VSM sodba in sklep I Cp 2077/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-02-02

kršitev osebnostne pravice - objava sodbe - sorazmerje z vsebino spora - interes javnosti - kumulacija odškodninskih sankcij - odgovornost društva - odgovornost fizične osebe kot člana organa društva - objava protestnega pisma v časopisu - paricijski rok

Delovanje fizične osebe v funkciji organa društva je delovanje društva kot pravne osebe, ker pravna oseba svojo voljo oblikuje v organih, katerih člani so fizične osebe. Volja pravne osebe (društva) se tako oblikuje v organih društva in iz tega razloga je proti tretjim deliktno odgovorna lahko le pravna oseba (društvo), ne pa fizična oseba.

Objava sodbe je ena izmed oblik povrnitve nepremoženjske škode za primer kršitve osebnostne pravice. Za izrek objave sodbe je potreben oškodovalec in oškodovanec, kršitev osebnostne pravice oškodovalca ter škoda. Kršitev osebnostne pravice mora biti takšne narave, da predstavlja pravno priznano nepremoženjsko škodo. Zraven tega pa je pri izreku objave sodbe potrebno opraviti tudi presojo, da objava sodbe ne gre na škodo težnjam, ki niso združljive z njeno naravo in namenom (178. člen v zvezi z drugim odstavkom 179. člena OZ).

Pritožbi prvotoženca se ugodi in se prvostopna sodba v izpodbijanem obsodilnem delu ter v odločbi o pravdnih stroških spremeni tako, da glasi:

"Zavrne se tožbeni zahtevek tožeče stranke, da je prvotoženec dolžan objaviti prvostopno sodbo v prvi izdaji dnevnika po pravnomočnosti sodbe in da je prvotoženec dolžan tožniku plačati znesek 4.500,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopne sodbe dalje, v roku 15 dni.

Tožeča stranka je dolžna prvotožencu povrniti za 1.576,00 (tisoč petsto šestinsedemdeset 00/100) EUR stroškov pravdnega postopka, v 15 dneh od vročitve te odločbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi."

Zavrne se pritožba prvotoženca proti dopolnilni sodbi.

Tožeča stranka je dolžna prvotožencu povrniti za 525,00 (petsto petindvajset 00/100) EUR pritožbenih stroškov.

Pritožbi drugotoženca in pritožbi tožeče stranke se ugodi in se prvostopna sodba v izpodbijanem obsodilnem delu (prvi in drugi odstavek I. točke izreka) ter v odločbi o pravdnih stroških (točka II izreka) v zvezi z dopolnilno sodbo razveljavi ter v tem obsegu zadeva vrne v novo odločanje sodišču prve stopnje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka drugotoženca in tožeče stranke se pridrži za končno odločbo.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi določbe 178. člena Obligacijskega zakonika - OZ prvotoženca in drugotoženca obsodilo, "da sta nerazdelno dolžna objaviti to sodbo v prvi izdaji dnevnika V. po pravnomočnosti sodbe". Na podlagi določbe 179. člena OZ pa je prvotoženca in drugotoženca obsodilo, da sta dolžna tožniku zaradi razžalitve dobrega imena in časti nerazdelno plačati odškodnino v znesku 4.500,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje prvostopne sodbe dalje. V presežku do vtoževane odškodnine v znesku 8.763,14 EUR s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi je zavrnilo zahtevek tožeče stranke. V odločbi o pravdnih stroških je odločilo, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka.

Proti navedeni sodbi in sicer proti obsodilnemu delu ter proti odločbi o pravdnih stroških sta pritožbo vložila prvotoženec in drugotoženec. Tožeča stranka izpodbija odločbo o pravdnih stroških ter postopanje sodišča, ko glede plačila odškodnine ni določilo izpolnitvenega roka.

Prvotoženec je vložil pritožbo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne uporabe materialnega prava ter odločitve glede stroškov postopka. Bistveno kršitev vidi v tem, da je prvostopno sodišče postopek zaključilo brez zaslišanja prvotoženca. Na podlagi izvedenih dokazov pa je nadalje zmotno presodilo, da je prvotoženec pasivno legitimiran. Zraven tega pa članek v pismih bralcev ni bil napisan z nobenim žaljivim namenom, le opozoril je na dejstva, ki so se dejansko zgodila. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo glede prvotoženca spremeni, podrejeno razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Priglaša pritožbene stroške.

Drugotoženec je pritožbo vložil zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne uporabe materialnega prava ter zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Bistveno kršitev je po pritožbi sodišča zagrešilo s tem, da v sodbi ni navedlo razlogov o odločilnih dejstvih in sicer se sodišče ni opredelilo kateri zapis v spornem članku je žaljiv za tožnika. Iz navedenega razloga je prvostopno sodišče zagrešilo bistveno kršitev določb postopka po 14. točki 339. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP. Z zatrjevanjem, da ni dokazano, da je drugotoženka sporni članek poslala uredništvu dnevnika, pritožba dejansko uveljavlja zmotno ugotovitev dejanskega stanja, ne pa kršitev materialnega prava, kot navaja v pritožbi. Zraven tega pa je v članku objavljeno drugače zapisano protestno pismo kot je bilo zapisano na občnem zboru Društva V.I.M. Pritožbenemu sodišču predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe. Priglaša pritožbene stroške.

Tožeča stranka je pritožbo vložila proti odločbi o pravdnih stroških. V pritožbi izpostavlja, da je prvostopno sodišče zmotno, upoštevajoč pravdni uspeh pravdnih strank, odločilo, da vsaka stranka krije svoje stroške pravdnega postopka. Pravdni uspeh v obravnavani pravdi narekuje odmero stroškov v korist tožeče stranke. Nadalje tožeča stranka v pritožbi prvostopno sodišče opozarja, da pri plačilu odškodnine za nepremoženjsko škodo (drugi odstavek, točka I prvostopnega izreka) ni določen paricijski rok. Pritožbenemu sodišču predlaga odmero pravdnih stroškov v korist tožeče stranke. Priglaša pritožbene stroške.

Utemeljena je pritožba prvotoženca, drugotoženca in tožeče stranke. Pritožba prvotoženca proti dopolnilni sodbi je neutemeljena.

Prvostopno sodišče sicer pravilno ugotavlja, da je v dnevniku ... z dne ... v rubriki ... bil objavljen članek - protestno pismo z naslovom "Opredelitev in ukrepanje!" s podnaslovom "Državnemu zboru R Slovenije, Ministrstvu za pravosodje R Slovenije, generalni državni tožilki R Slovenije". Avtor navedenega protestnega pisma je bila L.K., takratna predsednica (zakonita zastopnica) Društva V.I.M., torej drugotoženca. Navedeno protestno pismo se je predhodno obravnavalo na rednem letnem občnem zboru Društva V.I.M., kjer je bil pod zaporedno številko zapisnika 7. občnega zbora (priloga B13) sprejet sklep, da se Državnemu zboru R Slovenije, Ministrstvu za pravosodje in Generalni državni tožilki pošlje navedeno protestno pismo. Protestno pismo (priloga B14) je podpisalo okrog 200 udeležencev občnega zbora. Prvotoženec S.K. je bil na občnem zboru izvoljen v delovno predsedstvo za predsednika delovnega predsedstva in je tudi vodil občni zbor. V svojstvu predsednika delovnega predsedstva občnega zbora, kot najvišjega organa društva, je tudi podpisal zapisnik rednega letnega občnega zbora društva ter obravnavano protestno pismo (priloga B14). Po, v pravdi neugotovljenem pošiljatelju, je navedeno protestno pismo, vključno z vsemi podpisniki, prispelo na dnevnik ... Ker protestnega pisma z vsemi podpisi podpore (okrog 200 podpisov) ni bilo mogoče objaviti, je novinarka Z.R. v končni fazi preko telefona dobila (izpovedba Z.R., zaslišane kot priča - list. št. 54) odobritev za podpis pisma po prvotožencu, kot predsedujočem delovnemu predsedstvu občnega zbora Društva V.I.M.. Prvotoženec je tako protestno pismo, objavljeno v dnevniku ..., podpisal kot predsednik organa društva, to je občnega zbora društva. To dejstvo izhaja tako iz izpovedbe prič V.C., S.B., I.S. in Z.R., kot iz zapisa v samem spornem članku - protestnem pismu, kjer je na koncu zapisano "V imenu 200 udeležencev občnega zbora Društva V.I.M. S.K.". Prvotoženec je tako pri podpisu protestnega pisma in tudi pri morebitni odobritvi objave protestnega pisma v dnevniku, deloval v funkciji organa društva, to je občnega zbora (skupščine) društva.

Po določbi prvega odstavka 148. člena OZ, ki uzakonja odgovornost pravne osebe za škodo, ki jo povzroči njen organ, pravna oseba odgovarja za škodo, ki jo njen organ povzroči tretji osebi pri opravljanju ali v zvezi z opravljanjem svojih funkcij. Po 2. členu Zakona o društvih (Ur. l. RS, št. 60/95), ki je veljal v času objave spornega protestnega pisma v dnevniku, je društvo pravna oseba zasebnega prava. Povsem enako določa 5. člen sedaj veljavnega Zakona o društvih (Ur. l. RS, št. 61/2006). Izhajajoč iz citiranih določb tako izhaja, da društvo kot pravna oseba odgovarja za škodo, ki jo je njen organ povzročil tretji osebi pri opravljanju ali v zvezi z opravljanjem svojih funkcij (prvi odstavek 148. člena OZ). To pa pomeni, da fizična oseba, za dejanja, ki ga je opravila v svojstvu organa društva tretjim osebam ne more direktno odškodninsko odgovarjati. Delovanje fizične osebe v funkciji organa društva je delovanje društva kot pravne osebe, ker pravna oseba svojo voljo oblikuje v organih, katerih člani so fizične osebe. Volja pravne osebe (društva) se tako oblikuje v organih društva in iz tega razloga je proti tretjim deliktno odgovorna lahko le pravna oseba (društvo), ne pa fizična oseba. Zraven tega pa je društvo kot pravna oseba lahko tudi odgovorna za ravnanja, ki so jih opravili njeni člani zanjo (prvi odstavek 147. člena OZ).

Povedano je že (točka 7 razlogov te odločbe), da je prvotoženec pri podpisovanju protestnega pisma in tudi pri morebitni odobritvi protestnega pisma v dnevniku  deloval v svojstvu organa društva (predsednik delovnega predsedstva občnega zbora društva). V takem svojstvu pa prvotožencu v skladu z določbo 148. člena OZ ne more biti tretji osebi odškodninsko odgovoren kot fizična oseba, ker ravnanje organa društva predstavlja dejanje pravne osebe, ne pa fizičnih oseb, ki tak organ predstavljajo. Iz navedenega razloga so utemeljena pritožbena zatrjevanja  o neobstoju pasivne legitimacije prvotoženca. Pritožbeno sodišče je zato o pritožbi prvotoženca odločilo, kot je razvidno pod točko I izreka te odločbe.

Materialnopravna podlaga za odškodninsko odgovornost drugotoženca (pravne osebe - društvo) je v določbi prvega odstavka 148. člena OZ (glej točko 8 razlogov te odločbe) ne pa v določbi 186. člena OZ, kot materialnopravno zmotno obrazlaga prvostopno sodišče. Določba 186. člena OZ uveljavlja solidarno odgovornost več oseb za isto škodo, ne pa odgovornosti pravne osebe za škodo, ki jo povzroči njen organ. Temeljni ugovor drugotoženca v pravdi je ta, da je bilo v dnevniku  sporno protestno pismo objavljeno brez vednosti društva, torej brez volje organov društva. O navedenem ugovoru (tak ugovor predstavlja odločilno dejstvo za razsojo v obravnavani zadevi) pa prvostopno sodišče očitno zaradi napačnega materialnopravnega pristopa (sklicevanje na določbo 186. člena OZ) ni navedlo zadostnih razlogov. Odškodninsko odgovornost drugotoženca prvostopno sodišče obrazlaga (stran 5 prvostopne sodbe) s solidarno odgovornostjo s prvotožencem z argumentacijo "glede na to, da je sporno pismo sestavila članica društva, da je za pošiljanje tega protesta glasovalo 200 članov drugotožene stranke in v zvezi s tem tudi sprejelo sklep, po mnenju sodišča nudi zadostno podlago za odgovornost obeh toženih strank". Nato pa izhajajoč iz določbe 186. člena OZ zaključuje, "da so člani društva sprejeli sklep, da se navedeno pismo pošlje organom in da so dovolili objavo v dnevniku ..., s tem, ko je prvotožena stranka izrecno dovolila navedbe svojega imena pod pismom. Tako toženi stranki odgovarjata tožeči stranki solidarno". Tako razlogovanje pa ne zadostuje, ker je za neposlovno odškodninsko odgovornost društva potrebna krivdna odgovornost organa društva (prvi odstavek 148. člena OZ). Ta pa se izkazuje v ustreznem skrbnostnem ravnanju njenih organov. Za merilo skrbnosti društva pa velja standard skrbnosti pravne osebe. O morebitni krivdni odgovornosti društva (ta se v obravnavanem primeru lahko izkazuje v skrbnosti občnega zbora društva glede resničnosti in točnosti zapisa v članku) pa izpodbijana sodba nima razlogov. Skratka, zaradi nepravilnega materialnopravnega pristopa izpodbijana sodba nima razlogov za odgovornost pravne osebe (društva) za škodo, ki jo je povzročil njen organ, kot to določba prvi odstavek 148. člena OZ. Navedena pomanjkljivost prvostopne sodbe predstavlja bistveno kršitev določb postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP.  Zraven tega pa je glede presoje o odobritvi objave spornega protestnega pisma v dnevniku potrebno sprejeti jasen dokazni zaključek ali je prvotoženec kot predsedujoči občnega zbora društva (najvišji organ društva) s tem, ko je v razgovoru z novinarko po telefonu soglašal z navedbo svojega imena pod protestnim pismom, v imenu organa društva, to je občnega zbora društva, kateremu je predsedoval, tudi odobril objavo spornega protestnega pisma v dnevniku. V tej smeri bo prvostopno sodišče po potrebi in kolikor bo to mogoče (zaslišanje izven sedeža sodišča) tudi  zaslišalo S.K., za kar se zavzema pritožba. Že navedeno narekuje razveljavitev prvostopne sodbe v obsodilnem delu proti drugotožencu.

Objava sodbe je v OZ uvrščena v drugi oddelek - povzročitev škode, sedmi odsek - povrnitev škode, poglavje pet - povrnitev nepremoženjske škode. Uzakonja jo določba 178. člena OZ, ki določa, da če gre za kršitev osebnostne pravice, lahko sodišče odredi na stroške oškodovalca objavo sodbe oziroma popravka ali odredi, da mora oškodovalec preklicati izjavo, s katero je storil kršitev, ali storiti kaj drugega, s čimer je mogoče doseči namen, ki se doseže z odškodnino. Objava sodbe je tako ena izmed oblik povrnitve nepremoženjske škode za primer kršitve osebnostne pravice. Za izrek objave sodbe je potreben oškodovalec in oškodovanec, kršitev osebnostne pravice oškodovalca ter škoda. Kršitev osebnostne pravice mora biti takšne narave, da predstavlja pravno priznano nepremoženjsko škodo. Zraven tega pa je pri izreku objave sodbe  potrebno opraviti tudi presojo, da objava sodbe ne gre na škodo težnjam, ki niso združljive z njeno naravo in namenom (178. člen v zvezi z drugim odstavkom 179. člena OZ). Izhajajoč iz navedenih materialnopravnih izhodišč v predmetni zadevi ni vzdržen prvostopni izrek "toženca sta nerazdelno dolžna objaviti to sodbo v prvi izdaji dnevnika po pravnomočnosti sodbe". Tak izrek, po katerem se naj objavi celotna sodba (uvod, izrek, obrazložitev, pravni pouk), ki obsega 7 strani A4 formata, ima penalno naravo, kar ni namen odškodninskih sankcij. Zraven tega ima objava sodbe v sredstvih javnega obveščanja namen obveščanja javnosti o nekem sodnem sporu in tako mora biti obvestilo za javnost v sorazmerju z vsebino spora. Po zatrjevanju tožbe je za tožnika v protestnem pismu neresničen zapis "sodba je bila razveljavljena leta 1996 na predlog tedanjega generalnega državnega tožilca kot poprava krivic tako, da je umaknil obtožnico kljub vsem argumentom", za žaljiv pa "ne smemo prezreti, da je razveljavitev sodbe politično motivirala, še zlasti, ker je A.D., veteran slovenskih domobrancev, to je kolaboracije, to javno zagovarjal že med opravljanjem funkcije generalnega javnega tožilca. Čeprav je bila kolaboracija (brez izjeme!) po nürnberških zakonih opredeljena kot zločinska dejavnost. S tem postopkom je ne samo zlorabil svoj položaj, marveč se je tudi osebno opredelil do vojnih zločinov". Glede na tako zatrjevanje tožeče stranke je objava celotne prvostopne sodbe, upoštevaje objektivno pomembnost spora (članek v rubriki) v nasprotju z določbo 178. člena OZ in drugega odstavka 179. člena OZ ter v nasprotju z interesom javnosti glede obveščenosti o pravnomočni in dokončni sodbi. V tej smeri bo moralo prvostopno sodišče, seveda le v primeru obsodilne sodbe (civilni delikt organa društva - prvi odstavek 148. člena OZ, pravno priznana škoda - 178. člen OZ in drugi odstavek 179. člena OZ), upoštevaje načelo dispozitivnosti strank (2. člen ZPP) ustrezno oblikovati izrek sodbe.

V zvezi s pritožbenimi izvajanji drugotoženca o izključevanju odškodninskih sankcij objave sodbe (178. člen OZ) in plačila denarne odškodnine za nepremoženjsko škodo (179. člen OZ) pritožbeno sodišče le pripominja, da se ti ne izključujeta. V vsakem primeru posebej pa je potrebno presojati ali okoliščine primera res terjajo kumulacijo odškodninskih sankcij. Tudi tako presojo bo moralo opraviti prvostopno sodišče v primeru obsodilne sodbe v novem sojenju.

Pritožbena izvajanja tožeče stranke v smeri izpolnitvenega roka je prvostopno sodišče upoštevalo pri izdaji dopolnilne sodbe opr. št. II P 452/2005 z dne 09.06.2009, proti kateri je pritožbo vložil prvotoženec. Pritožba prvotoženca proti dopolnilni sodbi je brezpredmetna iz razloga, ker je po odločitvi pritožbenega sodišča v celoti zavrnjen tožbeni zahtevek proti  prvotožencu. Sicer pa pomanjkljivosti prvostopne sodbe glede paricijskega roka ni potrebno odpravljati z dopolnilno sodbo, ker paricijski (izpolnitveni) rok uzakonja določba 313. člena ZPP.

Tožeča stranka je z zahtevkom proti prvotožencu povsem propadla in zato je dolžna prvotožencu povrniti za 1.576,00 EUR utemeljeno priglašenih in priznanih pravdnih stroškov, katere je pritožbeno sodišče preizkusilo in odmerilo po stroškovniku prvotoženca (list. št. 74 in 94). Odločitev pritožbenega sodišča o pravdnih stroških drugotoženca in tožeče stranke je v skladu z določbo tretjega odstavka 165. člena ZPP.

Odločitev pritožbenega sodišča temelji na določbi 354. člena in 358. člena ZPP.

Prvotoženec je s pritožbo uspel in zato je tožeča stranka dolžna prvotožencu povrniti za 525,00 EUR utemeljeno priglašenih in priznanih pritožbenih stroškov po stroškovniku v pritožbi (list. št. 112). Prvotožencu pa ni priznati v pritožbi proti dopolnilni sodbi priglašenih pritožbenih stroškov, ker navedene pritožbe po zavrnitvi zahtevka pritožbenemu sodišču ni bilo potrebno posebej obravnavati. Zraven tega pa so pritožbena izvajanja o zapisu paricijskega roka v izrek sodbe brezpredmetna, ker paricijski rok tako ali tako že določa določba 313. člena ZPP. Odločitev pritožbenega sodišča o pritožbenih stroških drugotoženca in tožeče stranke je v skladu z določbo tretjega odstavka 165. člena ZPP.

OZ člen 147, 147/1, 148, 148/1, 178, 179, 179/2, 186.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.