TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep CDn 347/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-08-28

vpis lastninske pravice na podlagi denacionalizacijske odločbe - vpis proti osebi, proti kateri odločba ne učinkuje

Po določbi 150. člena ZZK-1 je vpis lahko dovoljen proti osebi, v korist katere je vknjižena pravica, če odločba državnega organa, na podlagi katere se odloča po uradni dolžnosti, učinkuje proti tej osebi. Ker v obravnavanem primeru delna odločba o denacionalizaciji proti nasprotni udeleženki ne učinkuje, saj ni bila stranka denacionalizacijskega postopka, sodišče prve stopnje vpisa ne bi smelo dovoliti.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep spremni tako, da vpis ni dovoljen.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljutomeru zavrnilo ugovor (nasprotne) udeleženke V.K. zoper sklep, s katerim je zemljiškoknjižna pomočnica po uradni dolžnosti in na podlagi odločbe Upravne enote  dovolila vknjižbo lastninske pravice na posameznem delu št. 6 v stavbi št. 2227 k.o. M. ter izbris prejšnjega imetnika, to je pritožnice.

Zoper sklep se nasprotna udeleženka pritožuje. Ponavlja, da je stanovanje, ki je predmet sklepa, v dobri veri kupila od G., pogodba je bila tudi realizirana v zemljiški knjigi. V postopku denacionalizacije nikoli ni sodelovala. Obravnavana odločba se nanaša samo na vprašanje vrnitve podržavljenega premoženja, ne pa tudi na samo lastninsko pravico, zato predlaga, da se vpis ne dovoli. Po odločbi je zavezanka za vrnitev G., kot lastnica stanovanja pa je v zemljiški knjigi vpisana pritožnica, odločba zato nanjo ne bi smela učinkovati. Izbrisna tožba, ki se je vodila pod P 1 pa je bila po predlogu tožnice umaknjena.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dovolilo vpis na podlagi delne odločbe Upravne enote, izdane zoper Gospodarsko zbornico Slovenije. Pri nepremičnini, na katero se med ostalim odločba nanaša, pa je kot lastnica vpisana V.K. Po določbi 150. člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1) je vpis lahko dovoljen proti osebi, v korist katere je vknjižena, če odločba državnega organa, na podlagi katere se odloča po uradni dolžnosti, učinkuje proti tej osebi. Ker delna odloča o denacionalizaciji proti V.K. ne učinkuje, saj ni bila stranka denacionalizacijskega postopka, sodišče prve stopnje vpisa ne bi smelo dovoliti. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo in sklep spremenilo tako, da se vpis ne dovoli (3. točka 2. odstavka 161. člena ZZK-1).

Iz teksta delne odločbe je sicer razvidno, da je denacionalizacijski upravičenec uspel s tožbo na ugotovitev ničnosti pogodbe, na podlagi katere se je pri predmetni nepremičnini kot lastnica vpisala pritožnica. Pritožbeno sodišče zato pojasnjuje, da bo moral z izbrisno tožbo doseči, da se bo pri tej nepremičnini vzpostavilo prejšnje stanje in bo kot lastnik vpisan denacionalizacijski zavezanec, zoper katerega  delna odločba učinkuje. Takrat bo tudi možna izvedba denacionalizacijske odločbe v zemljiški knjigi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 364/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-08-28

vpis lastninske pravice na nepremičnini v družbeni lastnini - lastninjenje po Zakonu o športu - predložitev ustrezne listine

Ker je na sporni nepremičnini še vedno vpisana družbena lastnina in je na njej športni objekt, je potrebno najprej izvesti lastninjenje nepremičnine, pri čemer  podlaga lastninjenju ni ZLNDL, temveč ZSpo. To pa pomeni, da ne zadošča sklicevanje na zakon, temveč je potrebno predlogu za vpis priložiti ustrezno listino iz 64. člena ZSpo.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani ugodilo ugovoru občine zoper sklep, s katerim je bila na predmetni nepremičnini dovoljena vknjižba lastninske pravice na Veslaški klub. Iz razlogov sklepa izhaja, da 2. člen Zakona o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (ZLNDL) ne more biti pravna podlaga za vknjižbo na Veslaški klub, saj podlago lastninjenju predstavlja 64. člen Zakona o športu (ZSpo).

Zoper sklep se pritožuje nasprotni udeleženec. V pritožbi ponavlja ugovorne trditve, da je nepremičnino pridobil s kupno pogodbo, pri čemer stavba ni bila nikoli nacionalizirana. Stavba je zato še vedno last društva, enako pa ob uporabi določb ZLNDL velja tudi za funkcionalno zemljišče k stavbi. Zato vknjižba na občino ne more biti upravičena.

Predmet tega postopka je odločanje o predlogu za vpis Veslaškega kluba kot lastnika nepremičnine s parc. št. 280/169 k.o. T. in ne morda vpis na  občino. Sodišče prve stopnje je vpis sprva dovolilo, nato pa je svojo odločitev na ugovor občine pravilno spremenilo. Pritožba ne nasprotuje odločilnima ugotovitvama sodišča prve stopnje, da je na nepremičnini še vedno vpisana družbena lastnina in da je na nepremičnini športni objekt. Če je tako, je potrebno izvesti najprej  lastninjenje nepremičnine, pri čemer podlaga lastninjenju ni ZLNDL, temveč ZSpo. To pa pomeni, da ne zadošča sklicevanje na zakon, temveč je potrebno predlogu za vpis priložiti ustrezno listino iz 64. člena ZSpo. Take listine Veslaški klub  ni predložil, zato s predlogom ne more uspeti. Pritožbeno sodišče je na podlagi povedanega pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 2. odstavka 161. člena Zakona o zemljiški knjigi – ZZK-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 390/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-19

zaznamba izvršbe - učinki zaznambe prepovedi nedovoljene gradnje - ovira za pravnoposlovno razpolaganje imetnika pravice

ZGO-1 daje le materialnopravno podlago za vpis prepovedi, načina vpisa in učinke vpisa pa določa ZZK-1. V 100a členu je tako določeno, da se za zaznambo prepovedi zaradi nedovoljene gradnje smiselno uporabljajo 98. člen, 99. člen ter prvi, tretji in četrti odstavek 100. člena ZZK-1.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Domžalah zavrnilo ugovor nasprotnega udeleženca zoper sklep, s katerim je bil dovoljen vpis zaznambe izvršbe in vpis hipoteke na nepremičninah, last nasprotnega udeleženca.

Zoper sklep se nasprotni udeleženec pritožuje in ponavlja svoje ugovorne navedbe, da je pri spornih nepremičninah vpisana zaznamba na podlagi odločbe Inšpektorata RS za okolje in prostor. Iz sodne prakse namreč izhaja, da vpis črne gradnje preprečuje vpise in spremembe v zemljiški knjigi, zato sodišče zaznambe izvršbe in vpisa hipoteke ne bi smelo dovoliti (na primer odločbi VSL II Cp 391/2009 in II Cp 1299/2010, VSM I Cp 1930/2008). Po tej praksi se prepoved nanaša na vse vpise.

Razlaga prepovedi vpisov v 158. členu Zakona o graditvi objektov (ZGO-1), kakršno ponuja pritožnik, je napačna in v nasprotju z izrecno določbo 100.a člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1). ZGO-1 namreč daje le materialnopravno podlago za vpis prepovedi, način vpisa in učinke vpisa pa določa ZZK-1. V 100.a členu je tako določeno, da se za zaznambo prepovedi zaradi nedovoljene gradnje smiselno uporabljajo 98. člen, 99. člen ter prvi, tretji in četrti odstavek 100. člena ZZK-1. V 99. členu ZZK-1 so urejeni učinki zaznambe in sicer je določeno, za katere vpise je zaznamba ovira. Med njimi ni vpisa hipoteke in zaznambe izvršbe, kar je logično, saj se prepoved lahko nanaša le na pravnoposlovno razpolaganje imetnika pravice, ne pa tudi na sodne odločbe. V citirani praksi VSL gre za pravnoposlovno razpolaganje, praksa VSM pa je osamljena in ne upošteva določbe 100. a člena ZZK-1. Odločitev sodišča prve stopnje, ki je zavrnilo ugovor, je na podlagi povedanega pravilna in je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka drugega odstavka 161. člena ZZK-1).

ZZK-1 člen 98, 99, 100, 100/1, 100/3, 100/4, 100a.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 570/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-11-19

zaznamba izvršbe in vknjižba hipoteke - izvedbena narava zemljiškoknjižnega postopka - vpis hipoteke v višini dolga po sklepu o izvršbi

V zemljiško knjigo se vpiše hipoteka za poplačilo takega dolga, kot je naveden v sklepu o izvršbi. Hipoteka je namenjena zavarovanju terjatve vse do njenega dokončnega poplačila. Če je terjatev plačana le delno, se hipoteka ne zmanjša.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani zavrnilo ugovor nasprotne udeleženke zoper sklep, s katerim je bila dovoljena vknjižba hipoteke in zaznamba izvršbe.

Zoper sklep se pritožuje nasprotna udeleženka. Navaja, da sklepu o vpisu ni bil priložen sklep izvršilnega sodišča, ki je bil podlaga vpisu, obrazložitev pa ne daje dovolj podatkov, da bi bilo sklep mogoče preizkusiti. To velja še toliko bolj, ker je iz obrazložitve razvidno, da se vodita dva postopka za vpis iste hipoteke, česar nasprotna udeleženka ne more razumeti in bi to pomenilo, da bosta vpisani dve hipoteki. Tudi obrazložitev poteka vpisa hipoteke po uradni dolžnosti, ki naj bi utemeljevala nepreverjanje sklepa o izvršbi s strani zemljiškoknjižnega sodišča,  je preveč pavšalna in ne izpolnjuje standarda obrazloženosti. Sklicevanje na zakonske določbe, ki pritožnici osebno ne pomenijo nič, ne utemeljuje napačnega ravnanja sodišča. Vztraja, da je takšen postopek nepravilen in nepravičen. Nekritično in škodljivo je, da se v zemljiško knjigo vpisujejo prvotne glavnice dolgov. Če se dolg odplačuje, kar velja za pritožnico, je dejanska obveznost bistveno nižja.

Sodišče prve stopnje je o vpisu odločilo na podlagi obvestila izvršilnega sodišča, ki mu je bil priložen sklep o izvršbi. Zemljiškoknjižno sodišče strankam ne vroča sklepa o vpisu (tega nasprotni udeleženki vroča izvršilno sodišče v okviru izvršilnega postopka). Iz podatkov zemljiške knjige tudi ne izhaja, da bi se o isti izvršbi vodila dva zemljiškoknjižna postopka.

Kot je pravilno pojasnilo sodišče prve stopnje se zemljiškoknjižno sodišče ne sme ukvarjati s pravilnostjo sklepa o izvršbi, zemljiškoknjižni postopek je namreč v razmerju do izvršilnega samo izvedbeni. Zemljiškoknjižno sodišče preverja le, ali so izpolnjeni pogoji za dovoljenost vpisa (ali se odločba glasi zoper zemljiškoknjižnega lastnika, ali je izdana v korist osebe, v korist katere je predlagan vpis, ali vpis temelji na sklepu o izvršbi). Pritožbeno sodišče še pojasnjuje, da se v zemljiško knjigo vpiše hipoteka za poplačilo takega dolga, kot je naveden v sklepu o izvršbi. Hipoteka je namenjena zavarovanju terjatve vse do njenega dokončnega poplačila. Če je terjatev plačana le delno, se hipoteka ne zmanjša (tako določa 150. člen Stvarnopravnega zakonika).

Na podlagi povedanega je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka drugega odstavka 161. člena Zakona o zemljiški knjigi).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 279/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-07-02

Zaznamba hipotekarne tožbe se ne vpisuje pri nepremičnini, temveč pri izvedeni pravici.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi, zadeva pa se vrne zemljiškoknjižnemu sodniku v ponovno odločanje o vpisu.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Kranju delno ugodilo ugovoru in sklep Dn. št. 1 z dne 14.2.2013 spremenilo tako, da se predlagani vpis maksimalne hipoteke in zaznambe hipotekarne tožbe pri vpisani maksimalni hipoteki ne dovoli. Iz razlogov sklepa izhaja, da sodišče predlaganega vpisa ni dovolilo, ker ne more delno ugoditi napačno vloženemu zemljiškoknjižnemu predlogu, predlog pa je utemeljen le v delu, ki se nanaša na solastniški delež do 73/100.

Zoper sklep se pritožuje predlagatelj in navaja, da je sodišče napačno navedlo, da je bila predlagana vknjižba maksimalne hipoteke, saj je ta že vpisana. 5. odstavek 78. člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1) določa, da se zaznamba hipotekarne tožbe vpiše pri hipoteki, na katero se nanaša in ne pri nepremičnini. Predlagatelj je  zato predlagal vpis zaznambe pri izvedeni pravici, ta pa je vpisana le pri solastniškem deležu do 73/100in. Zaradi enotne sodne prakse prilaga odločbo Okrajnega sodišča v Krškem, ki je v podobni zadevi enak ugovor nasprotnega udeleženca zavrnilo.

V nasprotju z vsebino predloga je sodišče štelo, da je bil predlagan vpis maksimalne hipoteke. Poleg tega je izrek izpodbijanega sklepa sam s seboj v nasprotju, saj je sodišče le delno ugodilo ugovoru, nato pa je vpis zavrnilo v celoti. Ker sklepa zato ni mogoče preizkusiti, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, sklep razveljavilo, zadevo pa vrnilo zemljiškoknjižnemu sodniku v ponovno odločanje o vpisu (5. točka drugega odstavka 161. člena Zakona o zemljiški knjigi).

Pritožbeno sodišče sicer pritrjuje pritožbi, da je bila predlagana le zaznamba hipotekarne tožbe in  da se ta ne vpisuje pri nepremičnini, temveč pri izvedeni pravici. V ponovljenem postopku bo zato moralo sodišče prve stopnje upoštevati, da je bila zaznamba hipotekarne tožbe predlagana le pri že vpisani maksimalni hipoteki (ID izvedene pravice 13161040, izvedena pravica je vpisana pri osnovnem položaju z ID 8632133 in ne tudi pri osnovnem položaju z ID 8632132).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 261/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-06-20

udeleženec v zemljiškoknjižnem postopku - priglasitev udeležbe - pravočasnost vložitve pravnega sredstva

Oseba iz 4. točke prvega odstavka 132. člena ZZK-1 je udeleženec šele od trenutka, ko priglasi svojo udeležbo. Ker pritožnik pred vložitvijo ugovora svoje udeležbe ni priglasil, mu sodišče prve stopnje ni moglo vročiti sklepa o vpisu, še manj pa bi to moralo in smelo storiti. Sklep o dovolitvi vpisa je postal pravnomočen, ko se je iztekel rok za vložitev ugovora osebam, ki so bile v tistem trenutku udeleženci postopka, zato je vložitev ugovora po tem roku prepozna.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Novi Gorici zavrglo ugovor udeleženca kot prepoznega.

Zoper sklep se udeleženec pritožuje in navaja, da je sodišče napačno štelo njegov ugovor za prepoznega, saj bi bilo sklep o dovolitvi vpisa potrebno vročiti tudi njemu. Ne glede na to je pritožbo (pravilno ugovor) zoper sklep o dovolitvi vpisa vložil pravočasno, 23.8.2012 in ne šele 3.9.2012, kot je v izpodbijanem sklepu zapisalo sodišče. Upoštevati je namreč treba sodne počitnice.

Pritožnik ni udeleženec predmetnega postopka iz 1. do 3. točke prvega odstavka 132. člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1), temveč bi kvečjemu lahko bil oseba iz 4. točke tega odstavka.. Ta oseba je udeleženec šele od trenutka, ko priglasi svojo udeležbo. Pritožnik pred vložitvijo ugovora svoje udeležbe ni priglasil, zato sodišče niti ni moglo vročiti sklepa tudi njemu, še manj pa bi to moralo in smelo storiti. Sklep o dovolitvi vpisa je postal pravnomočen, ko se je iztekel rok za vložitev ugovora osebam, ki so bile v tistem trenutku udeleženci postopka. Po podatkih elektronskega spisa je bil sklep vročen 12.7.2012, kar pomeni, da se je osemdnevni rok za ugovor ob upoštevanju sodnih počitnic iztekel 21.8.2013 (ki je bil delovni dan). Tega dne je sklep o dovolitvi vpisa postal pravnomočen in zoper njega niti ugovor niti pritožba nista bila več možna. Ugovor, vložen 23.8.2012, je bil zato prepozen (iz elektronskega vpisnika sicer izhaja, da je pritožnik dne 23.8.2012 vložil vlogo, ki jo je naslovil „pritožba“  kot drugo procesno dejanje stranke in ne kot ugovor zoper sklep o dovolitvi vpisa, kot bi pravilno moral storiti, zato je sodišče prve stopnje napačno označeno vlogo očitno spregledalo in štelo, da je bila vložena šele 3.9.2012, kar pa na pravilnost odločitve ni vplivalo). Na podlagi povedanega je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 2. odstavka 161. člena ZZK-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 236/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-06-20

obvezno vlaganje elektronskih pisanj - vložitev ugovora po odvetniku - stara zemljiškoknjižna zadeva

Kljub dejstvu, da je bil zemljiškoknjižni postopek začet pred uvedbo elektronskega poslovanja v zemljiški knjigi in dejstvu, da je nasprotnega udeleženca pooblaščenec začel zastopati šele v ugovornem postopku, bi skladno s prehodno določbo četrtega odstavka 93. člena ZZK-1C moral pooblaščenec ugovor vložiti elektronsko, na kar je bil nasprotni udeleženec tudi ustrezno poučen v pravnem pouku sklepa o dovolitvi vpisa.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Mariboru zavrglo ugovor nasprotnega udeleženca zoper sklep, s katerim je bila dovoljena zaznambe izvršbe in vpis hipoteke in sicer iz razloga, ker nasprotnega udeleženca zastopa odvetnik, ki bi moral ugovor vložiti po elektronski poti.

Zoper sklep se pritožuje nasprotni udeleženec. Meni, da je sodišče napačno uporabilo materialno pravo, ker določbe 125.a člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1) v konkretnem primeru ni mogoče uporabiti, saj v predhodnem postopku pooblaščenec ni zastopal nasprotnega udeleženca. Le v takem primeru pa bi sodišče lahko uporabilo določbo 125.a člena ZZK-1.

Drži, da je nasprotnega udeleženca pooblaščenec začel zastopati šele v ugovornem postopku in da je bil v predmetni zadevi zemljiškoknjižni postopek začet pred uvedbo elektronskega poslovanja v zemljiški knjigi, vendar  oboje ni pomembno. Po predhodni določbi 4. odstavka 93. člena Zakona o o spremembah in dopolnitvah  Zakona zemljiški knjigi (ZZK-1C) se nova četrti in šesti odstavek 125.a člena ZZK-1, ki določata, da mora odvetnik, ki zastopa udeleženca v zemljiškem postopku vse vloge vložiti elektronsko, sicer zemljiškoknjižno sodišče tako vlogo zavrže, uporabljata za vse vloge, vložene po 1.5.2011 (razen za zemljiškoknjižni predlog). Ugovor zoper sklep o dovolitvi vpisa je bil po odvetniku vložen 27.2.2013 po pošti. Na obveznost vložitve po elektronski poti, če ga po zastopal odvetnik, je bil nasprotni udeleženec poučen tudi v pravnem pouku sklepa o dovolitvi vpisa. Odločitev sodišča prve stopnje je v skladu s citiranimi določbami ZZK-1, zato je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka drugega odstavka 161. člena ZZK-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep CDn 210/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-06-20

zemljiškoknjižno dovolilo - sodna poravnava - povezanost zavezovalnega in razpolagalnega pravnega posla - načelo formalnosti zemljiškoknjižnega postopka

Odločitev sodišča, ki zaradi neujemanja med zavezovalnim in razpolagalnim pravnim poslov vpisa ni dovolilo, je pravilna tudi v primeru, če je oba posla nadomestila sodna poravnava.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Celju kot neutemeljenega zavrnilo ugovor predlagateljice zoper sklep, s katerim sodniška pomočnica ni dovolila vpisa služnostne pravice na nepremičnini s parc. št. 358/1 k.o. D. Iz razlogov sklepa izhaja, da je predlagateljica vpis predlagala na podlagi sodne poravnave, ki pa dejansko pomeni pogodbo med strankami in je zato potrebno presojati skladnost vsebine zemljiškoknjižnega dovolila s predmetom zavezovalnega posla. V priloženi sodni poravnavi pa sta se stranki dogovorili za ustanovitev služnosti na parc. št. 357 in 353/3, zemljiškoknjižno dovolilo pa je bilo izdano za parc. št. 358/1.

Zoper sklep se predlagateljica pritožuje. Pojasnjuje, da pomeni zapis parc. št. 353/3 v sodni poravnavi očitno pisno pomoto. J.L. služnosti po tej parceli namreč ni mogel priznati, ker ni bil nikoli lastnik te parcele, taka parcela v času podpisa poravnave ni obstajala, parc. št. 353 tudi sicer ne meji na glavno cesto. Dejansko je bila služnost priznana po parc. št. 358/1, za katero je bilo tudi izdano zemljiškoknjižno dovolilo. Sodišče bi zato vpis moralo dovoliti.

Zemljiškoknjižno sodišče vpis dovoli, kadar so izpolnjeni pogoji iz 148. člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1), med ostalim, če iz listine izhaja utemeljenost zahtevka. V konkretnem primeru gre za sodno odločbo (sodno poravnavo), ki nadomešča zemljiškoknjižno dovolilo. Zemljiškoknjižno sodišče je pri odločanju pristojno presojati popolnost in ničnost zemljiškoknjižnega dovolila. Ker v našem pravu velja načelo povezanosti zavezovalnega in razpolagalnega posla, mora zemljiškoknjižno sodišče poleg ostalega tudi preveriti, ali je bil za zemljiškoknjižno dovolilo sklenjen zavezovalni posel. Predlagateljica je vpis predlagala na podlagi sodne poravnave, s katero je bila ustanovljena služnost na parc. št. 353/3 k.o. D., zemljiškoknjižno dovolilo pa se nanaša na parc. št. 358/1 k.o. D. Eno od temeljnih načel zemljiškoknjižnega postopka je načelo formalnosti, po katerem je  zemljiškoknjižno sodišče  vezano na listine, ki so podlaga predlaganim vpisom, in ne more ugotavljati drugačnih dejstev. Odločitev sodišča prve stopnje, ki vpisa zaradi neujemanja med zavezovalnim in razpolagalnim poslom vpisa ni dovolilo, je zato pravilna in je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka drugega odstavka 161. člena ZZK-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 77/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-05-30

pravdni stroški - stečajni postopek - nastanek terjatve iz naslova pravdnih stroškov

Terjatev iz naslova pravdnih stroškov je nastala šele z izdajo sodbe, začetek stečajnega postopka pa učinkuje le na tiste terjatve upnikov, ki so nastale do začetka stečajnega postopka.

Pritožba se  zavrne in se v izpodbijanem delu (točka III) potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Okrožno sodišče v Kopru je v sodbi Pg 1 v točki III odločilo o pravdnih stroških in sicer je tožeči stranki naložilo v plačilo 88,38 EUR pravdnih stroškov.

Zoper tako odločitev se tožeča stranka pritožuje in sicer navaja, da je v nasprotju z načelom koncentracije stečajnega postopka, tožeča stranka poleg tega terjatve iz naslova pravdnih stroškov ni prijavila v stečaj, prijavila je samo terjatev v višini 1.010,56 EUR. Sodišče zato zahtevku glede stroškov ne bi smelo ugoditi, odločitev je tudi v nasprotju z načelom enakega obravnavanja upnikov. Pravdne stroške bi lahko sodišče kvečjemu odmerilo, ne pa tudi naložilo v plačilo.

V tej pravdi se je izkazalo, da gre pri terjatvi, ki jo je tožnik vtoževal dejansko za njegovo obveznost (in ne obratno) in je bil zato zahtevek zavrnjen. Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo, da mora tožeča stranka toženi povrniti njene pravdne stroške. Terjatev iz naslova pravdnih stroškov je namreč nastala šele z izdajo sodbe, začetek stečajnega postopka pa učinkuje le na tiste terjatve upnikov, ki so nastale do začetka stečajnega postopka.  Pritožbeno sodišče je na podlagi povedanega in ker ni zaznalo uradoma upoštevnih kršitev (drugi odstavek 350. čelna Zakona o pravdnem postopku – ZPP), pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano odločitev (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.