TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cpg 1036/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-12-17

obnova postopka - zavrženje predloga za obnovo postopka - gospodarski spor majhne vrednosti - določitev vrednosti spornega predmeta

Za odločitev o vrednosti spornega predmeta je odločilna vrednost glavnega zahtevka, ne pa tudi vrednost obresti, ki se ne uveljavlja kot glavni zahtevek (39. člen ZPP).

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog tožene stranke za obnovo postopka.

Zoper navedeni sklep se je pravočasno pritožila tožena stranka, ki uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi.

V odgovoru na pritožbo tožeča stranka pritožbene trditve tožene stranke označuje za očitno nesmiselne.

Za odločitev o dopustnosti predloga za obnovo postopka v primeru iz 10. točke 394. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je glede na določbo 5. odstavka 458. člena in določbo 495. člena ZPP odločilno vprašanje, ali gre v obravnavanem primeru za gospodarski spor majhne vrednosti. Sodišče prve stopnje je na to vprašanje odgovorilo pritrdilno, saj je ugotovilo, da znaša vrednost spornega predmeta 119.603,33 SIT oziroma 499,09 EUR. To ugotovitev napada tožena stranka, ki v pritožbi zatrjuje, da znaša terjatev skupaj z obrestmi več kot 500.000,00 SIT. Ta pritožbena trditev pa je neutemeljena. Za odločitev o vrednosti spornega predmeta je namreč odločilna vrednost glavnega zahtevka, ne pa tudi vrednost obresti, ki se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek (39. člen ZPP). V obravnavani zadevi je tožeča stranka s tožbo zahtevala plačilo glavnice v višini 119.603,33 SIT skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11. 7. 2000 dalje do plačila. Ker so bile obresti uveljavljane kot postranska terjatev, jih ni mogoče upoštevati pri določanju vrednosti spornega predmeta.

Posledično pritožbeno sodišče zaključuje, da pritožba tožene stranke ni utemeljena. Ker pritožbeno sodišče ni zasledilo niti razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP), je pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

ZPP člen 39,  394,  394-10,  458/5,  495,  39,  394,  394-10,  458/5,  495.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Ip 176/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-06

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

krajevna pristojnost - vložitev predloga za izvršbo - rok

Predlog za izvršbo je bil vložen zaradi izterjave denarne terjatve na podlagi verodostojne listine, noben zakon pa ne predpisuje roka za vložitev takšnega predloga, prav tako tudi ne gre za vprašanje roka zastaranja terjatve. Predlog za izvršbo je bil torej vložen, ko je bil izročen pristojnemu sodišču, to je 3. 1. 2008, takrat pa je že veljala izključna krajevna pristojnost Okrajnega sodišča v Ljubljani.

Z izpodbijanim sklepom se je Okrajno sodišče v Radovljici izreklo za krajevno nepristojno za odločanje v tej zadevi ter sklenilo, da bo po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Ljubljani.

Upnik v pravočasno vloženi pritožbi uveljavlja, da je predlog za izvršbo vložil konec leta 2007 in se v skladu z drugim odstavkom 112. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) šteje dan oddaje na pošto za dan izročitve sodišču. Krajevno pristojno za odločanje v zadevi je torej naslovno sodišče, saj se je krajevna pristojnost prenesla na Okrajno sodišče v Ljubljani, Centralni oddelek za verodostojno listino, šele s 1. 1. 2008. Predlaga razveljavitev sklepa.

Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da velja določba drugega odstavka 112. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ le za tiste vloge, ki so vezane na rok. V sedmem odstavku 112. člena ZPP je namreč predpisano, da določbe prvega do šestega odstavka tega člena veljajo tudi za rok, v katerem se mora po posebnih predpisih vložiti tožba (ob smiselni uporabi na podlagi 15. člena ZIZ je to predlog za izvršbo), in pa za rok zastaranja terjatve ali kakšne druge pravice. Predlog za izvršbo je bil v obravnavani zadevi vložen zaradi izterjave denarne terjatve na podlagi verodostojne listine, noben zakon pa ne predpisuje roka za vložitev takšnega predloga, prav tako tudi ne gre za vprašanje roka zastaranja terjatve. Predlog za izvršbo je bil torej vložen, ko je bil izročen pristojnemu sodišču, to je 3. 1. 2008, takrat pa je že veljala izključna krajevna pristojnost Okrajnega sodišča v Ljubljani (40.c člen ZIZ v zvezi s prvim odstavkom 7. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ-F) ter v zvezi s Pravilnikom o obrazcih, vrstah izvršb in poteku avtomatiziranega izvršilnega postopka - Ur. l. RS, št. 121 z dne 27. 12. 2007).

Višje sodišče je glede na navedeno pritožbo zavrnilo in sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 40c,  40c/1,  40c,  40c/1.  ZPP člen 112,  112/2,  112/7,  112,  112/2,  112/7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Ip 110/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-03-25

nedovoljena pritožba - pravni interes za pritožbo - izvršilni postopki na isto nepremičnino

Pritožnik izhaja iz napačne predpostavke, da se na podlagi določbe 171. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), izvršilni postopki, katerih predmet je izvršba na isto nepremičnino, združijo. To ne drži. Izvršilni postopki ostanejo samostojni postopki, kar pomeni, da odlog izvršbe v enem postopku ne vpliva na tek ostalih postopkov.

Pritožnik mora sam kriti svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v K. v izvršilni zadevi ugodilo predlogu upnika B.K. za odlog izvršbe zaradi dogovora z dolžnikom o odplačilu dolga.

Zoper sklep se pritožuje eden od upnikov, ki je pristopil k izvršbi na dolžnikovo nepremičnino (in za katerega terjatev se vodi izvršilni postopek In 67/04). V pritožbi navaja, da sodišče predloga enega od upnikov za odlog izvršbe ni poslalo ostalim upnikom, da bi se o njem lahko izjasnili. Pritožnik z odlogom ne soglaša, iz izpodbijanega sklepa pa je razvidno, da do 31.12.2009 ne more voditi izvršbe. Takšna odločitev je samovoljna in nezakonita. Predlaga, da pritožbeno sodišče sklep razveljavi in spremeni tako, da se postopek takoj nadaljuje in razpiše dražbo.

Pritožnik izhaja iz napačne predpostavke, da se na podlagi določbe 171. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), izvršilni postopki, katerih predmet je izvršba na isto nepremičnino, združijo. To ne drži. Izvršilni postopki ostanejo samostojni postopki, kar pomeni, da odlog izvršbe v enem postopku ne vpliva na tek ostalih postopkov. Iz izpodbijanega sklepa je jasno razvidno, da se nanaša samo na postopek z opr.št. In 04/00086, ki ga upnik B. K. vodi zoper dolžnika. Pritožnik zato za pritožbo zoper sklep o odlogu postopka, v katerem niti ni stranka, nima pravnega interesa in taka pritožba ni dovoljena (tretji odstavek 343. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Po določbi 352. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ je bilo treba nedovoljeno pritožbo zavreči.

Ker je bila pritožba zavržena, mora pritožnik sam kriti svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sodba Cpg 184/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-18

Tožena stranka v pritožbi napada ugotovitve sodišča prve stopnje o dejanskem stanju, kar pa glede na izrecno določbo 1.odst. 458.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) ni dovoljeno.

Pritožba tožene stranke se zavrne in p o t r d i izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke in odločilo, da je dolžna tožena stranka plačati tožeči stranki glavnico v znesku 969,02 EUR, zakonite zamudne obresti od zneska 232.214,75 SIT od 24.6.2005 dalje do 31.12.2006, zakonite zamudne obresti od zneska 969,02 EUR pa od 01.01.2007 dalje do dneva plačila v roku 15 dni na račun tožnice odprt pri banki A. d.d. Glede pravdnih stroškov pa je odločilo, da jih je tožena stranka dolžna povrniti tožeči v znesku 511,90 EUR v roku 15 dni, v primeru zamude (od 16.dne dalje) pa z zakonitimi zamudnimi obrestmi.

S sklepom o popravi je sodbo popravilo tako, da je znesek 511,90 EUR, ki se nanaša na pravdne stroške, nadomestilo z zneskom 651,09 EUR.

Zoper to sodbo se pritožuje tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni in tožbeni zahtevek tožeče stranke zavrne oziroma da sodbo razveljavi in zadevo vrne ponovno v obravnavanje sodišču prve stopnje. V pritožbi navaja, da ima sodba takšne pomanjkljivosti, zaradi katerih je ni mogoče preizkusiti, saj ne navaja razlogov o odločilnih dejstvih. Pri ugotavljanju odgovornosti za prometno nesrečo je namreč sodišče prve stopnje sledilo le izpovedi priče V. in ni celovito presodilo vseh izvedenih dokazov. Upoštevalo tudi ni, da je skica škodnega dogodka narejena na podlagi izjave priče V. Ni pa upoštevalo izjave prič P. in P.G.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v predmetnem sporu, ki je spor majhne vrednosti, na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo niti v pritožbi zatrjevane bistvene kršitve določb pravdnega postopka niti drugih takih kršitev postopka, na katere mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti tudi v sporih majhne vrednosti. Tožena stranka v pritožbi napada ugotovitve sodišča prve stopnje o dejanskem stanju, kar pa glede na izrecno določbo 1.odst. 458.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) ni dovoljeno. V pritožbi namreč govori o tem, da je sodišče prve stopnje napačno zaključilo, kako je z odgovornostjo za sporno nesrečo, ker naj bi pri tem napačno presodilo izvedene dokaze. To pa pomeni dejansko, da se tožena stranka ne strinja z ugotovitvami o dejanskem stanju v postopku na prvi stopnji. Ni pa mogoče pritrditi navedbam tožene stranke o tem, da sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih in da je ni mogoče preizkusiti. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 156/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-18

Sodišče se lahko izreče za krajevno nepristojno na ugovor tožene stranke, vendar le, če ga ta poda najkasneje v odgovoru na tožbo, do razpisa glavne obravnave. Kot je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje, pa je v konkretni zadevi sodišče že razpisalo narok za glavno obravnavo in narok tudi že oklicalo, šele potem pa je tožena stranka vložila ugovor krajevne nepristojnosti, ki je torej očitno prepozen.

Pritožba tožene stranke se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugovor tožene stranke o krajevni nepristojnosti Okrožnega sodišča v N. zavrglo kot prepozen.

Zoper ta sklep se z laično pritožbo pritožuje tožena stranka in smiselno predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da bi moralo sodišče prve stopnje ugovor krajevne nepristojnosti upoštevati, saj je v pogodbi dogovorjena pristojnost sodišča v L.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 22.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Po tem določilu se sodišče lahko izreče za krajevno nepristojno na ugovor tožene stranke, vendar le, če ga ta poda najkasneje v odgovoru na tožbo, do razpisa glavne obravnave. Kot je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje, pa je v konkretni zadevi sodišče že razpisalo narok za glavno obravnavo in narok tudi že oklicalo, šele potem pa je tožena stranka vložila ugovor krajevne nepristojnosti, ki je torej očitno prepozen. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Ip 292/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-05-22

Sodišče prve stopnje je spregledalo, da je v obravnavanem primeru upnik zoper dolžnika vložil predlog za izvršbo kot ločitveni upnik in predlagal poplačilo svoje terjatve na podlagi hipoteke, ki jo je pridobil že v letu 2005.

Pritožbi upnika se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog za izvršbo zavrnilo, potem, ko je ugotovilo, da se je proti dolžniku dne 9.10.2007 začel postopek prisilne poravnave.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik in predlaga njegovo spremembo oziroma razveljavitev. V pritožbi opozarja, da glede na 3.odst. 36.čl. Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL) določilo, po katerem od začetka postopka prisilne poravnave ni mogoče dovoliti izvršbe v poplačilo ali v zavarovanje ne velja za ločitvene upnike. Na ločitvenega upnika prisilna poravnava ne vpliva in zato sam lahko predlaga, da se njegova terjatev poplača iz premoženja na katerem ima ločitveno pravico tudi v času, ko teče postopek prisilne poravnave. Upnik je dobil pravico določenega poplačila na podlagi pogodbe o zastavi nepremičnin z dne 11.7.2005, na nepremičninah vpisanih v zemljiški knjigi Okrajnega sodišča v P., parc.št., vl.št. k.o. P., hipoteka pa je bila vknjižena s sklepom Dn.št., torej v letu 2005, kar je več kot dve leti pred začetkom postopka prisilne poravnave. Tudi v samem predlogu za izvršbo je upnik navedel, da zaznamba sklepa o izvršbi učinkuje od dne vložitve predlogov za vpis zastavne pravice na podlagi pogodbe o zastavi nepremičnin z dne 11.7.2005. Iz tega nedvomno izhaja, da je predlog za izvršbo vložil upnik, na katerega prisilna poravnava ne vpliva in bi zato prvostopno sodišče skladno s 3.odst. 36.čl. ZPPSL moralo dovoliti predlagano izvršbo.

Res je sicer, da 1.odst. 36.čl. ZPPSL določa, da od začetka postopka prisilne poravnave proti dolžniku ni mogoče dovoliti izvršbe v poplačilo niti izvršbe v zavarovanje, glede na določilo 3.odst. navedenega člena pa se ta zakonska določba ne nanaša na tiste ločitvene upnike, ki so dobili pravico določenega poplačila z izvršbo zaradi poplačila ali zavarovanja prej kot v zadnjih dveh mesecih pred začetkom postopka prisilne poravnave. Ker je evidentno sodišče prve stopnje spregledalo, da je v obravnavanem primeru upnik zoper dolžnika vložil predlog za izvršbo kot ločitveni upnik in predlagal poplačilo svoje terjatve na podlagi hipoteke, ki jo je pridobil že v letu 2005, je pritožbeno sodišče njegovi utemeljeni pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3.tč. 365.čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 1136/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-12

zaznamba spora - klet - vpis v zemljiško knjigo

Ko nepremičnina (klet) sploh ni vpisana v zemljiški knjigi, zaznamba spora pri tej nepremičnini ni mogoča.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Dovoli se izbris zaznambe zavrnitve vpisa.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v P. zavrnilo predlog za zaznambo spora pri parceli št., vpisani v vložek št. k.o. I. Tako je odločilo, ker je štelo, da pridobitev lastninske pravice, na način, ki ga v tožbi zatrjuje predlagatelj, ne pomeni originarnega načina pridobitve lastninske pravice in zato po oceni prvostopenjskega sodišča niso podani pogoji za zaznambo spora na podlagi 79. čl. Zakona o zemljiški knjigi (v nadaljevanju: ZZK-1).

Zoper navedeni sklep se je pravočasno iz vseh pritožbenih razlogov pritožil predlagatelj, ki v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni in zaznambo spora dovoli, podrejeno pa, da sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču. Meni, da sklep ni pravilen, saj iz tožbe nedvomno izhaja, da je primarni zahtevek ugotovitev lastništva kot posledica priposestvovanja in ugotovitev lastninske pravice na podlagi tega pravnega naslova. Po mnenju predlagatelja so zato podani vsi zakonski razlogi za izdajo sklepa o vpisu zaznambe spora po predlogu predlagatelja.

Pritožbeno sodišče pritrjuje pritožniku, da iz tožbe izhaja, da se primarni zahtevek glasi na ugotovitev lastninske pravice na podlagi priposestvovanja, kar pomeni, da gre za spor, za katerega 79. čl. ZZK-1 predvideva zaznambo spora, saj se tožbeni zahtevek nanaša na ugotovitev obstoja lastninske pravice predlagatelja. Kljub temu pa je izpodbijana odločitev prvostopenjskega sodišča pravilna. Pritožbeno sodišče je namreč ob vpogledu v zemljiškoknjižni izpisek ugotovilo, da klet, ki je predmet tožbe, sploh ni vpisana v zemljiško knjigo, kakor tudi ne stanovanje predlagatelja in na njiju ni vknjižena etažna lastnina. Sicer pa predlagatelj v tožbi tudi sam navaja, da stanovanjska stavba ni vknjižena kot etažna lastnina. V skladu z določbo 3.odst. 79. čl. ZZK-1 pa mora biti nepremičnina tako v tožbenem zahtevku, kot tudi v predlogu za zaznambo spora označena z identifikacijskim znakom, s katerim je vpisana v zemljiški knjigi. To pa po sklepanju a contrario pomeni, da v primeru, kakršen je sporni, ko nepremičnina (klet) sploh ni vpisana v zemljiški knjigi, zaznamba spora pri tej nepremičnini ni mogoča. Na tej pravni podlagi bi zato moralo prvostopenjsko sodišče predlog za zaznambo spora zavrniti. Tako se izkaže, da je odločitev prvostopenjskega sodišča pravilna, pritožba pa neutemeljena in jo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje ter hkrati dovolilo izbris zaznambe zavrnitve vpisa (2. tč. 2. odst. 161. čl. ZZK-1).

ZZK-1 člen 79,  79/3,  161,  79,  79/3,  161.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 592/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-07

oprostitev plačila sodne takse - izjava o premoženjskem stanju - nepopolna vloga - pravica do enakega sodnega varstva

Če je sodišče v drugi zadevi postopalo stranki v korist kljub drugačnim, povsem jasnim zakonskim določbam, to še ne pomeni, da je bila z odločanjem ob pravilni uporabi zakona kršena ustavna pravica do enakega sodnega varstva.

Pritožba se zavrne in    p o t r d i   sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog tretje toženke za oprostitev plačila sodne takse za revizijo, ker predlogu ni bila priložena izjava o premoženjskem stanju prosilke in njenih družinskih članov.

Proti sklepu se pritožuje tretja toženka po pooblaščencu. Povzema besedilo 108. in 105. čl. ZPP ter zaključi, da vloga, ki ji niso priložene dokazne listine, iz katerih bi izhajala resničnost vsebine izjave, ZPP ne določa kot nepopolne. Meni, da bi zato sodišče moralo v obravnavanem primeru reagirati s pozivom tožnici, da naj dostavi manjkajočo izjavo o premoženjskem stanju in odločiti na tej podlagi (?). Da je njeno stališče pravilno, pa utemeljuje tudi s predložitvijo listin iz zadeve P 1, ki se vodi pri istem sodišču in v katerem je pritožnica prav tako vložila revizijo brez obrazca o premoženjskem stanju, pa jo je sodišče pozvalo naj to pomanjkljivost odpravi, kar je v nadaljevanju pritožnica storila in jo je sodišče zatem tudi oprostilo plačila sodne takse. Očitno je torej, da isto sodišče ne odloča enako o istem vprašanju, zato je pritožnici kršena ustavna pravica do enakega sodnega varstva.

Prvostopenjsko sodišče je v zadevi pravilno oprlo svojo odločitev na ZST-1 (Uradni list RS, št. 37/2008), kot je to za izredna pravna sredstva predvideno v prehodni določbi – 39. čl. ZST-1. Drugi odstavek 12. čl. ZST-1 nalaga stranki, da mora predlogu za oprostitev plačila sodne takse priložiti pisno izjavo o svojem premoženjskem stanju in premoženjskem stanju svojih družinskih članov. Pritožnica v obravnavanem primeru take izjave ni priložila in ker je bila vloga podana po pooblaščencu,  je sodišče pravilno na podlagi drugega odstavka 108. čl. ZPP tako nepopolno vlogo zavrglo.

Listine, ki so pritožbi priložene sicer res potrjujejo pritožničine navedbe, da je isto sodišče v drugi zadevi ravnalo drugače in vložiteljico revizije izrecno pozvalo k predložitvi izjave o premoženjskem stanju, kar pa na pravilnost odločitve v obravnavani zadevi ne vpliva. Če je namreč sodišče v drugi zadevi postopalo stranki v korist kljub drugačnim, povsem jasnim zakonskim določbam, to še ne pomeni, da je  bila z odločanjem ob pravilni uporabi zakona kršena ustavna pravica do enakega sodnega varstva.

Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 197/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-03-04

stroški postopka - postopek v sporih iz razmerij med starši in otroki - prosti preudarek

Tožena stranka pravilno opozarja, da odločitev sodišča o stroških postopka ni obrazložena in se je zato ne da preizkusiti. Da lahko sodišče prve stopnje pravilno odloči o stroških po prostem preudarku, mora namreč upoštevati potek in rezultat postopka in vse okoliščine primera.

Pritožbi se ugodi in se odločitev o stroških    r a z v e l j a v i   ter se v razveljavljenem delu zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Z izpodbijano sodbo je Okrožno sodišče v Kopru zavrnilo zahtevek tožnika za spremembo odločbe o varstvu, vzgoji in preživljanju mladoletne hčere pravdnih strank in za spremembo odločbe o stikih otroka. Hkrati je na podlagi določbe 413. člena ZPP odločilo, da vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

Zoper odločitev o stroških se zaradi bistvene kršitve določb postopka pritožuje tožena stranka in navaja, da je v 413. členu ZPP res določeno, da sodišče v zakonskih sporih in sporih iz razmerij med starši in otroki o stroških odloči po prostem preudarku, vendar to ne pomeni, da sodišču odločitve ni potrebno obrazložiti. Za svojo odločitev sodišče ni navedlo nobenega razloga, zato take odločitve niti ni možno preveriti. Pri odločitvi je sodišče spregledalo, da je o tem, komu se mladoletna hči pravdnih strank zaupa v varstvo in vzgojo že pravnomočno odločeno in da je nov postopek začel tožnik, čeprav glede na poročilo CSD in osnovne šole zanj ni bilo nobene potrebe. Iz njegovega ravnanja je bilo videti, da ne misli resno, saj je pred začetkom postopka predlagal mirovanje, ni se udeležil glavne obravnave in le predlagal preložitev. Glede na tako stanje je po mnenju toženke povsem nepravično, da tožena stranka, ki povoda za pravdo ni dala,  sedaj sama nosi stroške postopka.

Tožena stranka pravilno opozarja, da odločitev sodišča o stroških postopka ni obrazložena in se je zato ne da preizkusiti. Že iz tega razloga je bilo treba pritožbi ugoditi in odločitev o stroških razveljaviti (14. točka drugega odstavka 339. člena ZPP). Da lahko  sodišče prve stopnje pravilno odloči o stroških po prostem preudarku, mora namreč upoštevati potek in rezultat postopka in vse okoliščine primera. Pri odločanju po prostem preudarku zato ne gre za arbitrarno odločanje. Pri ponovnem odločanju bo zato moralo sodišče svojo odločitev obrazložiti, pri tem pa se opredeliti tudi do ostalih pritožbenih navedb in upoštevati, da je bilo o varstvu, vzgoji in preživljanju mladoletne hčere pravdnih strank enkrat že odločeno.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 165.člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.