema, je za takšno presojo relevantno, kakšni so bili pogoji in ali sta jih tožnika izpolnjevala ob vložitvi njune prošnje oziroma v času, ko je toženka odločala o sprejemu tožnikov v članstvo(1). Tedaj je namreč nastalo civilnopravno razmerje med pravdnima strankama, zato v nasprotju s pritožbenimi trditvami ne more biti relevantno stanje v času odločanja sodišča.

9. Tožnika sta bila zaradi izvajanja lova brez veljavne lovske izkaznice kaznovana za prekršek po 29. točki prvega odstavka 77. člena Zakona o divjadi in lovstvu (ZDLov-1), kar po enajsti alineji prvega odstavka 7. člena Pravil Lovske družine X predstavlja oviro za sprejem v članstvo. Ker pa bi toženka o prošnji tožnikov morala odločati na svojem občnem zboru marca 2010, odločbi o prekršku pa sta postali pravnomočni šele aprila oziroma maja 2011, ju toženka pri svoji odločitvi ne bi smela upoštevati. Dejstvo, da zoper prosilca teče postopek zaradi prekrška, po toženkinih pravilih ne more biti razlog za zavrnitev prošnje za včlanitev, medtem ko pravni učniki odločbe o prekršku ne morejo nastopiti pred njeno pravnomočnostjo. Drugačna razlaga, za katero se zavzema toženka v pritožbi, bi pomenila očitno nesorazmeren poseg v ustavno pravico tožnikov do združevanja. Judikat(2) ki ga v zvezi s tem svojim stališčem izpostavlja pritožba, je v sodni praksi osamljen. Odveč je tudi pritožbena trditev o možnosti za disciplinsko obravnavo tožnikov, saj lahko toženka takšen ukrep uporabi le zoper svoje člane, ne more pa s pogoji, ki jih je sama določila za izključitev iz članstva, utemeljiti zavrnitve sprejema tožnikov v članstvo.

10. Pritožbeni razlogi, ki jih je uveljavljala toženka, niso podani, niti tisti, na katere mora sodišče druge stopnje paziti po uradni dolžnosti. Toženkino pritožbo je zato kot neutemeljeno zavrnilo in na podlagi 353. člena ZPP potrdilo prvo sodbo v izpodbijanem delu.

11. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določilu prvega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s 155. členom istega zakona. Toženka je s pritožbo propadla, zato do povračila stroškov zanjo ni upravičena, medtem ko tožnika s svojim odgovorom nista bistveno prispevala k odločitvi o pritožbi. Stroški za odgovor zato niso bili smotrni in jih morata tožnika kriti sama.

(1) Sodba Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 3162/2012 z dne 3. 7. 2013 in sklep istega sodišča I Cp 851/2013 z dne 16. 10. 2013.

(2) Sodba Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 1545/2013 z dne 6. 11. 2013.

ZP člen 339, 339/2, 339/2-14. ZDLov-1 člen 77, 77/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.