VSL sklep I Cp 989/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-09-26

Nagrada za narok po tarifni številki 3102 tarife vključuje nagrado za vse naroke.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sklep o stroških (2. točka izreka sodbe).

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo razveljavilo sklep o izvršbi VL 81205/2009 z dne 18. 6. 2009 in zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo 786,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 10. 5. 2009 dalje do plačila. Hkrati je (2. točka izreka sodbe) tožeči stranki naložilo, da v roku osem dni tožencu povrne stroške postopka v znesku 511,32 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zoper odločitev o stroških postopka (2. točka izreka sodbe) se je pritožil toženec zaradi zmotne uporabe materialnega prava po 3. točki prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 73/07; UPB 3 s spremembami; ZPP) in predlagal, da pritožbeno sodišče sodbo v stroškovnem spremeni tako, da mu prizna nagrado za pristope na tri naroke v skupnem znesku 154,80 EUR, kot je to uveljavljal. Izraža nestrinjanje s stališčem sodišča prve stopnje, da gre odvetniku nagrada za narok le enkrat, ne glede na to, koliko narokov je bilo opravljeno v posamezni zadevi. Ugotavlja, da je v zvezi s tem neenotna praksa in opozarja na stališče Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 2385/2010 z dne 1. 9. 2010, kjer je zavzeto stališče, da gre odvetniku nagrada za narok po tarifni št. 3102 za vsak narok posebej. Glede na to, da v tarifni št. 3102 ni določeno, da velja nagrada za vse naroke, ki so opravljeni v postopku, pripada odvetniku nagrada za vsak narok posebej. Če bi zakonodajalec želel določiti, da so zajeti vsi naroki, bi to v opombah k tretjemu delu tarifnega dela zakona tudi zapisal, tako, kot je to storil za nagrado za postopek po tarifni št. 3100. Neutemeljeno je tudi sklicevanje sodišča prve stopnje na ureditev nagrad v kazenskem postopku, saj ni utemeljenega razloga, da bi zakon drugače obravnaval naroke v kazenskih postopkih kot v pravdnih in drugih sorodnih postopkih. Če bi bila v tarifi določena nagrada za glavno obravnavo (glavna obravnava je samo ena) bi se s stališčem sodišča strinjal. Po njegovem prepričanju odvetniku pripada nagrada za vsak narok posebej, zato je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo tarifno številko 3102 ZodvT.

4. V pritožbenem postopku je sporna stroškovna odločitev sodišča prve stopnje le glede odmere nagrade za narok po tarifni številki 3102 Zakona o odvetniški tarifi (Uradni list Republike Slovenije št. 67/2008; ZOdvT). Sodišče prve stopnje je zavzelo stališče, da po tarifni številki 3102 ZOdvT odvetniku pripada nagrada za udeležbo le na enem naroku in mu ni priznalo stroškov za udeležbo za vsak narok posebej, kot je uveljavljal odvetnik tožene stranke. Toženec v pritožbi vztraja, da mu pripada nagrada za vsak narok posebej in nasprotuje razlogom sodišča prve stopnje, pri čemer se sklicuje na drugačno odločitev Višjega sodišča v Ljubljani v zadevi I Cp 2385/2010, v kateri je odvetniku priznalo nagrado za vsak narok posebej.

Kot je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje je bila ob odločanju sodišča prve stopnje sodna praksa glede uporabe tarifne številke 3102 ZOdvT še neenotna in so se glede razlage besedne zveze „nagrada za narok“ po tarifni številki 3102 ZOdvT pojavljala različna stališča. Vrhovno sodišče Republike Slovenije, ki skrbi za enotno sodno prakso, je v zadevi II Ips 56/2011 zavzelo stališče, da je pravi pomen besedne zveze „nagrada za narok“ po tarifni številki 3102 tarife ta, da vključuje nagrado za vse naroke. Pojasnilo je, da je takšna razlaga najustreznejša tako z vidika teleološke in zgodovinske razlage, kot tudi  iz vidika pravila, da je treba izjeme razlagati restriktivno. Pojasnjuje, da je v obrazložitvi predloga ZOdvT (Poročevalec državnega zbora, št. 28/2008) predlagatelj pri obrazložitvi drugega odstavka opombe tretjega dela tarife navedel, da nastane nagrada za narok enkrat, ne glede na to, ali se je odvetnik udeležil enega ali več narokov. V primerjavi z ZOdvT je prejšnja Odvetniška tarifa (Ur. l. RS. št. 67/03 s spremembami) omogočala odvetnikom zaračunavanje vsake storitve posebej, kar je povzročalo nepotrebno kopičenje vlog in predlaganje glavnih obravnav, posledično pa zavlačevanje postopkov. Upoštevaje stališče Vrhovnega sodišča je odločitev sodišča prve stopnje materialno pravilna.

6. Ker je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, pritožbeno sodišče pa tudi ni ugotovilo razlogov na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbo toženca zavrnilo kot neutemeljeno ter v izpodbijanem delu 2. točke izreka (sporni stroški 154,80 EUR) potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.