TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I R 26/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-06-05

Nada Mitrović (preds.), Vesna Jenko (poroč.), Renata Horvat

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO - ZAVAROVALNO PRAVO

spor o pristojnosti - odškodninski zahtevek - zavarovanje splošne civilne odgovornosti - nezgoda pri delu - direktna tožba

Tožnik ne uveljavlja odškodninskega zahtevka iz njegove gospodarske dejavnosti, pač pa iz zavarovanja splošne civilne odgovornosti. Drugače povedano: tudi, če bi tožnik delo opravljal kot delavec gospodarske družbe, bi imel kot fizična oseba in oškodovanec lastno pravico do odškodnine iz zavarovanja.

Za odločanje v predmetni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

1. Okrajno sodišče v Ljubljani se je s sklepom V P 793/2012 z dne 29.3.2012 izreklo za stvarno nepristojno in po pravnomočnosti tega sklepa zadevo odstopilo v reševanje Okrožnemu sodišču v Ljubljani. Okrožno sodišče v Ljubljani je sprožilo kompetenčni spor, ker v nasprotju s stališčem Okrajnega sodišča v Ljubljani meni, da ne gre za gospodarski spor in da je za odločanje v obravnavani zadevi stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

2. Za odločanje v predmetni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

3. Iz tožbene naracije izhaja, da je tožeča stranka opravljala ključavničarska in varilska dela v prostorih podjetja M d.d. ter da je zaradi napačnih informacij odgovornih pri podjetju M d.d. o izpraznitvi instalacij prišlo do nezgode pri delu. Ker je v času nezgode družba M d.d. imela sklenjeno zavarovanje splošne civilne odgovornosti pri toženi stranki, zoper slednjo uveljavlja tožnik odškodninski zahtevek zaradi posledic poškodbe pri delu. Tožnik kot oškodovanec torej zahteva neposredno od zavarovalnice povrnitev škode, ki mu je nastala zaradi dogodka, za katerega odgovarja (po njegovih trditvah) zavarovanec tožene stranke (prvi odstavek 965. člena OZ).

4. Ob povedanem se izkaže, da tožnik ne uveljavlja odškodninskega zahtevka iz njegove gospodarske dejavnosti, pač pa iz zavarovanja splošne civilne odgovornosti, na kar pravilno opozarja Okrožno sodišče v Ljubljani v sproženem sporu o pristojnosti. Drugače povedano: tudi, če bi tožnik delo opravljal kot delavec gospodarske družbe, bi imel kot fizična oseba in oškodovanec lastno pravico do odškodnine iz zavarovanja (drugi odstavek 965. člena OZ). Zato predmetni spor niti po objektivnem kriteriju glede na njegovo vsebino (482. in 483. člen ZPP), niti po subjektivnem kriteriju iz prvega odstavka 481. člena ZPP ne izpolnjuje pogojev za uporabo pravil pravdnega postopka v gospodarskih sporih.

5. Ker gre za premoženjskopravni zahtevek, ki ne presega 20.000,00 EUR, tožena stranka pa ima sedež v Ljubljani, je za odločanje v predmetnem sporu stvarno (30. člen ZPP) in krajevno (48. člen ZPP) pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

6. Pritožbeno sodišče je o predmetnem sporu o pristojnosti odločilo na podlagi prvega odstavka 25. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL dopolnilni sklep I Cpg 197/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-07-10

Irena Dovnik (preds.), Nada Mitrović (poroč.), Vesna Jenko

dopolnilni sklep na pritožbeni stopnji - odločitev o stroških pravdnega postopka

I. Sodba Višjega sodišča v Ljubljani I Cpg 197/2013 z dne 8. maja 2013 se dopolni v odločitvi o stroških pravdnega postopka tako, da mora tožena stranka tožeči stranki v 15 dneh plačati (poleg pravdnih stroškov v višini 713,95 EUR) še pravdne stroške v višini 365,36 EUR, povečane za 20% DDV, v primeru zamude s plačilom pa tudi zakonske zamudne obresti za čas od poteka izpolnitvenega roka do plačila.

1. Tožeča stranka je predlagala Višjemu sodišču v Ljubljani, da sodbo I Cpg 197/2013 dopolni v delu, v katerem ni odločilo o zahtevku tožeče stranke za povrnitev stroškov nagrade odvetniku za postopek v višini 284,70 EUR in potnih stroškov za prihod odvetnika na narok dne 16. 10. 2012 v višini 80,66 EUR, oboje povečano za DDV.

3. S sodbo I Cpg 197/2013 z dne 8. maja 2013 je višje sodišče delno ugodilo pritožbi in delno spremenilo sodbo sodišča prve stopnje (prvi odstavek I. točke izreka). Delna sprememba sodbe je narekovala tudi spremembo odločitve o pravdnih stroških. Zato je v tretjem odstavku I. točke izreka sodbe odločilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti pravdne stroške v višini 713,95 EUR z zamudnimi obrestmi. V izreku odmerjene stroške tožeče stranke dopolnjuje obrazložitev sodbe v 13. odstavku. Iz te pa je razvidno, o katerih priglašenih stroških je odločalo višje sodišče.

4. Pravilno je stališče tožeče stranke, da višje sodišče ni odločalo o njeni specificirani in pravočasno podani zahtevi za povrnitev stroškov nagrade za postopek v višini 284,70 EUR in za povrnitev stroškov kilometrine za prihod na narok 16. 10. 2012 v višini 80,66 EUR, oboje z 20% DDV.

5. Zato je tožeča stranka utemeljeno predlagala, da se sodba dopolni (325. člen ZPP).

6. Tožeči stranki pripada nagrada odvetniku za postopek na prvi stopnji v skladu s tar. št. 3100 iz ZOdvt. Upravičena pa je tudi do povrnitve kilometrine za odvetnikov prihod na narok 16. 10. 2012 iz Nove Gorice v Ljubljano in nazaj v priglašeni višini.

7. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče na podlagi utemeljene zahteve tožeče stranke z dopolnilnim sklepom odločilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki, poleg stroškov, o katerih je sodišče odločilo že s sodbo z dne 8. maja 2013, plačati še stroške v višini, ki izhaja iz izreka dopolnilnega sklepa (1. odstavek 154. člena v zvezi s 155. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep III Cp 1470/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-11-29

preživnina - rojstvo otroka kot dopustna pritožbena novota

Ker je tožnik v pritožbenem postopku navedel, da se mu je v mesecu oktobru 2013 rodil nov otrok, katerega je dolžan preživljati in kar lahko predstavlja okoliščino za znižanje preživnine po določbi 132. člena ZZZDR, je pritožbeno sodišče (upoštevaje, da so pritožbene novote v zakonskih sporih ter sporih iz razmerij med starši in otroki dopustne) odločilo, kot je razvidno iz izreka tega sklepa.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne v nadaljnje postopanje sodišču prve stopnje.

1. Z uvodoma navedenim sklepom je prvostopno sodišče po predhodnem preizkusu zavrglo tožbo tožnika na znižanje plačevanja preživnine po ugotovitvi, da je o stvari že pravnomočno razsojeno.

2. Prvostopni sklep s pritožbo izpodbija tožeča stranka. V pritožbi navaja, da je od 30. 10. 2012 dalje brezposeln in s sodbo določene preživnine v znesku 144,20 EUR mesečno ni sposoben plačevati. S sedanjo ženo biva v hiši njenih staršev in ga tako praktično sedaj preživlja sedanja žena. Sodišče bi tudi moralo upoštevati novo nastalo okoliščino, in sicer da se mu je 17. 10. 2013 rodil še en otrok, katerega je tudi potrebno preživljati. Predlaga ugodno rešitev pritožbe.

4. Prvostopno sodišče je ob predhodnem preizkusu tožbe, v kateri tožeča stranka ni zatrjevala, da se mu je 17. 10. 2013 rodil še en otrok, ki ga je tudi dolžan preživljati, ugotovilo, da v tožbi na znižanje preživnine tožnik uveljavlja povsem iste okoliščine za znižanje preživnine, o katerih je prvostopno sodišče odločilo s sodbo IV P 341/2012, ki je postala pravnomočna dne 3. 4. 2013. Po takih ugotovitvah je prvostopno sodišče sicer povsem pravilno v skladu z določbo 274. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) ob predhodnem preizkusu zavrglo tožbo tožnika. Tožnik pa v pritožbi zatrjuje, da se mu je                           17. 10. 2013 (torej po pravnomočnosti sodbe IV P 341/2012) rodil še en otrok, kar sicer lahko predstavlja novo okoliščino in razlog za znižanje preživnine po določbi 132. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR). Tako pritožbeno zatrjevanje o rojstvu novega otroka tožnik izkazuje tudi z izpiskom iz matičnega registra o rojstvu (priloga A13). V postopku v sporih iz razmerij med starši in otroki pa lahko po določbi 414. člena ZPP pritožnik navaja nova dejstva in predlaga nove dokaze brez procesne sankcije. Pritožbene novote so v takih sporih dopustne.

5. Ker je tožnik v pritožbenem postopku navedel, da se mu je v mesecu oktobru 2013 rodil nov otrok, katerega je dolžan preživljati in kar lahko predstavlja okoliščino za znižanje preživnine po določbi 132. člena ZZZDR, je pritožbeno sodišče (upoštevaje, da so pritožbene novote v zakonskih sporih ter sporih iz razmerij med starši in otroki dopustne) odločilo, kot je razvidno iz izreka tega sklepa.

6. Odločitev pritožbenega sodišča temelji na 3. točki 365. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep EPVDp 23/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-12

prenehanje veljavnosti vozniškega dovoljenja - preklic odložitve izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja

Glede na določbo drugega odstavka 202.e člena Zakona o prekrških (ZP-1) sodišče nima diskrecijske pravice glede odločitve, ali bo preklicalo odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja, pač pa jo mora preklicati, če storilec v preizkusni dobi stori hujši prekršek.

Pritožnik je dolžan kot strošek pritožbenega postopka plačati sodno takso v znesku 20,00 EUR (tarifna številka 8407) v petnajstih dneh od vročitve poziva za plačilo takse.

Okrajno sodišče v Piranu je z izpodbijanim sklepom storilcu M.S. preklicalo odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja na podlagi sklepa Okrajnega sodišča v Piranu. Sklenilo je še, da mora storilec plačati sodno takso v znesku 30,00 EUR v roku 15 dni po pravnomočnosti sklepa.

Zoper takšen sklep je storilčev zagovornik vložil pritožbo, kot navaja, iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da se sklep razveljavi in zadeva vrne v ponovno presojo prvostopnemu sodišču.

Glede na določbo drugega odstavka 202.e člena Zakona o prekrških (ZP-1) sodišče nima diskrecijske pravice glede odločitve, ali bo preklicalo odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja, pač pa jo mora preklicati, če storilec v preizkusni dobi stori hujši prekršek. Kot je ugotovilo sodišče prve stopnje, je storilec v času preizkusne dobe storil prekršek po določbi 3. točke petega odstavka 105. člena Zakona o pravilih cestnega prometa (ZPrCP), za katerega je predpisana globa 900,00 EUR, vozniku pa se izreče tudi 16 kazenskih točki. Navedena sankcija je bila storilcu izrečena s pravnomočnim plačilnim nalogom Policijske postaje I. št. 1, ki je postal pravnomočen dne 11. julija 2013, kar glede na določbo četrtega odstavka 23. člena ZPrCP, ki opredeljuje kot hujši prekršek prekršek, za katerega je predpisana globa najmanj 700,00 EUR in stranska sankcija kazenskih točk v cestnem prometu ali stranska sankcija prepovedi vožnje motornega vozila, pomeni, da je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je storilcu preklicalo odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja. Ker pritožba nima upoštevnih navedb, jo je višje sodišče, ob ugotovitvi, da v postopku tudi ni bila zagrešena nobena od kršitev na katere je treba paziti po uradni dolžnosti (159. člen ZP-1), kot neutemeljeno zavrnilo (168. člen v zvezi s tretjim odstavkom 163. člena ZP-1).

Ker storilec s pritožbo ni uspel, je na podlagi prvega odstavka 147. člena ZP-1 dolžan kot stroške pritožbenega postopka plačati sodno takso v znesku 20,00 EUR (tarifna številka 8407 ZST-1) v petnajstih dneh od vročitve poziva za plačilo takse, sicer se ta izterja prisilno. Taksni poziv bo storilcu poslalo sodišče, ki je o zadevi odločalo na prvi stopnji.

ZPrCP člen 23, 23/4, 105, 105/5, 105/5-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep PRr 35/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-19

pristojnost - krajevna pristojnost - postopek o prekršku proti mladoletniku

Glede na določbo 174. člena ZP-1 je za postopek o prekršku proti mladoletniku krajevno pristojen sodnik sodišča, na območju katerega mladoletnik stalno ali začasno prebiva. Glede na to, da je mladoletnik nastanjen v Vzgojnem domu na območju krajevne pristojnosti Okrajnega sodišča v Postojni, je višje sodišče izpodbijani sklep Okrajnega sodišča v Postojni razveljavilo ter kot pristojno sodišče za odločanje o vloženem obdolžilnem predlogu Policijske postaje  določilo Okrajno sodišče v Postojni.

Sklep Okrajnega sodišča v Postojni PR 1 se razveljavi in kot pristojno sodišče za odločanje o vloženem obdolžilnem predlogu Policijske postaje, določi Okrajno sodišče v Postojni.

Okrajno sodišče v Postojni je z izpodbijanim sklepom na podlagi 174. člena Zakona o prekrških (ZP-1) sklenilo, da se zadeva o prekršku zoper obdolženega mladoletnega T.N.K. zaradi prekrškov po prvem odstavku 7. člena in drugem odstavku 6. člena Zakona o varstvu javnega reda in miru, na obdolžilni predlog Policijske postaje odstopi v reševanje Okrajnemu sodišču v Piranu.

S takšno odločitvijo se Okrajno sodišče v Piranu ne strinja, kot navaja, je iz obdolžilnega predloga, priloženega sklepu o odstopu, razvidno, da je mladoletnik prekršek storil v Vzgojnem zavodu, kjer je nastanjen kot gojenec vzgojnega zavoda in kjer ima prijavljeno začasno prebivališče. Po poizvedbah, ki jih je Okrajno sodišče v Piranu opravilo, mladoletnik še vedno začasno prebiva v zavodu, zaradi česar je po mnenju sodnice Okrajnega sodišča v Piranu, ki je sprožila spor o pristojnosti, za vodenje postopka o prekršku krajevno pristojen sodnik Okrajnega sodišča v Postojni, kar je tudi v skladu z načelom ekonomičnosti in učinkovitosti, saj se bodo v postopek o prekršku tako enostavneje vključevali tudi strokovnjaki vzgojnega zavodu, katerim je zaupana mladoletnikova vzgoja v času bivanja v vzgojnem zavodu.

Pritožbeno sodišče po pregledu zadeve ugotavlja, da so razlogi za nestrinjanje s prevzemom zadeve v reševanje Okrajnega sodišča v Piranu utemeljeni. Glede na določbo 174. člena ZP-1 je za postopek o prekršku proti mladoletniku krajevno pristojen sodnik sodišča, na območju katerega mladoletnik stalno ali začasno prebiva. Glede na to, da je mladoletnik nastanjen v Vzgojnem zavodu, torej na območju krajevne pristojnosti Okrajnega sodišča v Postojni, je višje sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka in izpodbijani sklep okrajnega sodišča v Postojni razveljavilo ter kot pristojno sodišče za odločanje o vloženem obdolžilnem predlogu Policijske postaje določilo Okrajno sodišče v Postojni. Sklep je višje sodišče sprejelo na podlagi prvega odstavka 83. člena ZP-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep PRp 169/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-19

zahteva za sodno varstvo - pravočasnost zahteve za sodno varstvo

Pravočasnost vložitve pravnega sredstva je procesna predpostavka za obravnavo le-tega. Preizkus pravočasnosti in dovoljenosti zahteve za sodno varstvo opravi v skladu z določbo 64. člena Zakona o prekrških (ZP-1) sodišče, ki mora prepozno ali nedovoljeno zahtevo za sodno varstvo s sklepom zavreči, če tega ni storil prekrškovni organ.

Storilec je dolžan kot stroške pritožbenega postopka plačati sodno takso v znesku 20,00 EUR (tarifna številka 8407 ZST-1) v petnajstih dneh od vročitve poziva za plačilo takse.

Okrajno sodišče v Piranu je z izpodbijanim sklepom kot prepozno zavrglo zahtevo kršitelja G.K.P. z dne 14. julija 2012 za sodno varstvo zoper plačilni nalog Upravne enote. Sklenilo je še, da je kršitelj dolžan plačati stroške postopka in sicer sodno takso, ki bo po pravnomočnosti sklepa odmerjena z nalogom za plačilo sodne takse.

Zoper takšen sklep je storilec vložil pritožbo (imenuje jo ugovor), v kateri ne ugovarja ugotovitvi sodišča prve stopnje o prepozno vloženi zahtevi za sodno varstvo, predlaga pa, da sodišče kljub vsemu dokumentacijo preuči oziroma odgovori na vprašanje, kakšna je podlaga za zavrnitev, če je kazen že v prvi vrsti neutemeljena.

Pravočasnost vložitve pravnega sredstva je procesna predpostavka za obravnavano le tega. Preizkus pravočasnosti in dovoljenosti zahteve za sodno varstvo opravi v skladu z določbo 64. člena Zakona o prekrških (ZP-1) sodišče, ki mora prepozno ali nedovoljeno zahtevo za sodno varstvo s sklepom zavreči, če tega ni storil prekrškovni organ. Pritožbeno sodišče po pregledu zadeve ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je bila zahteva za sodno varstvo kršitelja vložena prepozno in jo je bilo zato treba, ne da bi se sodišče spuščalo v vsebinsko presojo navedb v vloženi zahtevi za sodno varstvo, zavreči. Ker pritožba nima upoštevnih navedb, ki bi lahko privedle do drugačne odločitve kot jo je sprejelo sodišče prve stopnje, jo je višje sodišče v skladu z določbo 168. člena v zvezi s tretjim odstavkom 163. člena Zakona o prekrških (ZP-1) kot neutemeljeno zavrnilo.

Odločitev o naložitvi sodne takse za pritožbo je višje sodišče sprejelo na podlagi prvega odstavka 147. člena ZP-1. Storilcu bo poziv za plačilo sodne takse v znesku 20,00 EUR (tarifna številka 8407 ZST-1) poslal prekrškovni organ pred katerim je tekel postopek na prvi stopnji. V primeru da taksa ne bi bila plačana, se prisilno izterja.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep PRp 161/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-09-05

pritožbeni razlog zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja - pritožba ni dovoljena

Čeprav pritožnik v uvodu pritožbe navaja, da vlaga pritožbo na podlagi 2. točke prvega odstavka 154. člena ZP-1, torej zaradi kršitve materialnih določb predpisa, ki določa prekršek, pa je iz nadaljnjih navedb v obrazložitvi razvidno, da je pritožba dejansko vložena zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja (izpodbija ugotovitev sodišča prve stopnje, da kršitelju izmerjena hitrost ni bila pokazana takoj po opravljeni meritvi, ter podaja lastno videnje poteka postopka izvajanja meritve hitrosti), torej iz pritožbenega razloga po 3. točki 154. člena ZP-1. Iz tega razloga pa pritožba v skladu z določbo tretjega odstavka 66. člena ZP-1 ni dovoljena.

Stroški pritožbenega postopka obremenjujejo proračun.

Okrajno sodišče v Sežani je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se ugodi zahtevi za sodno varstvo vlagatelja – kršitelja in se izpodbijani plačilni nalog spremeni tako, da se postopek o prekršku zoper kršitelja R.K., zaradi suma storitve prekrška po 4. točki sedmega odstavka 46. člena ZPrCP, ki naj bi ga storil 26. marca 2012 ob 14.54 uri, ko je vozil osebni avtomobil po avtocesti A3,odsek 1, pri km 3.200, kjer je hitrost vožnje omejena na 80 km/h, pa mu je bila izmerjena hitrost 129 km/h, ustavi na podlagi 5. točke prvega odstavka 136. člena Zakona o prekrških (ZP-1). Sklenilo je še, da stroški ustavljenega postopka bremenijo proračun.

Zoper takšno sodbo je pritožbo vložil prekrškovni organ, kot navaja, na podlagi 2. točke prvega odstavka 154. člena ZP-1, kršitve materialnih določb predpisa, ki določa prekršek. Meni, da sodišče ni upoštevalo vseh materialnih določb predpisa, ki določa prekršek ter da sodišče s sodbo ni razsodilo pravilno. Predloga, kako naj pritožbeno sodišče v zadevi odloči, ne daje.

R.K. v odgovoru na pritožbo izraža nestrinjanje s pritožbenimi navedbami prekrškovnega organa.

Pritožbo je bilo treba zavreči, ker ni dovoljena.

Čeprav pritožnik v uvodu pritožbe navaja, da vlaga pritožbo na podlagi 2. točke prvega odstavka 154. člena ZP-1, torej zaradi kršitve materialnih določb predpisa, ki določa prekršek, pa je iz nadaljnjih navedb v obrazložitvi razvidno, da je pritožba dejansko vložena zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja (izpodbija ugotovitev sodišča prve stopnje, da kršitelju izmerjena hitrost ni bila pokazana takoj po opravljeni meritvi, ter podaja lastno videnje poteka postopka izvajanja meritve hitrosti) , torej iz pritožbenega razloga po 3. točki 154. člena ZP-1. Iz tega razloga pa pritožba v skladu z določbo tretjega odstavka 66. člena ZP-1 ni dovoljena.

Ker pritožba nima upoštevnih navedb, pritožba zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja pa v tem postopku ni dovoljena, jo je višje sodišče na podlagi 168. člena v zvezi s prvim odstavkom 163. člena ZP-1 kot nedovoljeno zavrglo.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi prvega odstavka 147. člena v zvezi s četrtim odstavkom 144. člena ZP-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep PRp 23/2013
Sodna praksa višjih sodišč, 2013-02-21

stroški hrambe zaseženega predmeta - prepozen zahtevek vložitelja

Odločitev sodišča prve stopnje, ki je zavrglo zahtevek izvršitelja za plačilo stroškov hrambe zaseženih predmetov, vložen več kot leto in pol po zaključenem postopku izvršitelja, je pravilna. S takšno odločitvijo izvršitelj ni izgubil pravice do poplačila stroškov glede hrambe zaseženih predmetov. Pomeni le, da jih ne bo dobil v naprej plačanih iz sredstev proračuna, pač pa jih bo moral sam izterjati neposredno od tistega, ki jih je zakrivil.

Pritožba izvršitelja F.S. se kot neutemeljena zavrne.

Izvršitelj je dolžan kot stroške pritožbenega postopka plačati sodno takso.

Okrajno sodišče v Sežani je z izpodbijanim sklepom zavrglo zahtevek izvršitelja F.S. za plačilo stroškov hrambe zaseženih predmetov po računu št. 1 z dne 9.5.2012 (obračun z dne 9.5.2012).

Zoper takšen  sklep je izvršitelj vložil pritožbo, kot navaja, izpodbija sklep v celoti iz razlogov po 3. točki prvega odstavka 338. člena ZPP.

Višje sodišče je po pregledu in presoji zadeve, ki jo je opravilo v okviru pritožbenih navedb in po uradni dolžnosti na podlagi  določbe 159. člena Zakona o prekrških (ZP-1), ugotovilo, da je odločitev sodišča prve stopnje, ki je zavrglo zahtevek izvršitelja F.S. za plačilo stroškov hrambe zaseženih predmetov, vložen več kot leto in pol po zaključenem postopku izvršitelja, pravilna. K temu kar je navedlo v obrazložitvi ni kaj dodati. Ob tem pritožbeno sodišče zgolj pripominja, da s takšno odločitvijo izvršitelj ni izgubil pravice do poplačila stroškov glede hrambe zaseženih predmetov. Pomeni le, da jih ne bo dobil v naprej plačanih iz sredstev proračuna, pač pa jih bo moral sam izterjati neposredno od tistega, ki jih je zakrivil.  Ker pritožba nima navedb, s katerimi bi lahko sklep sodišča prve stopnje omajala, jo je višje sodišče ob uporabi določbe 168. člena ZP-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

Ker izvršitelj s pritožbo ni uspel, je na podlagi določbe prvega odstavka 147. člena ZP-1 dolžan kot stroške pritožbenega postopka plačati sodno takso, katere znesek bo odmerilo sodišče prve stopnje  v skladu z Zakonom o sodnih taksah (ZST-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.