TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep PRp 64/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2012-07-12

oprostitev sodne takse - plačilni nalog za plačilo sodne takse

O obveznosti plačila sodne takse je bilo pravnomočno odločeno s sodbo Okrajnega  sodišča v Kopru PR 1, v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru PRp 2. Pritožnik zato pritožbenih razlogov glede nemožnosti plačila sodne takse v tem postopku ne more uveljavljati več, pač pa je zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse v skladu z določbo petega odstavka 34. člena Zakona o sodnih taksah (ZST-1) dopustno vložiti ugovor le iz razlogov, da je taksa že plačana ali da je sodišče takso napačno odmerilo.

Ob odločanju o pritožbi se izpodbijani sklep po uradni dolžnosti spremeni tako, da se ugovor zavezanca D.K. kot neutemeljen zavrne.

Okrajno sodišče v Kopru je z izpodbijanim sklepom zavrglo ugovor zavezanca D.K. z dne 18.1.2012 zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse št. E z dne 5.1.2012 .

Zoper takšen sklep je zavezanec za plačilo sodne takse vložil pritožbo. Navaja, da že od vsega začetka prilaga potrdila o brezposelnosti ter  nima dohodkov. Predlaga oprostitev sodne takse, sicer pa, da se taksa bistveno zniža, saj bi sicer to ogrožalo njegovo življenje.

Pritožba ni utemeljena, izpodbijani sklep pa je bilo treba spremeniti po uradni dolžnosti.

O obveznosti plačila sodne takse je bilo pravnomočno odločeno s sodbo Okrajnega  sodišča v Kopru PR 1, v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Kopru PRp 2. Pritožnik zato pritožbenih razlogov glede nemožnosti plačila sodne takse v tem postopku ne more uveljavljati več, pač pa je zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse v skladu z določbo petega odstavka 34. člena Zakona o sodnih taksah (ZST-1) dopustno vložiti ugovor le iz razlogov, da je taksa že plačana ali da je sodišče takso napačno odmerilo.

Zavezanec je zoper nalog za plačilo sodne takse  vložil ugovor, v katerem   meni, da so takse napačne odmerjene, vendar neutemeljeno. Višje sodišče namreč po pregledu zadeve ugotavlja, da je bila taksa zavezancu pravilno odmerjena, tako kot določa ZST-1 v tarifnih številkah 8111, 8114 in 8132. To pa je v skladu z določbo 5. odstavka 34. člena ZST-1 razlog za zavrnitev in ne za zavrženje ugovora kot nedovoljenega  Iz navedenih razlogov je zato višje sodišče ob odločanju o pritožbi zavezanca za plačilo sodne takse izpodbijani sklep spremenilo tako, da se njegov ugovor zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse ne zavrže, pač pa kot neutemeljen zavrne. Odločitev je višje sodišče sprejelo na podlagi 168. člena ZP-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep PRp 6/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2012-05-24

pravni interes upravičenca do pritožbe - nedovoljena pritožba

V skladu z določbo drugega odstavka 150. člena ZP-1 je zoper sodbo o prekršku dovoljena le pritožba, ki je v korist obdolženca. Glede na to, da je sodišče prve stopnje z izpodbijano sodbo obdolžilni predlog Postaje prometne policije  zoper obdolženca zaradi prekrška po določbi 4. točke petega odstavka 105. člena ZPrCP zavrnilo, je takšna odločitev obdolžencu v korist in za pritožbo zoper takšno sodbo nima pravnega interesa.

Pritožba obdolženega K.S. se kot nedovoljena zavrže.

Okrajno sodišče v Novi Gorici je z izpodbijano sodbo na podlagi tretjega odstavka 106. člena v zvezi s 5. alinejo četrtega odstavka Zakona o prekrških (ZP-1) zavrnilo obdolžilni predlog Postaje prometne policije  št. 2 z dne 10.10.2011 zoper obdolženega K.S. zaradi prekrška po 4. točki petega odstavka 105. člena ZPrCP.

Zoper takšno sodbo je pritožbo vložil obdolženčev zagovornik, kot navaja, zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zaradi zmotne uporabe materialnega prava, zaradi bistvenih kršitev pravil postopka ter zaradi absolutnih bistvenih kršitev določb postopka o prekrških. Meni, da je izpodbijana sodba delno nepravilna in nezakonita, zato jo obdolženi izpodbija v celoti.

V skladu z določbo drugega odstavka 150. člena ZP-1 je zoper sodbo o prekršku dovoljena le pritožba, ki je v korist obdolženca. Glede na to, da je sodišče prve stopnje z izpodbijano sodbo obdolžilni predlog Postaje prometne policije zoper obdolženca zaradi prekrška po določbi 4. točke petega odstavka 105. člena ZPrCP zavrnilo, je takšna odločitev obdolžencu v korist in za pritožbo zoper takšno sodbo nima pravnega interesa. Iz navedenih razlogov je zato višje sodišče pritožbo, ki jo je vložil obdolženčev zagovornik, ob uporabi določbe prvega odstavka 163. člena ZP-1 kot nedovoljeno zavrglo.

Glede pritožbenih navedb, ki se nanašajo na začasen odvzem vozniškega dovoljenja, pa pritožbeno sodišče le pripominja, da ta postopek ni predmet postopka o prekršku, saj je sodišče prve  stopnje izdalo sklep o odvzemu vozniškega dovoljenja obdolžencu za čas trajanja kazenskega postopka v zadevi I K 62013/2011 in bi jih zato obdolženčev zagovornik lahko uveljavljal v navedenem kazenskem postopku  in ne v postopku odločanja o prekršku.

Odločitev o naložitvi sodne takse za pritožbo je višje sodišče sprejelo na podlagi tretjega odstavka 147. člena ZP-1. Pritožniku bo sodna taksa odmerjena s posebnim plačilnim nalogom sodišča pred katerim je tekel postopek na prvi stopnji v skladu z določbami Zakona o sodnih taksah (ZST-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Ip 3723/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2012-10-24

izvršljivost listine - izvršljivost terjatve - izvršilni naslov - odločba disciplinske komisije odvetniške zbornice

Odločba disciplinske komisije odvetniške zbornice je izvršilni naslov v skladu z drugim odstavkom 17. člena ZIZ.

I. Pritožbi se ugodi, sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

II. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se zavrne predlog za izvršbo na podlagi izvršilnega naslova.

2. Zoper sklep sodišča prve stopnje je vložil pritožbo upnik iz razloga zmotne uporabe materialnega prava. Stališče sodišča prve stopnje, da odločba disciplinske komisije upnika ni izvršilni naslov v smislu 17. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, je zmotno. Zakon o odvetništvu določa, da je odločba disciplinske komisije izvršljiva.

4. Odločba disciplinske komisije upnika ni upravni akt (VS RS I Up 1045/2003 in I Up 37/2003).

V zakonu ni posebej določeno, po katerem postopku se odločba disciplinske komisije upnika prisilno izvršbi: ali kot upravna odločba, po pravilih davčnega postopka, ali pa po Zakonu o izvršbi in zavarovanju.

Novejša sodna praksa je pravna razmerja v zvezi s članstvom v društvih (asociacijah) opredelila kot civilno pravna razmerja, za reševanje katerih so pristojna redna sodišča.

Sredstva od plačanih denarnih kazni so namenjena za strokovno izpopolnjevanje odvetnikov in odvetniških kandidatov (65. člen Zakona o odvetništvu v zvezi s tretjim odstavkom 80. člena Statuta odvetniške zbornice). Davčni postopek je namenjen izterjavi denarnih terjatev, ki pripadejo proračunu. Davčni postopek ni namenjen za izterjavo terjatev, ki gredo drugim subjektom.

Iz zgoraj navedenih razlogov je za izvršitev izvršljive odločbe disciplinske komisije upnika pristojno redno sodišče po določilih Zakona o izvršbi in zavarovanju.

5. Na podlagi tretjega odstavka 65. člena Zakona o odvetništvu so odločbe disciplinskih organov Odvetniške zbornice izvršljive. Izvršljivo odločbo upnika je zato šteti za izvršilni naslov v skladu z drugim odstavkom 17. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju.

V izvršilnem postopku je uveljavljeno razlikovanje med izvršljivostjo listine in izvršljivostjo same terjatve, čeprav ne moreta nastopiti ločeno. Terjatev je izvršljiva, če je ugotovljena v listini in je že izpolnila vse pogoje za lastnost izvršilnega naslova (pravnomočnost, potek paricijskega roka). Pojem izvršljivosti je torej širši od pojma izvršilni naslov. Z določitvijo, da so odločbe disciplinskih organov upnika izvršljive, je tako določeno, da je odločba disciplinskih organov izvršilni naslov in da je terjatev, ugotovljena v tej odločbi, izvršljiva (Civilno izvršilno pravo, Vesna Rijavec, GV 2003, stran 102).

6. Iz navedenih razlogov je pritožbi ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

7. Odločitev o stroških temelji na tretjem odstavku 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 473/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2012-12-19

stvarna pristojnost - vrednost spornega predmeta

V konkretni zadevi gre za tožbo zaradi plačila 1.255,16 EUR s pripadki, pri čemer se vtoževana terjatev nanaša na stroške obratovanja in vzdrževanja za stanovanje, katerega lastnica je tožena stranka. Glede na vrednost spornega predmeta je torej za odločanje pristojno okrajno sodišče.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

1. Okrajno sodišče v Ljubljani je s sklepom z dne 9.2.2012 za dolžnika (sedaj toženo stranko) sklep o izvršbi opr. št. VL 186163/2011 z dne 23.1.2012 razveljavilo v delu, v katerem je dovoljena izvršba in odločilo, da bo o tem delu zahtevka in stroških sodišče odločalo v pravdnem postopku pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani. Ta odločitev sodišča prve stopnje je že pravnomočna (tožena stranka se je zoper sklep pritožila, vendar je bila pritožba zavržena).

2. Po prejemu zadeve je Okrožno sodišče v Ljubljani, ki se z odstopom ne strinja, sprožilo spor o pristojnosti. Meni, da za odločanje v tej zadevi ni pristojno, temveč je pristojno sodišče, ki mu je zadevo odstopilo. Če vrednost spornega predmeta ne presega 20.000,00 EUR so namreč za sojenje pristojna Okrajna sodišča, v konkretnem primeru je vložena tožba zaradi plačila 1.255,16 EUR s pripadki. Glede na vrednost spornega predmeta spor ne sodi pod pristojnost Okrožnega sodišča, prav tako ne gre za spor, v katerem bi bilo za odločanje pristojno okrožno sodišče zaradi narave spora.

3. Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

4. V konkretni zadevi gre za tožbo zaradi plačila 1.255,16 EUR s pripadki, pri čemer se vtoževana terjatev nanaša na stroške obratovanja in vzdrževanja za stanovanje, katerega lastnica je tožena stranka. Glede na vrednost spornega predmeta je torej za odločanje pristojno okrajno sodišče, ki je v skladu s prvim odstavkom 30. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) pristojno za sojenje v sporih o premoženjskopravnih zahtevkih, če vrednost spornega predmeta ne presega 20.000,00 EUR. Sodišče, ki je sprožilo spor o pristojnosti, ima tudi prav, da v tej zadevi ni pristojno za odločanje glede na naravo spora (ne glede na vrednost spora), saj ne gre za nobenega izmed sporov, ki jih določa drugi odstavek 32. in tretji ter četrti odstavek 32. člena ZPP. Tožeča stranka je sicer pravna oseba (glej list. št. A16), vendar tudi za gospodarski spor v skladu s 481. členom ZPP ne gre (primerjaj 76. člen Stanovanjskega zakona, SZ-1).

5. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje zaključilo, da je v konkretnem primeru za sojenje pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani, ki je v zadevi tudi krajevno pristojno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep EPVDp 9/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-04-11

preklic odložitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja - neizpolnitev obveznosti

Sodišče odloži izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja na predlog storilca prekrška, ki mu je bilo izrečeno prenehanje veljavnosti vozniškega dovoljenja (202.d člen ZP-1) in na njem je, da naložene obveznosti izpolni.

Pritožba storilca N.Đ. se kot neutemeljena zavrne.

Storilec mora plačati sodno takso kot strošek pritožbenega postopka.

Okrajno sodišče v Piranu je z izpodbijanim sklepom storilcu preklicalo odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja na podlagi sklepa Okrajnega sodišča v Piranu EPVD 5 z dne 18.1.2012. Sklenilo je še, da mora storilec plačati sodno takso, ki bo odmerjena po pravnomočnosti sklepa s plačilnim nalogom.

Zoper takšen sklep je storilec vložil pritožbo, ki jo imenuje prošnja za podaljšanje termina za izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja. Prosi za podaljšanje roka v katerem se bo lahko prijavil na delavnico v K. in jo tudi opravil.

Višje sodišče je po pregledu in po presoji zadeve, ki jo je opravilo v okviru pritožbenih navedb in po uradni dolžnosti na podlagi določbe 159. člena Zakona o prekrških (ZP-1) ugotovilo, da je sodišče prve stopnje vsa odločilna dejstva v obravnavani zadevi pravilno in popolno ugotovilo in utemeljeno storilcu N.Đ. preklicalo odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja, saj se programa, ki ga je določilo sodišče ni udeležil in torej ni izpolnil obveznosti iz sklepa o odložitve izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja. Sodišče odloži izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja na predlog storilca prekrška, ki mu je bilo izrečeno prenehanje veljavnosti vozniškega dovoljenja (202.d člen ZP-1) in na njem je, da naložene obveznosti izpolnil. Glede na to, da je bil storilec poučen o posledicah, če v roku ne bo izpolnil določenih obveznosti, bo moral te tudi sprejeti. Storilec je imel eno leto časa, da se udeleži programa po Zakonu o voznikih, in sicer psihosocialne delavnice v obsegu najmanj 17 pedagoških ur, o čemer je  bil sklep storilcu vročen dne 19.1.2012, pa vse do 27.2.2013, glede na odgovor izvajalca programa Z., tega ni storil. Za takšno ravnanje ne navaja nobenega tehtnega razloga, ki bi mu onemogočal udeležbo na psihosocialni delavnici, zato je višje sodišče ob uporabi določbe 168. člena ZP-1 njegovo pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo.

Ker storilec s pritožbo ni uspel, je na podlagi prvega odstavka 147. člena v zvezi s prvim odstavkom 144. člena ZP-1 dolžan kot stroške pritožbenega postopka plačati sodno takso, ki jo bo odmerilo z nalogom za plačilo sodne takse sodišče pred katerim je tekel postopek na prvi stopnji v skladu z Zakonom o sodnih taksah (ZST-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cpg 280/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-10-02

sprememba tožbe - sklep o dovolitvi spremembe tožbe - dovoljenost pritožbe - zavrženje pritožbe

Zoper sklep, s katerim sodišče ugodi spremembi tožbe, ni posebne pritožbe, temveč ga je možno izpodbijati le v pritožbi zoper odločitev o glavni stvari.

Sodišče prve stopnje je z uvodoma navedenim sklepom dovolilo spremembo tožbe tako, da se dovoli podredni zahtevek tožeče stranke v višini 78.235,88 EUR s pp.

Zoper takšen sklep se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 366. členom ZPP in pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da spremembe tožbe ne dovoli oziroma „podredni tožbeni zahtevek“ zavrže, podredno zavrne oziroma da sklep prvostopenjskega sodišča razveljavi in vrne zadevo v ponovno odločanje sodišču prve stopnje, tožeči stranki pa naloži povračilo pritožbenih stroškov toženi stranki.

V okviru presoje pravočasnosti, popolnosti in dovoljenosti pritožbe, ki jo je pritožbeno sodišče dolžno opraviti v skladu s prvim odstavkom 346. člena ZPP, je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba zoper izpodbijani sklep ni dovoljena, saj sedmi odstavek 185. člena ZPP izrecno določa, da zoper sklep, s katerim se ugodi spremembi tožbe, ni posebne pritožbe. To pa pomeni, da je možno takšen sklep izpodbijati le v pritožbi zoper odločitev o glavni stvari. Ob takšni izrecni zakonski določbi je zato nerelevantno tudi dejstvo, da je sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu strankam dalo napačen pravni pouk, da je pritožba zoper tak sklep dovoljena v 15. dneh od prejema pisnega odpravka. Sodišče namreč ne more stranki dati več pravic kot ji gre po zakonu.

Ker torej glede na izrecno zakonsko določbo sedmega odstavka 185. člena ZPP  pritožba ni dovoljena, jo je pritožbeno sodišče kot nedovoljeno zavrglo (prvi odstavek 346. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 179/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-12

ureditev meje - stroški postopka - solidarna zaveza - sosporniki

Sosporniki krijejo stroške po enakih delih, pri solidarnih zavezancih pa je solidarna tudi njihova odgovornost za stroške, prisojene nasprotni stranki (tretji odstavek 161. člena ZPP). Ker so nasprotni udeleženci kot solastniki nepremičnine, glede katere se je določala meja, solidarni zavezanci, so dolžni skupne stroške povrniti predlagatelju solidarno.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v II izreka spremeni tako, da se glasi:

Nasprotni udeleženci (..., ... in ... so solidarno dolžni v roku 15. dni plačati   predlagatelju ... del skupnih stroškov v višini  1.180,37 EUR brez obresti, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi od datuma zapadlosti dalje do plačila.

Pritožnik sam nosi stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje pod I odločilo, da znašajo skupni stroški postopka za ureditev meje 2.360,73 EUR, pod II pa je naložilo nasprotnim udeležencem, da povrnejo predlagatelju skupne stroške v višini 1.180,37 EUR v roku 15 dni, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Zoper sklep se je pravočasno pritožil predlagatelj, izpodbija pa odločitev v II in v pritožbi navaja, da so nasprotni udeleženci solastniki nepremičnine, glede katere se je določila meja, zato bi moralo sodišče odločiti, da so dolžni predlagatelju solidarno povrniti stroške postopka.

Sodišče prve stopnje je o stroških odločalo na podlagi 139. člena ZNP, po katerem v mejnem postopku skupne stroške postopka trpijo udeleženci praviloma v sorazmerju z dolžino svojih meja. Iz podatkov nepravdnega spisa izhaja, da so trije nasprotni udeleženci solastniki nepremičnine, glede katere se je določila meja. Torej so sosporniki, zato bi sodišče prve stopnje moralo uporabiti določbo 161. člena ZPP, ki se uporablja na podlagi 37. člena ZNP tudi v nepravdnem postopku. Sosporniki krijejo stroške po enakih delih, tisti pa, ki so solidarno zavezani pa je solidarna tudi njihova odgovornost za stroške, prisojene nasprotni stranki (tretji odstavek 161. člena ZPP). Ker so nasprotni udeleženci kot solastniki nepremičnine glede katere se je določala meja, solidarni zavezanci, so dolžni skupne stroške povrniti predlagatelju solidarno. Ker je sodišče prve stopnje napačno uporabilo določbo 161. člena ZPP, je bilo potrebno pritožbi ugoditi in sklep sodišča prve stopnje spremeniti tako, da se odloči, da so nasprotni udeleženci dolžni povrniti predlagatelju stroške postopka solidarno.

V skladu z določbo 35. člena ZNP, ki določa, da vsak udeleženec trpi svoje stroške postopka, razen kadar zakon ne določa drugače, predlagatelj sam nosi stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 3539/2012
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-06-13

vročitev s fikcijo - prepozno plačilo sodne takse za pritožbo - umik pritožbe

Pritožnica je sodno takso za pritožbo plačala po izteku roka za plačilo, zato se šteje, da je pritožnica pritožbo umaknila.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje pritožbo C. M. z dne 30. 8. 2012 zoper dodatni sklep o dedovanju O 173/70 z dne 29. 5. 2012, štelo za umaknjeno in postopek v zvezi s to pritožbo ustavilo.

2. Zoper sklep je C. M. vložila pravočasno pritožbo in smiselno predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi. Navaja, da je takso plačala dne 12. 10. 2012, kar je res 4 dni po izteku roka za plačilo. Vendar 5. 9. 2012 v hišnem predalčniku ni prejela obvestila o sodnem pisanju, kdaj točno pa je bila ovojnica s plačilnim nalogom puščena v hišnem predalčniku, pa ni mogla vedeti, ker se je ovojnica skrila med reklamne letake.

4. Pritožnici je bil plačilni nalog za pritožbo z dne 30. 8. 2012 zoper dodatni sklep o dedovanju vročen s fikcijo po 142. členu Zakona o o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s 163. členom Zakona o dedovanju – ZD. Iz povratnice na list. št. 82 spisa je razvidno, da ji je bilo dne 5. 9. 2012 v hišnem predalčniku puščeno obvestilo, kje lahko pisanje dvigne, z opozorilom, da to lahko stori v 15-dnevnem roku (tretji odstavek 142. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD). Da temu ni bilo tako, pritožnica ni z ničemer izkazala. Ker pisanja v navedenem roku ni prevzela, se vročitev šteje za opravljeno s pretekom zadnjega, petnajstega dne tega roka (četrti odstavek 142. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD), torej z dnem 20. 9. 2012 (in ne z dnem 21. 9. 2012, kot to, v korist pritožnice, ugotavlja sodišče prve stopnje). Petnajstdnevni rok za plačilo takse je tako pričel teči z dnem 21. 9. 2012 (in ne z dnem 22. 9. 2012) in je iztekel v ponedeljek, 7. 10. 2012 (15. dan, 5. 10. 2012, je bila sobota). Pritožnica je sodno takso za pritožbo plačala 12. 10. 2012, torej v vsakem primeru prepozno (sodišče prve stopnje ugotavlja, da je rok za plačilo iztekel dne 8. 10. 2012). Na podlagi tretjega odstavka 105.a člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD je tako sodišče prve stopnje pravilno štelo, da je pritožnica pritožbo umaknila.

5. Glede na povedano je pritožba neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.