TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 946/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-13

založitev stroškov za izvedbo dokaza - predujem za kritje stroškov izvedenine

Ker je tožnik tisti, ki je predlagal izvedbo dokaza, mora založiti znesek, potreben za stroške za izvedbo tega dokaza.

Pritožba se zavrne in v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odmerilo sodnemu izvedencu gradbene stroke izvedenino, v točki 3 sklepa pa tožniku naložilo, da doplača manjkajoči predujem.

Tožnik s pritožbo izpodbija točko 3 sklepa in predlaga, da sodišče za doplačilo manjkajočega predujma obremeni toženko. Navaja, da je izvedenec odgovarjal na vprašanja, katerih odgovori služijo trditvam obeh strank, nekatere odgovore pa je izrecno zahtevala samo toženka.

Zakon o pravdnem postopku v 1. odstavku 153. člena določa, da kadar predlaga stranka izvedbo dokaza, mora po nalogu sodišča založiti znesek, potreben za stroške, ki bodo nastali z izvedbo dokaza. V konkretnem primeru je bil tožnik tisti, ki je na naroku dne 6.5.2008 predlagal izvedbo dokaza po izvedencu gradbene stroke. Zato mu je prvo sodišče tudi naložilo, da založi stroške za izvedbo tega dokaza v skladu z določbo 1. odstavka 153. člena ZPP. Ker se je po odmeri izvedenine ugotovilo, da založeni predujem za izvedbo dokaza ne zadošča, je prvo sodišče utemeljeno v 3. točki izreka izpodbijanega sklepa tožniku naložilo, da manjkajoči predujem doplača. Pri tem ni bistveno, da se je izvedenec pri podaji svojega strokovnega mnenja opredeljeval tako do trditev tožnika, kot tudi do trditev tožene stranke. Tožnik je bil tisti, ki je predlagal izvedbo dokaza in mora torej založiti znesek, potreben za stroške, nastale za izvedbo tega dokaza. Če bo v pravdi uspel, mu bo, glede na uspeh, morala toženka stroške v zvezi z izvedenskim mnenjem povrniti.

Pritožba torej ni utemeljena in je zato pritožbeno sodišče sklep v izpodbijanem delu potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 633/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-12

pritožba zoper sklep - dopustnost pritožbe zoper sklep o plačilu predujma - sklep o postavitvi izvedenca - sklep o plačilu predujma - sklep procesnega vodstva

Sklep o plačilu predujma iz 1. odstavka 153. člena ZPP je sklep procesnega vodstva, zoper katerega ni posebne pritožbe.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje:

imenovalo izvedenca za preiskavo rokopisov in podpisov,

tožeči stranki naložilo, da mora v 30 dneh založiti predujem za izvedbo dokaza in pojasnilo, da v nasprotnem primeru dokaza ne bo izvedlo.

Zoper tak sklep se pritožuje tožeča stranka in predlaga, naj ga pritožbeno sodišče spremeni tako, da ugotovi, da je toženka umaknila dokazni predlog z izvedencem grafologom, ker ni plačala predujma za izvedbo dokaza, podredno, da se predujem naloži v plačilo toženi stranki oziroma podredno, da sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Zaradi narave odločitve višje sodišče pritožbenih razlogov natančneje ne povzema.

V skladu z določbo 255. člena Zakona o pravdnem postopku (1) (v nadaljevanju ZPP) zoper sklep sodišča iz 244. člena ZPP (sklep o postavitvi izvedenca) ni pritožbe.

Sklep o plačilu predujma iz 1. odstavka 153. člena ZPP pa je sklep procesnega vodstva, zoper katerega ni posebne pritožbe (4. odstavek 298. člena ZPP oziroma 3. odstavek 270. člena ZPP v zvezi z 299. členom ZPP) (2), ampak ga je (oziroma njegove učinke) vsebinsko mogoče izpodbijati s pritožbo zoper končno odločbo.

Pritožbeno sodišče je zato v skladu z določbo 1. odstavka 365. člena v zvezi s 363. členom ZPP pritožbo zavrglo kot nedovoljeno.

--------------------------------------------------------------------------------------------------------

(1) Ur. l. RS, št. 73/2007-ZPP-UPB3 in 45/2008.

(2) Tako tudi Nina Betetto v: Pravdni postopek, zakon s komentarjem, Založba Uradni list RS in GV Založba, Ljubljana, 2006, 2. knjiga, str. 28.

ZPP člen 153, 153/1, 255, 270, 270/3, 298, 298/4, 363.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1221/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-07

pravdni stroški - plačilo pravdnih stroškov

1. Pritožbi se ugodi in se odločitev o stroških spremeni tako, da se stroški, ki jih je tožnik dolžan plačati toženi stranki po točki III. izreka znižajo na 1.533,91 UER.

2. Tožena stranka je dolžna povrniti tožniku pritožbene stroške v znesku 79,86 EUR v roku 15 dni od prejema odločbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Sodišče prve stopnje je izdalo sodbo na podlagi pripoznave za znesek 32.351,40 SIT (135,00 EUR) z ustreznimi zamudnimi obrestmi, v preostalem delu je zaradi umika tožbe ustavilo postopek. Glede pravdnih stroškov je v zvezi s popravnim sklepom odločilo, da je tožnik dolžan povrniti toženi stranki 1.809,31 EUR pravdnih stroškov z ustreznimi zamudnimi obrestmi.

Odločitev o pravdnih stroških izpodbija tožnik, ki v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi ter prisojene stroške zniža za 275,40 EUR ter tožniku prizna pritožbene stroške. V pritožbi tožnik navaja, da je sodišče prve stopnje toženi stranki napačno prisodilo stroške za glavno obravnavo 29.9.2009 v višini 600 točk, saj je bil do takrat pravnomočno zavrnjen tožnikov tožbeni zahtevek tako, da je ostalo spornih le še 209,78 EUR glede premoženjske škode in bi lahko sodišče toženi stranki priznalo le 100 točk po OT in ne 600 točk, kot je storilo sodišče prve stopnje in bi toženi stranki šel z DDV le 55,08 EUR namesto priznanih 330,48 EUR ter predlaga, da se prisojeni stroški znižajo za 275,40 EUR.

Po pravnomočni zavrnitvi tožbenega zahtevka za nepremoženjsko škodo je ostalo sporno še plačilo premoženjske škode v znesku 209,78 EUR (takratnih 50.272,00 SIT). Po Odvetniški tarifi stroški obravnave od navedenega zneska znašajo 100 točk in ne 600 točk, kot je toženi stranki priznalo sodišče prve stopnje (tar. št. 18 OT). Ob upoštevanju DDV toženi stranki gre le 120 točk ob vrednosti točk 0,459 EUR 55,08 EUR in ne znesek 330,48 EUR, kolikor je toženi stranki priznalo sodišče prve stopnje ter je bilo za razliko 275,40 EUR znižati stroške tožene stranke. V posledici tega je bilo v celoti ugoditi pritožbi tožnika (člen 365 točka 3 v zvezi s členom 166/1 ZPP).

Ker je tožnik uspel s pritožbo, mu mora tožena stranka povrniti pritožbene stroške v znesku 79,86 EUR odmerjene v skladu z Odvetniško tarifo. Tak izrek o stroških temelji na določbi člena 165/2 v zvezi s členom 154 in 155/2 ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 630/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-13

pravica do pravnega sredstva - pritožba - pravočasnost pritožbe

Ker je pritožba tožene stranke prepozna, jo je pritožbeno sodišče zavrglo.

Pritožbo tožene stranke zoper sodbo, ki jo je sodišče prve stopnje prejelo dne 3.2.2010, se zavrže.

Pritožba zoper sklep se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi obravnavani sklep o izvršbi v 1. in 4. točki izreka ter naložilo toženi stranki v povrnitev tožeči stranki pravdne stroške v znesku 660,34 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi za čas zamude, z izpodbijanim sklepom pa je kot nepopolno zavrglo pritožbo tožene stranke zoper sodbo, vloženo dne 28.10.2009, ker tožena stranka, kljub temu, da je bila na to opozorjena, pritožbe ni podpisala.

Zoper izpodbijano sodbo in izpodbijani sklep se je s skupno vlogo, ki jo je sodišče prve stopnje prejelo dne 3.2.2010, laično, brez izrecne navedbe pritožbenih razlogov in predlagane odločitve, pritožila tožena stranka. V pritožbi opisuje dogodke, s katerimi potrjuje nepravilnost odločitve sodišča s sodbo v tem pravdnem postopku.

Pritožba zoper sodbo je prepozna, medtem ko pritožba zoper sklep ni utemeljena.

Tožena stranka je izpodbijano sodbo prejela dne 20.10.2009, medtem ko je obravnavano pritožbo zoper njo priporočeno oddala po pošti dne 2.2.2010. Evidentno je, da je bila ta pritožba vložena občutno po poteku osemdnevnega roka za njeno vložitev in je torej prepozna. Zato jo je pritožbeno sodišče, ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje, zavrglo (1. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

Vse navedbe tožene stranke v vlogi, ki jo je sodišče prejelo dne 3.2.2010, predstavljajo izpodbijanje odločitve s sodbo v tej pravdi, ki pa so za odločitev o pritožbi zoper sklep irelevantne, neupoštevne in se pritožbeno sodišče o njih ne opredeljuje. Pritožbeno sodišče je zato s pritožbo izpodbijani sklep preizkusilo le v razlogih, na katere pazi skladno 2. odst. 350. člena v zvezi s 1. odst. 366. člena ZPP po uradni dolžnosti. Ker pri tem ni ugotovilo nobene od teh kršitev, ki bi jo zagrešilo sodišče prve stopnje z izdajo izpodbijanega sklepa, je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 910/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-13

sodna taksa - obročno odplačilo sodne takse

V konkretnem primeru je pritožiteljica predlog za obročno plačilo sodne takse za sklep o dedovanju vložila takrat, ko je taksna obveznost za plačilo te takse že nastala in ji tako sodišče ni moglo odobriti obročnega plačila sodne takse, ker je bil predlog vložen že po nastanku taksne obveznosti, torej prepozno.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom predlog za obročno plačilo sodne takse z dne 8.6.2009 zavrglo.

Proti sklepu se pritožuje dedinja, ki navaja, da je pravočasno dostavila izjavo o premoženjskem stanju, skladno s pozivom sodišča z dne 19.6.2009.

Sodišče prve stopnje je predlog dedinje za obročno plačilo sodne takse zavrglo, ker naj bi dedinja ne predložila v roku, ki ga je določilo sodišče v sklepu, izjave o premoženjskem stanju. Iz podatkov spisa (priloženi spis R 249/2009) izhaja, da je  pritožiteljica pravočasno predložila sodišču izjavo o premoženjskem stanju. Razlogi, ki jih je navedlo prvostopno sodišče, torej ne držijo. Ne glede na navedeno pa pritožba predlagateljice ni utemeljena iz spodaj navedenih razlogov.

Predlagateljica je prošnjo za obročno plačilo sodne takse za sklep o dedovanju vložila dne 3.6.2009, torej po tem, ko je v skladu z 8. točko 2. odst. 5. člena Zakona o sodnih taksah nastala taksna obveznost za plačilo takse v zapuščinskem postopku. Zakon določa, da za takso v zapuščinskem postopku pred sodiščem prve stopnje nastane taksna obveznost takrat, ko je zapuščinska obravnava končana. V 13. členu istega zakona, pa je določeno, da če ni v drugem zakonu določeno drugače, učinkuje sklep o oprostitvi, odlogu ali obročnem plačilu taks od dne, ko je pri sodišču vložen predlog za oprostitev, odlog ali obročno plačilo, in velja za takse za vse vloge in dejanja, za katere je nastala taksna obveznost tega dne ali pozneje. V konkretnem primeru je torej pritožiteljica predlog za obročno plačilo sodne takse za sklep o dedovanju vložila takrat, ko je taksna obveznost za plačilo te takse že nastala in ji tako sodišče ni moglo odobriti obročnega plačila sodne takse, ker je bil predlog vložen že po nastanku taksne obveznosti, torej prepozno. Iz tega razloga je treba pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijani sklep. Pritožiteljico pa je še opozoriti, da je predlagala plačilo sodne takse v štirih obrokih dne 3.6.2009, o predlogu je prvo sodišče odločilo 26.10.2009, torej štiri mesece po vložitvi predloga, pritožbeno sodišče pa o tem odloča v nadaljnjih petih mesecih. S samim postopkom v zvezi s pritožiteljičinim predlogom za obročno plačilo, se je torej plačilo sodne takse zavleklo za dalj, kot pa je to pritožiteljica v predlogu predlagala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 707/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-12

Pritožnik je uspešno izpodbil odločilno procesno dejstvo glede neplačila sodne takse.

Pritožbi se ugodi ter se izpodbijani sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo postopek. Tako je ravnalo zato, ker naj bi tožnik tudi po nalogu ne plačal sodne takse za tožbo.

Proti sklepu vlaga pritožbo tožnik. Uveljavlja pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava. Sodišču predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa. V pritožbi navaja, da je takso pravočasno plačal. V dokaz svoje trditve prilaga tudi izpisek prometa na bančnem računu.

Procesno dejstvo, na katerega je svojo odločitev oprlo sodišče prve stopnje, se nanaša na vprašanje, ali je bila sodna taksa za tožbo v tej pravdni zadevi plačana ali ne. Pritožnik s priloženim dokazilom izkazuje, da je bila taksa v znesku 135,00 EUR plačana 8.12.2009 preko računa A.A. S tem dokazilom je pritožnik po prepričanju pritožbenega sodišča uspešno izpodbil dejstvo neplačila sodne takse, na katerega se opira izpodbijani sklep. Ker je tako, pogoj iz 3. odst. 105. a člena ZPP (1) ni izpolnjen. V skladu s 3. točko 365. čl. ZPP je zato pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavilo. Zadeva je tako vrnjena sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

-------------------------------------------------------

(1) Zakon o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 73/2007-Ur. l. RS, št. 45/2008).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 818/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-08

Z vsebinsko grajo izvedenskega mnenja je mogoče le izjemoma izpodbijati odločitev o nagradi izvedenca. Ta izjema bo podana tedaj, ko zaradi vsebinskih hib izvedensko mnenje ne bo ustrezalo temu pojmu.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvedencu gradbene stroke priznalo izvedenino v bruto znesku 500,00 EUR. Z 2. točko je odločilo še, da se od priznanega bruto zneska izvedenine obračuna in plača 6 % prispevek za pokojninsko in invalidsko zavarovanje.

Proti sklepu vlaga pritožbo predlagateljica. Uveljavlja pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Sodišču predlaga, naj sklep spremeni in izvedenine ne prizna, podrejeno pa, naj ga razveljavi. Bistvo pritožbe je v tezi, da je izvedenec izvedensko mnenje napravil nestrokovno in da je uporabil napačne podatke za nepremičnino. Slednje je pridobil predvsem od nasprotnega udeleženca. Vse navedeno pritožnico napeljuje k sklepu, da je podan dvom v nepristranost angažiranega izvedenca. Pritožba meni, da si izvedeniško delo ne zasluži ocene nepristranskosti. Za to zadevo je tudi povsem neuporabno. Ima namreč številne in pomembne strokovne pomanjkljivosti.

Podlaga za določitev izvedenine je podana v 1. odst. 249. čl. ZPP (1). Pravico do nagrade izvedenec tako pridobi, ko izdela izvedensko mnenje. Izvedensko mnenje pa je tisto delo, ki je bilo izvedencu naloženo s sklepom sodišča. Pri tem je pomembno le, da izvedenec opravi delo, ki mu je bilo naloženo s sklepom o postavitvi, pri odločanju o odmeri in nagrade pa ni pomembno, ali se stranke oziroma udeleženci postopka strinjajo z izdelanim mnenjem oziroma cenitvijo ali ne.  Pomembno tudi ni to, ali sodišče v dokaznem postopku nato sprejme izvedenčeve ugotovitve ali pa jih, nasprotno, tudi kritično dokazno ocenjuje.

Pritožnica v pritožbi v resnici graja vsebino izvedenskega mnenja, ki jo nadgradi celo z očitkom pristranosti. Vendar izvedensko mnenje v tej zadevi izpolnjuje lastnosti izvedenskega mnenja ter ustreza izpolnitvenemu ravnanju, h kateremu je izvedenca sodišče zavezalo s sklepom. Vse, kar trdi pritožnica, bi bilo lahko upoštevno kvečjemu v postopku vsebinskega obravnavanja izvedenskega mnenja, kjer bi se dodatno razčistila vprašanja obravnavane dokazne teme. Ni pa mogoče reči, da izvedenec dela, ki mu ga je s sklepom naložilo sodišče, ni opravil. Ker je tako, mu pripada nagrada za izvedensko delo.

Pritožba zato ni utemeljena, podani pa tudi niso razlogi, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti. V skladu z 2. točko 365. čl. ZPP je zato pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo.

-----------------------------------------------

(1) Zakon o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 73/2007 do Ur. l. RS, št. 45/2008).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 3208/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-01-20

določitev pripadajočega zemljišča - zaznamba postopka o določanju pripadajočega zemljišča k stavbi

Zaznamba postopka je nujna posledica vloženega predloga za določitev pripadajočega zemljišča k stavbi na podlagi ZVEtL.

Pritožba se zavrne ter se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se postopek določitve pripadajočega zemljišča k stavbi zaznamuje v zemljiški knjigi.

Proti sklepu vlaga pritožbo M.P. Sodišču predlaga, naj predlog za določitev pripadajočega zemljišča zavrže, posledično pa tudi izbriše zaznambo sklepa določitve pripadajočega zemljišča k stavbi. Navedb pritožnika pritožbeno sodišče ne bo povzemalo, saj so za odločitev v tem pritožbenem postopku v celoti irelevantne.

Očitno je, da pritožnik nasprotuje samemu predlogu za določitev pripadajočega zemljišča k stavbi. Ta predlog je vložen na podlagi ZVEtL (1). Vendar pa se v tem pritožbenem postopku ne odloča o samem predlogu. Posledica vloženega predloga je zaznamba tega postopka v zemljiški knjigi. V tem pritožbenem postopku se odloča le o tem, ali je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je sklenilo, da se postopek zaznamuje v zemljiški knjigi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno. Kot pojasnjuje že izpodbijani sklep, 1. odst. 15. člena ZVEtL sodišču nalaga, da nemudoma po uradni dolžnosti odredi vpis zaznambe postopka vzpostavljanja etažne lastnine v zemljiški knjigi. Enako velja glede postopka o določanju pripadajočega zemljišča k stavbi (glej 3. odst. 26. čl. ZVEtL). Odločitev o zaznambi bi bila tako napačna le v primeru, če postopka za določanje pripadajočega zemljišča k stavbi ne bi bilo. Ker pa tak postopek je, je odločitev sodišča prve stopnje pravilna.

Ker pritožba ni utemeljena, podani pa tudi niso razlogi, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo ter izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. čl. ZPP (2)).

------------------------------------------------------------

(1) Zakon o vzpostavitvi etažne lastnine na predlog pridobitelja posameznega dela stavbe in o določanju pripadajočega zemljišča k stavbi (Ur. l. RS, št. 45/2008).

(2) Zakon o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 73/2007 – Ur.l. RS, št. 45/2008).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 3745/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-01-06

obvezno zavarovanje avtomobilske odgovornosti - regres zavarovalnice - izguba zavarovalnih pravic - zapustitev kraja dogodka

Ker je toženec pri speljevanju s parkirnega mesta na javni površini zadel parkirano vozilo in odpeljal s kraja nezgode, ne da bi obvestil oškodovanca, je izgubil zavarovalne pravice.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da je toženec dolžan plačati tožeči stranki 292,77 EUR ter zakonske zamudne obresti 292,77 EUR ter pozvati tožeči stranki 117,54 EUR pravdnih stroškov z ustreznimi zamudnimi obrestmi. V presežku glede zamudnih obresti je tožbeni zahtevek zavrnilo.

Zoper obsodilni del sodbe se pritožuje toženec, ki v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi ter izpodbijano sodbo spremeni tako, da stroškovno zavrne tožben zahtevek; podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in  zadevo vrne v ponovno odločanje. V pritožbi toženec navaja, da je sodišče prve stopnje odločitev oprlo na napačno oceno ene izmed prič, saj je njena izpoved verodostojna. Sodišče pa je svojo odločitev sprejelo na izjavo priče, ki jo je predlagala tožeča stranka in njena izpoved ni verodostojna in v nasprotju tudi z listinskimi dokazi. Nadalje toženec očita sodišču prve stopnje kršitev določb postopka iz člena 285. ZPP, ker ni upoštevalo trditev toženca in ni preverjalo verodostojnosti priče B. v zvezi s tem, da je povedala, da je že večkrat prijavil storilce, ki so povzročali škodo na parkiriščih.

Tožeča stranka je odgovorila na pritožbo in predlagala, da pritožbeno sodišče zavrne pritožbo in potrdi izpodbijano sodbo.

V konkretnem primeru gre za spor majhne vrednosti in je mogoče sodbo izpodbijati zaradi absolutne bistvene kršitve določb postopka iz drugega odstavka člena 339. ZPP in zmotne uporabe materialnega prava, ni je pa mogoče izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje, na katere je pritožbeno sodišče  vezano, izhaja, da je toženec 30.12.2000 v večernih urah na E. cesti v L. pri speljevanju s parkirišča nasproti D. trčil v parkirano vozilo in nato s kraja nezgode odpeljal, ne da bi obvestil policijo ali na kakšen drug način pustil oškodovancu svoje podatke ter s tem izgubil zavarovalne pravice po členu 7. ZOZP in splošnih pogojih tožeče stranke ter da tožeča zato upravičeno vtožuje od toženca tisto, kar je plačala oškodovancu. S trditvami v pritožbi, zakaj sodišče prve stopnje ni verjelo priči dr. P. in zakaj priči B., toženec izpodbija dokazno oceno in uveljavljala nedovoljeni pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja. S trditvami, da je sodišče kršilo določilo člena 285. ZPP, toženec uveljavlja relativno kršitev določb postopka, kar je prav tako nedovoljen pritožbeni razlog.

Glede na navedeno je bilo pritožbo toženca zavrniti in pritrditi izpodbijano sodbo (člena 353. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.