VSC sklep Cp 519/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-08-22

začasna odredba - prepoved stikov - koristi otroka

Sodišče je dolžno  presojati koristi otroka ne le v trenutnem položaju, pač pa tudi zaradi bodočega otrokovega zdravega razvoja. Začasna odredba je izjemna od pravila, da se odloči o stikih s trajnim namenom, prav tako pa mora biti zahteva enega od staršev, da se stiki drugemu od staršev popolnoma prepovedo, izjema od pravila, da imata načeloma oba starša pravico do stikov, saj otrok ni lastnina matere.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnica sama nosi stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog predlagateljice, da se do zaključka tega postopka stiki mladoletnega F. z očetom H. W., ki so bili določeni po sklepu Okrožnega sodišča v Celju z dne 26. 4. 2013 ukinejo s pretnjo denarne kazni. Na podlagi določbe 411. člena ZPP, 272. člena ZIZ in 106. člena ZZZDR je zaključilo, da so nazadnje določeni stiki med mladoletnim F. in očetom potekali dvakrat mesečno pod nadzorom centra za socialno delo in da so koristni in otroku ne škodujejo, kot to skuša prikazovati mati. Pri tem se je sodišče prve stopnje oprlo na izčrpno in prepričljivo mnenje obeh izvedenk in tudi na poročila, ki jih je ob opravljenih stikih napravil Center  za socialno delo.

Predlagateljica se je zoper sklep pravočasno pritožila in navaja, da uveljavlja vse tri pritožbene razloge iz 338. člena ZPP. Izpodbija predvsem zaključke sodišča prve stopnje o tem, da so določeni stiki v korist mladoletnega F., ter se pri tem sklicuje na 106. člen ZZZDR ter ponavlja, da stiki niso v otrokovo korist, saj pomenijo za njega psihično obremenitev. Navaja tudi, da je CSD ocenil, da stiki niso v korist otroka ne glede na izvor otrokovega odpora. Sodišču očita, da se je  predvsem oprlo na izvedeniško mnenje, pri tem pa zmotno in nepopolno ugotovilo dejansko stanje. Meni, da je mnenje obeh izvedenk nepopolno in tudi pristransko, to pa zaključuje na podlagi tega, ker je izvedenki na razgovoru želela pokazati videoposnetek mladoletnega F. o tem, v kakšni duševni stiski se je nahajal takoj po stiku 4. 7. 2013, vendar pa izvedenka tega ni želela pogledati. Zato si ni mogla ustvariti realne slike o tem, v kakšnem psihičnem stanju je F. po stikih z očetom. Bistveno kršitev določb postopka vidi v tem, ko je sodišče svojo odločitev skoraj v celoti oprlo na mnenje obeh izvedenk, pri čemer pa izvedenka dr. J. M. tega mnenja ni podpisala in zato ni jasno, čigavo je to izvedeniško mnenje. Ker se izpodbijani sklep skoraj v celoti sklicuje na to mnenje ima zato takšne pomanjkljivosti, da se ga ne da preizkusiti. Zato predlaga, da se imenuje nov izvedenec, saj meni, da mnenji nista objektivni, ker se izvedenki dr. K. in dr. K. osebno poznata. Sodišču tudi očita, da ni tehtalo in vrednotilo vseh do sedaj ugotovljenih dejstev in okoliščin, med katerimi je tudi mnenje centra za socialno delo, do katerega bi se sodišče moralo opredeliti. Obe izvedeniški mnenji sta tudi v nasprotju z oceno centra za socialno delo, da stiki niso v korist otroka. Meni, da izvedenka dr. M. B. K., ko je bila zaslišana na naroku, ni mogla podati jasnih odgovorov oziroma zaključkov glede izjav otroka. Razen tega je bilo to mnenje subjektivno, saj izvedenka ni upoštevala ničesar, kar ji je sama povedala, niti se ni konkretno opredelila do vsebine o tem, kar je izpovedal mladoletni F., niti do poročila CSD. Zato očita sodišču, da se je oprlo na izvedeniško mnenje, ki je nejasno in nepopolno. Prav tako izpodbija zaključke sodišča v točki 8 sklepa in poudarja, da gre za zmotno navedbo kot tudi zaključek sodišča v tej točki in navaja, da je stik otroku neprijeten ne le na začetku, ampak psihično izjemno stresen tudi po stiku, saj se mladoletni F. po stiku močno joče in odklanja nadaljnje stike z očetom in ponoči ne spi, kljub njenemu trudu. Ker otrok ob stikih z očetom doživlja hude travme in duševne stiske ti stiki niso v njegovo korist. Stanje se po pregledu pri izvedencih ni spremenilo na bolje, temveč se  še slabša. Navaja kako se je mladoletni F. obnašala na CSD, ko ni hotel videti očeta in se je temu upiral in zato stik tudi ni bil izveden. Tudi k  pritožbi je predložila zgoščenko, na kateri je posnetek mladoletnega F. po stiku z očetom 4. 7. 2013. Meni, da je sodišče napačno uporabilo določbe 411. člena in da bi moralo stike prepovedati. Predlaga, da se njeni pritožbi ugodi in da se sklep spremeni tako, da se ugodi predlogu za izdajo začasne odredbe, s katero se stiki prepovejo.

Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo določbi 411. člena ZPP, ki ureja začasne odredbe v družinskih sporih in petega odstavka 106. člena ZZZDR, ki ureja pogoje za odvzem pravice do stikov. Merilo za izdajo takšne začasne odredbe po prvem odstavku 411. člena ZPP je vsekakor interes otroka ter potreba, da se v času dokončne odločitve o tem, kako bodo potekali stiki, poskrbi za to, da se preprečijo eventualne škodljive posledice, ki bi lahko nastopile v primeru, da bi se stiki izvajali. Po petem odstavku 106. člena ZZZDR lahko sodišče odvzame pravico do stikov samo, če je to potrebno zaradi varovanja otrokove koristi. Kriteriji, ki so določeni so psihična obremenitev za otroka in  ogrožanje njegovega telesnega in duševnega razvoja. Zato je sodišče dolžno skrbno presoditi vse okoliščine, pri tem pa izhajati iz pravice obeh staršev, še posebno tistega, pri katerem otrok ne živi, da ima stike z otrokom, kot tudi pravice otroka, da ima stike z obema staršema. Sodišče je dolžno presojati koristi otroka ne le v trenutnem položaju, pač pa tudi zaradi bodočega otrokovega zdravega razvoja. Začasna odredba je izjema od pravila, da se odloči o stikih s trajnim namenom, prav tako pa mora biti zahteva enega od staršev, da se stiki drugemu od staršev popolnoma prepovedo, izjema od pravila, da imata načeloma oba starša pravico do stikov, saj otrok ni lastnina matere.

Sodišče prve stopnje je v sklepu obširno in natančno obrazložilo zavrnitev predloga matere, zato ne držijo pritožbene navedbe o tem, da dejansko stanje ni popolno ugotovljeno. Ko sodišče odloča o začasni odredbi, s katero le začasno ureja razmerja, ni potrebno, da izvede prav vse dokaze, saj bi takšen postopek nasprotoval samemu namenu začasne odredbe. Vendar je sodišče prve stopnje kljub temu, da bi se prepričalo o trditvah predlagateljice, zaslišalo oziroma pribavilo pisno mnenje dr. J. K., univerzitetne diplomirane psihologinje in specialistke klinične psihologije in dr. J. M., doktor medicine, specialistke otroške in mladostniške psihiatrije. Pritožbene navedbe o tem, da sodišče ni razčistilo, katera od izvedenk je podala mnenje, zato je podana absolutno bistvena kršitev določb postopka, kot tudi zato, ker je na mnenju podpis samo ene izvedenke, niso utemeljene. Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo, da je mnenje obeh izvedenk prepričljivo in v sklepu to tudi obrazložilo v točki 7. To mnenje je le eden od dokazov, na katerega se je sodišče oprlo, saj je sodišče ocenjevalo tudi zapisnike centra za socialno delo z dne 7. 6. 2013 in 24. 5. 2013 o tem, kako so stiki potekali.

Tudi ne držijo pritožbene navedbe o tem, da izvedenka dr. M. B. K. na zaslišanju na naroku ni mogla podati jasnih odgovorov. Te navedbe so pavšalne, vsekakor pa niso utemeljene, saj je po mnenju pritožbenega sodišča mnenje te izvedenke jasno in prepričljivo. Pritožbene trditve o tem, da sodišče ne bi smelo slediti izvedenkam glede na to, ker se izvedenki dr. Kb. in dr. Kd. osebno poznata in sta zaposleni v isti ustanovi, so neresne. Takšno dejstvo ne pomeni, da izvedenki ne bi smeli podati mnenja. Bistvo je, kar je sodišče prve stopnje upoštevalo, da je mnenje obeh izvedenk strokovno in prepričljivo, pa tudi skladno z ostalimi dokazi. Sicer pa iz spisa izhaja, da pritožnica diskreditira vso stroko do katere je nekritična in je ne sprejema, pa čeprav so mnenje podali strokovnjaki, ki imajo bistveno več znanja in izkušenj kot jih ima sama.

Pritožnica izpodbija obrazložitev sodišča tudi v točki 8 sklepa, kjer je sodišče prve stopnje navedlo kako so strokovni delavci CSD med obema predvidenima stikoma očetu in otroku znali pomagati pri postopnem, nevsiljivem ter sprva posrednem vzpostavljanju kontakta. V tem delu pritožnica poudarja, da gre za zmotno navedbo, kot tudi zaključek sodišča, saj stik za otroka ni bil neprijeten le na začetku, ampak psihično izjemno stresen tudi po stiku. Pri tem izpostavlja reakcijo otroka. Vendar pritožbeno sodišče tudi temu delu pritožbe ne more slediti. Sodišče prve stopnje v korist mladoletnega otroka sicer ni navedlo celotnega dogajanja, ki izhaja iz teh zapisnikov in iz katerih je prav tako razvidna vloga matere. Tudi iz poročil centra za socialno delo izhaja potek in vsebina stika kot tudi njihovo zapažanje. Prav tako pa izhaja, da so delavci centra za socialno delo z velikim občutkom spremljali te stike, zato se je sodišče utemeljeno oprlo tudi na te zapisnike iz katerih je zaključilo, da materine trditve niso resnične.

Ob dejstvu, da je začasna odredba že po svoji vsebini izjemen ukrep in ob tem, da je še bolj izjemen ukrep prepoved stikov, je sodišče prve stopnje glede na vsa ugotovljena dejstva pravilno zaključilo, da je v korist mladoletnega F., da ima stike še naprej in da ni razlogov, da bi se očetu ti stiki prepovedali. Stiki se izvajajo pod nadzorstvom strokovne osebe na Centru za socialno delo C., s tem pa so zavarovane prav tako vse koristi F.

Pritožba tako ni utemeljena in jo je bilo potrebno v skladu z določbo 353. člena ZPP zavrniti.

Pritožnica s pritožbo ni uspela, zato sama nosi stroške pritožbenega postopka( ZPP člen 165, 154/1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.