VSM sodba III Cp 1353/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-08-07

dodelitev mladoletnih otrok v varstvo in vzgojo - določitev stikov - določitev preživnine - skupno starševstvo - sporazum staršev - korist otroka

Skupno starševstvo (prvi odstavek 105. člena ZZZDR) lahko obstoji samo in le na podlagi sporazuma staršev.

Pritožbama se delno ugodi in se izpodbijana sodba v odločbi o preživninski obveznosti (točka II prvostopnega izreka) spremeni tako, da je tožnik za mesec maj 2007 dolžan plačati preživnino v znesku 374,00 (tristo štiriinsedemdeset 00/100) EUR, od  01.06.2007 dalje pa za D. 360,00 (tristo šestdeset 00/100) EUR, za S. 360,00 (tristo šestdeset 00/100) EUR in za R. 280,00 (dvesto osemdeset 00/100) EUR mesečno.

V ostalem se pritožbi zavrneta in v nespremenjenem obsegu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Pravdni stranki krijeta sami svoje pritožbene stroške.

1. Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje otroke pravdnih strank (D.M., S.M., in R.M) dodelilo v varstvo in vzgojo materi – toženi stranki Z.Ž. (točka I prvostopnega izreka). V odločbi o preživninski obveznosti (točka II prvostopnega izreka) je razsodilo, da je oče dolžan od 01.06.2007 dalje prispevati za preživljanje sina D. 450,00 EUR mesečno, za S. 450,00 EUR mesečno in za R. 350,00 EUR mesečno, kot je podrobneje razvidno iz izreka izpodbijane sodbe. V odločbi o preživninski obveznosti je toženca še zavezalo, da je za mesec maj 2007 dolžan iz naslova preživnine za vse tri otroke skupaj plačati še 624,00 EUR. V točki III izreka je prvostopno sodišče določilo stike med očetom in otroci tako, da ti potekajo vsak torek in četrtek v popoldanskem času, vsak drugi (parni) vikend v mesecu od petka popoldan do nedelje do 19.00 ure, jesenske in zimske počitnice otroci preživijo pri tožniku v trajanju sedem dni, božične in prvomajske počitnice otroci preživijo pri materi v trajanju sedem dni, preostale dneve pa s tožnikom, novo leto pa po dogovoru strank. Poletne počitnice otroci preživijo v skladu z dogovorom strank, v kolikor pa dogovor ne bo mogoč, otroci prvih 14 dni v juliju in avgustu preživijo pri tožniku, preostali čas pa pri toženki. Redni tedenski stiki se v času dopustov in praznikov ne izvajajo. Pod točko IV izreka je prvostopno sodišče zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika v odločbi o pravdnih stroških (točka V izreka) je odločilo, da vsaka pravdna stranka krije svoje stroške pravdnega postopka. 2. Proti navedeni sodbi se je pritožil tožnik z lastno pritožbo in pooblaščenec tožnika. V obeh pritožbah tožeče stranke se uveljavljajo pritožbeni razlogi bistvene kršitve določb postopka, zmotne uporabe materialnega prava ter zmotne ugotovitve dejanskega stanja. V pritožbah se tožeča stranka zavzema za določitev skupnega starševstva, dodelitev otrok očetu in določitev stikov matere z otroki, kot je predlagano po tožeči stranki. Nadalje izpodbija odločitev prvostopnega sodišča o določitvi višine preživninske obveznosti tožnika. Pritožbenemu sodišču predlaga spremembo oziroma razveljavitev prvostopne sodbe in priglaša pritožbene stroške. 3. Tožena stranka se v odgovoru na pritožbo zavzema za potrditev prvostopne sodbe in priglaša pritožbene stroške. 4. Pritožbi sta delno utemeljeni. 5. Pritožbi tožeče stranke nimata prav, da je prvostopno sodišče neutemeljeno zavrnilo zavzemanja tožeče stranke za skupno starševstvo. Dejstvo je (temu tudi pritožba ne oporeka), da pravdni stranki kot starša otrok nista sklenili sporazuma o skupnem starševstvu in da toženka skupno starševstvo odklanja. Po določbi prvega odstavka 105. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih – ZZZDR je skupno starševstvo lahko izključno posledica sporazuma staršev. Takšnega sporazuma (dogovora) sodišče staršem s sodbo ne more vsiliti tudi v primeru, če se eden od staršev zavzema za skupno starševstvo, če je to želja otrok in če skupno starševstvo priporoča sodni izvedenec psiholog ter strokovnjaki centra za socialno delo in tudi ne v primeru, če eden od staršev skupno starševstvo morebiti odklanja iz neutemeljenih razlogov. Skupno starševstvo (prvi odstavek 105. člena ZZZDR) lahko obstoji samo in le na podlagi sporazuma staršev. 6. Temeljno vodilo pri dodelitvi otroka enemu izmed staršev je največja korist otroka (tretji odstavek 105. člena ZZZDR). Prvostopno sodišče je izhajajoč iz navedenega načela dejansko pravilno in materialnopravno utemeljeno vse tri otroke pravdnih strank dodelilo materi. Tako pravilno odločitev je sprejelo na podlagi naslednjih pravilnih ugotovitev. Oba starša imata nadstandardne materialne pogoje za bivanje otrok. Toženka je po razvezi ostala v družinski hiši, toženec pa živi v 3,5-sobnem stanovanju, kjer so tudi povsem primerni bivalni prostori za otroke. Oba imata nove partnerje, s katerimi (tako iz podatkov spisa) se otroci povsem normalno razumejo. Sicer pa navedenim dejstvom pritožbi tožeče stranke ne oporekata. V nasprotju s pritožbenimi izvajanji prvostopno sodišče pravilno pri dodelitvi otrok ni sprejelo dopolnjenega izvedenskega mnenja sodne izvedenke klinične psihologije, v katerem ta zaključuje, „da je pomembno dodeliti otroka staršu, ki ima več diferenciacije, posluha za otrokove potrebe in manj za svoje. V tem primeru, glede na klinično psihološko sliko v času opravljene ekspertize, bi lahko omenila, da je oče primernejši starš za skrbništvo, ker je več verjetnosti, da ne bo omejeval stikov otrok z materjo, mati pa bi jih lahko na zaveden ali nezaveden način omejevala, saj vleče otroke nazaj v preveč zaščitniško simbiozo, kar za otroke za nadaljnji razvoj ni dobro ...“. Takega zaključka sodne izvedenke prvostopno sodišče pri obravnavani dodelitvi otrok pravilno ni sprejelo in upoštevalo že iz razloga, ker toženka (tako iz podatkov spisa) ne preprečuje ali omejuje tekom pravde dogovorjenih pogostih in stalnih stikov otrok z očetom ter tako postopala v nasprotju s koristimi otrok. Pri tem pa je potrebno še upoštevati, da izvedenka prvotno oba roditelja ocenjuje kot enakovredno osebnostno primerna glede dodelitve otrok (stran 13 izvedenskega mnenja in l. št. 180 pravdnega spisa) in da medsebojna ločitev otrok zaradi močne medsebojne navezanosti ni v njihovo korist. Zraven tega pa sta otroka D. in S. v izjavi sodišču povedala, da imata oba starša rada, da pa želita živeta pri materi (kot do sedaj), k očetu pa bi hodila na obiske, kot to počneta že sedaj. Pri razgovoru je D. izrazil še željo po skupnem starševstvu ter še povedal, da želi živeti skupaj s sestrama. Po takih izjavah 13-letnega D. pritožbeno sodišče ne sprejema pritožbenih izvajanj, da so bile te „dane pod pritiskom ali manipulacijo sodišča“, oziroma manipulacije matere. Da pa sta otroka D. in S. nadpovprečna pri šolanju in da se zraven tega ukvarjata še s številnimi obšolskimi dejavnostmi, pa tudi ni sporno. Na podlagi takih dejstev je prvostopno sodišče tudi po presoji pritožbenega sodišča pri odločanju o dodelitvi otrok sledilo njihovim največjim koristim, ko je ob upoštevanju enakih možnosti in primernosti staršev upoštevalo željo in voljo otrok ter njihovo medsebojno navezanost. Ob tem pa ne gre prezreti, da je hčerka R. rojena šele leta 2004 in glede na starost toliko bolj potrebna materinskega varstva in nege. Da pa je toženka dobra in zelo skrbna mati, pa je povedal sam tožnik, pri čemer toženka tožnika tudi ocenjuje kot skrbnega očeta. Skratka, dodelitev otrok v varstvo in vzgojo materi v obravnavani zadevi v največji možni meri izpolnjuje koristi otrok, kot to določa tretji odstavek 105. člena ZZZDR. Nasprotna pritožbena izvajanja pa so neutemeljena. 7. Po določbi prvega odstavka 106. člena ZZZDR ima otrok pravico do stikov z obema staršema, oba starša imata pravico do stikov z otrokom. S stiki se zagotavljajo predvsem otrokove koristi. Prvostopno sodišče je pravilno, upoštevaje citirano določbo ZZZDR, določilo stike, kot izhaja iz izreka izpodbijane sodbe (točka 3 prvostopnega izreka). Tako dogovorjeni stiki med očetom in otroci so bili dejansko že dogovorjeni tekom pravde (dogovor na l. št. 68 spisa) in so se tudi tekom pravde dejansko izvrševali. Otroka D. in S. pa sta v razgovoru s sodiščem tudi izrazila mnenje (sedmi odstavek 106. člena ZZZDR), da želita stike z očetom „kot do sedaj“. Zraven tega pa so v izpodbijani sodbi določeni stiki med očetom in njegovimi vsemi tremi otroci tako pogosti, da po časovni dinamiki izpolnjujejo že kriterij skupnega starševstva. Že iz navedenega razloga se pritožbena izvajanja v smeri nepravilnosti določitve stikov v času počitnic in med prazniki pokažejo kot neutemeljena, to pa še toliko bolj ob dejstvu, ker je preživljanje poletnih počitnic prvotno prepuščeno dogovoru roditeljev, v kolikor pa tega ni, pač otroci preživijo prvih 14 dni v juliju in avgustu pri tožniku, preostali čas pa pri toženki. Povedano pa je že, da je pri razumnih starših, ki delujejo v korist otrok, pričakovati tudi razumno dogovarjanje o stikih otroka z očetom oziroma z materjo. Prvostopno sodišče je tudi pravilno sprejelo odločitev, da se v času dopustov in praznikov redni tedenski stiki (vsak torek in četrtek ter vsaki drugi parni vikend) ne izvajajo, ker bi sicer bila taka odločitev v nasprotju z odločitvijo, da božične in prvomajske praznike otroci preživijo pri toženki v trajanju sedem dni. Skratka, še podrobnejše „seciranje stikov“ otrok z očetom bi v danem primeru bilo povsem nesmiselno in tudi v nasprotju s koristmi otrok. Pri vsej dinamiki stikov pa velja opozoriti še oba roditelja na to, da otroci (sedaj predvsem D. in S.) potrebujejo tudi čas zase in za izpolnjevanje šolskih obveznosti. 8. Starši so dolžni preživljati svoje otroke do polnoletnosti, tako da v skladu s svojimi sposobnostmi in zmožnostmi zagotovijo življenjske razmere, potrebne za otrokov razvoj (prvi odstavek 123. člena ZZZDR). Otroka preživljajo starši v okviru skupnega gospodinjstva, če živijo skupaj (131. člen ZZZDR). V kolikor ne živijo skupaj, je dolžan tisti od staršev, ki otroka nima pri sebi, pravilno prispevati za preživljanje v denarju. Preživnina se določi glede na potrebe upravičenca in materialne ter pridobitne zmožnosti zavezanca (128. člen ZZZDR). Pri odmeri preživnine za otroka mora sodišče upoštevati otrokovo največjo korist, tako da je preživnina primerna za zagotavljanje uspešnega telesnega in duševnega razvoja otroka. Preživnina mora zajemati stroške življenjskih potreb otroka, zlasti stroške bivanja, hrane, oblačil, obutve, varstva, izobraževanja, vzgoje, oddiha, razvedrila in drugih posebnih potreb otroka (drugi odstavek 129.a člena ZZZDR). 9. Prvostopno sodišče je, izhajajoč pod točko 8 navedenih materialnopravnih pravil, tožniku odmerilo preživnino za vse tri otroke. Izhajajoč iz navedenega materialnopravnega izhodišča je sodišče prve stopnje dejansko zmotno ugotovilo, na kar utemeljeno opozarjata obe pritožbi tožeče stranke, stroške bivanja kot vrste življenjskih potreb otroka. Prvostopno sodišče je pri vseh treh otrocih (D., S. in R.) stroške bivanja ocenilo na 127,00 EUR mesečno. Navedena ocenitev je, izhajajoč iz podatkov spisa (mesečni stroški elektrike, kanalizacije, ogrevanja, vode, telekomunikacij, odvoz smeti), previsoka, ker mesečni stroški za celotno hišo, v kateri živi toženka z otroci in novim partnerjem, skupaj znesejo okrog 300,00 EUR. Na posamezno osebo stroški bivanja torej znesejo 60,00 EUR, ne pa 127,00 EUR, kot je presodilo prvostopno sodišče. Preostale mesečne življenjske stroške otrok (stroški hrane, kozmetike, toaletnih potrebščin, zdravil in vitaminskih dodatkov, oblačil in obutve, šolski stroški, telekomunikacije, stroški oddiha in razvedrila) pa je prvostopno sodišče povsem pravilno ugotovilo in takih ugotovitev izjemno obširna pritožbena izvajanja, zlasti pooblaščenca tožnika, ne morejo v ničemer spremeniti. Prvostopno sodišče je v obravnavanem primeru tudi pri stroških preživljanja otrok pravilno upoštevalo stroške (mesečno plačilo) varuške v skupnem znesku 460,00 EUR, torej v znesku 153,33 EUR na posameznega otroka. Dejstvo je, da otroci zaradi zelo dinamičnega službenega in osebnega življenja staršev ter slabega zdravja (slaba imunska odpornost) potrebujejo varuško, ki dejansko skrbi za funkcioniranje gospodinjstva (čiščenje, kuhanje) in s tem povezano kvaliteto življenja otrok v sicer nadstandardnih premoženjskih razmerah njihovih staršev. Pritožbena izvajanja (upoštevaje dinamiko stikov očeta z otroci), da je tožnik v času od maja 2007 do izdaje izpodbijane sodbe tudi v materialnem pogledu (delno) skrbel za otroke (kupoval oblačila, obutev, športno opremo, šolske potrebščine, prehrano itd.) so sicer sprejemljiva, vendar ta ne predstavljajo upoštevnega (delnega) izpolnjevanja preživninske obveznosti po tožniku, ker je navedene prispevke tožnika šteti za darilo. Tožnik v pravdi ni izkazal, da se je s toženko dogovoril, da bo preživljanje otrok zagotavljal na drug način in ne v denarju. Izhajajoč iz navedenega dejanskega in materialnopravnega izhodišča se kot neutemeljena pokažejo pritožbena izvajanja v smeri izvedbe dokazov (zaslišanje prič Š.K.M., I.O., izvedenca ekonomske stroke, računovodkinjo osnovne šole, poizvedbe na šoli), ki bi potrjevale tožnikovo pritožbeno zatrjevanje, da je tudi sam tekom pravde (delno) preživljal otroke. Pri tem pa velja dodati, da izračun življenjskih stroškov za posameznega otroka ne predstavlja računske sodbe, ker pri mesečnih potrebah otroka praviloma nastanejo tudi nepredvidljivi izdatki za otroka. Sicer pa otrokova največja korist terja, da se preživnina odmeri glede na potrebe konkretnega otroka, ki zahteva preživljanje in ne na neke povprečne potrebe otroka njegove starosti, na kar se večkrat sklicuje tožeča stranka v pritožbi. Povedano pa je že, da so vsi trije otroci pred razpadom družine materialno živeli v precej nadstandardnem okolju in razpad družine vsaj v premoženjski sferi praviloma na sme vplivati na kvaliteto življenjskih razmer otrok. 10. V posledici zmotne presoje dejanskega stanja glede stroškov bivanja tako mesečne življenjske potrebe D. znašajo okrog 600,00 EUR, S. tudi okrog 600,00 EUR in R. 460,00 EUR. Pritožbena izvajanja, da pa so potrebe otrok mesečno oziroma letno delno krite iz „naslova prihodkov za veliko družino“, pa niso izkazana. 11. Pri ugotovitvi materialnih in pridobitnih zmožnostih staršev otrok je prvostopno sodišče pri ugotovitvi mesečne plače za tožnika v letu 2008 nepravilno zajelo tudi plačilo iz naslova odškodnine (10.000,00 EUR na letni ravni) ter ugotovilo nižje neto zneske plače pri toženki, kot jih je toženka dejansko prejela, na kar opozarja pritožba, vendar ta nepravilna ugotovitev ni odločilno vplivala na preživninsko obveznost tožnika. Po podatkih spisa je namreč tožnik še lastnik gospodarske družbe J.M. d.o.o., s katero tudi ustvarja prihodek, zraven tega (tako iz podatkov spisa) je še lastnik številnih nepremičnin (11 stanovanj, poslovni prostor). Dejstvo pa je, da otroci pri tožniku že v okviru po sodišču določenih stikih očeta z otroci tedensko preživijo precej časa, kar nosi za sabo tudi preživljanje otrok po očetu, ko so ti z njim. Izhajajoč iz tega dejstva pa pritožbeno sodišče zaključuje, da je oče k preživljanju otrok dolžan prispevati 6/10, mati pa 4/10. Nikakor pa niso vzdržna pritožbena izvajanja, da bi v obravnavanem primeru oče in mati morala pokrivati vsak do ½ stroškov preživljanja otrok. Ne glede na pogostost stikov otrok z očetom je še vedno mati tista, na kateri je skrb za vsakodnevno vzgojo in varstvo otrok ter s tem povezano pokrivanje vsakodnevnih nepredvidenih izdatkov otrok. 12. Izhajajoč iz presoje potreb otrok (točka 10 te sodbe) ter zmožnosti staršev za preživljanje otrok (točka 11 te sodbe) je tožnik dolžan za preživljanje D. mesečno plačevati 360,00 EUR, za S. 360,00 EUR in za R. 280,00 EUR. Za vse tri otroke skupaj je tožnik dolžan plačevati mesečno preživnino v znesku 1.000,00 EUR od 01.06.2007 dalje, kot je časovno že presodilo prvostopno sodišče. Takšno preživnino pa bo toženec glede na svoje dohodke in premoženjske razmere tudi sposoben plačevati. Za mesec maj 2007 pa je tožnik dolžan plačati še 347,00 EUR, ker je za navedeni mesec že plačal preživnino v znesku 626,00 EUR, kot je pravilno ugotovilo že prvostopno sodišče. 13. V zvezi s pritožbenimi zatrjevanji, da je tožnik iz naslova preživninske obveznosti že plačal 10.104,42 EUR, kar bi bilo potrebno upoštevati pri odmeri preživnine, pritožbeno sodišče ugotavlja, da je navedeni znesek (l. št. 240f pravdnega spisa) tožnik dejansko plačal, vendar za obdobje od februarja 2006 do vključno maja 2007. Z izpodbijano sodbo pa je prisojen del neplačane preživnine za mesec maj 2007 (tožnik je za mesec maj 2007 plačal preživnino v znesku 626,00 EUR, dolžan je plačati 1.000,00 EUR, torej je dolžan plačati še 374,00 EUR) ter preživnina od 01.06.2007 dalje. Da pa bi tožnik za otroke še po 01.06.2007 dalje plačeval preživnino (preživnino je dolžan plačevati na transakcijski račun matere otrok, ta pa je dolžna navedena denarna sredstva uporabiti izključno za preživljanje otrok) pa tožnik ni izkazal. Plačevanje akontacije preživnine na poseben vzajemni račun v znesku 209,00 EUR mesečno za vsakega otroka od meseca maja oziroma junija 2007 dalje namreč ne predstavlja izpolnjevanja preživninske obveznosti po tožniku, ker tega denarja otroci očitno niso prejeli, ker se je ta nakazoval in nalagal na poseben račun tožnika, kot izhaja iz podatkov spisa. Tako se pokažejo kot neutemeljena pritožbena izvajanja, da bi navedena delna plačila preživnine sodišče moralo upoštevati pri odmeri preživnine za obdobje junij 2007 – februar 2009. 14. V zvezi s pritožbeno grajo pravilnosti uporabe materialnega prava pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da navedeni očitek pritožbe ni utemeljen. Prvostopno sodišče se je pri dodelitvi otrok, določitvi stikov očeta z otroci, plačevanju preživnine, zraven že citiranih določb ZZZDR oprlo tudi na določbo 54. člena Ustave Republike Slovenije ter na Konvencijo združenih narodovo o otrokovih pravicah (Ur. l. SFRJ, št. 15/90 – Mednarodne pogodbe), Konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Ur. l. RS, št. 7/94 – Mednarodne pogodbe) in Evropsko konvencijo o uresničevanju otrokovih pravic (MEKOUP, Ur. l. RS, št. 26/99 – Mednarodne pogodbe). 15. Pritožbi tudi nimata prav, da je prvostopno sodišče s tem, ko pri odločitvi o dodelitvi otrok v varstvo in vzgojo ni sprejelo izvedenskega mnenja sodne izvedenke klinične psihologije T.P.J., kršilo določbe postopka. Zakon o pravdnem postopku dokaznih pravil ne pozna. Sodišču je prepuščeno, da po izvedenem dokaznem postopku in po presoji vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj, samo odloči, kateri dokaz bo štelo za odločilen in kakšna bo končna dokazna ocena vseh dokazov, ki so bili izvedeni (8. člen ZPP). Pri dodelitvi otrok v obravnavani zadevi je sodišče sledilo citirani zakonski določbi in je zraven mnenja izvedenke o dodelitvi otrok ocenjevalo tudi ostale dokaze ter po presoji vseh dokazov, ki so bili podlaga za odločitev prvostopnega sodišča, pravilno presodilo, da se v obravnavanem primeru vsi trije otroci dodelijo materi. Takšno presojo je potrdilo tudi pritožbeno sodišče (točka 6 te sodbe). 16. Neutemeljena so tudi pritožbena izvajanja, da tožeča stranka ni bila seznanjena z dopolnitvijo izvedenskega mnenja sodne izvedenke T.P.J.. Takim izvajanjem pritožbe (kršitev pravice do izjave – bistvena kršitev določb postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP) ni pritrditi, ker iz podatkov spisa izhaja, da je tožeči stranki bilo vročeno tudi dopolnjeno izvedensko mnenje. Sicer pa je pooblaščenec tožeče stranke navedena pritožbena izvajanja z vlogo z dne 30.07.2009 umaknil, ker je očitno naknadno ugotovil, da je bila sporna vročitev opravljena. 17. Po obrazloženem, in ker pritožbeno sodišče ob preizkusu izpodbijane sodbe po uradni dolžnosti v skladu z drugim odstavkom 350. člena ZPP ni ugotovilo uradoma upoštevnih kršitev določb postopka ter nepravilne uporabe materialnega prava, je o pritožbah odločilo, kot je razvidno iz izreka te sodbe (353. člen in 358. člen ZPP). 18. Odločitev o stroških pritožbenega postopka je v skladu s 413. členom ZPP.

ZZZDR člen 105, 105/1, 105/3, 106, 106/1, 106/7, 123, 123/1, 128, 129a,129a/2, 131. ZPP člen 8. US RS člen 54. KZNOP KVČPTS MEKOUP

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.