TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 1680/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-06-20

obnova postopka - obnovitveni razlog - ponarejena listina - kriva izpovedba priče ali izvedenca - novi dokazi - spor majhne vrednosti

V sporih majhne vrednosti obnova postopka zaradi obnovitvenih razlogov iz 10. točke 394. člena ZPP ni dovoljena.

Pritožba se zavrne in sklep sodišča prve stopnje potrdi.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo predlog za obnovo postopka tožene stranke z dne 15.5.2013 kot nedovoljen.

2. Proti navedenemu sklepu se je pravočasno pritožila tožena stranka in navedla, da ZPP nikjer ne omenja, da obnova postopka v sporu majhne vrednosti ni dovoljena. Sodišče med drugim omenja, da naj bi v predmetni zadevi izpovedbo podal samo on, zato ne more uveljavljati obnovitvenega razloga, da se sodba opira na krivo izpovedbo priče ali izvedenca. Na obravnavi ni bil prisoten nihče od uslužbencev tožeče stranke, kateremu bi lahko on postavil nekatera vprašanja. Sodišče pri odločanju ni upoštevalo dejstva oziroma dokazov, da njemu, ki je sam v gospodinjstvu, tožeča stranka zaračunava več kot gospodinjstvom, kjer so prijavljene po tri osebe. Dodaja še, da na obravnavi ni imel priložnosti povedati vsega, ker ga je sodnik prekinil.

4. V skladu z drugim odstavkom 397. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) mora predlagatelj obnove postopka v predlogu zlasti navesti zakoniti razlog, na podlagi katerega se zahteva obnova, okoliščine, iz katerih izhaja, da je predlog vložen v zakonitem roku, in dokaze, s katerimi se podpirajo navedbe predlagatelja. Pritožnik se je v predlogu za obnovo postopka skliceval na obnovitvene razloge iz 5., 6. in 10. točke 394. člena ZPP. Trdil je, da je tožeča stranka tožbo podala na osnovi neresničnih podatkov, da se sodba opira na tožbo z neresnično vsebino in da je do dokazov (računi) prišel šele pred kratim in jih na sodišču ni mogel predložiti (10. točka 394. člena ZPP). V zvezi s pritožbi priloženimi računi je že sodišče prve stopnje pravilno pojasnilo, da v sporih majhne vrednosti obnova postopka zaradi obnovitvenih razlogov iz 10. točke 394. člena ZPP ni dovoljena. Pritožnik zmotno meni, da ZPP tega nikjer ne omenja, saj to izrecno določa deveti odstavek 458. člena ZPP. Glede obnovitvenega razloga iz 5. in 6. točke prvega odstavka 394. člena ZPP pa višje sodišče pritrjuje sodišču prve stopnje, da za prvega ne more iti že zato, ker je bil v predmetni zadevi zaslišan le toženec (predlagatelj obnove postopka) in nihče drug. Obnovitveni razlog, da se sodba opira na ponarejeno listino ali na listino, v kateri je bila potrjena neresnična vsebina (6. točka 394. člena ZPP), pa bi moral biti izkazan s pravnomočno sodbo kazenskega sodišča).

5. Ker niso podani uveljavljeni pritožbeni razlogi in ker višje sodišče ni ugotovilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo tožene stranke zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

ZPP člen 394, 394-5, 394-6, 394-10, 397, 397/2, 458, 458/9.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1724/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-06-19

zavrženje pritožbe - prepozna pritožba - pritožbeni rok - nepodaljšljiv rok

Podaljšanja procesnega roka za vložitev pritožbe zoper sodne odločbe stranke ne morejo doseči, saj ta ni podaljšljiv.

Pritožba se zavrne in izpodbijani sklep potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo pritožbo predlagateljice zoper sklep sodišča z dne 8.5.2013 kot prepozno.

2. Zoper sklep vlaga laično pritožbo predlagateljica in v njej navaja, da je sodišče obvestila o prejetju sklepa ter zaprosila za podaljšanje roka za pritožbo. Sodišče ni bilo upravičeno spreminjati nepravdnega postopka v pravdnega. S tem je dokazalo, da upošteva sporno odločbo GURS-a in sporne izbrise parcele 434/13 kot opuščene trase lokalne ceste ter parcele št. 434/19, javno dobro, kot pravnomočne. Sodna odmera bo pokazala, ali sta prej navedeni parceli cestno telo številka 434/20, kot trdi občina, ali parcela 434/13 prekriva predlagateljičino parcelo št. 434/7, ter iz katere parcele je nastala parcela 434/19 in komu pripada. Sodna odmera bo tudi pokazala, ali je občina res bila primorana odkupiti parcelo 434/19 kot cestno telo.

4. V obravnavani zadevi je sodišče izdalo sklep, s katerim se je izreklo za nepristojno ter odločilo, da bo po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo pravdnemu oddelku Okrajnega sodišča v Krškem. Omenjeni sklep je predlagateljica prejela po svoji pooblaščenki 11.4.2013. O tem je obvestila sodišče ter navedla, da ji je sklep pooblaščenka izročila 23.4.2013. Pritožbo zoper sklep je predlagateljica vložila šele 7.5.2013, torej po izteku pritožbenega roka, ki ni podaljšljiv. Sodišče prve stopnje je zato pravilno uporabilo določilo 343. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP ter pritožbo zavrglo. Podaljšanja procesnega roka za vložitev pritožbe zoper sodne odločbe stranke namreč ne morejo doseči. Ker zaradi prepozno vložene pritožbe ni podlage za vsebinsko obravnavanje zadeve, pritožbeno sodišče tudi ne bo odgovarjalo na pritožbene navedbe v zvezi s sodno ureditvijo meje.

5. Ker v pritožbi zatrjevani razlogi niso podani, prav tako tudi ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi v okviru uradnega preizkusa, je slednje pritožbo zavrnilo ter potrdilo izpodbijani sklep na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2132/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-08-12

pravica do izjave - obrazložitev pritožbenega sodišča - nerazumljive navedbe

Na nerazumne pritožbene očitke ni mogoče dati razumnega odgovora.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je postopek prekinjen do odločitve ustavnega sodišča v postopku odločanja za oceno ustavnosti prvega odstavka 13. člena ZST-1(1).

2. Proti sklepu je vložila pritožbo tožnica. Vsebina pritožbe je večidel nerazumljiva. Pritožnica piše o svojih tezah glede prekinitve postopka, sprožitve postopka pred Ustavnim sodiščem s strani Vrhovnega sodišča, o domnevnem nerazumevanju pozitivnega prava s strani sodišča prve stopnje in podobno.

4. Sodišče prve stopnje je pravilno pojasnilo, zakaj je postopek prekinjen. Tako je zato, ker je tako odločilo Ustavno sodišče za vse tovrstne postopke (odločba U-I-41/13-8 z dne 21.3.2013). K pravilnim razlogom sodišča prve stopnje nima pritožbeno sodišče prav nič za dodati. Vložitev pritožbe je očiten plod tožničinega nerazumevanja izpodbijanega sklepa. V pritožbi se namreč z nosilnim razlogom, ki je pravilno pojasnjen v izpodbijanem sklepu, sploh ne ukvarja. Govori mimo njega. Na takšne pritožbene navedbe razumnega odgovora pritožbeno sodišče niti ne more dati niti to ni potrebno. Ker pritožba ni utemeljena, podani pa tudi niso razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlagi pooblastila iz 2. točke 365. člena ZPP (2) pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo.

---------------------------------------------------------------------------------------------------------------

(1) Zakon o sodnih taksah (Ur.l. RS, št. 37/2008 ter poznejše spremembe tega predpisa).

(2) Zakon o pravdnem postopku (Ur.l. RS št. 73/2007 – uradno prečiščeno besedilo; ter še poznejše spremembe tega predpisa).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSC Sodba I Cpg 87/2023, enako tudi , , ,
VSL sklep I Cp 1816/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-18

dodatni sklep o dedovanju - lastnina zapustnika - obstoj zapuščine

Ker zapustnica ni lastnica premoženja, glede katerega pritožnika zahtevata izdajo dodatnega sklepa o dedovanju, je odločitev sodišča prve stopnje pravilna.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog V. in M. B. za izdajo dodatnega sklepa o dedovanju po pokojni M.B..

Zoper sklep se pritožujeta V. in M. B. iz vseh zakonsko določenih pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku(1) (v nadaljevanju: ZPP). Pritožbenemu sodišču predlagata, da pritožbi ugodi ter izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. Sodišče prve stopnje je neutemeljeno zavrnilo izdajo dodatnega sklepa o dedovanju 3/8 parc. št. 833/0 in 838/0, obe k. o. x., ki jih je zapustnici leta 1958 z darilno pogodbo, podpisano pred notarjem v Ameriki (14. 11. 1958), podaril M. B.. Pravni posel je bil opravljen po veljavnih pravilih ODZ, za prenos lastninske pravice ni bilo predpisano zemljiškoknjižno dovolilo, temveč je zadoščala sama intabulacija (431 paragraf ODZ), ki pa iz neznanih razlogov tehnično ni bila izvedena. Po mnenju pritožbe bi sodišče moralo navedeno premoženje šteti v zapuščino po pokojni M. B. in izdati dodatni sklep o dedovanju.

Ker zapustnica ni lastnica premoženja, glede katerega pritožnika zahtevata izdajo dodatnega sklepa o dedovanju, je odločitev sodišča prve stopnje pravilna. Tudi v obdobju, ko je, kot navaja pritožba, zemljiškoknjižni lastnik M. B. podaril zapustnici 3/8 nepremičnin, je tedaj veljavni materialnopravni predpis ODZ kot pogoj za pridobitev lastninske pravice v paragrafu 431 določal vknjižbo. Tako je bilo predpisano tudi v 4. členu tedaj veljavnega Zakona o zemljiških knjigah, ki je določal, da je knjižne pravice moč pridobiti edino z vpisom v zemljiško knjigo; določila členov 36 - 42 pa so urejala postopek vknjižbe. Ker vknjižba lastninske pravice na zapustnico ni bila izvedena, kar izhaja iz podatkov zemljiške knjige, premoženje, glede katerega pritožnika zahtevata izdajo dodatnega sklepa o dedovanju, ne sodi v zapuščino po pokojni. Pritožbene navedbe o razlogih, zakaj do vknjižbe ni prišlo, niso pravno relevantne. Odločitev sodišča prve stopnje je tako pravilna  in zakonita.

Ker razlogi, ki jih uveljavlja pritožba, niso utemeljeni, prav tako pa ne razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (350. člen ZPP v zvezi s 366. členom ZPP in 163. členom ZD), je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD).

-----------------------------------------------------------------------------------------

(1) Ur. list RS, št. 26/1999 – s spremembami in dopolnitvami.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1839/20113
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-25

preložitev naroka za glavno obravnavo - separatni stroški

Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da so stroški nastali po krivdi dediča M. K., ker je bil narok za glavno obravnavo preložen na njegov predlog. Predlog je vložil le šest dni pred razpisano obravnavo, kar je bilo za drugega udeleženca, ki živi v tujini prepozno.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dediču M. K. naložilo, da sodediču T. K. v roku 15 dni povrne separatne stroške v znesku 381,42 EUR s pripadki.

Zoper sklep je vložil laično pritožbo dedič M. K.. V obrazložitvi pritožbe navaja, da za nastanek stroškov, ki so nastali sodediču ni odgovoren, ker je za preložitev razpisanega naroka zaprosil pravočasno. T. K. je bil zagotovo seznanjen, ker je njegov sin obvestilo o preložitvi naroka prejel dva dni pred obravnavo.

Sodedič T. K. je na pritožbo odgovoril in navedel, da si je za udeležbo na razpisanem naroku vzel teden dni dopusta, ker živi v tujini in je v Ljubljano prispel 11.6.2012. Dan pred obravnavo je izvedel, da je preložena. Izrazil tudi nestrinjanje z odmerjenimi stroški.

Sodišče prve stopnje je z dne 14.6.2012 razpisalo obravnavo v zapuščinski zadevi in nanjo povabilo vse dediče. 8.6.2012 je sodišče (šest dni pred obravnavo) prejelo prošnjo dediča M. K. za preložitev obravnave in 11.6.2012 njegovemu predlogu ugodilo ter obravnavo preklicalo in o tem obvestilo vse dediče. Dedič T. K. biva v tujini, zato obvestila o preklicu ni prejel pravočasno. Kot sledi iz povratnice, ki je v spisu, je obvestilo o preklicu prejel šele 20.6.2012, že pred tem pa je pripotoval v Slovenijo in so njegovi stroški povezani s potovanjem v Slovenijo že nastali.

Tudi vozovnica za vlak (priloga A12) dokazuje, da je dedič T. K. v Ljubljano prispel 11.6.2012, njegov sin pa je obvestilo o preložitvi prejel 12.6.2012, torej po tem, ko je oče že prispel v Ljubljano.

Skladno z določilom prvega odstavka 156. člena ZPP, ki se je v zapuščinskem postopku uporablja na podlagi določila 163. člena Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD), mora stranka ne glede na izid postopka povrniti nasprotni stranki stroške, ki jih je povzročila po svoji krivdi ali po naključju, ki se je njen primerilo. Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da so stroški nastali po krivdi dediča M. K., ker je bil narok za glavno obravnavo preložen na njegov predlog. Predlog je vložil le šest dni pred razpisano obravnavo, kar je bilo za drugega udeleženca, ki živi v tujini prepozno. Zato je tudi po presoji sodišča druge stopnje odločitev sodišča prve stopnje, da za plačilo separatnih stroškov naloži v plačilo dediču M. K. pravilna.

Pritožbeni razlogi niso utemeljeni in ker tudi niso podani razlogi na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP) je pritožbeno sodišče na podlagi določila 2. točke 365. člena ZPP pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2530/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-26

dopolnitev tožbe - pristojnost za odločanje o izločitvi sodnika

Procesno dejstvo, na katero je sodišče oprlo svojo odločitev, ni resnično. Sodišče namreč ugotavlja, da tožnica tožbe ni dopolnila (z navedbo dejanske podlage), iz pravdnega spisa pa izhaja nasprotno, da je to storila priporočeno po pošti 26.4.2013.

Vsebinsko je razvidno, da tožnica uveljavlja izločitveni razlog. Za odločanje o takšnem predlogu pa ni pristojno pritožbeno sodišče, marveč predsednik sodišča prve stopnje.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom razveljavilo sklep o izvršbi, Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. VL 1837707/2012-27 z dne 10.12.2012, ter tožbo v zvezi z njim zavrglo.

Proti sklepu vlaga pritožbo tožnica. Sklicuje se na bistveno kršitev določb pravdnega postopka ter sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo dodeli drugemu sodniku. Pojasnjuje, da je v skladu s pozivom sodišča tožbo dopolnila. Sodišče torej napačno ugotavlja, da tega ni storila. Trdi tudi, da je sodnica prve stopnje pristranska in da je podan izločitveni razlog.

Procesno dejstvo, na katero je sodišče oprlo svojo odločitev iz petega odstavka 108. člena ZPP(1), ni resnično. Sodišče namreč ugotavlja, da tožnica tožbe ni dopolnila (z navedbo dejanske podlage), iz pravdnega spisa pa izhaja nasprotno, da je to storila priporočeno po pošti 26.4.2013 (list. št. 30 tega pravdnega spisa). Iz nadaljevanja spisa je tudi razvidno, da je bila pri tem storjena administrativna napaka.

Pritožba je torej utemeljena, zato ji je pritožbeno sodišče ugodilo ter izpodbijani sklep razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP).

V pritožbi je hkrati predlagano, naj se zadevo dodeli drugemu sodniku. Vsebinsko je razvidno, da tožnica uveljavlja izločitveni razlog. Za odločanje o takšnem predlogu pa ni pristojno pritožbeno sodišče, marveč predsednik sodišča prve stopnje.

----------------------------------------------------------------------------------------

(1) Zakon o pravdnem postopku (Ur. list RS, št. 73/2007 – uradno prečiščeno besedilo – ter še poznejše spremembe tega predpisa).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1128/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-26

vložitev pritožbe po pooblaščencu - pravniški državni izpit

Pooblaščenec stranke v postopku pred višjim sodiščem je lahko samo odvetnik ali oseba, ki je opravila pravniški državni izpit.

Vsaka stranka krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je (1) ustavilo postopek v delu, v katerem se tožba nanaša na plačilo 1.788,79 EUR z zahtevanimi obrestmi, (2) ugodilo zahtevku za plačilo 27.400 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 25.400,03 EUR od 18. 1. 2008 dalje in od 2.000 EUR od 26. 1. 2011 dalje, (3) v presežku, tj. glede 12.364 EUR in teka zakonskih zamudnih obresti do 17. 1. 2008 zavrnilo in (4) toženki naložilo povrnitev dela tožničinih stroškov postopka.

Toženka v pritožbi zoper sodbo uveljavlja vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa naj jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Tožnik v odgovoru na toženkino pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

Po tretjem odstavku 87. člena ZPP je pooblaščenec stranke v postopku pred višjim sodiščem lahko samo odvetnik ali oseba, ki je opravila pravniški državni izpit. V pravnem pouku zoper sodbo okrajnega sodišča morata biti stranki opozorjeni na navedeno zakonsko zahtevo (prvi odstavek 89. člena ZPP). Če je pritožba vložena po pooblaščencu, ki ni oseba iz tretjega odstavka 87. člena ZPP, jo sodišče kot nedovoljeno zavrže (drugi odstavek 89. člena ZPP).

Pravni pouk zoper izpodbijano sodbo vsebuje opozorilo iz prvega odstavka 89. člena ZPP. Toženka je pritožbo vložila po pooblaščenki A. H. in se sklicevala na generalno pooblastilo št. Su 25-1/12-84. Pod navedeno Su številko v seznamu generalnih pooblastil je navedeno, da pooblaščenka nima opravljenega pravniškega državnega izpita.

Ker toženka ni izkazala, da ima pooblaščenka opravljen pravniški državni izpit, pritožba ni dovoljena. Zaradi navedenega jo je pritožbeno sodišče zavrglo (drugi odstavek 89. člena ZPP).

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na prvem odstavku 165. člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena in prvim odstavkom 155. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 423/2009, enako tudi X Ips 424/2009, X Ips 199/2009, X Ips 198/2009, X Ips 508/2009, X Ips 468/2009
VSL sklep II Cp 2434/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-25

nepravočasnost pritožbe - vloga na nepristojnem sodišču

Pritožba je prepozna, saj je pravni pouk izpodbijanega sklepa povsem jasen (da je treba pritožbo vložiti pri sodišču prve stopnje, ki je izdalo izpodbijani sklep), zato vložitve pritožbe pri nepristojnemu sodišču ni mogoče pripisati tožnikovi nevednosti ali očitni pomoti.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo pritožbo tožnika z dne 17.10.2012 zoper sklep z dne 27.9.2012.

Zoper sklep se pritožuje tožnik, ki predlaga, da pritožbeno sodišče razveljavi izpodbijani sklep in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo odločanje. Zaradi narave svoje odločitve pritožbeno sodišče posebej ne povzema tožnikovih pritožbenih navedb.

Izpodbijani sklep je bil vročen tožnikovemu začasnemu zastopniku CSD Domžale 6.6.2013. Zadnji dan 15-dnevnega pritožbenega roka je bil zato 21.6.2013. Tega dne je tožnik sam priporočeno po pošti vložil pritožbo zoper sklep sodišča prve stopnje, to pritožbo pa je poslal nepristojnemu sodišču (Vrhovnemu sodišču RS), ki jo je 24.6.2013 poslalo pristojnemu sodišču (Okrajnemu sodišču v Domžalah), ki je to pritožbo prejelo 26.6.2013, torej po izteku pritožbenega roka.

Pritožba je prepozna, saj je pravni pouk izpodbijanega sklepa povsem jasen (da je treba pritožbo vložiti pri sodišču prve stopnje, ki je izdalo izpodbijani sklep), zato vložitve pritožbe pri nepristojnemu sodišču ni mogoče pripisati tožnikovi nevednosti ali očitni pomoti (osmi odstavek 112. člena ZPP). Tudi če bi tožnikov začasni skrbnik CSD Domžale odobril tožnikovo pritožbo, to ne bi spremenilo dejstva, da je pritožba prepozna.

Pritožbeno sodišče je zato zavrglo tožnikovo pritožbo kot prepozno (1. točka 365. člena v zvezi z drugim odstavkom 343. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba II Cp 2279/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-18

Barbka Močivnik Škedelj (preds.), Gordana Ristin (poroč.), Barbara Žužek Javornik

procesna predpostavka - plačilo sodne takse - domneva umika pritožbe - predlog za oprostitev plačila sodne takse - pravočasnost predloga za oprostitev plačila sodne takse

Sodišče prve stopnje je pravilno štelo pritožbo tožeče stranke z dne 13. 12. 2012 za umaknjeno. Tožnik namreč sodne takse ni plačal niti ob vložitvi pritožbe (oziroma v petnajstdnevnem roku od vročitve plačilnega naloga) niti kasneje v dodatno postavljenem roku.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje pritožbo tožeče stranke z dne 13. 12. 2012 štelo za umaknjeno, njen predlog za taksno oprostitev z dne 17. 5. 2013 pa zavrglo.

Zoper prvostopenjski sklep se pritožuje tožnik. Sklicuje se na sklep z dne 14. 9. 2011, s katerim je bil v konkretnem postopku že oproščen sodne takse . Ker se njegovo premoženjsko stanje v tem času ni spremenilo, meni, da je opravičen do oprostitve plačila sodne takse.

Zakon o pravdnem postopku (ZPP) v prvem odstavku 105.a člena določa, da mora biti ob vložitvi pritožbe plačana sodna taksa oziroma, da mora biti sodna taksa plačana najkasneje v roku, ki ga določi sodišče v nalogu za plačilo sodne takse. V nasprotnem primeru se šteje, da je pritožba umaknjena.

Sodišče prve stopnje je pravilno štelo pritožbo tožeče stranke z dne 13. 12. 2012 za umaknjeno. Tožnik namreč sodne takse ni plačal niti ob vložitvi pritožbe (oziroma v petnajstdnevnem roku od vročitve plačilnega naloga – list. št. 183) niti kasneje v dodatno postavljenem roku (dopis sodišča z dne 10. 4. 2013).

Prav tako je sodišče prve stopnje pravilno zavrglo predlog sodišča za oprostitev plačila sodne takse. Ker predlog o oprostitvi plačila sodne takse učinkuje od trenutka vložitve (13. člen Zakona o sodnih taksah) pritožbe, tožnik pa je predlog vložil po pravnomočni odločitvi o zavrnitvi ugovora zoper plačilni nalog, je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je predlog zavrglo. Predmetnega postopka tudi utemeljeno ni prekinilo, saj se sklep Ustavnega sodišča RS U-I-41/13-8 z dne 21. 3. 2013 nanaša le na predloge za taksno oprostitev, ki so vloženi najkasneje do izteka roka za ugovor zoper plačilni nalog.

Neutemeljene so trditve v pritožbi, da je bilo tožnikovo premoženjsko stanje že ugotovljeno ter da je nespremenjeno. Pritožnik je bil s sklepom sodišča P 586/2009 z dne 14. 9. 2011 (list. št. 150) sicer oproščen plačila sodne takse, a se je odločitev nanašala le na sodno takso za pritožbo z dne 18. 7. 2011. Ob vložitvi pritožbe z dne 13. 12. 2012 bi tako tožnik moral ponovno predlagati oprostitev plačila sodne takse, česar pa ni storil, zato mu jo je sodišče prve stopnje pravilno naložilo v plačilo.

Glede na navedeno pritožba ni utemeljena, sodišče pa tudi ni našlo nepravilnosti, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP), zato je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.