VSL sodba II Cpg 236/2014
Sodna praksa višjih sodišč, 2014-09-29

OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - TRANSPORTNO PRAVO

prevozna pogodba - mednarodni cestni prevoz blaga - plačnik prevoza - naročnik prevoza - pošiljatelj - stranka prevozne pogodbe

Konvencija ne ureja (vsebine) prevozne pogodbe (za katero se uporablja) niti ne vsebuje določil o plačniku prevoza. Prav tako njen namen ni reševati splošnih pogodbenih težav, kot je na primer določanje cene prevoza. To pomeni, da je določbe, ki navedena vprašanja obravnavajo, potrebno iskati v ZPPCP-1 oziroma določbah OZ, kolikor ZPPCP-1 določenega vprašanja ne ureja.

V primerih, ko naročnik in pošiljatelj nista ista oseba, je treba to upoštevati. Ko ZPPCP-1 (kot tudi OZ) nalaga obveznost plačila pošiljatelju, mu jo nalaga kot stranki prevozne pogodbe, ne pa kot osebi, ki zgolj (v imenu naročnika) predaja pošiljko.

I. Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, VL 76184/2012, z dne 30. 5. 2012, v 1. odstavku izreka ostane v veljavi. V preostalem delu (glede 3. odstavka sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, VL 76184/2012, z dne 30. 5. 2012) se pritožba zavrne in se v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka je dolžna v roku 8 dni povrniti tožeči stranki stroške pravdnega postopka v višini 475,14 EUR, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po poteku izpolnitvenega roka do prenehanja obveznosti.

III. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki v roku 8 dni povrniti stroške pritožbenega postopka v višini 347,02 EUR, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega dne po poteku izpolnitvenega roka do prenehanja obveznosti.

1. Sodišče prve stopnje je razsodilo, da se sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, VL 76184/2012, z dne 30. 5. 2012, v prvem in tretjem odstavku izreka razveljavi in tožbeni zahtevek zavrne.

2. Zoper navedeno sodbo je iz razloga zmotne uporabe materialnega prava vložila pritožbo tožeča stranka in pritožbenemu sodišču predlagala, da izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi in toženi stranki naloži plačilo pravdnih stroškov, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Pritožba tožeče stranke je bila toženi stranki vročena v odgovor, vendar ga ta ni podala.

5. O pritožbi je na podlagi določbe 5. odstavka 458. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) odločala sodnica posameznica.

6. V postopku v sporu majhne vrednosti je pritožbeno sodišče vezano na dejstveni substrat zadeve, kakor ga je ugotovilo sodišče prve stopnje. V skladu s 1. odstavkom 458. člena ZPP je namreč sodbo in sklep, s katerim je končan postopek v sporih majhne vrednosti, mogoče izpodbijati zgolj zaradi absolutne bistvene kršitve pravil pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Izjemo od navedenega predstavlja le položaj, ko je sodišče zaradi zmotne uporabe materialnega prava nepopolno ugotovilo dejansko stanje (2. odstavek 458. člena ZPP).

7. 1. člen Konvencije o prevozni pogodbi v mednarodnem cestnem prometu (v nadaljevanju Konvencija CMR) določa, da se ta uporablja za vsako pogodbo o odplačnem prevozu tovora po cesti na vozilih, kadar sta s pogodbo določena prevzemni in namembni kraj v dveh različnih državah, od katerih je vsaj ena država pogodbenica, ne glede na sedež in državno pripadnost strank. Skladno s tem in upoštevaje ugotovljeno vsebino pogodbe (7. točka izpodbijane sodbe), je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da se za presojo pravnega razmerja med pravdnima strankama Konvencija CMR uporablja.

8. Sodišče prve stopnje pa je spregledalo, da Konvencija ne ureja niti same (vsebine) prevozne pogodbe (za katero se uporablja) niti ne vsebuje določil o plačniku prevoza. Prav tako njen namen ni reševati splošnih pogodbenih težav, kot je na primer določanje cene prevoza.(1) To pomeni, da je določbe, ki navedena vprašanja obravnavajo, potrebno iskati v Zakonu o prevoznih pogodbah v cestnem prometu(2) oziroma določbah Obligacijskega zakonika, kolikor ZPPCP-1 določenega vprašanja ne ureja.

9. V postopku na prvi stopnji ugotovljeno dejansko stanje, na katerega je pritožbeno sodišče vezano, je naslednje:

- tožena stranka je pri tožeči stranki naročila prevoz blaga iz J. (Slovenija; podpisnica Konvencije CMR) do B. (Nemčija), pri čemer je bilo dogovorjeno, da mednarodni tovorni list in dobavnico pripravi tožena stranka, tožeča stranka pa bo tovorni list dopolnila le še z registrsko številko vozila;

- tožeča stranka je prevoz opravila – pošiljko je dne 15. 10. 2010 naložila v C. (Avstrija) in jo dne 18. 10. 2010 dostavila prejemniku S. v B.;

- za opravljen prevoz je tožeča stranka toženi izdala račun št. 2492-10 z dne 18. 10. 2010 v višini 984,00 EUR;

- med 22. in 23. 10. 2010 je tožeča stranka za toženo spet opravila prevoz blaga iz C. do B. in blago dostavila istemu prejemniku;

- za opravljeno storitev je tožeča stranka toženi izstavila račun št. 2558-10 z dne 23. 10. 2010 v znesku 984,00 EUR;

- v obeh CMR je kot pošiljatelj naveden R. iz C., kot prejemnik pa S. iz B.

10. ZPPCP-1, ki je veljal v času spornega naročila transporta, je v 24. členu določal, da se s pogodbo o prevozu tovora prevoznik obveže, da bo tovor prepeljal v namembni kraj in ga izročil prejemniku ali drugi pooblaščeni osebi, ki jo določi prejemnik, pošiljatelj pa, da mu bo plačal v pogodbi dogovorjeno voznino (1. odstavek). Kadar prevozno pogodbo sklenejo prevoznik, naročnik prevoza in pošiljatelj, ki hkrati ni naročnik prevoza, sta naročnik prevoza in pošiljatelj solidarno odgovorna prevozniku za plačilo voznine (2. odstavek).

11. Da so prevozno pogodbo sklenili prevoznik, naročnik prevoza in pošiljatelj (ki hkrati ni naročnik prevoza), tožeča stranka ni zatrjevala. Zatrjevala je, da ji je tožena stranka naročila transport, katerega je opravila, zanj pa ji izstavila računa št. 2492-10 in št. 2558-10. Enako je ugotovilo tudi sodišče prve stopnje. Pravno razmerje med pravdnima strankama je zato obravnavati skladno z določilom 1. odstavka citiranega člena. Vendar pa je potrebno v primerih, ko naročnik (oseba, ki sklene prevozno pogodbo) in pošiljatelj nista ista oseba, to upoštevati. Ko ZPPCP-1 (kot tudi OZ) nalaga obveznost plačila pošiljatelju, mu jo nalaga kot stranki prevozne pogodbe, ne pa kot osebi, ki zgolj (v imenu naročnika) predaja pošiljko.(3) Za obravnavani primer obrazloženo pomeni, da za plačilo voznine ni legitimiran pošiljatelj, naveden v mednarodnih tovornih listih (A 3 in A 6), temveč tožena stranka. Očitek, da je sodišče prve stopnje v zvezi z obravnavanim vprašanjem materialno pravo zmotno uporabilo, je zato utemeljen.

12. Ob upoštevanju obrazloženega in dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje (na katere je pritožbeno sodišče vezano), in sicer da je prevoz tovora pri tožeči stranki naročila tožena stranka, da je tožeča stranka prevoza dne 18. 10. 2010 in 23. 10. 2010 opravila (in zanju toženi stranki izstavila račune št. 2492-10 in 2558-10 v skupnem znesku 1.968,00 EUR), je po presoji pritožbenega sodišča tako mogoče zaključiti le, da je tožeča stranka do plačila za opravljene prevoze upravičena. Pritožbi tožeče stranke je zato ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je sklep o izvršbi v 1. odstavku izreka ohranilo v veljavi, s čimer je tožbenemu zahtevku ugodilo (5. točka 1. odstavka 358. člen ZPP).

13. Pritožbo zoper odločitev o razveljavitvi 3. odstavka sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, VL 76184/2012, z dne 30. 5. 2012, pa je pritožbeno sodišče zavrnilo. Za odločitev, kakršna iz njega izhaja, namreč ni več ustrezne podlage.

14. Sprememba odločitve prvostopenjskega sodišča pa je od pritožbenega sodišča terjala tudi odločitev o stroških vsega postopka (2. odstavek 165. člena ZPP).

15. Po spremembi odločitve o glavni stvari je tožeča stranka s svojim tožbenim zahtevkom v celoti uspela (odločitev v zvezi s 3. odstavkom sklepa o izvršbi namreč ne spreminja uspeha tožeče stranke). To pomeni, da ji je tožena stranka dolžna povrniti njene pravdne stroške (1. odstavek 154. člen ZPP). Te pa je pritožbeno sodišče odmerilo upoštevaje načelo potrebnih stroškov (155. člen ZPP). Tako ji je priznalo nagrado za postopek v znesku 113,10 EUR, nagrado za narok v znesku 104,40 EUR, pavšalni znesek za plačilo poštnih in telekomunikacijskih storitev (tarifna št. 6002) v znesku 20,00 EUR ter potne stroške v znesku 58,52 EUR, vse povečano za 22 % DDV, ter sodno takso za postopek na prvi stopnji v višini 114,00 EUR. Tožena stranka mora tožeči stranki tako povrniti pravdne stroške v višini 475,14 EUR, in sicer v roku 8 dni, v primeru zamude pa tudi zakonske zamudne obresti od poteka izpolnitvenega roka dalje (4. odstavek 458. člena v zvezi s 313. členom ZPP).

16. Ker je tožeča stranka s pritožbo v celoti uspela, pa je upravičena tudi do povrnitve pritožbenih stroškov (1. odstavek 165. člena v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP).

17. Pritožbeno sodišče je te odmerilo na 347,02 EUR, ki predstavljajo priznan strošek sodne takse za pritožbo v znesku 165,00 EUR, plačilo poštnih in telekomunikacijskih storitev v znesku 10,00 EUR ter nagrado za pravno sredstvo v znesku 139,20 EUR, pri čemer sta zadnja dva zneska povečana še za 22 % DDV.

18. Tožena stranka je dolžna povrniti odmerjene stroške v roku 8 dni, v primeru zamude pa tudi zakonske zamudne obresti od poteka izpolnitvenega roka dalje (Pravno mnenje občne seje Vrhovnega sodišča z dne 13. 12. 2006 – Pravna mnenja I/2006).

__________________________________________________________________

(1) Dr. Tristan Šker, Margita Selan Voglar, Sergej Simoniti: Konvencija CMR, Konvencija o pogodbi za mednarodni prevoz tovor po cesti, Ljubljana 2005, str.: 10.

(2) Uradni list RS, št. 126/2003, 102/2007.

(3) Kranjc, V.: Obligacijski zakonik s komentarjem (posebni del), 3. knjiga, str.: 1138.

ZPPCP-1 člen 24, 24/1, 24/2. Konvencija o pogodbi za mednarodni prevoz blaga po cesti (CMR) člen 1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.