TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 2618/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-08-12

umik tožbe - ustavitev postopka - pravdni stroški

Ko je sodišče ustavilo postopek, se ne more več ukvarjati z vsebino spora.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Vsaka stranka krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožeča stranka umaknila tožbo in zato razveljavilo sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. V L 31347/2008, z dne 1.7.2008 in v 2. točki izreka naložilo tožeči stranki plačilo pravdnih stroškov tožene stranke.

Proti sklepu vlaga pritožbo tožeča stranka, predlaga razveljavitev sklepa. Upnik se ne strinja s trditvami sodišča, da je bil račun 224/06 delno odprt in račun 225/06 delno odprt. Iz knjigovodskega dokumenta je razvidno, da tožena stranka ni navajala, kateri račun plačuje. Zato povzema stanje iz knjigovodskih listin. Protivi se tudi plačila stroškov.

Na vročeno pritožbo je odgovorila tožena stranka in predlaga zavrnitev. Tožeča stranka je tožbo umaknila in tožena stranka se je s tem strinjala.

Kot je sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu pravilno ugotovilo, je tožeča stranka na glavni obravnavi dne 5.1.2009 izjavila, da umika tožbeni zahtevek in predlaga, da sodišče postopek ustavi, in tožena stranka se je z umikom strinjala. Priglasila je stroške. Sodišče je tudi na glavni obravnavi to procesno dogajanje povzelo v zapisnik s posebnim sklepom (list. št. 41) in zapisnik je podpisala tožeča stranka. Tožena stranka se je z umikom strinjala, zato je sodišče pravilno ravnalo po 188. členu ZPP. Ne more pa v pritožbi tožeča stranka svoje izjave o umiku tožbe preklicati, kar sedaj smiselno želi doseči. Ko je sodišče ustavilo postopek, se ne more več ukvarjati z vsebino spora, kar so pritožbene navedbe, ki se nanašajo na zatrjevano stanje knjigovodske kartice tožeče stranke za toženo stranko. Zato pritožbeno sodišče ne more odgovarjati na te pritožbene navedbe.

Ker je tožeča stranka tožbo umaknila, ima tožena stranka pravico priglasiti stroške (1. odst. 158. člena ZPP). Tožnik ni trdil, da bi umaknil tožbo zato, ker naj bi tožena stranka plačala račun po vložitvi tožbe. Predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine je bil vložen 2.6.2008, iz zapisnika o glavni obravnavi pa izhaja, da naj bi tožena stranka plačala 13.7.2007 (list. št. 40). Zato je sodišče ravnalo pravilno, ko je naložilo tožniku plačilo pravdnih stroškov toženi stranki.

Ker je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje in nato pravilno uporabilo določbe ZPP, ki so v tem primeru materialnopravne narave, je bilo treba pritožbo zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje. Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 165. člena ZPP v zvezi s 154. členom ZPP. Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, tožena pa ponavlja ugotovitve sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1718/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-08

Pri umiku tožbe ni pravno relevantno, ali je tožbeni zahtevek utemeljen. Bistveno je le, ali do umika pride zaradi izpolnitve zahtevka (1. odst. 158. čl. ZPP).

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu spremeni tako, da tožeča stranka sama nosi svoje pravdne stroške, nastale pred sodiščem prve stopnje.

Tožeča stranka sama nosi stroške odgovora na pritožbo.

(1) Sodišče prve stopnje je s sklepom postopek ustavilo (1. odst. izreka) in toženki naložilo, naj tožnici plača 268,77 EUR njenih pravdnih stroškov z zamudno posledico (2. odst. izreka).

(2) Zoper stroškovni del sklepa se zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava pritožuje toženka. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj stroškovno odločitev spremeni tako, da tožeča stranka sama nosi svoje pravdne stroške. Pritožbenih stroškov ne priglaša. Navaja, da ni dala povoda za tožbo, tožnica pa je ni umaknila zaradi izpolnitve zahtevka. Le-tega namreč toženka ni mogla izpolniti, saj v spornem stanovanju (ki je solastnina tožnice in B. L.) nikoli ni živela; tja je sicer prihajala na obisk k svojemu partnerju Ž. L., a le občasno in z dovoljenjem. Sodišču prve stopnje še očita, da je brez dokazov verjelo tožničinim zgolj pavšalnim trditvam v zvezi z izpolnitvijo zahtevka.

(3) Odgovor na pritožbo v konkretnem primeru ni predviden (1. odst. 366. čl. ZPP in 7. alineja 2. odst. 366. čl. ZPP), zato ga pritožbeno sodišče ni upoštevalo.

(5) Sodišče prve stopnje pravilno ugotavlja, da pri umiku tožbe ni pravno relevantno, ali je tožbeni zahtevek utemeljen. Bistveno je le, ali do umika pride zaradi izpolnitve zahtevka (1. odst. 158. čl. ZPP). Prav to pa je v konkretnem primeru sporno, saj izpolnitve zahtevka toženka ne priznava. Dokaznemu bremenu, ki v zvezi s tem bremeni tožnico, slednja ni zadostila (212. čl. ZPP in 215. čl. ZPP). Izpolnitve zahtevka namreč ni dokazovala substancirano, saj je predlagala zgolj dokaz „s pričami“. Posledično je bilo treba sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu spremeniti tako, da tožnica sama nosi svoje pravdne stroške, nastale pred sodiščem prve stopnje (3.tč. 365. čl. ZPP). Toženka bi lahko zahtevala tudi povrnitev svojih stroškov (tako na prvi kot na drugi stopnji), a tega ni storila (2. čl. ZPP).

(6) Ker odgovor na pritožbo ni bil potreben, stroškov zanj pritožbeno sodišče ni priznalo (155. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2066/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-09-16

Iz vsebine pritožbe izhaja, da se dediča pritožujeta zoper sodno takso, zato naj sodišče prve stopnje v skladu z 1. odstavkom 27. člena ZST v zvezi z določilom 39. člena ZST-1 njuno pritožbo obravnava kot zahtevo za izdajo odločbe o odmeri sodne takse.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da zapuščina po zapustniku obsega solastniški delež do ½ parcele št. AA pripisane k vl. št. 2499 k.o. K., denarna sredstva na transakcijskem računu pri NLB d.d., št. xx ter izplačilo denarne odpravnine s strani A. H. Za dediča po pokojnem je na podlagi zakona, upoštevaje dedno odpoved M. L., razglasilo zapustnikovo hči T. L. do ½ ter zapustnikovega sina K. L. do 1/2.

Zoper sklep se pritožujeta dediča zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožnika predlagata razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve v ponovno odločanje. Kljub dejstvu, da je zakonita dedinja M. L. priglasila terjatev iz naslova neplačane preživnine v znesku 14.583,67 EUR s pp, sodišče tega dejstva ni upoštevalo v smeri pasive zapuščine. Zapustnik pa je imel tudi druge dolgove, in sicer dolg do Ministrstva za finance, DURS v višini 35.000,00 EUR. To dejstvo je zakonita zastopnica na zapuščinski obravnavi povedala, sodišče prve stopnje pa je zapisalo, da bosta dediča dedovala samo dolg. Ker ni čiste vrednosti zapuščine, tudi ne more biti odmerjena taksa. Sodišče prve stopnje bi v izreku moralo ugotoviti obstoj pasive zapuščine, česar navedeni sklep ne vsebuje.

Neutemeljen je pritožbeni očitek, da je izpodbijani sklep pomanjkljiv, saj vsebuje vse, kar zahteva 214. člen Zakona o dedovanju (1). Iz vsebine pritožbe smiselno izhaja, da se dediča pritožujeta zoper odmerjeno sodno takso, zato naj sodišče prve stopnje v skladu z 1. odstavkom 27. člena ZST(2) v zvezi z določilom 39. člena ZST-1 (3) njuno pritožbo obravnava kot zahtevo za izdajo odločbe o odmeri sodne takse.

Pritožbeno sodišče je ob preizkusu izpodbijanega sklepa ugotovilo, da je sodišče prve stopnje dejansko stanje ugotovilo popolno, pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere mora paziti po uradni dolžnosti. Zato se v skladu z določilom 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP (4)) v zvezi z določilom 163. člena Zakona o dedovanju (ZD) pritožba dedičev kot neutemeljena zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

(4) Uradni list RS, št. 26-1210/1999 z dopolnitvami.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2412/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-09-09

Pritožnik odmero nagrade izvedenca napada le pavšalno z navedbami, da izvedenec svojega dela ni opravil v skladu s pravili stroke. Glede na tako podane nekonkretizirane pritožbene navedbe je pritožbeno sodišče opravilo preizkus sklepa po uradni dolžnosti in ugotovilo, da je sodišče prve stopnje izvedencu utemeljeno priznalo nagrado na podlagi 1. odstavka 249. člena ZPP, ki določa, da ima izvedenec pravico do povračila potnih stroškov, stroškov za prehrano in prenočišče, do povračila izgubljenega zaslužka in stroškov za izvedensko delo, kakor tudi do nagrade za to delo. Tudi nagrado in stroške za izvedensko delo je sodišče prve stopnje pravilno odmerilo izvedencu v skladu s Pravilnikom o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izvedencu gradbene stroke S. P. za izdelavo izvedenskega mnenja priznalo nagrado in stroške v višini 846,60 EUR.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov po 338. členu Zakona o pravdnem postopku (1) (v nadaljevanju ZPP). Predlaga razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje. Navaja, da izvedenec mnenja ni izdelal v skladu z 251. in 253. členom ZPP ter je mnenje v skladu z določilom 254. člena ZPP izpodbojno, saj so v njegovem mnenju nasprotja in pomanjkljivosti. Obstaja utemeljen dvom v pravilnost mnenja, zlasti ob upoštevanju, da izvedenec mnenja ni izdelal v skladu s pravili stroke. Mnenje je nepristransko, saj favorizira toženca.

Pritožnik odmero nagrade izvedenca napada le pavšalno z navedbami, da izvedenec svojega dela ni opravil v skladu s pravili stroke. Glede na tako podane nekonkretizirane pritožbene navedbe je pritožbeno sodišče opravilo preizkus sklepa po uradni dolžnosti in ugotovilo, da je sodišče prve stopnje izvedencu utemeljeno priznalo nagrado na podlagi prvega odstavka 249. člena ZPP, ki določa, da ima izvedenec pravico do povračila potnih stroškov, stroškov za prehrano in prenočišče, do povračila izgubljenega zaslužka in stroškov za izvedensko delo, kakor tudi do nagrade za to delo. Tudi nagrado in stroške za izvedensko delo je sodišče prve stopnje pravilno odmerilo izvedencu v skladu s Pravilnikom o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih (2).

Ker niso podani razlogi, na katere je pritožbeno sodišče dolžno paziti po uradni dolžnosti, se pritožba v skladu z določilom 2. točke 365. člena ZPP zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje. O stroških v zvezi s pritožbo bo odločilo sodišče prve stopnje skupaj s končno odločbo.

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

(1) Zakon o pravdnem postopku, Uradni list RS, št. 73-3965/07 ter 45-1983/08.

(2) Uradni list RS, št. 7-411/2002, stran 702.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 2045/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-12-17

Določilo 39. člena ZST-1 zajema samo plačilo in način obračunavanja sodne takse in se ne nanaša na določila o njeni izterjavi.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu, to je glede obveznosti tožene stranke za plačilo sodne takse za opomin v znesku 41,05 EUR razveljavi, znesek 139,57 EUR v prvem odstavku izreka sklepa pa se nadomesti z zneskom 98,52 EUR.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje toženi stranki naložilo, da je dolžna plačati sodno takso za pritožbo 98,52 EUR ter sodno takso za opomin v znesku 41,05 EUR, skupaj torej 139,57 EUR. Opozorilo jo je tudi na posledice neplačila sodne takse.

Tak sklep s pravočasno pritožbo izpodbija toženka. Uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlaga razveljavitev sklepa v izpodbijanem delu.

Pritožba ima prav, da Zakon o sodnih taksah – ZST-1 sicer res določa, da je potrebno takse v postopkih, ki so začeli teči pred uveljavitvijo novega Zakona o sodnih taksah, plačati po dosedanjih predpisih in po dosedanji tarifi (39. člen). Ne velja pa to za postopek izterjave. Glede izterjave ima novi zakon jasno določen režim, da se izterjuje s plačilnim nalogom in ne z opominom. Določilo 39. člena ZST-1 zajema samo plačilo in način obračunavanja sodne takse in se ne nanaša na določila o njeni izterjavi. Za izterjavo sodne takse je potrebno uporabiti določila 34. in 35. člena ZST-1. Pritožbeno sodišče je sklep razveljavilo na podlagi določila tretjega odstavka 365. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP.

Izrek o stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 1999/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-12-17

umik predloga za dovolitev nujne poti - predlog za nadaljevanje postopka

Določilo prvega odstavka 24. člena ZNP daje pravico predloga za nadaljevanje postopka vsem udeležencem, ne glede na to, ali so bili upravičeni kot predlagatelji začeti ta postopek ali ne.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje umik predloga, vložen dne 17.6.2007 vzelo na znanje in nepravdni postopek končalo.

Tak sklep s pravočasno pritožbo izpodbijata nasprotna udeleženca. Uveljavljata pritožbeni razlog bistvene kršitve določb postopka, s predlogom razveljavitve izpodbijanega sklepa in vrnitve zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Predlagateljica se v odgovoru na pritožbo zavzema za potrditev izpodbijanega sklepa.

Iz podatkov spisa nedvomno izhaja, da je predlagateljica 3.6.2009 umaknila predlog za dovolitev nujne poti, da sta nasprotna udeleženca umik prejela 17.6.2009 in da sta 24.6.2009 predlagala nadaljevanje postopka.

Zakon o nepravdnem postopku – ZNP v prvem odstavku 24. člena določa, da lahko vsak udeleženec v 15. dneh od dneva, ko je bil obveščen o umiku predloga, predlaga nadaljevanje postopka. Nasprotna udeleženca sta v celoti ravnala v skladu s tem določilom.

Pravica nasprotnega udeleženca, da v primeru umika predloga predlaga nadaljevanje postopka, ni vezana na njegovo morebitno aktivno legitimacijo v nepravdnem postopku, temveč na interes nasprotnega udeleženca, da se nepravdni postopek meritorno zaključi. Določilo prvega odstavka 24. člena ZNP daje pravico predloga za nadaljevanje postopka vsem udeležencem ne glede na to, ali so bili upravičeni kot predlagatelji začeti ta postopek ali ne. Določilo je podobno določilu 188. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP o umiku tožbe (v katerega mora toženec, ki mu je bila tožba že vročena, privoliti, lahko tudi s svojim pasivnim ravnanjem - drugi odstavek 188. člena ZPP), le da mora udeleženec v nepravdnem postopku ravnati aktivno in v primeru nestrinjanja z umikom predlagati nadaljevanje postopka.

Odločitev sodišča prve stopnje je materialnopravno nepravilna, zato je pritožbeno sodišče sklep sodišča prve stopnje razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

Izrek o stroških temelji na določilu tretjega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2596/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-10-14

vložitev izrednega pravnega sredstva - obvezno zastopanje po pooblaščencu, ki je odvetnik - obvezno zastopanje po odvetniku

Če je bila tožba vložena pred uveljavitvijo ZPP-99, v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi ni obvezno zastopanje po pooblaščencu, ki je odvetnik.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne v nadaljnje odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo revizijo.

Zoper tak sklep se po pooblaščencu pritožuje tožnik zaradi bistvene kršitve določb postopka in zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi ter izpodbijani sklep razveljavi. V pritožbi navaja, da niso podani pogoji za zavrženje na podlagi čl. 499/99 ZPP, saj je bila tožba vložena pred uveljavitvijo ZPP/99 v letu 1993. V takem primeru lahko vloži revizijo tudi pooblaščenec, ki ni odvetnik.

V konkretnem primeru je bila tožba vložena 4.2.1993, to je pred uveljavitvijo Zakona o pravdnem postopku (Ur. list RS, 27/99, ki je začel veljati 14.7.1999. V prehodnih in končnih določbah ZPP/99 določa, da če je bila tožba vložena pred uveljavitvijo tega zakona, se v postopku ne uporabljajo določbe 3. in 4. odst. čl. 86 ZPP, ki med drugim določajo, da v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi lahko stranka opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. Glede na zgoraj navedeno določbo 1. odst. čl. 499 ZPP ne pride kot že omenjeno v poštev uporabo čl. 86/3 ZPP in je bilo utemeljeni pritožbi tožnika ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti v nadaljnje odločanje (čl. 365 tč. 3 ZPP). V nadaljevanju postopka bo moralo sodišče prve stopnje opraviti postopek z vloženo revizijo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2975/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-11-18

dedna sposobnost - dedna nevrednost - dokazovanje - negativno dejstvo - napotitev na pravdo

Dedna nevrednost je izjema od splošnega pravila, da dedič ima dedno sposobnost.    Dejstva, ki jih za odvzem sposobnosti dedovanja po zapustniku predvideva zakon, mora dokazati tisti, ki dedno nevrednost uveljavlja. Po logiki stvari drugačna odločitev ni možna, saj negativnega dejstva - da ne obstajajo razlogi za dedno nevrednost – ni mogoče dokazovati oz. bi bilo tako dokazovanje neprepričljivo.

Pritožba se zavrne in sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je zapuščinsko sodišče prekinilo zapuščinski postopek in zakonite dediče napotilo na pravdo zoper sodediča J. L. zaradi ugotovitve, da je J. L. dedno nevreden in nima dedne pravice po zapustnici.

Iz vseh treh, z Zakonom o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) predvidenih pritožbenih razlogov se pritožuje zakonita dedinja M. D.. Meni, da bi sodišče na pravdo moralo napotiti J. L., ker je on zanemarjal mamo in z njo grdo ravnal.

J. L. je na pritožbo odgovoril. Pritožbo ocenjuje za neutemeljeno.

Pritožbeno sodišče sprejema razloge, ki jih je za svojo odločitev navedlo sodišče prve stopnje in se nanje sklicuje. Pritožničino stališče, da bi tožbo moral vložiti J. D., ker je zakrivil, da je tožba potrebna, ni sprejemljivo.

Dedna nevrednost je izjema od splošnega pravila, da dedič ima dedno sposobnost.    Dejstva, ki jih za odvzem dedne sposobnosti predvideva zakon, mora dokazati tisti, ki dedno nevrednost uveljavlja. Po logiki stvari drugačna odločitev ni možna, saj negativnega dejstva - da ne obstajajo razlogi za dedno nevrednost – ni mogoče dokazovati oz. bi bilo tako dokazovanje neprepričljivo

Ker niti pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere sodišče pazi po uradni dolžnosti, niso podani, je na osnovi 2. točke 365. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 163. čl. Zakona o dedovanju pritožba zavrnjena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 3519/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-11-11

zaznamba spora - derivativna pridobitev stvarne pravice - originarna pridobitev stvarne pravice

Zaznamba spora se lahko dovoli le na podlagi vložene tožbe proti imetniku vknjižene lastninske pravice, če ta uveljavlja, da je pravico, v tem primeru služnostno pravico, pridobil na izviren način.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dovoli se izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa.

Stranke same nosijo svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z napadenim sklepom zavrnilo ugovor udeležencev A. in T. Č. in vzdržalo v veljavi sklep sodišča opr. št. Dn. št. 2145/2008, z dne 17.12.2008. Obenem je popravilo očitno pisno napako zadnjega stavka sklepa tako, da sedaj pravilno glasi: "v zbirko listin se vloži tožba zaradi pridobitve služnosti z dne 14.7.2008". Zavrnilo je zahtevo predlagatelja za vračilo stroškov odgovora na ugovor.

Zoper sklep sta iz razloga zmotne uporabe materialnega prava in zmotne uporabe dejanskega stanja vložila pritožbo nasprotna udeleženca. Navajata, da je priposestvovanje pravna podlaga za dovolitev zaznambe spora, a v tem primeru ne gre za to. Iz tožbe namreč izhaja, da ima tožeča stranka do tožene stranke obligacijski zahtevek, ki ga utemeljuje na kupni pogodbi z dne 24.10.1980, ki pa v smislu 79. člena ZZK-1, ni podlaga za zaznambo spora. V tožbi ne omenja pravne podlage priposestvovanja. Tožba tudi nima navedb o dobroverni in zakoniti posesti, ki je pogoj za priposestvovanje stvarne pravice. Tudi iz tožbenega zahtevka ne izhaja priposestvovanje, pač pa izstavitev listine.

Predlagateljica je na pritožbo odgovorila. Zavrača navedbe v pritožbi, ki so enake kot v ugovoru le še obširnejše. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo stroškovno zavrne.

Pritožbeno sodišče sprejema odločitev in obrazložitev prvega sodišča, ki je na osnovi 1. točke 1. odst. 79. člena ZZK-1 dovolilo vpis zaznambe spora pri parc. št.  X. V izogib ponavljanju se nanjo sklicuje in jo povzema kot svojo. Glede na pritožbene navedbe je dodati, da ni dvoma o tem, da se zaznamba spora lahko dovoli le na podlagi vložene tožbe proti imetniku vknjižene lastninske pravice, če ta uveljavlja, da je pravico, v tem primeru služnostno pravico, pridobil na izviren način. Izviren način pridobitve pravice je priposestvovanje. Predlagateljica res ni uporabila te besede, vendar iz smisla tožbe, zlasti iz navedbe v točki I tožbe, jasno izhaja, da je sporno pot pridobila in jo tudi uporablja od leta 1980. Če bi predlagateljica uveljavljala obligacijski zahtevek na podlagi pogodbe, ta navedba ne bi bila potrebna. Da je pot uporabljala v dobri veri, dokazuje s pogodbo, ki jo je sklenila s pravnim prednikom nasprotnih udeležencev. V pogodbi je bila pot dogovorjena, a ne vpisana tudi v zemljiško knjigo. Ali je na podlagi povedanega služnostno pravico na sporni parceli pridobila ali ne, pa se bo odločalo v pravdi.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 120. člena ZZK-1 v zvezi z določbo 1. odst. 35. člena ZNP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.