VSL sklep II Cpg 1250/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-08-20

predlog za oprostitev plačila sodne takse - pritožba - taksa za pritožbo - premoženjsko stanje - pravna oseba - obrazec izjave o premoženjskem stanju - taksne oprostitve na podlagi zakona

V predmetnem pritožbenem postopku gre za odločanje o dolžnikovi obveznosti plačila sodne takse, ZST-1 pa za ta postopek sodne takse ne določa. Gre namreč za odločanje o tem, ali bo stranka sploh dolžna kriti, oziroma kdaj in kako, določene stroške postopka, zato je primerno, da so takse prosti. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo tožene stranke obravnavalo kljub vloženemu in nerešenemu predlogu za oprostitev plačila sodne takse za predmetno pritožbo.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožene stranke za oprostitev oziroma obročno plačilo ali odlog plačila sodne takse za postopek o pritožbi zoper sodbo opr. št. I Pg 653/2012 z dne 7. 4. 2014.

2. Zoper sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožena stranka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in pritožnika delno oprosti plačila sodne takse za ugovor oziroma ga pozove k dopolnitvi posredovanih podatkov. Predlaga oprostitev plačila sodne takse za predmetno pritožbo.

4. Uvodoma sodišče druge stopnje pojasnjuje, da gre v predmetnem pritožbenem postopku za odločanje o dolžnikovi obveznosti plačila sodne takse, Zakon o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST-1) pa za ta postopek sodne takse ne določa (četrti odstavek 10. člena ZST-1). Gre namreč za odločanje o tem, ali bo stranka sploh dolžna kriti, oziroma kdaj in kako, določene stroške postopka, zato je primerno, da so takse prosti. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo tožene stranke obravnavalo kljub vloženemu in nerešenemu predlogu za oprostitev plačila sodne takse za predmetno pritožbo.

5. Izpodbijani sklep je glede na pritožbene trditve, s katerimi pritožnik napada izpodbijano odločitev v celoti, preizkusilo v celoti, v okviru pritožbenih razlogov in razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti po drugem odstavku 350. člena v zvezi s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP).

6. Skladno z 11. členom ZST-1 lahko sodišče pravno osebo le delno oprosti plačila taks za vloge, pri katerih je plačilo takse procesna predpostavka, oziroma ji odloži plačilo taks ali ji dovoli obročno plačilo, če nima sredstev za plačilo sodne takse in jih tudi ne more zagotoviti oziroma jih ne more zagotoviti takoj v celotnem znesku brez ogrožanja svoje dejavnosti (drugi in tretji odstavek v zvezi s četrtim odstavkom 11. člena ZST-1). Pri odločanju mora sodišče upoštevati premoženjsko, finančno in likvidnostno stanje stranke (peti odstavek 11. člena ZST-1).

7. Sodišče prve stopnje je glede na podatke iz predložene izjave o premoženjskem stanju in po vpogledu na spletne strani AJPES ugotovilo, da ima tožena stranka sicer res blokiran edini odprt transakcijski račun, vendar pa je imela v zadnjih treh mesecih tudi prilive, poleg tega pa tožena stranka posluje z dobičkom, saj je v letu 2012 dosegla 10.028,00 EUR čistega dobička, kar je njen bilančni dobiček povečalo na 200.119,00 EUR. Ta, kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, odraža višino prostega kapitala družbe po koncu poslovnega leta, ki ga je dovoljeno uporabiti, zato je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da je tožena stranka kljub blokadi transakcijskega računa, ob nizkem znesku sodne takse za pritožbo (165,00 EUR) in izkazani višini bilančnega dobička, sredstva za njeno plačilo sposobna zagotoviti brez ogrožanja svoje dejavnosti že iz tega naslova.

8. Neutemeljen je pritožbeni očitek, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo zakonskih kriterijev in da se ni opredelilo do vseh predpostavk, ki jih za oprostitev plačila sodne takse in odlog oziroma njeno obročno plačilo predvideva ZST-1. Trditveno in dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za delno oprostitev, obročno plačilo ali odlog plačila sodne takse je na predlagatelju, torej toženi stranki (7. in 212. člen ZPP, in prvi do tretji odstavek 12. člena ZST-1). Na predlagatelju je, da navede vse relevantne podatke, ki naj jih sodišče upošteva. Sodišče po uradni dolžnosti preveri le podatke, v katerih resničnost dvomi (četrti odstavek 12. člena ZST-1). Iz razlogov sklepa izhaja, da je sodišče prve stopnje obravnavalo vse podatke, ki jih je posredovala tožena stranka, opredelilo pa se je tudi do trditev tožene stranke o njenih zaposlenih in o obstoječih sodnih postopkih (tč. 1. in 4. obrazložitve). Pravilno je zaključilo, da se glede na bilančni dobiček in nizek znesek sodne takse tožena stranka neutemeljeno in nerelevantno sklicuje na svoje zaposlene in njihovo eksistencialno odvisnost od tožene stranke (ki tudi ne more imeti vpliva na presojo pogojev za oprostitev tožene stranke, saj se tu presoja sposobnost njena preživetja in ne njenih zaposlenih), pa tudi na odprte postopke pred sodiščem in sodne takse, ki jih mora tam plačevati (tožena stranka niti ni konkretizirala, koliko ti znašajo in kdaj jih je dolžna plačati). Pravilno je tudi ugotovilo, da so vse trditve tožene stranke preveč pavšalne, da bi ob izkazanem bilančnem dobičku omogočale presojo vseh okoliščin, ki jih za delno oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodne takse predvideva ZST-1. Stranka, ki razpolaga s premoženjem, mora trditi in dokazati, da svojega premoženja ne more (dovolj hitro) unovčiti zaradi pridobitve sredstev za plačilo sodne takse. Tudi sama blokada transakcijskega računa sicer res izkazuje določene občasne likvidnostne težave, ni pa že sama po sebi pokazatelj takšne trajnejše nelikvidnosti, znotraj katere bi plačilo sodne takse ogrozilo dejavnost stranke(1). Tožena stranka pa ni zmogla trditvenega in dokaznega bremena o tem, da ob prilivih in premoženju, ki ga izkazuje njena bilanca, njeno stanje ne omogoča plačila taksne obveznosti. Sodišče prve stopnje zato s tem, ko je ugotovilo, da ima tožena stranka blokiran edini račun, pa kljub temu zaključilo, da zaradi bilančno izkazanega dobička mora imeti zadostna sredstva za plačilo sodne takse, ni zagrešilo nobene nejasnosti, niti prišlo samo s seboj v nasprotje in je ta pritožbeni očitek neutemeljen.

9. Slediti tudi ni mogoče pritožbeni graji ustreznosti formulacije obrazca o premoženjskem stanju in očitani dolžnosti sodišča prve stopnje pozivanja k dopolnitvi vloge. Obrazec izjave o premoženjskem stanju je standardiziran, njegova vsebina pa je določena v tretjem odstavku 12. člena ZST-1 v zvezi s Pravilnikom o obrazcu izjave o premoženjskem stanju. Tožena stranka je obrazec priložila, v njem pa je tudi izpolnila vse relevantne rubrike, zato sodišče ni imelo podlage, da bi toženo stranko pozivalo k dopolnitvi njene prošnje za oprostitev plačila sodnih taks (glede na tretji odstavek 12. člena ZST-1 sodišče ravna v skladu s pravili o nepopolnih vlogah le, če izjava ni vložena na predpisanem obrazcu ali če obrazcu niso priložene predpisane priloge). Posledično je sodišče prve stopnje o taksni oprostitvi, odlogu, oziroma obročnem plačilu sodne takse odločalo na podlagi podatkov, kot jih je tožena stranka navedla v prošnji za oprostitev in priloženem obrazcu.

10. Višje sodišče tudi ugotavlja, da toženi stranki z obrazloženo zavrnitvijo predloga za oprostitev, odlog ali delno plačilo sodnih taks, ker je sodišče ugotovilo, da plačilo sodne takse za pritožbo zmore, ni kršena pravica do pravnega sredstva oziroma do dostopa do sodišča. Določitev plačila sodne takse kot procesne predpostavke za obravnavo vloženega pravnega sredstva sicer res utesnjujoče vpliva na položaj stranke, vendar se na ta način le podrobneje ureja načina izvrševanja te ustavne pravice in se je ne omejuje oziroma krši (prim. sklep Ustavnega sodišča RS št. U-I-276/09, Up 1332/09 z dne 11. 11. 2010). Ker tožena stranka zanjo ustavne spornosti določbe o določitvi plačila sodne takse kot procesne predpostavke doslej še ni izpostavila, se sodišče prve stopnje do nje tudi ni bilo dolžno opredeliti.

11. Neutemeljeno in nerazumljivo je tudi pritožbeno izvajanje, da bi sodišče moralo v okviru odločanja o oprostitvi plačila sodnih taks odločiti še o odlogu oziroma obročnem plačilu sodnih taks, kot da o teh predlogih sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom ne bi odločilo. Kot izhaja iz izpodbijanega sklepa, je sodišče o vseh predlogih tožene stranke odločalo, vendar pa njene pavšalne trditve o nezmožnosti (ob izkazanem bilančnem dobičku) niso dale zadostne podlage, da bi sodišče lahko presodilo vse okoliščine, ki jih za delno oprostitev, odlog ali obročno plačilo sodnih taks zahtevata tretji in četrti odstavek 11. člena ZST-1 (4. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa).

12. Pritožba tako ni utemeljena in ker v postopku na prvi stopnji tudi ni prišlo do kršitev, na katere sodišče druge stopnje pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP), je sodišče druge stopnje pritožbo tožene stranke zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

(1) Tako tudi odločbi Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. I Cpg 1393/2012 z dne 13. 3. 2013 in I Cpg 747/2013 z dne 6. 6. 2013.

ZST-1 člen 10, 10/4, 11, 11/4, 11/5, 12, 12/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.