TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 1676/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-15

načelo formalnosti zemljiškoknjižnega postopka

Zemljiškoknjižni postopek je strogo formalen postopek, zato zemljiškoknjižno sodišče ne more postaviti izvedenca in ugotavljati dejanskega stanja.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dovoli se izbris zaznambe zavrnitve vpisa.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo ugovor predlagateljice proti sklepu zemljiškoknjižnega referenta z dne 24.7.2006.

Proti temu sklepu vlaga pritožbo predlagateljica. Z bivšim možem je kupila celo parcelo oziroma zemljišče 1979 in zgradila hišo. Nato so razdelili zemljišče. Nato je ugotovila, da zemljišče ni vpisano v zemljiško knjigo. Nezakonito si ga je prilastil L. S., kakor tudi S. D., I. B. in R. P.. Predlaga postavitev izvedenca geodetske stroke, da naredi novo parcelacijo in povrne njej manjkajoče zemljišče v last.

Zemljiškoknjižno sodišče je pravilno ugotovilo v izpodbijanem sklepu, da je podlaga za odločanje v tej zadevi 148. člena ZZK-1 v zvezi z 31. členom. V zemljiški knjigi je na parc. št. 894/152 vpisan drugi lastnik, kot so listine, na katere se sklicuje pritožnica. Sodišče pa za preostali dve parceli ugotavlja, da ne obstajata v katastrski občini X. Glede na predložene listine in zemljiškoknjižno stanje je sodišče ugotovilo, da se ne ujema in je zato moralo predlog zavrniti.

Pritožbeno sodišče še pojasnjuje pritožnici, da je presojalo pritožbo glede na stanje, kot ga je imelo sodišče prve stopnje, ki je preverjalo sklep zemljiškoknjižnega referenta z dne 24.7.2006. Pri preizkusu sklepa zemljiškoknjižnega referenta in v zvezi s tem sklepa sodišča o ugovoru predlagateljice, pa je pritožbeno sodišče upoštevalo, da je zemljiškoknjižni postopek strogo formalen postopek. Zemljiškoknjižno sodišče ne more, tako kot smiselno predlaga pritožnica, postaviti izvedenca in ugotavljati dejansko stanje. Zemljiškoknjižno sodišče sme dovoliti vpis le pod pogoji 148. člena ZZK-1. Če vpis po stanju zemljiške knjige ni dovoljen, kakor je v tem primeru, je moralo predlog glede na tedanje stanje zavrniti.

Glede na določbo 161. člena ZZK-1, 3. odstavek 2. točka, je bilo treba odrediti tudi izbris zaznambe zavrnitve vpisa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1786/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-01

dedovanje - vrednost zapuščine - ugotavljanje vrednosti zapuščine

Ugotovitev zapuščinskega sodišča o vrednosti zapuščine ne pomeni, da je zapuščina dejansko toliko vredna, temveč ima ta ugotovitev pomen zgolj za odmero sodne takse, ki se plača od čiste vrednosti zapuščine.

Z izpodbijanim sklepom o dedovanju je sodišče prve stopnje ugotovilo, da zapuščinsko premoženje obsega dobroimetje na bančni knjižici pokojne in 29 vrednostnih papirjev družbe M.; da znaša napovedana vrednost zapuščine 8.700,00 EUR, odbitki iz naslova pogrebnih stroškov 3.400,00 EUR, čista vrednost zapuščine pa 5.300,00 EUR, od česar se plača zapuščinska taksa v znesku 216,00 EUR; ugotovilo, da po zapustnici ni oporoke, zato nastopi dedovanje na podlagi zakona, ki ga je deležna zapustničina hči A. K., ki se je k dedovanju priglasila; za dedinjo vsega zapustničinega premoženja proglasilo zapustničino hči A.K.

Proti sklepu se dedinja A. K. pravočasno pritožuje brez navedbe pritožbenih razlogov, s predlogom, da sodišče izda nov sklep o dedovanju. Navaja, da sklep ne vsebuje vrednosti zapuščine 49 vrednostnih papirjev. Pogrebni stroški so bili plačani iz zapustničinega bančnega računa in so znašali 2.666,95 EUR.

Sodišče druge stopnje ne sme spremeniti sodbe v škodo stranke, ki se je pritožila (359. člen Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s 163. členom Zakona o dedovanju – ZD). Dedinja pa se pritožuje v svojo škodo. Zahteva ugotovitev višje vrednosti zapuščine, nižjih pogrebnih stroškov in s tem tudi višje vrednosti čiste zapuščine, kar pomeni tudi višje plačilo sodne takse. Pritožba dedinje je zato neutemeljena in jo je pritožbeno sodišče zavrnilo ter sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD). Pritožbeno sodišče še pripominja, da je bila vrednost zapuščine ocenjena le za potrebe plačila sodne takse (od podedovanega premoženja) kar pa ne pomeni, da je zapuščina tudi dejansko toliko vredna.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1781/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-01

udeleženec zemljiškoknjižnega postopka - prijava udeležbe v zemljiškoknjižnem postopku

Oseba, katere pravni interes utegne biti z vpisom prizadet, mora v postopku prijaviti udeležbo.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep v 2. točki potrdi.

Dovoli se izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa.

Sodišče prve stopnje je v 2. točki izpodbijanega sklepa zavrglo ugovor A. F. in B. M. F. z dne 16.7.2008 zoper zemljiškoknjižni sklep Dn. št. 29901/2003 z dne 19.5.2008, ker A. F. in B. M. F. nista udeleženca zemljiškoknjižnega postopka.

Oba se zoper sklep pritožujeta z obširnimi razlogi. Pojasnjujeta, kako je potekalo urejanje pravic v zvezi z njunim stanovanjem. Problem je pri parc. št. 190, kajti ta parcela bi ne smela biti v celoti vpisana na dediče, vsekakor pa vpis lastninske pravice na tej parceli posega v pravice pritožnikov tudi v primeru, če jima solastniški delež na tej parceli ne pripada. Sicer pa jima ni jasno, kako da se sklep sklicuje na 132. člen Zakona o zemljiški knjigi – ZZK-1, po katerem je udeleženec postopka tudi druga oseba, katere pravni interes utegne biti z vpisom prizadet.

Ko se pritožnika sklicujeta na 4. odstavek 132. člena ZZK-1, določbo 4. točke navedenega člena pravilno citirata. Res je torej, da je udeleženec zemljiškoknjižnega postopka poleg oseb, navedenih v 1. , 2. in 3. točki, tudi druga oseba, katere pravni interes utegne biti z vpisom prizadet. Taka oseba lahko vloži pravno sredstvo (1. odstavek 159. člena ZZK-1). Vendar pa je odločilno, da mora taka oseba v zemljiškoknjižnem postopku prijaviti udeležbo, sodišče pa ji mora sklep vročiti (2. točka 3. odstavka 154. člena ZZK-1). Pritožnika nista prijavila udeležbe v postopku. Sodišče jima zato zemljiškoknjižnega sklepa tudi ni vročilo. Njuna vloga z dne 17.6.2008, ki jo je sodišče prve stopnje prejelo 21.7.2008 (list. št. 14 in 15), je naslovljena kot pritožba in ugovor, iz vsebine te vloge pa ni mogoče razbrati, da pritožnika prijavljata udeležbo v postopku in da zahtevata vročitev zemljiškoknjižnega sklepa. Vloga po vsebini predstavlja ugovor zoper „vpis pod vl. št. 29901/2003“, kot tako pa jo je pravilno obravnavalo tudi sodišče prve stopnje.

Tako torej ni mogoče upoštevati pritožbenih trditev, ki se nanašajo na status parc. št. 190.

Neutemeljeno pritožbo je bilo treba zavrniti in sklep potrditi ter hkrati dovoliti izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa (2. točka 3. odstavka 161. člena ZZK-1).

ZZK-1 člen 132, 132/4,154, 154/3-2,159, 159/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1125/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-09

oprostitev plačila sodne takse za revizijo - razlogi za oprostitev plačila sodne takse

Stroški z najemom stanovanja tožencu doslej še niso nastali, ni pa tudi gotovo, kdaj bodo nastali, ker se toženec iz stanovanja še ni izselil. Ker strošek še ni nastal in tudi ni gotovo, kdaj bo nastal, ga pri odločanju ni možno upoštevati.

Toženčeva osebna prizadetost zaradi ravnanja staršev ni pravno odločilen argument, na podlagi katerega bi bilo možno toženca oprostiti plačila sodnih taks.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu.

Z izpodbijanim sklepom je bil zavrnjen predlog tožnika, da se ga oprosti plačila takse za revizijo, dovoljeno pa mu je bilo, da takso za revizijo v višini 190,00 EUR plača v petih mesečnih obrokih po 38,00 EUR.

Zoper sklep se pritožuje toženec. V sklepu izpodbija zavrnitev oprostitve plačila sodnih taks. Bistvo pritožbenih navedb je, da je sodišče premalo upoštevalo, da bodo tožencu zaradi selitve nastali stroški z najemom stanovanja v mesečni višini 300,00 EUR in mu bo zato ostalo za preživljanje le 280,00 EUR na mesec. Ni upoštevana tudi njegova osebna prizadetost zaradi ravnanja staršev.

Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je toženec v obdobju od oktobra do decembra 2008 prejel od 577,00 do 580,00 EUR mesečne plače in da nima drugih preživninskih obveznosti. Na podlagi teh dejstev je pravilno zaključilo, da bo toženec takso za revizijo v znesku 190,00 EUR lahko plačal v petih mesečnih obrokih po 38,00 EUR na mesec, ne da bi bila s tem občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja. Razlogov za oprostitev plačila sodne takse, ki so določeni v 11. členu Zakona o sodnih taksah, ni. Pritožbo toženca je bilo zato zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu.

V pritožbi uveljavljeni razlog, da bo imel toženec po izselitvi večje stroške zaradi najema stanovanja, sodišče prve stopnje ni moglo upoštevati, ker tega dejstva toženec v postopku pred sodiščem prve stopnje ni uveljavljal. Stroški z najemom stanovanja tožencu doslej še niso nastali, ni pa tudi gotovo kdaj bodo nastali, ker se toženec iz stanovanja še ni izselil. Ker strošek še ni nastal in tudi ni gotovo kdaj bo nastal, ga pri odločanju ni možno upoštevati.

Toženčeva osebna prizadetost, zaradi ravnanja staršev, ni pravno odločilen argument, na podlagi katerega bi bilo možno toženca oprostiti plačila sodnih taks.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1523/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-02

stranska intervencija - intervencijski interes

Intervencijski interes je podan, če ima intervenient pravno korist od tega, da v pravdi zmaga ena od strank, to pa pomeni, da je intervenient do stranke, ki se ji hoče pridružiti, v takšnem pravnem razmerju, da bi neugodna odločba vplivala na razmerje med njima.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo na strani tožene stranke priglašeno intervencijo J. P.. Slednji je zoper sklep vložil pravočasno pritožbo, v kateri uveljavlja vse pritožbene razloge iz 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ur. l. RS 45-1983/2008, v nadaljevanju ZPP) vsebinsko pa le zmotno uporabo materialnega prava (3. točka 1. odstavka 338. člena ZPP) in predlaga, naj se pritožbi ugodi in sklep spremeni tako, da se stranski intervenciji ugodi.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo stransko intervencijo z utemeljitvijo, da pritožnik ni niti zatrjeval niti izkazal, da je s toženo stranko v materialnopravnem razmerju na podlagi katerega bi imel pravni interes, da tožena stranka v pravdi zmaga. Pritožnik je tako v postopku na prvi stopnji, kot tudi v pritožbi navajal, da tožeča stranka zahteva od njega z negatorno tožbo (v zadevi z opr. št. IV P 1474/2004, ki se vodi pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani) prenehanje uporabe oz. poseganj na parceli s parc. št 51/3 k.o. ..., ki je tudi predmet pogodbe, katere ničnost se uveljavlja v tem postopku. Meni, da v kolikor bi tožena stranka uspela, bi bilo potrjeno njeno lastništvo sporne parcele in tožeča stranka ne bi mogla uspeti z negatorno tožbo zoper njega.

Višje sodišče ugotavlja, da je intervencijski interes podan, če ima intervenient pravno korist od tega, da v pravdi zmaga ena od strank (glej Jože Juhart: Civilno procesno pravo, str. 317), to pa pomeni, da je intervenient do stranke, ki se ji hoče pridružiti, v takšnem pravnem razmerju, da bi neugodna odločba vplivala na razmerje med njima. Višje sodišče ugotavlja, da ima pritožnik zaradi negatorne tožbe lahko le dejanski interes, da tožena stranka zmaga, vendar to ne pomeni, da ime tudi pravni (intervencijski) interes, ki je potreben za dovolitev intervencije (1. odstavek 199. člena). Intervencijski interes bi imel le v primeru, če bi trdil in z verjetnostjo dokazal, da med toženo stranko in njim obstaja določeno materialnopravno razmerje na katerega bi odločitev v konkretni zadevi vplivala. Ker pritožnik ni niti zatrjeval, niti izkazal nobenega razmerja s toženo stranko, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da ni podan pravni interes za dovolitev intervencije in je v skladu z prvim odstavkom 200. člena ZPP pravilno zavrnilo priglašeno intervencijo.

Ker je bilo materialno pravo pravilno uporabljeno in ni podana nobena izmed kršitev določb postopka na katere pazi višje sodišče po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP), je višje sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1717/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-01

zapuščinski postopek - stranke zapuščinskega postopka - pravica vložiti pritožbo zoper sklep o dedovanju - pravica do vložitve pritožbe zoper sklep o dedovanju

V zapuščinskem postopku ni bilo ugotovljeno, da bi bil pritožnik dedič po zapustniku, niti druga oseba, ki uveljavlja kakšno pravico iz zapuščine. To pomeni, da ni upravičen do vložitve pritožbe zoper sklep o dedovanju.

Z izpodbijanim sklepom o dedovanju je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bil zapuščinski postopek po pokojnem N. D. že končan s sklepom o dedovanju istega sodišča, opr. št. O 216/57-8 z dne 18.11.1957; da je bil zapustniku z odločbo Upravne enote Kočevje vrnjen podržavljen solastninski delež na zemljišču Agrarne skupnosti S..., ki predstavlja dodatno zapuščino; da je zapustnik napravil pismeno oporoko, s katero je vse svoje premoženje zapustil sinu R.D., hčerki K.K. pa je volil 200,00 USD; da sta zapustnikova hči in sin že pokojna, ostali dediči pa se sodišču, kljub izdanemu oklicu z dne 2.10.2006, niso javili; proglasilo za dediča dodatne zapuščine na podlagi oporoke zapustnikovega sina R.D., roj. 10.4.1889, umrlega 2.2.1972, za katerega je ustanovilo dedno pravico do celotne zapuščine.

Proti sklepu se pravočasno pritožuje L. A. J., brez navedbe pritožbenih razlogov in smiselno predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da celotno dodatno zapuščino dodeli njemu. Navaja, da iz darilne listine z dne 14.1.1957 izhaja, da je bila nedvomno želja R. D., da pritožnik pridobi tudi solastninski delež na zemljišču Agrarne skupnosti S....

V zapuščinskem postopku ni bilo ugotovljeno, da bi bil pritožnik dedič po pokojnem N. D., niti druga oseba, ki uveljavlja kakšno pravico iz zapuščine v smislu 175. člena Zakona o dedovanju – ZD. To pa pomeni, da ni upravičen do vložitve pritožbe zoper sklep o dedovanju (1. odstavek 215. člena ZD). Pritožnik uveljavlja pravico iz zapuščine po zapustnikovem dediču, njegovem sinu R. D.. Razglasitev R. D. za dediča celotne dodatne zapuščine po pokojnem N. D., je zato v korist pritožnika, ki bo tako lahko svoje (dednopravne) zahtevke uveljavljal v zapuščinskem postopku po R. D., kot mu je to že pojasnilo tudi sodišče prve stopnje v obrazložitvi izpodbijanega sklepa. Glede na povedano in ker je torej takšna odločitev tudi v korist pritožnika (zato za pritožbo tudi nima pravnega interesa), je pritožbeno sodišče pritožbo kot nedovoljeno zavrglo (1. odstavek 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 163. členom ZD).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1859/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-08

oprostitev plačila sodnih taks - izjava o premoženjskem stanju - poziv na dopolnitev predloga za oprostitev plačila taks

Stranka mora predlogu za oprostitev plačila sodnih taks priložiti pisno izjavo o svojem premoženjskem stanju in premoženjskem stanju svojih družinskih članov. Sodišče nepopolno vlogo, če je stranka na podlagi sklepa v roku ne dopolni, zavrže.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje z dne 17.4.2009 potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani zavrglo predlog tožene stranke za oprostitev plačila sodnih taks.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil toženec. Navaja, da prilaga izjavo o premoženjskem stanju iz katere je razvidno, da nima sredstev s katerimi bi poravnal nastali dolg. Povzema dohodke s katerimi se preživlja s svojo družino.

V skladu z 2. odstavkom 12. člena Zakona o sodnih taksah (Ur. l. RS, št. 37/08, v nadaljevanju ZST-1) mora stranka predlogu za oprostitev plačila sodnih taks priložiti pisno izjavo o svojem premoženjskem stanju in premoženjskem stanju svojih družinskih članov. Navedene izjave tožena stranka predlogu za oprostitev plačila sodnih taks (ki je bil smiselno vsebovan v vloženi pritožbi zoper sodbo na podlagi pripoznave) ni priložila, zato je sodišče prve stopnje toženo stranko, ki je v postopku ne zastopa odvetnik, s sklepom pozvalo, da na podlagi 108. člena ZPP predlog v roku 15 dni dopolni tako, da mu priloži pisno izjavo na obrazcu ZST-1 z vsemi prilogami. Obrazec je sodišče skupaj s sklepom toženi stranki tudi dostavilo. Rok za popravo predloga se je iztekel 6.4.2009. Tožena stranka v tem roku predloga ni dopolnila. V skladu z 5. odstavkom 108. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in spremembe, v nadaljevanju ZPP) pa sodišče nepopolno vlogo, če jo stranka ne dopolni, zavrže. Odločitev sodišča prve stopnje je skladna z navedenim določilom.

Pritožba se zato neutemeljeno sklicuje na pritožbi priloženo izjavo o premoženjskem stanju, saj je le - ta bila dostavljena po izteku roka in je zato ni več mogoče upoštevati. Glede same taksne oprostitve pa podatki, ki jih je pritožnik navedel v predlogu, tudi po vsebini niso zadostni in ne ustrezajo podatkom, ki morajo biti sicer posredovani v pisni izjavi in bi sodišču zadoščali za odločitev o taksni oprostitvi.

Glede na vse navedeno in upoštevajoč, da sodišče druge stopnje ob preizkusu izpodbijanega sklepa  tudi ni ugotovilo razlogov, na katere v skladu z 2. odstavkom 350. člena ZPP pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1813/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-01

stroški postopka - odmera stroškov v nepravdnem postopku - stroški, nastali po krivdi udeleženca

Vložitev predloga za ureditev meje po osebi, ki ni aktivno legitimirana za takšen predlog, in posledično temu umik predloga, je okoliščina, ki se je primerila predlagateljema, in zato prvemu nasprotnemu udeležencu odgovarjata za nastale mu stroške postopka ne glede na izid postopka.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom naložilo predlagateljema v solidarno povrnitev prvemu nasprotnemu udeležencu nastale nepravdne stroške v znesku 168,54 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Zoper sklep sta se v roku laično, brez izrecne navedbe pritožbenih razlogov in predlagane odločitve, pritožila predlagatelja. V pritožbi navajata, da sta zahtevani nepravdni postopek ureditve meje umaknila, ko sta na Območni geodetski upravi Kranj našla pravnomočne listine o urejeni meji med parc. št. 743 in parc. št. 54 k.o. .... V nadaljevanju te listine naštevata. Pritožnika menita, da sta predlog vložila utemeljeno, ker je prvi nasprotni udeleženec s količki in trakom označil sporno mejo. Predlagatelja sta predlog za ureditev meje umaknila takoj potem, ko sta iz citiranih listin ugotovila, da je meja urejena. Prepričana sta, da prvemu nasprotnemu udeležencu nista dolžna vrnitve stroškov postopka.

Sodišče prve stopnje je svojo odločitev v izpodbijanem sklepu temeljilo na določbi 5. odstavka 35. člena Zakona o nepravdnem postopku (ZNP), po kateri mora udeleženec nepravdnega postopka ne glede na izid postopka povrniti drugemu udeležencu stroške, ki jih je povzročil po svoji krivdi, ali po naključju, ki se je njemu primerilo. Nedvomno se je strinjati s stališčem sodišča prve stopnje, da je vložitev predloga za ureditev meje po osebi, ki ni aktivno legitimirana za takšen predlog, in posledično temu umik predloga, okoliščina, ki se je primerila predlagateljema, in da zato prvemu nasprotnemu udeležencu odgovarjata za nastale mu stroške postopka ne glede na izid postopka. Poleg tega je v 1. odstavku 58. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), pri čemer se ZPP smiselno uporablja v nepravdnem postopku na podlagi 37. člena ZNP, specialno določilo, da kdor umakne tožbo (v nepravdnem postopku predlog), mora povrniti nasprotni stranki stroške postopka.

Četudi bi upoštevali pritožbeno trditev, da sta predlagatelja predlog umaknila takoj po tem, ko sta iz citiranih listin ugotovila, da je meja urejena, je tudi to okoliščina, ki se je njima primerila in sta zato dolžna povrniti stroške postopka nasprotnemu udeležencu, tudi v tem primeru.

Pritožbeno sodišče je zato, ker ni ugotovilo niti kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti, pritožbo predlagateljev kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo z njo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2012/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-07

zastaranje pravice zahtevati plačilo sodne takse - korekcija vrednosti spornega predmeta

Če sodišče v skladu s 24. členom ZST spremeni vrednost spornega predmeta, to ne spreminja tudi trenutka nastanka taksne obveznosti.

Pritožbi se ugodi ter se izpodbijani sklep spremeni tako, da tožnika za tožbo nista dolžna plačati več nikakršne takse.

Sodišče prve stopnje je na zahtevo tožnikov izdalo sklep o taksni obveznosti. Odločilo je, da znaša premalo plačana sodna taksa za tožbo 1.570,00 EUR, kar sta tožnika dolžna sodišču plačati solidarno.

Proti sklepu se pritožujeta tožnika. Njuna osrednja teza je, da je plačilo taksne obveznosti zastaralo. Res je, da je sodišče na naroku ugotovilo višjo vrednost spornega predmeta, kot je bila navedena v tožbi. Vendar bi to lahko storilo tudi prej, ne pa šele po treh letih od vložitve tožbe. Zato predlagata, naj sodišče sklep razveljavi.

O zastaranju pravice zahtevati plačilo sodne takse govori 1. odstavek 9. člena Zakona o sodnih taksah, ki je veljal v času vložitve tožbe in v času zastaralnega roka (1). Pravica zahtevati plačilo sodne takse zastara v dveh letih po preteku leta, v katerem bi bilo treba takso plačati. Takso je treba plačati takrat, ko nastane taksna obveznost (1. odstavek 4. člena ZST). Če ni določeno drugače, nastane taksna obveznost za vlogo takrat, ko se ta izroči sodišču (1. točka 2. odstavka 4. člena ZST). To je bilo 27.1.2006. Zastaranje pravice zahtevati plačilo sodne takse je tako začelo teči ob izteku leta 2006. Dvoletni zastaralni rok je potekel 1.1.2009. 24. člen ZST ureja položaj, ko se pojavi utemeljen sum, da je stranka vrednost predmeta ocenilo prenizko. V tem primeru, sodišče s sklepom določi pravo vrednost in na ta način tudi določi pravo vrednost za plačilo takse. Navedeno določilo pa ne spreminja trenutka nastanka taksne obveznosti, marveč le za nazaj določa višino taksne obveznosti. Ker je tako, takšen sklep o določitvi višje vrednosti spornega predmeta ne podaljšuje zastaralnega roka iz 1. odstavka 9. člena ZST. To pa pomeni, da je pritožbena graja, češ da je pravica zahtevati plačilo sodne takse že zastarala, utemeljena. Iz tega razloga je pritožbeno sodišče pritožbi tožnikov ugodilo ter v skladu s 3. točko 365. člena ZPP (2) pritožbi ugodilo ter izpodbijani sklep spremenilo tako, da tožnika nista dolžna več za tožbo doplačati nikakršne sodne takse.

------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Zakon o sodnih taksah (Ur. l. RS, št. 1/90 – Ur. l. RS, št. 121/2003).

Zakon o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 73/2007 – Ur. l. RS, št. 45/2008).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.