TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep R 421/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-08

spor o pristojnosti - krajevna pristojnost - delitev solastnih nepremičnin

Po uradni dolžnosti se lahko sodišče izreče, da ni krajevno pristojno, najkasneje do izdaje odločbe na prvi stopnji in ne šele v njej.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Krškem.

Okrajno sodišče v Brežicah, ki mu je Okrajno sodišče v Krškem na podlagi pravnomočnega sklepa o delitvi solastnine z dne 16.4.2009, s katerim se je med drugim izreklo tudi za krajevno nepristojno za odločanje o delu predloga, ki se nanaša na vl. št. 287 k.o. D. s, tega tega odstopilo v odločanje, je sprožilo spor o pristojnosti (24. člen Zakona o pravdnem postopku – ZPP – v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku – ZNP), ker meni, da je za sojenje krajevno pristojno Okrajno sodišče v Krškem.

Za odločanje v tej nepravdni zadevi je pristojno Okrajno sodišče Krškem.

Pritožbeno sodišče soglaša s pravilnimi in popolnimi razlogi Okrajnega sodišča v Brežicah o tem, da za sojenje ni pristojno. Vložen je bil namreč predlog za delitev solastnega nepremičnega premoženja, ki leži na območju dveh okrajnih sodišč: v k.o. D., na območju Okrajnega sodišča v Brežicah in v k.o. L na območju Okrajnega sodišča v Krškem. O slednjem je Okrajno sodišče v Krškem že odločilo in nepremičnino razdelilo s pravnomočnim sklepom opr. št. N 27/2008, z dne 16.4.2009. V istem sklepu se je izreklo za krajevno nepristojno za odločanje o nepremičninah, ki ležijo na območju Okrajnega sodišča v Brežicah. Oprlo se je na 13. člen ZNP, po katerem je za odločanje o pravici na nepremičnini v nepravdnem postopku pristojno sodišče, na katerega območju leži nepremičnina.

Pri tem je prezrlo 1. odst. 16. člena istega zakona, v katerem je določeno, do katerega trenutka se sodišče lahko izreče za krajevno nepristojno. Po uradni dolžnosti (kot je bil primer v obravnavani zadevi) lahko izreče, da ni krajevno pristojno, najkasneje do izdaje odločbe na prvi stopnji in ne šele v njej. Že Okrajno sodišče v Brežicah je pravilno opozorilo na načelo ekonomičnosti, ki narekuje, da sodišče na krajevno pristojnost pazi samo do določenega stadija postopka (primerjaj Wedam Lukić in Polajnar – Pavčnik: Nepravdni postopek, Zakon s komentarjem, ČZ, Ur. l. SRS, Ljubljana 1989, stran 25).

V obravnavanem primeru se je Okrajno sodišče v Krškem o krajevni nepristojnosti za odločanje delu predloga izreklo prepozno, saj je o delu predloga za delitev solastnega premoženja udeležencev že izdalo odločbo na prvi stopnji. Po podatkih spisa udeleženci o odločanju o celotnem predlogu pred Okrajnim sodiščem v Krškem niso nasprotovali. Zato je tudi za odločanje o delitvi (preostalega dela) solastnega premoženja v k.o. D. pristojno Okrajno sodišče v Krškem (1. odst. 16. člena ZNP) in ne Okrajno sodišče v Brežicah po kraju, kjer nepremičnina leži (13. člen ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2224/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-29

zaznamba izvršbe - vknjižba hipoteke - izbris zaznambe izvršbe - vezanost na izvršilni postopek

Če bo terjatev plačana ter če bo izvršba ustavljena in izvršilna dejanja razveljavljena zaradi umika predloga za izvršbo, bo zemljiškoknjižno sodišče dovolilo izbris zaznambe izvršbe in izbris hipoteke.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Dovoli se izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa.

Sodišče prve stopnje je v korist upnika A. S., d.d., L. cesta 3a, K. dovolilo zaznambo izvršbe in vknjižbo hipoteke za denarno terjatev in sicer glavnico v znesku 1.168,18 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi kot izhaja iz predloga za izvršbo na podlagi pravnomočne sodbe z dne 29.8.2008 in izvršilnih stroškov v znesku 75,00 EUR od 5.2.2009 do plačila in vseh nadaljnjih izvršilnih stroškov. Tako je odločilo na podlagi sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Trbovljah opr. št. In 31/2009 z dne 4.3.2009, vknjižbo pa je opravilo pri parc. št. 74/126, vl. št. 808 k.o. L.pri Z.

Zoper sklep se pritožuje E. B., kot bistveno pa navaja, da se je z upnikom dogovoril za obročno plačilo. Upnik se ne drži dogovora. Dolžnik je nekaj že plačal.

Razlogi, ki jih navaja pritožba, za odločanje v zemljiškoknjižni zadevi niso pomembni. Zemljiškoknjižno sodišče je tako zaznambo sklepa o izvršbi kot vknjižbo hipoteke opravilo na podlagi določb 1. odstavka 86. člena Zakona o zemljiški knjigi – ZZK-1 in 88. člena istega zakona. Zemljiškoknjižno sodišče je prejelo obvestilo izvršilnega sodišča in sklep o izvršbi, to pa je zadostna podlaga za zaznambo izvršbe in vknjižbo hipoteke po že navedenih členih. Če bo terjatev plačana ter če bo izvršba ustavljena in izvršilna dejanja razveljavljena zaradi umika predloga za izvršbo, bo zemljiškoknjižno sodišče dovolilo izbris zaznambe izvršbe in izbris hipoteke (90. člen ZZK-1).

Neutemeljeno pritožbo je bilo tako treba zavrniti in hkrati odločiti o izbrisu zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa (2. točka 3. odstavka 161. člena ZZK-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2525/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-29

Zamudnega sklepa zaradi motenja posesti ni mogoče izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Vsaka stranka krije svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je v obravnavani zadevi izdalo zamudni sklep, s katerim je ugotovilo, da je toženec motil tožnika v zadnji mirni posesti nepremičnin parc. št. 1806/1 in parc. št. 1806/2, vl. št. 19 k.o. N. J. s tem, da je v steno garaže naredil luknjo v izmeri 40 x 40 cm in s tem tožniku onemogočil nemoteno koriščenje garaže v obsegu, kot jo je tožnik uporabljal desetletja pred tem. Tožencu je naložilo vzpostavitev prejšnjega stanja in mu prepovedalo, da v bodoče s takimi ali podobnimi ravnanji posega v tožnikovo posest. Odločilo je o povrnitvi pravdnih stroškov.

Zoper sklep se toženec pritožuje in kot bistveno navaja, da je sodno varstvo nepotrebno, ker je luknja v zidu že zazidana. Predlaga razveljavitev sklepa.

Tožnik je odgovoril na pritožbo in predlagal, da jo pritožbeno sodišče zavrne.

Razlogi, ki jih navaja pritožba, se nanašajo na dejansko stanje. Pritožba namreč trdi, da je pravda nepotrebna, ker je toženec luknjo v garaži že zazidal.

Po 2. odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP zamudne sodbe ni mogoče izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. To velja tudi, če je v pravdi zaradi motenja posesti izdan zamudni sklep (424. člen ZPP). Pritožbeno sodišče je opravilo preizkus izpodbijanega sklepa tudi v skladu z 2. točko 350. člena ZPP v zvezi s 424. členom ZPP in ugotovilo, da sodišče prve stopnje pri odločanju ni napravilo nobene bistvene kršitve določb pravdnega postopka, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, prav tako pa je pravilno uporabilo materialno pravo.

Neutemeljeno pritožbo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo in sklep potrdilo po 353. členu ZPP v zvezi s 424. členom ZPP.

Vsaka stranka krije svoje pritožbene stroške: tožena zato, ker s pritožbo ni uspela (152. člen ZPP), tožeča pa zato, ker stroški odgovora na pritožbo niso stroški, ki bi bili potrebni za pravdo (1. odstavek 155. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 852/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-01-27

Pravna posledica odpovedi dediščini je v tem, da se šteje, kakor da odpovedujoči sploh ni postal dedič, kar ima za nadaljnjo posledico, da se povečajo dedni deleži sodedičev.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da je zapustnik napravil oporoko, s katero je za oporočna dediča določil svoja vnuka M. in D.A. Kot zakonita dediča po pokojnem pa bi prišla v poštev zapustnikov sin B.A. in izvenzakonska partnerka V.Š. Slednja se je odpovedala dedovanju po pokojnem, dedič A.B. pa je uveljavljal nujni delež na zapustnikovem premoženju. Sodišče je zato odločilo, da zapuščino dedujeta oporočna dediča vsak do ¼, nujni dedič B.A. pa do ½.

Proti sklepu se pritožujeta oporočna dediča po pooblaščencu. Menita, da je odločitev sodišča napačna in da znaša nujni delež zapustnikovega sina B.A. le ¼ zapuščine in ne ½. Po mnenju pritožbe namreč odpoved nujnemu deležu s strani V.Š. ne more predstavljati podlage za povečanje nujnega deleža zapustnikovega sina.

Ne drži, da gre v obravnavanem primeru za situacijo, ko se je eden od dedičev  odločil, da nujnega deleža ne bo uveljavljal. Dedna izjava V.Š. se je namreč glasila, da se dedovanju po pokojnem I.A. odpoveduje (l.št. 22 spisa). To je prvostopenjsko sodišče tudi izrecno navedlo v obrazložitvi izpodbijanega sklepa. Pravna posledica odpovedi dediščini pa je v tem, da se šteje, kakor da odpovedujoči sploh ni postal dedič, kar ima za nadaljnjo posledico, da se povečajo dedni deleži sodedičev. Dedna izjava V.Š. je torej imela za posledico ugotovitev, da je edini zakoniti dedič, ki bi prišel v poštev za dedovanje po pokojnem I.A., njegov sin B.A. Ker pa je zapustnik razpolagal z oporoko, gre B.A. le nujni delež, ki ga je izrecno uveljavljal, ta delež pa znaša ½  zakonitega dednega deleža, torej polovico zapuščine. Odločitev prvostopenjskega sodišča je torej pravilna, pritožba pa neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2.tč. 365.čl. Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s 163.čl. Zakona o dedovanju – ZD in 37.čl. Zakona o nepravdnem postopku – ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Rg 6/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-02-26

spor o pristojnosti - opravljanje lekarniške dejavnosti - gospodarski spor

Ker tožeča stranka ni samostojni podjetnik posameznik, v obravnavani zadevi ne gre za gospodarski spor po 481. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), pa tudi ne po objektivnem kriteriju iz 483. čl. ZPP, glede na to, da tožeča stranka vtožuje neplačano provizijo za opravljene storitve.

Za sojenje v predmetni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Kopru.

Ker je ugotovilo, da je zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine dolžnik vložil obrazložen ugovor, je Okrajno sodišče v Kopru dne 10.10.2007 izdalo sklep, s katerim je sklep o izvršbi z dne 9.7.2007 razveljavilo v delu, s katerim je dovoljena izvršba in sklenilo, da bo o zahtevku in stroških odločeno v pravdnem postopku pred Okrožnim sodiščem v Kopru.

Okrožno sodišče v Kopru je dne 23.1.2009 sprožilo spor o pristojnosti. Navaja, da je tožeča stranka registrirani lekarnar in nima položaja samostojnega podjetnika iz 2. točke 1. odst. 481. čl. ZPP, zato tudi ne gre za gospodarski spor. Meni, da je v tej zadevi podana pristojnost Okrajnega sodišča v Kopru.

Iz Poslovnega registra Slovenije izhaja, da je tožeča stranka, ki je fizična oseba, registrirana pri Ministrstvu za zdravje – zdravstveni delavci – v pravnoorganizacijskih obliki registrirani lekarnar. Iz imena njene poslovne dejavnosti: H.D.–LEKARNA N. izhaja, da ne posluje z oznako samostojnega podjetnika (s.p.), tako kot to sicer za podjetnike predpisuje 1. odst. 72. čl. Zakona o gospodarskih družbah (ZGD-1). Položaj tožeče stranke se presoja po Zakonu o lekarniški dejavnosti (ZLD), ki v 2. čl. opredeljuje lekarniško dejavnost kot javno službo, ki jo opravljajo javni zavodi in na podlagi koncesije zasebniki. ZLD ne vsebuje določbe, ki bi pri urejanju položaja zasebnikov napotovala na uporabo predpisov, ki veljajo za podjetnike.

Ker tožeča stranka ni samostojni podjetnik posameznik, v obravnavani zadevi ne gre za gospodarski spor po 481. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), pa tudi ne po objektivnem kriteriju iz 483. čl. ZPP, glede na to, da tožeča stranka vtožuje neplačano provizijo za opravljene storitve. In ker vrednost spornega predmeta ne presega 8.345,85 EUR, je glede na 1. odst. 30. čl. ZPP za odločanje stvarno pristojno okrajno sodišče, upoštevaje sedež tožene stranke pa je to Okrajno sodišče v Kopru (48. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Ip 669/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-09-17

konec izvršilnega postopka - izdaja sklepa o ustavitvi izvršbe - umik predloga za izvršbo - izvršilni stroški - stroški umika

Izvršilni postopek se konča z zadnjim izvršilnim dejanjem, to je z dokončnim poplačilom upnika. ZIZ v takem primeru ne predvideva izdaje posebnega sklepa o ustavitvi izvršbe. Izdaja takšnega sklepa sicer ni protipravna, ni pa odločilna za samo končanje izvršilnega postopka. V predmetni zadevi je bil torej postopek končan, ko je banka dne  obvestila sodišče, da je dolg dokončno poplačan. Umik predloga za izvršbo in v njem priglašeni stroški tega umika po končanem postopku ni bil potreben.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijani 2. točki  potrdi.

Upnik nosi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je v 1. točki izpodbijanega sklepa ustavilo izvršilni postopek ter v 2. točki zavrnilo predlog upnika za povrnitev nadaljnjih izvršilnih stroškov z obrazložitvijo, da poseben predlog upnika za ustavitev izvršbe in s tem nastanek novih izvršilnih stroškov ni potreben.

Zoper 2. točko sklepa se je po pooblaščenki pravočasno pritožil upnik iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju – ZIZ ter predlagal njegovo spremembo. V pritožbi navaja, da je izvršilni postopek končan, ko je sklep o ustavitvi postopka pravnomočen. Ker je ustavitev postopka praviloma posledica upnikovega umika predloga za izvršbo, navedba prvostopenjskega sodišča, da umik predloga ni potreben, ni utemeljena. Meni, da je nadaljnje izvršilne stroške priglasil pravočasno in da so bili le-ti za izvršbo tudi potrebni, zato bi mu jih sodišče moralo priznati.

Izvršilni postopek se konča z zadnjim izvršilnim dejanjem, to je z dokončnim poplačilom upnika. ZIZ v takem primeru ne predvideva izdaje posebnega sklepa o ustavitvi izvršbe. Izdaja takšnega sklepa sicer ni protipravna, ni pa odločilna za samo končanje izvršilnega postopka.

V predmetni zadevi je bil torej postopek končan, ko je banka dne  obvestila sodišče, da je dolg dokončno poplačan. Umik predloga za izvršbo in v njem priglašeni stroški tega umika po končanem postopku ni bil potreben, zato je po mnenju pritožbenega sodišča odločitev prvostopenjskega sodišča, da upniku stroškov te vloge ne prizna, pravilna.

Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, pritožbeno sodišče pa tudi v okviru preizkusa izpodbijanega sklepa po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom istega zakona in 15. členom ZIZ) kršitev ni našlo, je na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Glede na to, da upnik s pritožbo ni uspel, nosi sam svoje pritožbene stroške (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP in 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1121/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-23

krajevna pristojnost - stvarna pristojnost pri sporih iz izvršbe - izključna krajevna pristojnost

V 63. členu ZPP je predpisana izključna krajevna pristojnost na podlagi atrakcije k izvršilnemu ali stečajnemu sodišču. Stvarna pristojnost pri sporih iz izvršbe pa se ravna po vrednosti spornega predmeta. Zato je lahko izključno krajevno pristojno okrožno sodišče, na območju katerega je izvršilno sodišče, ki vodi izvršilni postopek.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom se je Okrajno sodišče v Ljubljani izreklo za stvarno nepristojno za odločanje, ker je tožeča stranka, ki uveljavlja nedenarno terjatev, kot vrednost spornega predmeta navedla znesek 15.000,00 EUR, torej znesek, ki presega znesek do katerega so na podlagi 1. odst. 30. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99-45/08) pristojna okrajna sodišča, pa tudi za spor iz 2. odst. 30. člena ZPP ne gre.

Tožeča stranka meni, da je sklep obremenjen z absolutno bistveno kršitvijo določb postopka po 8. in 14. točki 22 odst. 339. člena ZPP. Gre za tožbo na nedopustnost izvršbe, torej za spor, ki je nastal v zvezi z izvršilnim postopkom. Za take spore pa je skladno s 63. členom ZPP izključno pristojno sodišče, ki vodi izvršilni postopek. To pa je Okrajno sodišče v Ljubljani. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v odločanje sodišču prve stopnje, toženi stranki pa naloži v plačilo pritožbene stroške s pripadki.

V 63. členu ZPP je predpisana izključna krajevna pristojnost na podlagi atrakcije k izvršilnemu ali stečajnemu sodišču. Stvarna pristojnost pri sporih iz izvršbe pa se ravna po vrednosti spornega predmeta. Zato je lahko izključno krajevno pristojno okrožno sodišče, na območju katerega je izvršilno sodišče, ki vodi izvršilni postopek. V konkretnem primeru je to Okrožno sodišče v Ljubljani.

Po povedanem je torej odločitev prvostopnega sodišča pravilna in pritožbena graja ni utemeljena. Pritožbeno sodišče pa tudi ni ugotovilo nobene izmed kršitev, na katere po 2. odst. 350. člena ZPP pazi po uradni dolžnosti, zato je pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

Izrek o stroških temelji na 1. odst. 165. člena in 1. odst. 154. člena ZPP. Tožeča stranka, ki s pritožbo ni uspela, sama nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1685/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-23

povrnitev stroškov pravdnega postopka - umik tožbe

Tožeča stranka je tožbo umaknila potem, ko ji je toženec plačal celotno vtoževano terjatev. Skladno z določilom 1. odstavka 158. člena ZPP mora v primeru, ko je tožeča stranka tožbo umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek, pravdne stroške plačati tožena stranka.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je v celoti razveljavilo sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I 2000/12049 z dne 31.8.2000 (1. točka izreka sklepa) in zaradi umika tožbe pravdni postopek ustavilo (2. točka izreka sklepa). V 3. točki izreka sklepa pa je tožencu naložilo v plačilo pravdne stroške tožeče stranke, in sicer 496,62 EUR s pripadki.

V laični pritožbi toženec smiselno izpodbija izrek o stroških. Navaja, da je bilo s tožečo stranko dogovorjeno, da po plačilu 906,14 EUR nima več dolgov. O plačilu kakšnih pravdnih stroškov ni bilo govora, zato je sedaj nemalo presenečen in prosi, da se stroški umaknejo oz. da jih poravna tožeča stranka.

Na vročeno pritožbo tožeča stranka ni odgovorila.

Tožeča stranka je tožbo umaknila potem, ko ji je toženec plačal celotno vtoževano terjatev. Skladno z določilom 1. odstavka 158. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 do 45/08; ZPP) mora v primeru, ko je tožeča stranka tožbo umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek, pravdne stroške plačati tožena stranka. Ker gre v obravnavani zadevi za tak primer, je odločitev prvostopenjskega sodišča materialnopravna pravilna. Če tožeča stranka v primeru umika tožbe zaradi izpolnitve tožbenega zahtevka zahteva povrnitev pravdnih stroškov, ji jih mora sodišče glede na jasno določilo 1. odstavka 158. člena ZPP dosoditi. Morebitni dogovori toženca z nekom, ki je zaposlen pri tožeči stranki, torej v primeru podane zahteve tožeče stranke za povrnitev pravdnih stroškov na odločitev sodišča ne morejo vplivati. Same odmere – višine dosojenih pravdnih stroškov pritožba ne izpodbija, pritožbeno sodišče pa na njeno pravilnost ni dolžno paziti po uradni dolžnosti.

Po povedanem je odločitev prvostopenjskega sodišča pravilna in pritožbena graja ni utemeljena. Pritožbeno sodišče pa tudi ni ugotovilo nobene izmed kršitev, na katere po 2. odstavku 350. člena ZPP pazi po uradni dolžnosti, zato je pritožbo toženca zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2063/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-20

postopek v pravdah zaradi motenja posesti - obnova postopka - razlogi za obnovo postopka v motenjskih sporih

V motenjskih sporih je obnova postopka dovoljena le iz razlogov, ki so določeni v 2. in 4. točki 394. člena ZPP.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog toženca za obnovo postopka in le-te ni dovolilo. Hkrati je tožencu naložilo povrnitev pravdnih stroškov tožnika v znesku 329,20 EUR in sicer v roku 15 dni.

Zoper navedeno odločitev se toženec pravočasno pritožuje in zatrjuje, da je bila tožba le konstrukt, sam pa v postopku ni bil vešč prva. Tožnik le izsiljuje in hoče svojo elektro omarico, sedaj pa imata skupaj 16 varovalk. Meni, da bi moral imeti tožnik video kamero, da bi lahko zatrjeval, da mu je on odklopil varovalke. Potrebno je najprej rešiti solastnino, potem pa bi lahko tožnik imel svojo elektro omarico. Sicer pa v času, ko se mu očita motilno dejanje ni bil doma oziroma je zgodaj zjutraj odhajal in se vračal pozno zvečer. Pritožnik še navaja, da bo vsa potrebna plačila izvršil in se ne bo več pritoževal.

Obnova postopka je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodno odločbo, ki je dopustna le, če je vložena v predpisanem roku in če je izpolnjen vsaj eden od obnovitvenih razlogov, taksativno določenih v 394. členu Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99 s spremembami – v nadaljevanju ZPP). V obravnavani zadevi pa gre za spor zaradi motenja posesti, zato je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo določbo člena 430 ZPP, ki dovoljuje obnovo postopka v tovrstnih sporih le iz razlogov, ki so določeni v 2. in 4. točki 394. člena ZPP. Ob tem sodišče prve stopnje pravilno povzema, da je predlog nedovoljen, ker ni vložen iz zakonitega razloga, prav tako pa je tudi prepozen. Teh ugotovitev sodišča prve stopnje toženec v pritožbi sploh ne izpodbija, temveč le obširno opisuje svoje videnje dejanskega stanja v tem posestnem sporu, kar pa je v okviru odločanja o dovoljenosti predlagane obnove postopka irelevantno, zato je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijano odločitev tudi v okviru uradno upoštevnih kršitev določb postopka, vendar teh ni ugotovilo. Tako pritrjuje ugotovitvam sodišča prve stopnje, da je toženčev predlog tako prepozen kot nepopoln in tudi nedovoljen, zato je izpodbijana odločitev o zavrženju predloga, temelječa na 1. odstavku 398. člena ZPP materialno pravno pravilna.

Upoštevajoč navedeno, pritožbeno sodišče ne odgovarja na obširne pritožbene navedbe toženca, ker bi bilo to ob zgornjih ugotovitvah nesmiselno in neekonomično, saj zaradi opisanih procesnih pomanjkljivosti ne morejo pripeljati do drugačne odločitve.

Na osnovi navedenega in ker tudi ni našlo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo toženca zavrnilo in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.