TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 4883/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-04

prekinitev zapuščinskega postopka napotitev na pravdo - dedna nevrednost

Dedno nevrednost po 4. točki 126. člena ZD lahko uveljavlja le oseba, ki ima pravni interes, da nevredni ne deduje.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z napadenim sklepom zapuščinski postopek prekinilo in dedinjo M. J. napotilo na pravdo, da zoper A. Ž. in I. M. vloži tožbo zaradi ugotovitve, da sta dedno nevredna in nimata dedne pravice po pokojni A. M.. Tožbo sta dolžna vložiti v roku tridesetih dni po pravnomočnosti napotitvenega sklepa, sicer bo sodišče nadaljevalo postopek ne glede na zahtevke glede katerih je napotena na pravdo.

Zoper sklep se je pritožila dedinja M. J.. Pritožuje se iz razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da pritožbeno sodišče sklep razveljavi in vrne zadevo prvemu sodišču v ponovno obravnavo. Navaja, da je v svojih vlogah pojasnila, v čem in zakaj je obstajala dolžnost preživljanja zapustnice. Svoje obveznosti dediča I. M. in A. Ž. nista izpolnila, kar sama priznavata. Obenem tudi ne oporekata temu, da je pritožnica prevzela praktično vso skrb za zapustnico. Sodišče je izdalo sklep najmanj preuranjeno, saj bi se moralo najprej prepričati ali je pokojnica sploh imela kakšne prihodke in ali je obstajala zakonska dolžnost katerega od otrok do zapustnice in njenega preživljanja. Šele po razjasnitvi teh vprašanj bi lahko odločalo o napotitvi na pravdo. O tem katerega dediča bo napotilo na pravdo, pa je potrebno kot edino merilo upoštevati verjetnost obstoja zahtevka.

Pritožbeno sodišče v celoti sprejema dejanske ugotovitve prvega sodišča in njegovo materialno pravno stališče, kar je oboje jasno in prepričljivo utemeljeno v razlogih izpodbijanega sklepa. Na te razloge se, v izogib ponavljanju, pritožbeno sodišče tudi v celoti sklicuje, ker je v njih tudi vsebovan odgovor na drugačna pravna stališča v pritožbi. Kot bistveno, pritožbeno sodišče še enkrat poudarja, da v primeru kadar gre za zatrjevanje dedne nevrednosti po 4. točki 126. člena Zakona o dedovanju (dedno nevreden je, kdor se je huje pregrešil zoper dolžnost preživljati zapustnika, ki ga je bil po zakonu dolžan preživljati, kakor tudi, kdor ni hotel dati zapustniku potrebne pomoči), lahko uveljavlja nevrednost le oseba, ki ima pravni interes, da nevredni ne deduje (Karel Zupančič, Dedno pravo, stran 49, ČZ Uradni list RS, 1991). V konkretnem primeru je to dedinja – pritožnica M. J., zato je odločitev prvega sodišča, ki je njo napotilo na pravdo, pravilna. Vse, kar navaja pritožnica v pritožbi, ne more biti stvar razprave v zapuščinskem postopku, pač pa v pravdnem postopku, če ga bo sprožila. Pritožbeno sodišče na te navedbe v pritožbi zato ne odgovarja.

Pritožba po povedanem ni utemeljena, pritožbeno sodišče pa tudi ni našlo nepravilnosti na katere pazi po uradni dolžnosti, zato je sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1231/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-04-19

domneva o umiku vloge - plačilo sodne takse - pomota pri plačilu sodne takse

Plačilo sodne takse z navedbo nepravilne sklicne številke je treba šteti za očitno pisno napako, ki se lahko pripeti tudi stranki, zastopani po pooblaščencu.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom postopek ustavilo, saj je ugotovilo, da tožeča stranka ni pravočasno plačala celotne sodne takse v višini 180,00 EUR.

Zoper prvostopenjski sklep se zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja (1. točka 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju: ZPP) pritožuje tožeča stranka in navaja, da je del takse v višini 165,00 EUR poravnala dne 16. 6. 2010, razliko do polnega zneska pa še 28. 6. 2010. Dodaja, da je oba zneska poravnala tožnikova žena, ki ni navedla pravilne sklicne številke, temveč zgolj datum plačila. V dopolnitvi pritožbe predloži tudi potrdilo U. B. o izvršenem nakazilu.

V skladu s 105.a členom ZPP mora biti ob vložitvi tožbe plačana sodna taksa. Če ta ni plačana niti v roku, ki ga sodišče določi v plačilnem nalogu, se šteje, da je vloga stranke umaknjena.

V konkretnem primeru je sodišče prve stopnje po izteku roka, določenega za plačilo sodne takse, opravilo poizvedbe, ali je tožeča stranka plačala sodno takso za postopek na prvi stopnji in pri tem ugotovilo, da je slednja plačala zgolj 165,00 EUR in ne odmerjenih 180,00 EUR. Pri tem je spregledalo, da je bil preostanek sodne takse plačan v roku, in sicer dne 28. 6. 2010, vendar pod napačno sklicno številko. Plačilo sodne takse z navedbo nepravilne sklicne številke je treba šteti za očitno pisno napako, ki se lahko pripeti tudi stranki, zastopani po pooblaščencu (primerjaj sklep Vrhovnega sodišča RS, opr. št. II Ips 84/2010 z dne 13. 5. 2010). Pritožbeno sodišče zato zaključuje, da je tožnik navedeno sodno takso plačal pravočasno.

Sodišče prve stopnje je torej zmotno ugotovilo dejansko stanje in napačno štelo tožbo za umaknjeno, zato je bilo treba pritožbi ugoditi, izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljaviti in vrniti zadevo sodišču prve stopnje, da vsebinsko odloči o tožbi (3. točka 365. člena ZPP).

Pristojnost sodnice posameznice za odločanje o pritožbi zoper sklep je določena v 366.a členu ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 632/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-04-07

sodna ureditev meje - nepotrebni stroški - stroški postopka - skupni stroški

Iz meritornega sklepa izhaja, da je bil spor nepotreben, saj z njim predlagatelja nista dosegla želene spremembe meje, čeprav sta sprožila postopek, s tem pa povzročila določene nujne (skupne) stroške, zato bi bilo treba o skupnih stroških postopka odločiti po krivdnem principu.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje spremeni tako, da skupne stroške postopka (v višini 821,10 EUR) v celoti krijeta predlagatelja.

(1) Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom prvemu nasprotnemu udeležencu naložilo, da plača predlagateljema 410,55 EUR stroškov postopka, kar je polovica skupnih stroškov v postopku.

(2) Proti navedenemu sklepu se je pritožil prvi nasprotni udeleženec zaradi zmotne uporabe določb Zakona o nepravdnem postopku in zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagata razveljavitev sklepa in v nadaljnjem postopku odločitev, po kateri bi skupne stroške v celoti trpela predlagatelja. Meni, da mu sodišče ne bi smelo naložiti plačilo stroškov, saj je postopek tekel zato, ker predlagatelja nista soglašala s postavitvijo mejnikov ob parcelaciji leta 1989, zato je bil celoten postopek nepotreben, saj je bila v njem le potrjena meja iz upravnega postopka, ki ga je financiral pritožnik. Zato so bili po njegovem mnenju nepotrebni tudi stroški v zvezi s tem postopkom.

(3) Predlagatelja in drugi nasprotni udeleženci na pritožbo niso odgovorili.

(5) Skupne stroške postopka zaradi sodne ureditve meje trpijo udeleženci praviloma v sorazmerju z dolžino svojih meja. Sodišče pa lahko odloči o stroških postopka tudi drugače, če to narekujejo nesorazmerni stroški pri določanju posameznih delov meje, krivda posameznega udeleženca za nastanek spora o meji ali drugi tehtni razlogi (139. čl. Zakona o nepravdnem postopku, Ur. l. SRS, št. 30/86 in 20/88 ter Ur. l. RS, št. 87/02 in 131/03; ZNP).

(6) Prvo sodišče je napačno razumelo napotek pritožbenega sodišča za uporabo pravila določbe 139. čl. ZNP, saj ta, kot je razvidno iz besedila določbe, izrecno dopušča tudi upoštevanje krivde za spor. Sklep o stroških, vsebovan v sklepu o določitvi meje, je bil namreč razveljavljen iz razloga, ker prvo sodišče sploh ni odločilo o skupnih stroških postopka.

(7) Iz meritornega sklepa v tej mejni zadevi pa nedvomno izhaja, da je bil spor nepotreben, saj z njim predlagatelja nista dosegla želene spremembe meje. Pa vendar sta onadva tista, ki sta sprožila postopek, s tem pa povzročila določene nujne (skupne) stroške. Ob takšnih okoliščinah pritožbeno sodišče ugotavlja, da bi moralo sodišče prve stopnje o skupnih stroških postopka odločiti po krivdnem principu.

(8) Sodišče druge stopnje je zato pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je odločilo, da krijeta skupne stroške (za sodnega izvedenca in sodne takse) predlagatelja (3. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 26/99 in kasnejše spremembe; ZPP, v zvezi s 37. čl. ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 718/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-08-09

ugotavljanje pogojev za razglasitev pogrešanega za mrtvega - postopek razglasitve pogrešane osebe za mrtvo

Predlog predlagatelja ni nepopoln, ker predlogu za proglasitev za mrtvega ni predložil rojstnega lista za mrtvo osebo.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne v nadaljnje odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo predlog predlagatelja.

Zoper tak sklep se pritožuje predlagatelj, ki v pritožbi opisuje pregled dogajanja v zvezi s sporno zadevo ter mnenjem, da sodišče ne bi smelo tako postopati. V pritožbi obširno opisuje prizadevanje, da bi pridobil ustrezne podatke o J. K.,ter se sklicuje na listine, ki mu jih je uspelo pridobiti ter navaja, da je J. K. že davno pokojna. V zvezi s tem je predlagatelj predlagal svoje zaslišanje ter navaja, na katero tramvaj komando naj se še obrne. V razlogih sklepa sodišče navaja podatke o povsem drugi osebi, to je J. K., ki je živela na G. ulice 4 in sodišče neutemeljeno navaja, da predlagatelj ni dokazal, da slednja ni bila služnostna upravičenka. Navedena J. K., umrla 7. 4. 1977, je druga oseba kot J. K. iz K. G. 17. Predlagatelj smiselno predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Postopek za proglasitev pogrešane osebe za mrtvo ureja Zakon o nepravdnem postopku (v nadaljevanju besedila ZNP) v členih 82 do 96. Postopek se začne na predlog tistega, ki izkaže pravni interes. Predlagatelj je pravni interes izkazal s tem, da je pri njegovih solastnih nepremičninah vpisana služnostna pravica užitka stanovanja v korist J. K. iz K. G. 17, na podlagi kupne pogodbe iz leta 1940. Navedena oseba je obstajala, kar izhaja iz zemljiškoknjižnih podatkov in predložene fotokopije kupoprodajne pogodbe iz Zgodovinskega arhiva v Ljubljani (priloga A3). Vloga predlagatelja ni nepopolna, kot zmotno meni sodišče prve stopnje, ker predlagatelj ni predložil rojstnega lista, saj ZNP ne pogojuje začetka postopka s predložitvijo rojstnega lista. Potrebne podatke in poročila o pogrešani osebi si priskrbi samo sodišče ter po potrebi izvede tudi dokaze (prvi odstavek člena 83 ZNP). Predlagatelju kljub izrednemu trudu rojstnega lista ni uspelo pridobiti, kot že omenjeno pa njegova vloga zaradi tega ni nepopolna in je bilo že zaradi tega pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti v nadaljnje odločanje (člen 365 točka 3 ZPP v zvezi s členom 37 ZNP). Napačno se sodišče prve stopnje sklicuje na podatke, da je J.  K., rojena 7. 6. 1889, umrla 7. 4. 1977, saj gre za očitno drugo osebo, ki je živela na naslovu G. ulica 4, K. G. in sodišče prve stopnje nekorektno očita, da predlagatelj nasprotnega ni dokazal. Da gre za drugo osebo, je predlagatelj dokazal, ko je pritožbi predložil izpisek iz matičnega registra smrti (priloga A15).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 530/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-24

nadaljevanje prekinjenega postopka - dolžnik v stečaju

V konkretnem primeru ne pride v poštev uporaba prvega odstavka 208. člena ZPP, ker je potrebno upoštevati specialno določbo 301. člena ZFPPIPP, ki določa postopek po nadaljevanju prekinjenega pravdnega postopka za uveljavitev terjatve.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v 2. točki izreka razveljavi.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom (1) ugotovilo, da je postopek z dnem 06. 10. 2010 prekinjen zaradi začetka stečajnega postopka nad toženo stranko, (2) stečajno upraviteljico pa je pozvalo, da prekinjeni postopek prevzame.

2. Zoper 2. točko izreka sklepa se pritožuje tožena stranka in sicer zaradi kršitev določb 301. člena Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (ZFPPIPP). Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa v 2. točki izreka ter priglaša pritožbene stroške.

3. Pritožba je bila vročena v odgovor tožeči stranki, ki na navedbe v pritožbi ni odgovorila.

5. Pritožnik pravilno opozarja, da v konkretnem primeru ne pride v poštev uporaba prvega odstavka 208. člena ZPP, ker je potrebno upoštevati specialno določbo 301. člena ZFPPIPP, ki določa postopek po nadaljevanju prekinjenega pravdnega postopka za uveljavitev terjatve. Sodišče prve stopnje je omenjeno določbo v celoti pravilno citiralo, jo je pa uporabilo nepravilno, ko je odločalo o nadaljevanju postopka. Iz drugega odstavka navedenega zakonskega določila je razvidno, da razlog za prekinitev postopka preneha šele z objavo sklepa o preizkusu terjatev. Ta sklep v stečajnem postopku še ni bil izdan. Iz tretjega odstavka omenjenega določila nadalje izhaja, da mora upnik v enem mesecu po objavi sklepa o preizkusu terjatev predlagati nadaljevanje prekinjenega pravdnega postopka. To pomeni, da se postopek ne nadaljuje po določilu prvega odstavka 208. člena ZPP, ki ga je uporabilo sodišče prve stopnje, pač pa na zahtevo upnika. V primeru, da upnik v enem mesecu po objavi sklepa o preizkusu terjatev ne predlaga nadaljevanje postopka v skladu s tretjim odstavkom istega določila, je posledica takšne neaktivnosti prenehanje njegove prerekane terjatve v razmerju do stečajnega dolžnika. Zato je od ravnanja upnika odvisno, ali in kdaj se bo prekinjeni postopek nadaljeval. Odločitev sodišča prve stopnje je zaradi navedenega v 2. točki izreka nepravilna.

6. Ker je sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo določbo prvega odstavka 208. člena ZPP, namesto pravilno specialne določbe 301. člena ZFPPIPP, je bilo  potrebno pritožbi tožene stranke ugoditi in izpodbijano 2. točko izreka razveljaviti (3. točka 365. člena ZPP v zvezi z 121. členom ZFPPIPP).

7. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo (3. odstavek 165. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 121. člena ZFPPIPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 442/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-05

pravni interes za udeležbo v registrskem postopku - udeleženec postopka - družbenik subjekta vpisa - zastopnik subjekta vpisa

Pritožbeno sodišče soglaša z zaključkom registrskega sodišča, da J. Z., zgolj kot družbenik subjekta vpisa, nima interesa za udeležbo v tem postopku.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep registrskega sodišča.

Registrsko sodišče je po sodni referentki vzelo na znanje umik predloga subjekta vpisa za vpis spremembe pooblastil zastopnika s sklepom opr. št. Srg 2009/34451 z dne 24. 11. 2009. Proti temu sklepu se je pritožil J. Z. kot udeleženec postopka. Z izpodbijanim sklepom je registrsko sodišče po sodniku posamezniku njegovo pritožbo zavrglo.

Proti sklepu se je pravočasno pritožil udeleženec J. Z. V pritožbi je navedel, da je registrsko sodišče nepravilno ocenilo, da nima legitimacije za udeležbo v postopku, saj se je predlagani vpis nanašal neposredno na njega. Registrsko sodišče je po pritožnikovem stališču zagrešilo še vrsto procesnih kršitev.

Pritožbeno sodišče soglaša z zaključkom registrskega sodišča, da J. Z., zgolj kot družbenik subjekta vpisa, nima interesa za udeležbo v tem postopku.

Zmotno je pritožbeno stališče, da je pritožnikov interes izkazan s tem, da se predlagani vpis omejitev zastopnika nanaša nanj, ki je bil zastopnik. Registrsko sodišče je pravilno ugotovilo, da se predlagani vpis omejitve pooblastil zastopnika ne nanaša nanj. Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da je J. Z. mandat za zastopanje subjekta vpisa potekel do njegove prve skupščine, ki je bila dne 25. 07. 2000. Hkrati pa je pravilno zaključilo, da J. Z. ni izkazal, da bi bil  najkasneje do vložitve predloga za vpis omejitev (05. 09. 2006) imenovan za zastopnika. Da bi bil J. Z. zastopnik subjekta vpisa tudi ne izhaja iz zapisnika 3. skupščine subjekta vpisa z dne 15. 07. 2004, ki je bil priložen predlogu, saj iz njega izhaja prav nasprotno. Drugačne pritožbene trditve ne držijo.

Ker J. Z. v tem postopku ni izkazal, da utegne v njem biti njegov pravni interes prizadet, se pritožbeno sodišče ni ukvarjalo s preostalimi pritožbenimi trditvami.

Pritožbeno sodišče je zaradi navedenega pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep registrskega sodišča (2. točka 39. člena ZSReg).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 330/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-22

sodna taksa - rok za plačilo - zakonski rok - prekluzivni rok

Rok za plačilo sodne takse je zakonski rok, ti pa niso podaljšljivi.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom razveljavilo 1. in 3. odstavek izreka sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. VL 155704/2010 z dne 08. 11. 2010 in ustavilo pravdni postopek.

Zoper izpodbijani sklep je vložila pravočasno pritožbo tožeča stranka. Navajala je, da je založila nalog za plačilo sodne takse. V kolikor bi bilo mogoče nadaljevati postopek, bi sodno takso nemudoma poravnala.

O pritožbi zoper sklep je odločala sodnica posameznica (1. odstavek 366.a člena ZPP).

Rok za plačilo sodne takse je zakonski prekluzivni rok, ki je določen v 34. členu Zakona o sodnih taksah (ZST-1). Zakonski roki niso podaljšljivi. Po poteku tega roka tega procesnega dejanja (plačila sodne takse) zato ni mogoče več opraviti.

Tožeča stranka je nalog za plačilo sodne takse za postopek na prvi stopnji prejela 19. 01. 2011, pa sodne takse v 15. dnevnem roku ni plačala. Roka za plačilo sodne takse sodišče ne more podaljšati, zato predlogu tožeče stranke za naknadno plačilo sodne takse ni mogoče ugoditi.

Glede na navedeno je pritožba tožeče stranke neutemeljena. Ker pred sodiščem prve stopnje tudi niso bile storjene kršitve, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena v zvezi s 1. odstavkom 366. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

Ker o tožbenem zahtevku tožeče stranke še ni bilo meritorno odločeno, lahko tožeča stranka glede predmetne terjatve sproži nov postopek pred pristojnim sodiščem.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 369/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-18

ugovor zoper plačilni nalog - ugovorni razlogi - postopek za uveljavitev oprostitve plačila taks - postopek izterjave sodne takse - nastanek taksne obveznosti

Trditev, da tožeča stranka izpolnjuje pogoje za oprostitev plačila sodnih taks, ne predstavlja dopustnega ugovornega razloga.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo ugovor tožene stranke zoper plačilni nalog za plačilo sodne takse z dne 08. 12. 2010.

Zoper izpodbijani sklep je vložila pravočasno pritožbo tožena stranka. Uveljavljala je vse pritožbene razloge iz 1. odstavka 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču je predlagala, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

O zadevi je odločalo Višje sodišče v Ljubljani, saj je bila, v skladu z 105. a. členom in prvim odstavkom 60. člena Zakona o sodiščih, na podlagi sklepa predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije št. Su 72/2011-34 z dne 23. 03. 2011 prenesena v reševanje iz Višjega sodišča v Mariboru na Višje sodišče v Ljubljani.

Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu navedlo, da je bila sodna taksa pravilno odmerjena ter da trditev tožene stranke, da naj bi izpolnjevala pogoje za oprostitev plačila sodne takse, ne predstavlja razloga za ugovor zoper plačilni nalog.

Tožena stranka v pritožbi vztraja pri navedbi, da izpolnjuje pogoje za oprostitev plačila sodnih taks.

Tudi po presoji pritožbenega sodišča tožena stranka s to navedbo ne more uspeti. Kot je toženi stranki pojasnilo že sodišče prve stopnje, navedena trditev ne predstavlja dopustnega ugovornega razloga po 5. odstavku 34. člena ZST-1. Okoliščina glede zatrjevane utemeljenosti predloga za oprostitev plačila sodnih taks je namreč relevantna le v postopku glede oprostitve plačila taks (II. poglavje ZST-1), ne pa v postopku izterjave sodne takse (VI. poglavje ZST-1).

Pa tudi če bi sodišče štelo, da je tožena stranka z vlogo z dne 13. 12. 2010, s katero je ugovarjala zoper izdani plačilni nalog z dne 08. 12. 2010, (ponovno) podala predlog za oprostitev plačila sodnih taks, z njim ne bi mogla uspeti. Taksna obveznost za napoved pritožbe zoper sodbo z dne 31. 03. 2010 je namreč nastala z vložitvijo le-te (15. točka 2. odstavka 5. člena ZST-1), torej dne 23. 04. 2010, oprostitev pa lahko velja le za vloge in dejanja, za katera je nastala taksna obveznost tega dne ali pozneje (1. odstavek 13. člena ZST-1). Predlog za oprostitev (kot tudi za obročno plačilo) z dne 13. 12. 2010 bi bilo zato treba šteti kot prepoznega.

Glede na navedeno je pritožba tožene stranke neutemeljena. Pred sodiščem prve stopnje tudi ni prišlo do kršitev, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena v zvezi s 1. odstavkom 366. člena ZPP). Zato je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

ZST-1 člen 5, 5/2, 5/2-15, 12, 12/1, 13, 13/1, 34, 34/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 399/2011
Sodna praksa višjih sodišč, 2011-05-11

Sodišče prve stopnje je vročitev opravilo nepravilno, saj je tožena stranka že dne 15. 09. 2011 (pred izdajo zamudne sodbe) s priporočeno pošto vložila odgovor na tožbo s priloženim pooblastilom odvetniku. Zato bi v skladu s 1. odst. 137. čl. ZPP sodišče prve stopnje moralo vročati zamudno sodbo pooblaščencu, ne pa neposredno stranki.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Za sojenje v tej zadevi je pristojno Višje sodišče v Ljubljani, ker je bila pristojnost s sklepom predsednika Vrhovnega sodišča RS št. Su 72/2011-34 z dne 23. 03. 2011, prenesena z Višjega sodišča v Mariboru na Višje sodišče v Ljubljani.

Sodišče prve stopnje je s sklepom zavrglo pritožbo tožene stranke kot prepozno.

Tožena stranka je zoper sklep vložila pravočasno pritožbo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in predlagala razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nov postopek. Priglasila je pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je zavrglo pritožbo tožene stranke kot prepozno. Obrazložilo je, da je tožena stranka prejela zamudno sodbo dne 23. 09. 2010 (fikcija vročitve), pritožbo pa je vložila šele 03. 01. 2011, čeprav je rok za vložitev pritožbe že pretekel.

Pritožnica utemeljeno očita sodišču prve stopnje, da je vročitev opravilo nepravilno, saj je tožena stranka že dne 15. 09. 2011 (pred izdajo zamudne sodbe) s priporočeno pošto vložila odgovor na tožbo s priloženim pooblastilom odvetniku (prim. priloge – drugopisi). Zato bi v skladu s 1. odst. 137. čl. ZPP sodišče prve stopnje moralo vročati zamudno sodbo pooblaščencu, ne pa neposredno stranki. Ker je sodišče prve stopnje zamudno sodbo vročilo neposredno stranki, je podana bistevna kršitev določb pravdnega postopka po 8. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP. Zato je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo (3. tč. 365. čl. ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo (3. odst. 165. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.