TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep I Ip 1136/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-12-07

prekluzivni rok za vložitev pritožbe - prepozna pritožba - zavrženje pritožbe

Ker iz štampiljke o prejemu ne izhaja, da bi dolžnica pritožbo poslala priporočeno po pošti dne 3. 10. 2011, kar bi bilo na podlagi drugega odstavka 112. člena ZPP še pravočasno, temveč izhaja, da jo je vložila neposredno pri sodišču dne 4. 10. 2011, torej po izteku prekluzivnega osemdnevnega roka, ki se je iztekel 3. 10. 2011, je njena pritožba prepozna.

1. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 19. 9. 2011 ugovoru dolžnice zoper plačilni nalog z dne 23. 6. 2011 ugodilo in plačilni nalog razveljavilo ter postopek izterjave takse ustavilo, predlog dolžnice z dne 28. 6. 2011 za oprostitev plačila sodnih taks pa zavrglo.

2. Zoper ta sklep je v obsegu zavrženja predloga za taksno oprostitev dolžnica dne 4. 10. 2011 vložila pritožbo. Sklicuje se na svoje slabo materialno stanje.

4. Iz vročilnice o vročitvi izpodbijanega sklepa (pripete k list. št. 58 v spisu) je razvidno, da je pooblaščenec dolžnice sklep z dne 19. 9. 2011 prejel dne 23. 9. 2011, kar je potrdil z lastnoročnim podpisom in zapisom datuma na vročilnici. Datum vročitve se ujema tudi z datumom na poštnem žigu. Glede na to je v skladu z določili drugega odstavka 111. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) rok za pritožbo začel teči prvi naslednji dan po vročitvi, torej dne 24. 9. 2011. Ker bi se osemdnevni rok za vložitev pritožbe iztekel v soboto 1. 10. 2011 ob 24.00 uri, se je na podlagi četrtega odstavka 111. člena ZPP, iztekel šele prvi delavnik, to je v ponedeljek 3. 10. 2011 ob 24.00 uri.

5. Stranka lahko do izteka roka vloži pritožbo na sodišče osebno ali pa priporočeno po pošti. Šteje se, da je pritožba vložena pravočasno, če je izročena pristojnemu sodišču, preden se rok izteče (prvi odstavek 112. člena ZPP). Če se pošlje pritožba po pošti priporočeno ali brzojavno, se šteje dan oddaje na pošto za dan izročitve sodišču, na katero je naslovljena (drugi odstavek 112. člena ZPP).

6. Ker iz štampiljke o prejemu ne izhaja, da bi dolžnica pritožbo poslala priporočeno po pošti dne 3. 10. 2011, kar bi bilo na podlagi drugega odstavka 112. člena ZPP  še pravočasno, temveč izhaja, da jo je vložila neposredno pri sodišču dne 4. 10. 2011, torej po izteku prekluzivnega osemdnevnega roka, ki se je iztekel 3. 10. 2011, je njena pritožba prepozna.

7. Glede na navedeno in ker sodišče prve stopnje ni zagrešilo uvodoma navedeno postopkovno kršitev (drugi odstavek 350. člena v zvezi s 366. členom ZPP), je sodišče odločilo kot izhaja iz izreka tega sklepa (prvi odstavek 343. člena ZPP v zvezi s s 366. členom ZPP).

8. Odločitev o stroških postopka s pritožbo je odpadla, ker jih dolžnica ni priglasila.

9. Določbe ZPP so bile uporabljene na podlagi 15. člena ZIZ.

ZPP člen 111, 111/2, 111/4, 112, 112/1, 112/2, 343, 343/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 3734/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-11-15

stroški postopka - odmera nagrade odvetniku - nagrade glede na vrednost predmeta, ki se izplačajo iz državnega proračuna

Odvetniška nagrada se v primerih izplačevanja iz državnega proračuna odmeri glede na vrednost predmeta z uporabo 36. člena ZOdvT in ne z uporabo splošnega 12. člena ZOdvT.

Pritožbi se ugodi in se 1. točka izreka tako spremeni, da se odvetnici T. P. prizna  odvetniška nagrada in izdatki v znesku 357,50 EUR s pripadajočim DDV v znesku 71,50 EUR, skupaj torej znesek 429,00 EUR.

1. Sodišče prve stopnje je odločilo, da se odvetnici iz sredstev sodišča povrnejo stroški zastopanja v bruto znesku 348,00 EUR. V presežku do 429,00 EUR je predlog za priznanje nagrade in stroškov zavrnilo.

2. Zoper zavrnilni del (4. točka) vlaga pritožbo odvetnica. Sodišču očita zmotno uporabo določil Odvetniške tarife, ker je nagrado za postopek odmerilo po tar. št. 3101, namesto pravilno po tar. št. 3100.

4. Odvetniška nagrada se v primerih izplačevanja iz državnega proračuna (kakršen je obravnavani) odmeri glede na vrednost predmeta z uporabo 36. člena ZOdvT (in torej ne z uporabo splošnega 12. člena istega zakona). Uporaba 36. člena ZOdvT pa privede do rezultata, da je zagovornica – odvetnica v obravnavanem primeru upravičena do nagrada za postopek po tar. št. 3100 v višini 175,00 EUR. Že sodišče prve stopnje pa ji je priznalo nagrado za narok po tar. št. 4102 v višini 162,00 EUR, pavšalni znesek za stroške poštnih in telekomunikacijskih storitev po tar. št. 6.102 v višini 20,00 EUR in pa DDV, ki se glede na višjo nagrado za postopek sedaj odmeri v višini 71,50 EUR. Skupaj je tako odvetnica upravičena do 429,00 EUR.

5. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi odvetnice v celoti ugodilo in izpodbijano odločitev sodišča prve stopnje spremenilo tako kot sledi iz izreka te odločbe (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1087/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-04

Stranka lahko umakne že vloženo pritožbo, dokler sodišče druge stopnje ne izda odločbe.

Sodišče prve stopnje je s sodbo in sklepom dopustilo spremembo tožbe, ustavilo postopek glede izročitve motornega čolna Bayliner Ciera 2855, tipa Chart, starega 7 let, v last in posest tožeči stranki in odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 8.679,69 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Tožbeni zahtevek tožeče stranke, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati znesek 306.193,23 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, kot te izhajajo iz 4. točke izreka sodbe sodišča prve stopnje, v roku 15 dni pod izvršbo in na povračilo pravdnih stroškov, je zavrnilo ter odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške pravdnega postopka.

Zoper sodbo se je pritožila tožena stranka in sicer zoper obsodilni del in odločitev o stroških, zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, nepravilno ugotovljenega dejanskega stanja in nepravilne uporabe materialnega prava. Predlagala je, da pritožbeno sodišče sodbo v izpodbijanem delu spremeni tako, da tudi v tem delu tožbeni zahtevek zavrne in o stroških odloči v skladu z načelom uspeha strank v pravdi, podrejeno, da sodbo v izpodbijanem delu razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Pred odločitvijo o pritožbi je tožena stranka podala izjavo o umiku pritožbe.

Po določbi 2. odstavka 334. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in spremembe, ZPP) lahko stranka umakne že vloženo pritožbo, dokler sodišče druge stopnje ne izda odločbe. Ker je bil umik pritožbe podan pred odločitvijo o njej, je sodišče druge stopnje z ugotovitvijo umika pritožbe zaključilo postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 4908/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-11

plačilni nalog - plačilo sodne takse - taksni zavezanec

Taksni zavezanec za plačilo sodne takse je res tisti, ki predlaga uvedbo postopka ali opravo posameznega procesnega dejanja. Vendar te določbe ni razlagati tako ozko, da bi takso lahko plačal le taksni zavezanec sam, torej je drug zanj ne bi mogel plačati. Da je odločilno plačilo takse in ne, kdo takso dejansko plača, je zaključiti tudi iz ZPP, kjer je pogoj za nadaljevanje postopka, da je določena taksa plačana, pa ni izrecno določeno, da bi moral takso plačati ravno taksni zavezanec.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ta pravdni postopek ustavilo, ker je štelo tožbo za umaknjeno iz razloga, ker tožeča stranka zanjo ni plačala sodne takse niti po danem ji plačilnem nalogu.

Zoper sklep se je v roku pritožila tožeča stranka iz razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja, ki predlaga, da pritožbeno sodišče sklep razveljavi. Navaja, da je tožnik po svoji pooblaščenki prejel plačilni nalog za plačilo sodne takse dne 27.10.2010 in zanj je gospodarska družba N. O. d.o.o. to sodno takso plačala dne 10.11.2010, kar izhaja iz pregleda prometa na računu. Pri plačilu te sodne takse je bil naveden račun in sklic iz naloga za njeno plačilo.

Nedvomno je, da je bila v obravnavani pravdni zadevi plačana sodna taksa v znesku 348,00 EUR in s sklicem (referenco) 11 42170-7110006-30010710 po plačilnem nalogu sodišča prve stopnje pod opr. št. P 107/2010 z dne 15.10.2010, le da te takse kot taksni zavezanec ni plačal tožnik V. K., ampak družba N. O. d.o.o., kar je ugotoviti iz poizvedbe sodišča prve stopnje z dne 16.11.2010 na list. št. 7 v spisu in iz pritožbi priloženega pregleda prometa U. B. z dne 25.11.2010 (list. št. 38 v spisu).

Kot določa 3. člen Zakona o sodnih taksah (ZST-1), je res taksni zavezanec za plačilo sodne takse tisti, ki predlaga uvedbo postopka ali opravo posameznega procesnega dejanja, torej v tej pravdni zadevi tožnik kot vlagatelj tožbe. Vendar te določbe ni razlagati tako ozko, da bi takso lahko plačal le taksni zavezanec sam, torej je drug zanj ne bi mogel plačati. Da je odločilno plačilo takse in ne, kdo takso dejansko plača, je zaključiti tudi iz dikcije 105.a člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), kjer je pogoj za nadaljevanje postopka, da je določena taksa plačana, pa ni izrecno določeno, da bi moral takso plačati ravno taksni zavezanec. Torej ni ovire, da tretji ne bi mogel plačati sodne takse za taksnega zavezanca in da se s takim plačilom šteje, da je taksni zavezanec določeno dolgovano takso plačal.

Pritožbeno sodišče je iz zgoraj pojasnjenega razloga pritožbi tožeče stranke ugodilo in z njo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP), da bo sodišče prve stopnje lahko nadaljevalo s tem pravdnim postopkom, seveda ob upoštevanju zgoraj navedenega.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 51/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-04-20

pravnomočnost sklepa - vezanost na pravnomočni sklep - predlog za sodno ureditev meje - zavrženje predloga za sodno ureditev meje

Pravnomočen sklep sodišča o ureditvi meje veže tako sodišče kot udeležence postopka, zato predlagatelj ne more uspeti s trditvijo, da je meja zanj še vedno sporna.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog za ureditev meje, ki ga je predlagatelj vložil 11.11.2009.

2. Predlagatelj se je pravočasno pritožil zaradi bistvenih kršitev določb nepravdnega postopka. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve v nov postopek. Vztraja, da je meja sporna, zato bi sodišče moralo ugoditi njegovemu predlogu za sodno določitev meje. Nasprotnika namreč ne pristajata na postavitev mejnikov v upravnem postopku. Res je bila meja sodno določena že v letu 1997, vendar so bili v letu 2006 ob rekonstrukciji ceste izruvani vsi mejniki, ki so bili postavljeni med parcelami udeležencev tega postopka, cesta pa razširjena na predlagateljeva zemljišča.

3. Nasprotna udeleženca na pritožbo nista odgovorila.

5. Pritožbeni preizkus je pokazal, da sodišče prve stopnje ni kršilo pravil nepravdnega postopka, ko je predlagatelju odreklo pravico do vsebinskega obravnavanja njegovega predloga. Ugotovilo je namreč, da je bila meja med parcelami udeležencev tega postopka že urejena s pravnomočnim sklepom istega sodišča N 6/1997 z dne 29.9.1999, kar predstavlja procesno oviro za ponovno odločanje o isti meji. Pravnomočen sklep sodišča veže tako sodišče kot udeležence postopka, zato predlagatelj ne more uspeti s trditvijo, da je meja zanj še vedno sporna. Lahko pa, kot mu je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje, v upravnem postopku predlaga obnovo meje oziroma ponovno označitev meje v naravi, če so bila mejna znamenja odstranjena ali je meja, ki jo je pravnomočno določilo sodišče, postala nerazpoznavna. Če nasprotna udeleženca obnovi meji res nasprotujeta, pa bo moral predlagatelj svojo pravico uveljaviti v pravdi z ustreznim dajatvenim zahtevkom.

6. Po navedenem je bilo tudi materialno pravo v postopku na prvi stopnji pravilno uporabljeno. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in na podlagi 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 73/2007 – UPB-3 in 45/2008) v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku (Uradni list SRS, št. 30/1986 in 20/1988 ter Uradni list RS, št. 87/2002 do 77/2008) potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 206/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-25

pravnomočno razsojena stvar - res iudicata - dejanskega podlaga tožbenega zahtevka - objektivna identiteta tožbe

Zgolj dodana trditev o nedobrovernosti staršev tožencev ob sklenitvi kupoprodajne pogodbe za nepremičnine, za katere tožnik trdi, da jih je priposestvoval, ne more spremeniti dejanskega kompleksa pravde v smeri, da ne bi bila več podana objektivna identiteta tožbe na priposestvovanje.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo tožeče stranke, ker je bilo o sporu že pravnomočno razsojeno v zadevi P 1887/2006-II.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka in v pritožbi opozarja, da ni izpolnjen pogoj identičnosti dejanske podlage tožbenega zahtevka. Ta je pri sedanji tožbi razširjena, saj je tožnik zatrjeval tudi, da sta bila pravna prednika tožencev ob sklenitvi pogodbe dne 12.6.1970 nedobroverna. Nova tožba ima novo trditveno podlago. O tej trditveni podlagi sodišče še ni odločilo. Ker je prvostopno sodišče napačno ugotovilo identičnost dejanske podlage tožbenega zahtevka, je zmotno ugotovilo dejansko stanje, na tako zmotno ugotovljeno dejansko stanje pa napačno uporabilo materialnopravno določbo 2. odstavka 319. člena ZPP.

Sodišče je tožbo zavrglo, ker je ugotovilo, da je bila pravda začeta o zahtevku, o katerem je bilo že pravnomočno odločeno (2. odstavek 319. člena ZPP). Ob tem je pravilno ugotovilo, da sta podana tako subjektivna kot objektivna identiteta spora in se pritožbeno sodišče v celoti sklicuje na izčrpne razloge sodišča prve stopnje na drugi in tretji strani izpodbijanega sklepa. Pritožba nima prav, ko zatrjuje, da sedanja tožba temelji na novi dejanski podlagi tožbenega zahtevka. Zatrjevano pravno razmerje je namreč povsem enako pravnemu razmerju iz predhodne pravde in gre za enak historičen dogodek oziroma dejanski kompleks. Pravnomočnost v takem primeru zajema vsa dejstva, s katerimi se utemeljuje tožbeni zahtevek, tudi dejstva, ki v prejšnji pravdi niso bila navedena (pa bi morebiti morala biti), če predstavljajo sestavni del istega dejanskega kompleksa (primerjaj odločitvi Vrhovnega sodišča RS II Ips 596/2005, II Ips 85/2009). Zgolj dodana trditev o nedobrovernosti staršev tožencev ob sklenitvi kupoprodajne pogodbe za nepremičnine, za katere tožnik trdi, da jih je priposestvoval, tako ne more spremeniti dejanskega kompleksa pravde v smeri, da ne bi bila več podana objektivna identiteta tožbe na priposestvovanje. Ker glede na navedeno v pritožbi zatrjevani pritožbeni razlogi niso podani, sodišče prve stopnje pa tudi ni zagrešilo kakšnih kršitev, na katere pritožbeno sodišče pazi v okviru uradnega preizkusa, je bilo potrebno pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje na podlagi 2. točke 365. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 4580/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-04

predhodno vprašanje - prekinitev postopka - postopek delitve stvari v solastnini

Predmet delitve je jasen kot tudi velikost deležev, prekinitev in napotitev na pravdo pa ni potrebna, saj iz zemljiškoknjižnega izpiska sledi, da sta predlagatelja solastnika vsak do 3/10 nepremičnine, ki je predmet razdružitve.

Pritožbama se ugodi in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da se nepravdni postopek prekine do pravnomočnega zaključka zapuščinskega postopka, ki se vodi pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani, opr. št. III D 1138/2010.

Oba predlagatelja sta se zoper sklep pritožila. V obrazložitvi navajata, da sodišče odloči o delitvi, če med udeležencem ni spora o predmetu delitve in o velikosti njihovih deležev. V konkretnem primeru ni spora o predmetu delitve, niti o velikosti njihovih deležev. Z nadaljevanjem nepravdnega postopka niso v ničemer prizadete pravice morebitnih dedičev. Ker se v zapuščinskem postopku ne bo odločalo o vprašanjih, ki predstavljajo predhodno vprašanje za konkretni postopek delitve solastne nepremičnine, je prekinitev postopka neutemeljena.

Predlagatelja postopka M. in D. P. sta pridobila lastninsko pravico na nepremičnini z vpisom v zemljiško knjigo. Kot solastnika sta tako pridobila pravico iz 69. člena SPZ. Kot sledi iz zemljiškoknjižnega izpiska je P. M. solastnica do 3/10 in P. D. do 3/10 nepremičnine parc. št. 584/1 in 584/2 k.o. U.. Predmet delitve je jasen kot tudi velikost deležev, prekinitev in napotitev na pravdo pa ni potrebna, saj iz zemljiškoknjižnega izpiska sledi, da sta predlagatelja solastnika vsak do 3/10 nepremičnine, ki je predmet razdružitve. Nasprotni udeleženec P. V. ml. po smrti svojega očeta P. V. ni pridobil vloge predlagatelja kot univerzalni pravni naslednik svojega očeta v tem nepravdnem postopku. Predlagatelja sta M. in D. P., ki sta pridobila lastninsko pravico na podlagi darilne pogodbe in v tem postopku ne nastopata kot dediča po pokojnem V. P. st.. Zato vprašanje vrnitve darila zaradi prikrajšanja nujnega deleža in posledično izid zapuščinskega postopka po pokojnem V. P., ne predstavlja predhodnega vprašanja v postopku delitve stvari v solastnini. Pritožbi zato sodišču prve stopnje utemeljeno očitata napačno uporabo določila 206. člena ZPP v zvezi z 37. členom ZNP, zato je pritožba utemeljena in je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP), sodišče prve stopnje pa bo moralo s postopkom delitve solastnine nadaljevati.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL Sodba IV Cp 901/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-25

CIVILNO PROCESNO PRAVO - DRUŽINSKO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

spremenjene okoliščine - preživnina - zvišanje preživnine - določitev preživnine

Ob pravilno in popolno ugotovljenem dejanskem stanju, ki je bil podlaga za odločitev sodišča, je odločitev o zvišanju preživnine na znesek 200,00 EUR v celoti pravilna. Preživnina mora namreč zajemati stroške življenjskih potreb otroka, zlasti stroške bivanja, hrane, oblačil, obutve, varstva, izobraževanja, vzgoje, oddiha, razvedrila in drugih posebnih potreb otroka.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 4677/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-04-13

vrnitev v prejšnje stanje - nepravilna vročitev tožbe

Predpostavka za odločanje o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje je opravičljiva zamuda pravnega dejanja, ki se je pripetila stranki in ne sodišču. Ker stranki tožba ni bila pravilno vročena, je ustrezno pravno sredstvo proti izdani zamudni sodbi pritožba in ne vrnitev v prejšnje stanje.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog tožene stranke za vrnitev v prejšnje stanje kot nedovoljen.

Zoper sklep se pritožuje tožena stranka in v pritožbi navaja, da je sodišče napačno uporabilo določilo 116. čl. ZPP. Očitno je, da je tožena stranka rok za odgovor na tožbo zamudila izključno iz razlogov na strani pošte, ki ne upošteva sedaj in na novo sprejetih strogih določil pravdnega postopka, ki se nanašajo tudi na osebna vročanja in so vezana na rok. Sodišče bi moralo dovoliti vrnitev v prejšnje stanje, saj je tožena stranka v konkretni situaciji brez svoje krivde zamudila s podajo odgovora na tožbo.

V obravnavani zadevi je tožena stranka v predlogu za vrnitev v prejšnje stanje navedla, da je tožbo s pozivom na odgovor prejela šele 3.9.2010, saj je bila predhodno pošiljka puščena v poštnem predalčniku D. O. s.p. in ne tožene stranke. Zatrjevala je torej napačno vročitev, kar pa kot pravilno ugotavlja sodišče prve stopnje ni razlog za vrnitev v prejšnje stanje. Predlog za vrnitev v prejšnje stanje je namreč sredstvo za odpravljanje posledic zamude pri procesnih rokih, kadar gre za opravičljiv razlog na strani stranke same. Takšna je tudi ustaljena sodna praksa (prim. odločbe VSL Cp 2566/2009, II Cp 1857/2004, VDSPDP 700/2009, VSK I Cp 195/2005). Sodišče prve stopnje je zato ravnalo pravilno, ko je predlog kot nedovoljen zavrglo v skladu s 1. odst. 120. čl. ZPP. Pravilnost vročitve pa bo v nadaljevanju moralo ugotavljati v okviru izpolnjenosti pogojev za izdajo zamudne sodbe in v primeru, da trditve tožene stranke držijo, upoštevati njen odgovor na tožbo kot pravočasen.

Ker zatrjevani pritožbeni razlogi niso podani, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje na podlagi 2. točke 365. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cp 1001/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-04-06

zamudna sodba v družinskem sporu - tožba za zvišanje preživnine

V postopku za zvišanje preživnine izdaja zamudne sodbe ni dopustna.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z zamudno sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku na zvišanje preživnine s 100,00 EUR (po zadnji valoriziraciji 108,03 EUR) na 180,00 EUR mesečno. Toženca je obsodilo na plačilo 107,64 EUR stroškov postopka.

Proti sodbi se pritožuje toženec zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Sodišče prve stopnje bi moralo upoštevati, da predmetna zadeva sodi med spore iz razmerij med starši in otroki, v katerih zamudne sodbe ni dovoljeno izdati. Zmotna je tudi ugotovitev, da je bila tožba tožencu vročena pravilno. Sodišče bi mu tožbo moralo vročiti po upravi zavoda, v kateri je prestajal zaporno kazen, in ne na »domač« naslov (tj. tisti, ki je naveden v tožbi), saj toženec zaradi odvzema prostosti ni imel niti pet dni časa, da pisanje dvigne. Pritožba predlaga, da pritožbeno sodišče zamudno sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožba je bila vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila.

Pritožba utemeljeno opozarja, da gre v obravnavani zadevi za spor iz razmerja med starši in otroki, v katerem po izrecni določbi 1. odstavka 412. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 73/07-UPB1 in nadaljnji; ZPP) izdaja zamudne sodbe ne pride v poštev. Podana je absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 7. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, kar je narekovalo razveljavitev zamudne sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje (1. odst. 354. čl. ZPP).

Enako sankcijo pa terja tudi kršitev 8. točke 2. odstavka 339. člena ZPP, ki jo prav tako utemeljeno uveljavlja pritožba. Fikcija vročitve nastopi v primeru, da naslovnik pisanja ne dvigne v roku 15 dni od prejema obvestila o pošiljki, na kar ga je treba v obvestilu opozoriti (4. odst. 142. čl. ZPP). Ker je imel toženec za prevzem tožbe na voljo le 5 dni, fikcija vročitve v obravnavani zadevi ni nastopila.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo  (3. odst. 165. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.