TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep Cst 209/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-08-10

ZFPPIPP ne predvideva, da bi sodišče ali upravitelj morala osebno obvestiti upnika o začetku stečajnega postopka in ga pozvati k prijavi terjatve. Pravila o osebni vročitvi pisanj so v večini primerov nadomeščena s pravili o javnem objavljanju na spletnem portalu.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom prijavo terjatve upnika E. P., ki jo je prejelo neposredno 18. 05. 2011, zavrglo kot prepozno vloženo.

2. Upnik je proti sklepu pravočasno vložil pritožbo, smiselno zaradi bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi ter izpodbijani sklep razveljavi.

4. Pritožnik v pritožbi ne oporeka ugotovitvi prvostopenjskega sodišča, da je prijavo terjatve vložil prepozno. Trdi le, da ni prejel obvestila (upraviteljice) glede prijave terjatve. Ko je dopis upraviteljice na podlagi telefonskega poizvedovanja, prejel, je prijavo takoj vložil.

5. Po določbi drugega odstavka 59. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP) mora upnik v stečajnem postopku prijaviti svojo terjatev do insolventnega dolžnika v treh mesecih po objavi oklica o začetku tega postopka. Oklic o začetku stečajnega postopka, ki mora med drugim vsebovati poziv upnikom, naj v treh mesecih po objavi oklica prijavijo svoje terjatve ter ločitvene in izločitvene pravice v stečajnem postopku z vlogo v dveh izvodih in pouk o pravnih posledicah zamude roka za prijavo (4. točka drugega odstavka 243. člena ZFPPIPP) se objavi na spletnih straneh za objave v postopkih zaradi insolventnosti (3. točka prvega odstavka 122. člena ZFPPIPP), ki jih upravlja Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (v nadaljevanju Agencija; 26. člen ZFPPIPP). ZFPPIPP ne predvideva, da bi sodišče ali upravitelj morala osebno obvestiti upnika o začetku stečajnega postopka in ga pozvati k prijavi terjatve. Pravila o osebni vročitvi pisanj so v večini primerov nadomeščena s pravili o javnem objavljanju na spletnem portalu.

6. Prvostopenjsko sodišče je torej postopalo pravilno, ko je prijavo terjatve upnika, ki jo je vložil 18. 05. 2011, zavrglo kot prepozno, saj je bil zadnji dan za vložitev prijav 06. 01. 2011, tako kot mu to nalaga peti odstavek 296. člena ZFPPIPP.

7. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo upnika zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP).

ZFPPIPP člen 26, 59, 59/2, 122, 122/1, 122/1-3, 243, 243/1, 243/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cst 198/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-09-07

nagrada stečajnemu upravitelju - poplačilo zadnjega dela nagrade - preuranjeno odločanje

Odločanje o zadnjem delu izplačila nagrade upravitelju je preuranjeno, saj je odvisno od odločitve Vrhovnega sodišča RS o vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

1. Z uvodoma citiranim sklepom je prvostopenjsko sodišče odločilo, da ima upravitelj B. G. po pravnomočnosti sklepa pravico do plačila zadnjega dela nagrade v višini 7.335,96 EUR in 20 % DDV v višini 1.467,19 EUR, skupno torej z vključenim DDV 8.883,15 EUR.

2. Zoper navedeni sklep se je pravočasno pritožila upnica R. S. zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlagala spremembo izpodbijanega sklepa tako, da ima upravitelj pravico do plačila zadnjega dela nagrade v višini 6.681,40 EUR bruto, podrejeno pa razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje.

4. Pritožnica utemeljeno opozarja na sklepe prvostopenjskega sodišča o odmeri nagrade upravitelju v skupnem znesku 88.031,53 EUR (z vključenim DDV) ter podatek upravitelja iz njegovega končnega poročila, da je že prejel izplačilo nagrade v znesku 81.350,18 EUR (z vključenim DDV).

5. Izpodbijani sklep je bil izdan zaradi poplačila zadnjega dela nagrade po 2. točki drugega odstavka 104. člena ZFPPIPP. Upoštevaje odmerjeno in že izplačano nagrado bi to narekovalo odločitev pritožbenega sodišča o spremembi izpodbijanega sklepa tako, da bi bil upravitelj upravičen do povračila le še razlike do odmerjene nagrade. Toda pritožbeno sodišče ugotavlja, da je še vedno sporna pravilnost in zakonitost odmere nagrade upravitelju po sklepu Okrožnega sodišča v Novi Gorici St 1275/2008 z dne 01. 04. 2010 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Kopru Cpg 108/2010 z dne 09. 09. 2010, saj je Vrhovno državno tožilstvo RS zoper odločbo Višjega sodišča v Kopru vložilo zahtevo za varstvo zakonitosti. Prvostopenjsko sodišče je sicer navedeno zahtevo za varstvo zakonitosti zavrglo kot prepozno, vendar je pritožbeno sodišče sklep o zavrženju zahteve za varstvo zakonitosti s sklepom Cst 193/2011 dne 07. 09. 2011 razveljavilo, ker je ugotovilo, da je zahteva za varstvo zakonitosti vložena pravočasno. Odločanje o zadnjem delu izplačila nagrade upravitelju je zato preuranjeno, saj je odvisno od odločitve Vrhovnega sodišča RS o vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti.

6. Pritožbeno sodišče je zato utemeljeni upničini pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 121. člena ZFPPIPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 256/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-09-08

umik tožbe - plačilo sodne takse - račun (ne)pristojnega sodišča - namen sodnih taks

Namen sodnih taks kot ene izmed obveznih dajatev, s katerimi država pridobiva sredstva za uresničevanje svojih funkcij je tudi v tem, da stranke delno krijejo stroške, ki nastanejo z delom sodišča. Iz tega sledi, da so takse predpisane (1) ne le zaradi zagotavljanja procesne discipline, ampak (2) tudi iz fiskalnih razlogov. Zato pravočasno plačilo predpisane takse na račun sodišča, ki je sprva bilo pristojno za odločitev o sporu, kasneje pa je postalo pristojno drugo sodišče, ne daje podlage za uporabo 3. odstavka 105.a člena ZPP.

I. Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

1. Sodišče prve stopnje je zaradi umika tožbe sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. VL 65764/2010 z dne 17. 05. 2010 razveljavilo in postopek ustavilo. To je storilo po ugotovitvi, da v danem 15-dnevnem roku tožeča stranka ni doplačala takse v znesku 258,00 EUR po tarifni št. 111 ZST-1 za redni postopek.

2. Proti temu sklepu se je tožeča stranka pravočasno pritožila. Uveljavljala je pritožbeni razlog zmotno ugotovljenega dejanskega stanja ter napačne uporabe materialnega prava in navedla, da je dolžno takso pravočasno plačala.

4. Po določilu 3. odstavka 105.a člena ZPP, ki ga v svojem sklepu citira tudi prvostopno sodišče, se šteje, da je tožba umaknjena, če tožeča stranka v 15. dneh od prejema naloga ne plača dolžne takse. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je plačilni nalog za doplačilo sodne takse za redni postopek v znesku 258,00 EUR z opozorilom na posledice, tožeča stranka prejela 24. 11. 2010 (povratnica, pripeta k list. št. 29). Iz izpisa plačilnega prometa (list. št. 30) res ni razvidno, da bi bila taksa plačana. Ker pa je tožeča stranka k pritožbi priložila dokaz, da je 258,00 EUR takse za predmetni spor plačala že 29. 11. 2010, je pritožbeno sodišče utemeljeni pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo.

5. K temu pritožbeno sodišče še dodaja, da je bila omenjena taksa plačana ne na račun Okrožnega sodišča v Ljubljani, št. 01100-845084126, ki je plačilni nalog izdalo, pač pa na račun Okrajnega sodišča v Ljubljani s št.: 01100-8450100810; kjer je bil vložen predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine. Namen sodnih taks kot ene izmed obveznih dajatev, s katerimi država pridobiva sredstva za uresničevanje svojih funkcij (prim. 1. odstavek 146. člena Ustave RS) pa je tudi v tem, da stranke delno krijejo stroške, ki nastanejo z delom sodišča. Iz tega sledi, da so takse predpisane (1) ne le zaradi zagotavljanja procesne discipline, ampak (2) tudi iz fiskalnih razlogov. Zato pravočasno plačilo predpisane takse na račun sodišča, ki je sprva bilo pristojno za odločitev o sporu, kasneje pa je postalo pristojno drugo sodišče, ne daje podlage za uporabo 3. odstavka 105.a člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 919/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-09-15

stroški izvedenca - zahteva za izločitev izvedenca

Sodni izvedenec je upravičen za opravljene storitve do nagrade, odmerjene v skladu z 249. členom ZPP ter Pravilnikom o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih, zahtevana izločitev pa ne predstavlja razloga za zavrnitev zahtevka za plačilo opravljenega dela. Trditve, s katerimi tožeča stranka utemeljuje zahtevo za izločitev, torej ne predstavljajo upoštevnega pritožbenega razloga zoper sklep o odmeri nagrade in stroškov.

I. Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

II. Tožeča stranka nosi sama svoje pritožbene stroške.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sodnemu izvedencu U., za izdelavo izvedenskega mnenja priznalo nagrado in stroške po računu št. 548-11 z dne 06. 04. 2011 v znesku 1.078,32 EUR in 20 % DDV v znesku 215,66 EUR, skupaj 1.293,98 EUR, ki se nakaže na izvedenčev transakcijski račun.

2. Zoper navedeni sklep je vložila tožeča stranka pravočasno pritožbo. Uveljavljala je vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju: ZPP). Pritožbenemu sodišču je predlagala, da izpodbijani sklep razveljavi ter nasprotni stranki naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.

4. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvedencu odmerilo nagrado za izdelavo izvedenskega mnenja ter mu priznalo povrnitev upravičenih materialnih stroškov. Tožeča stranka v pritožbi zoper navedeni sklep navaja, da so podani razlogi, ki zbujajo sum v nepristranskost izvedenca, zaradi česar zahteva tudi njegovo izločitev. Meni, da so bili stroški izvedenskega mnenja, ki po izločitvi ne bo upoštevno, povzročeni neupravičeno, saj bi izvedenec sam moral predlagati svojo izločitev.

5. Po presoji pritožbenega sodišča so pritožbene navedbe neutemeljene. Izvedenec, ki je opravil izvedensko delo, ima pravico do povračila stroškov, kakor tudi pravico do nagrade (249. člen ZPP). Sodni izvedenec je torej upravičen za opravljene storitve do nagrade, odmerjene v skladu z 249. členom ZPP ter Pravilnikom o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih (Ur. l. RS št. 7/2002 s spremembami, v nadaljevanju: Pravilnik), zahtevana izločitev pa ne predstavlja razloga za zavrnitev zahtevka za plačilo opravljenega dela. Trditve, s katerimi tožeča stranka utemeljuje zahtevo za izločitev, torej ne predstavljajo upoštevnega pritožbenega razloga zoper sklep o odmeri nagrade in stroškov.

6. Pritožbene navedbe niso utemeljene, prav tako pa v postopku pred sodiščem prve stopnje ni prišlo do kršitev, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP). Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

7. Ker tožeča stranka s pritožbo ni uspela, nosi sama svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 154. člena v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Ip 515/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-02-10

stroški - pravice stranke do izjave - načelo kontradiktornosti - stroškovnik

Dolžniku je treba omogočiti, da se seznani z vsemi vlogami nasprotne stranke.

Pritožbi se ugodi, sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje priznalo nadaljnje izvršilne stroške v znesku 113,01 EUR.

2. Zoper sklep sodišča prve stopnje je vložil pritožbo dolžnik. Bistvo pritožbenih navedb je, da ni prejel stroškovnika in da sodišče ni presojalo, ali je ta skladen z Odvetniško tarifo.

4. Temeljno načelo vsakega sodnega postopka je pravica strank do izjave. Ta pravica vsebuje zahtevo, da morajo biti stranki vročena vsa pisanja, da se lahko o njih izjavi.

5. V danem primeru je upnik zahteval povrnitev nadaljnjih izvršilnih stroškov, stroškov za opravljeno delo izvršitelja. Sodišče prve stopnje vloge upnika in obračuna stroškov izvršitelja dolžniku ni vročilo. Dolžniku tako ni bilo omogočeno, da bi se seznanil s priznanimi nadaljnjimi izvršilnimi stroški in da bi se glede njihove višine in utemeljenosti izjavil. Iz navedenega razloga je bilo pritožbi ugoditi, sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Sodišče prve stopnje bi lahko pravici do izjave dolžnika zadostilo na tak način, da bi dolžniku vročilo drugopis vloge upnika skupaj z obračunom izvršitelja, ali pa na tak način, da bi v obrazložitvi sklepa konkretno pojasnilo, katere nadaljnje izvršilne stroške je priznalo.

6. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določilu 165. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2595/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-09-22

Smrt tožene stranke pred vložitvijo tožbe je absolutna ovira za začetek pravdnega postopka. Pravna sposobnost fizične osebe namreč preneha s smrtjo. Od tedaj dalje fizične osebe kot subjekta procesnih pravic ni več. Če stranka ob vložitvi tožbe ni več obstajala, pomanjkanja te predpostavke tudi ni mogoče odpraviti. Napake tožbe, ki je vložena zoper umrlega toženca tudi ni mogoče odpraviti na način kot je to poskušala tožeča stranka s subjektivno spremembo tožbe.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo zoper drugotoženo stranko, ker je umrla že pred vložitvijo tožbe.

Tožeča stranka je proti takšni odločitvi vložila pravočasno pritožbo, s katero uveljavlja kršitev določb pravdnega postopka. Navaja, da je sodišče zavrglo tožbo, čeprav je s svojo vlogo z dne 21.2.2011 tožbo spremenila in namesto umrle stranke tožila njena dediča, ki odgovarjata za njene dolgove. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Smrt tožene stranke pred vložitvijo tožbe je absolutna ovira za začetek pravdnega postopka. Pravna sposobnost fizične osebe namreč preneha s smrtjo. Od tedaj dalje fizične osebe kot subjekta procesnih pravic ni več. Če stranka ob vložitvi tožbe ni več obstajala, pomanjkanja te predpostavke tudi ni mogoče odpraviti (81. člen Zakona o pravdnem postopku, ZPP). Napake tožbe, ki je vložena zoper umrlega toženca tudi ni mogoče odpraviti na način kot je to poskušala tožeča stranka s subjektivno spremembo tožbe (1). Sicer pa je tudi o tej, kot izhaja iz podatkov spisa, sodišče že odločilo.

Pritožba tožeče stranke se tako izkaže za neutemeljeno, zato jo je bilo treba zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. odstavek 365. člena ZPP).

---------------------------------------------------------------------------------------------------------------

(1) V skladu s 3. odstavkom 191. člena ZPP bi bila možna razširitev tožbe na novega toženca, če v to privoli.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cp 3303/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-10-12

OBLIGACIJSKO PRAVO - DRUŽINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

izpodbijanje očetovstva - postopek oploditve z biomedicinsko pomočjo

Iz tožničinih navedb in predloženih listin izhaja, da je bil mladoletni M. spočet s postopkom oploditve z biomedicinsko pomočjo ter da sta tožnica in prvi toženec podala privolitev za navedeni postopek oploditve. Prvi toženec zato velja za očeta drugega toženca, pri čemer pa njegovega očetovstva glede na doslej povedano ni dovoljeno izpodbijati. Vprašanje pravočasnosti vložitve tožbe v tej pravdi zato ni aktualno. Ker tožba ni dovoljena, jo je prvo sodišče pravilno zavrglo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo zaradi izpodbijanja očetovstva mladoletnega drugega toženca kot prepozno.

Zoper sklep se pritožuje tožnica, ki uveljavlja pritožbena razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi ter vrne zadevo prvemu sodišču v novo odločanje. V pritožbi navaja, da je tožbo vložila zaradi varstva koristi mladoletnega sina. Iz tega vidika je odločitev sodišča življenjsko nesorazmerna. V pritožbi obširno razlaga, zakaj je tožba potrebna zaradi varstva koristi mladoletnega sina (drugega toženca). Glede na razloge svoje odločitve pritožbeno sodišče podrobneje ne povzema pritožbenih navedb.

Iz tožničinih navedb in predloženih listin izhaja, da je bil mladoletni M. spočet s postopkom oploditve z biomedicinsko pomočjo ter da sta tožnica in prvi toženec podala privolitev za navedeni postopek oploditve. Prvi toženec zato velja za očeta drugega toženca, pri čemer pa njegovega očetovstva glede na doslej povedano ni dovoljeno izpodbijati (prvi in drugi odstavek 42. člena Zakona o zdravljenju neplodnosti in postopkih oploditve z biomedicinsko pomočjo). Vprašanje pravočasnosti vložitve tožbe v tej pravdi zato ni aktualno. Ker tožba ni dovoljena, jo je prvo sodišče pravilno zavrglo (274. člen ZPP). Glede na to se izkažejo pritožbene navedbe kot pravno nepomembne za odločitev v tej zadevi, zato pritožbeno sodišče nanje ne odgovarja (prvi odstavek 360. člena ZPP).

Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, prav tako pa tudi ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (353. člen v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP) je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba in sklep IV Cp 3221/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-10-19

dolžnost plačevanja preživnine - višina preživnine - plačilo preživnine v denarju - vzgoja in varstvo

Sodišče prve stopnje je preživninsko breme med pravdni stranki porazdelilo le upoštevajoč ugodnejše premoženjske razmere na strani tožnika, ni pa upoštevalo, da mladoletni P. izmenično prebiva en dan pri tožniku, drugi dan pa pri toženki. Tako velik obseg stikov mladoletnega P. s tožnikom sicer ni razlog, zaradi katerega tožniku preživnine ne bi bilo treba plačevati, saj tožniku po naravi stvari v zvezi z bivanjem mladoletnega P. nastajajo le stroški njegove prehrane in bivanja (preostalih potreb oziroma življenjskih stroškov pa tožnik spričo dejstva, da mu mladoletni P. ni dodeljen v varstvo in vzgojo, ni dolžan neposredno kriti), narekuje pa nižjo preživninsko obveznost tožnika.

Preživninska obveznost se namreč praviloma izpolnjuje v denarju, drugačen prispevek pa je lahko upošteven način izpolnjevanja preživninske obveznosti, če je posledica dogovora obeh preživninskih zavezancev.

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba v IV. točki izreka razveljavi glede plačevanja preživnine za obdobje od 15.5.2010 do 21.6.2011 in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, sicer pa se v IV. točki izreka tako spremeni, da se mesečna preživnina, ki jo je dolžan plačevati tožnik, zniža na 150 EUR.

II. V preostalem delu se pritožba kot neutemeljena zavrne in se v izpodbijanem, a nespremenjenem in nerazveljavljenem delu sodba sodišča prve stopnje potrdi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 502/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-10-19

izbrisna tožba - aktivna legitimacija za vložitev izbrisne tožbe - zamudna sodba - enotni sosporniki - pridobitev lastninske pravice z gradnjo

243. člen ZZK -1 za vložitev izbrisne tožbe ne terja, da bi bil vlagatelj te tožbe pred tem zemljiškoknjižni lastnik obravnavane nepremičnine.

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Izrek o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba II Cp 1379/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-10-12

OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO

odškodnina za nepremoženjsko škodo - stroški za izvedensko mnenje - uspeh v pravdi

Odmera odškodnine za nepremoženjsko škodo zaradi udarnine palca levega stopala in zvin sklepa med prvo stopalno kostjo in osnovno prstno kostjo levega palca.

Prvostopno sodišče bi moralo priznati celotne stroške izdelave izvedenskega mnenja ne glede na dosežen uspeh v pravdi. Ti stroški bi v enakem znesku nastali v vsakem primeru, torej tudi, če bi tožnik v celoti uspel s tožbenim zahtevkom, kar pomeni, da so neodvisni od tega, v kakšni višini je bilo tožbenemu zahtevku za plačilo odškodnine iz naslova nepremoženjske škode ugodeno.

I. Pritožbi se delno ugodi in sicer tako, da se spremeni stroškovna odločitev sodišča prve stopnje tako, da mora tožena stranka tožeči stranki plačati še nadaljnji znesek pravdnih stroškov v višini 1.232,91 EUR, skupaj tako 2.444,22 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 16. dne od vročitve sodbe dalje, vse v 15 -tih dneh.

II. V preostalem delu se pritožba zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem a nespremenjenem delu.

III. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 297,37 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16. dne od vročitve sodbe dalje, vse pa v 15 -tih dneh.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba II Cp 4261/2010, enako tudi VSL sodba I Cp 3769/2010, VSL sodba II Cp 3806/2010, VSL sodba II Cp 3755/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-10-26

OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE

veljavnost 11. člena pravilnika o javni priobčitvi glasbenih del - valorizacija nadomestila za uporabo avtorskih del

Na dan uveljavitve ZASP-B je bil v veljavi Pravilnik o priobčitvi glasbenih del, Ur. l.  RS, št. 29/1998 (Pravilnik '98) in njegova tarifa, ki se je štela za veljavni skupni sporazum, sklenjen z reprezentativnimi združenji uporabnikov. Za veljavno sprejetje Pravilnika o javni priobčitvi glasbenih del, Ur. l. RS, št. 138/2006 (Pravilnika '06) skupaj s tarifnim delom bi bilo tako potrebno soglasje reprezentativnih združenj, ki pa ga tožnik ni imel, pač pa je enostransko sprejel Pravilnik '06, v tarifnem delu pa občutno (upoštevajoč inflacijo) dvignil višino nadomestil za uporabo glasbe.

V 11. členu Pravilnika '98 je res določeno, da se vrednost tarife letno usklajuje z uradno objavljenimi podatki o indeksu rasti cen na drobno. Vendar je to normativni del pravilnika, in ta ni bil sestavni del veljavne tarife, zato z uveljavitvijo ZASP-B ni postal sestavni del skupnega sporazuma.

I. Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (II. in III. točka) potrdi.

II. Pritožnik sam krije svoje pritožbene stroške.

Pravilnik o priobčitvi glasbenih del člen 11.

Opr. št: I Cp 3769/2010, ECLI:SI:VSLJ:2010:I.CP.3769.2010

Opr. št: II Cp 3806/2010, ECLI:SI:VSLJ:2010:II.CP.3806.2010

Opr. št: II Cp 3755/2010, ECLI:SI:VSLJ:2010:II.CP.3755.2010

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSL sodba I Cp 3769/2010, enako tudi VSL sodba II Cp 3806/2010, VSL sodba II Cp 3755/2010, VSL sodba II Cp 4261/2010

VSL sodba II Cp 3806/2010, enako tudi VSL sodba I Cp 3769/2010, VSL sodba II Cp 3755/2010, VSL sodba II Cp 4261/2010