VSL sodba II Cp 331/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-04-12

upravljanje večstanovanjske hiše - stroški upravljanja - stroški obratovanja in vzdrževanja - verzijski zahtevek

Ker tožeča stranka (upravnik) ni dokazala svojega pravnega nasledstva po družbi Č., d.o.o., ki je bila podpisnik pogodbe o upravljanju stanovanjskih storitev na strani upravnika, je njen zahtevek neutemeljen.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Domžalah pod opr. št. 1295 I 500/2007, z dne 19.6.2007, razveljavilo tudi v 1. in 3. točki izreka ter tožbeni zahtevek tožeče stranke kot neutemeljenega zavrnilo.

Zoper sodbo se je v roku pritožila tožeča stranka iz razloga zmotne uporabe materialnega prava, ki smiselno predlaga, da pritožbeno sodišče sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podrejeno, da jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je napačna ugotovitev sodišča prve stopnje, da se v obravnavani pravdi tožeča stranka ne more sklicevati na pravila verzije. Verzija je vsakršno okoriščenje ene stranke na račun druge stranke, katera je neupravičeno prikrajšana. Tožeča stranka je upravičena do povračila zneskov, ki jih je založila za toženo stranko. Na toženi stranki izstavljenih računih so jasno razvidne vse postavke, zneski ter kvadratura stanovanja tožene stranke, na podlagi katerih ji je tožeča stranka obračunavala stroške. Tožeča stranka je vse zatrjevane stroške plačala iz lastnih sredstev, kar je razvidno iz potrdil o plačilih, s čimer je za toženo stranko založila sredstva. S tem je na strani tožene stranke nastala korist, pri drugi pa prikrajšanje, za tak premik pa ni bilo pravne podlage. Da je v takih primerih upravnik aktivno legitimiran, se je opredelilo tudi že Vrhovno sodišče RS (sodba pod opr. št. II Cp 2002/99, z dne 13.12.2000).

Sodišče prve stopnje je vtoževani tožbeni zahtevek zavrnilo iz več pravnih podlag. Tako je terjatev tožeče stranke iz naslova plačila upravljanja (po opredelitvi sodišča prve stopnje je to strošek upravljanja v ožjem smislu), kar je storitev upravnika in je zato ta aktivno legitimiran, neutemeljena iz razloga, ker tožeča stranka ni dokazala svojega pravnega nasledstva po družbi Č. d.o.o., katera je bila podpisnik pogodbe o upravljanju stanovanjskih storitev z dne 30.3.2001 na strani upravnika (priloga A5). Terjatev iz naslova stroškov obratovanja in vzdrževanja (verzija) pa je neutemeljena, ker tožeča stranka s svojimi navedbami ni natančno opredelila, koliko znaša ta terjatev po višini po posameznih postavkah, tako, da se utemeljenost tega dela zahtevka po višini ne more preizkusiti. Sledi, da je protispisna pritožbena trditev, da naj bi sodišče prve stopnje ugotovilo, da se v obravnavani pravdi tožeča stranka ne more sklicevati na pravila o verziji. Poleg tega pritožba opredeljeno izpodbija le odločitev sodišča prve stopnje glede vtoževanih s strani tožeče stranke za toženi stranki založenih (plačanih) stroškov obratovanja in vzdrževanja, ki temelji na verziji, v ničemer pa ne oporeka po sodišču prve stopnje ugotovljenemu dejstvu, da tožeča stranka ni dokazala pravnega nasledstva po družbi Č. d.o.o., posledično čemur tožeča stranka ni aktivno legitimirana za zahtevek iz naslova upravljanja v ožjem smislu. To pomeni, da je ugotovitev sodišča prve stopnje o nedokazanosti pravnega nasledstva neprerekana in zato resnična. Ker pa tožeča stranka v postopku izrecno ni opredelila, kolikšen vtoževani del predstavlja plačilo stroškov upravljanja in kolikšen del plačanega iz naslova obratovanja in vzdrževanja, je tožbeni zahtevek v celoti neutemeljen že, če je neutemeljen samo na eni materialni podlagi izmed obeh vtoževanih. To enako pravilno ugotovi tudi sodišče prve stopnje v razlogih izpodbijane sodbe (glej 2. odstavek na 4. strani in 3. odstavek na 5. strani), čemur pritožba prav tako ne oporeka. Navedeno pomeni, da bi bilo potrebno tožbeni zahtevek v celoti zavrniti tudi v primeru, ko bi sledili pritožbenim navedbam o utemeljenosti zahtevka na podlagi verzije.

Pritožbeno sodišče je zato, ker ni ugotovilo niti kršitev, na katere pazi v skladu z 2. odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) po uradni dolžnosti, pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo z njo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.