VSL sklep II Cp 1449/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2009-07-08

OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - PRAVO INTELEKTUALNE LASTNINE

nadomestilo za uporabo avtorskega dela - pogodba - neupravičena obogatitev

Materialne avtorske pravice varujejo premoženjske interese avtorja oz. imetnika avtorske pravice s tem, da dajejo imetniku izključno pooblastilo za dovoljevanje ali prepovedovanje uporabe varovanega dela. Uporaba avtorskega dela je tako dopustna le, če je uporabnik pridobil ustrezno materialno upravičenje. Pomanjkanje pogodbene ureditve plačevanja nadomestil še ne pomeni, da nadomestil za uporabo ni potrebno plačati, saj gre za neupravičeno pridobitev koristi.

1. Pritožbi se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

2. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži do končne odločbe.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v 1. in 3. točki izreka razveljavilo sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. Ig 05/00070-2 z dne 22. 3. 2005 ter zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo glavnice v višini 1.020,56 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti vsakega posameznega dela glavnice naprej do plačila. Tožeči stranki je naložilo v plačilo 370,82 EUR pravdnih stroškov tožene stranke, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za njihovo prostovoljno plačilo dalje do plačila.

II. Pritožbeni razlogi in pritožbene navedbe

Proti sodbi v celoti se je iz vseh pritožbenih razlogov pritožila tožeča stranka, pri čemer pritožbe iz razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka ni obrazložila.

Izpodbija dokazno oceno sodišča prve stopnje in meni, da je bilo v postopku priobčevanje glasbenih neodrskih del javnosti s strani tožene stranke dokazano. Slednja nikoli ni zanikala, da je glasbo v vinotoču predvajala, prav tako pa je prijavnico za javno priobčitev glasbenih neodrskih del za frizerski salon poslala sama, le pogodbe ni podpisala. Tudi če držijo navedbe tožene stranke, da v poslovnem prostoru nima radijskega sprejemnika, bi lahko glasbena dela priobčevala javnosti z drugimi sredstvi za mehanično reprodukcijo.

Sodišču prve stopnje očita zmotno uporabo materialnega prava. Meni, da so poslani računi kljub neobstoju pogodbe s toženo stranko veljavna pravna podlaga zahtevka, saj jih slednja nikoli ni zavrnila. Obveznost tožene stranke je, da tožeči sporoča potrebne podatke za obračun nadomestil za uporabo avtorskih del, saj tožeča stranka uporabe glasbe ne more primerno nadzorovati. To velja tudi za odstranitev radijskega in televizijskega sprejemnika iz poslovnih prostorov oz. prenehanje dejavnosti. Ker tožena stranka tega ni storila, je bila tožeča stranka v dobri veri, da tožena stranka glasbo še vedno priobčuje javnosti, slednja se zato naknadno ne more sklicevati, da glasbe ni predvajala.

Napačna uporaba materialnega prava je podana tudi zato, ker je sodišče prve stopnje zmotno menilo, da sporna terjatev zastara v triletnem in ne splošnem petletnem zastaralnem roku.

Predlaga spremembo sodbe tako, da bo tožbenemu zahtevku v celoti ugodeno.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

K pritožbi glede zmotne uporabe materialnega prava

Stališče prvostopenjskega sodišča, da tožena stranka po letu 2000 ni bila dolžna plačevati nadomestil za uporabo avtorskih del, ker s tožečo stranko ni imela sklenjene ustrezne pogodbe, predvajanja glasbe pa tožeča stranka ni dokazala, je napačno. Materialne avtorske pravice varujejo premoženjske interese avtorja oz. imetnika avtorske pravice s tem, da dajejo imetniku izključno pooblastilo za dovoljevanje ali prepovedovanje uporabe varovanega dela. Uporaba avtorskega dela je tako dopustna le, če je uporabnik pridobil ustrezno materialno upravičenje. Na ta način ima imetnik pravic nadzor nad uporabo dela, hkrati pa je s tem omogočeno gospodarsko izkoriščanje avtorskega dela. (21. čl. Zakona o avtorski in sorodnih pravicah – ZASP). Uporabniki avtorskih del so dolžni s kolektivno organizacijo, pooblaščeno za kolektivno uveljavljanje avtorskih pravic, skleniti pogodbo, s katero plačevanje nadomestil za uporabo avtorskih del uredijo (prej 159., sedaj 158. čl. ZASP). Takšna pogodba je bila v konkretnem primeru sklenjena za leto 2000, in še to le za vinotoč, saj zgolj iz izpolnjene prijave in glede na to, da je tožena stranka podpis pogodbe izrecno zavrnila, ni mogoče sklepati, da je ta obstajala tudi za frizerski salon. Vendar pa pomanjkanje pogodbene ureditve plačevanja nadomestil še ne pomeni, da nadomestil za uporabo ni potrebno plačati. Gre namreč za neupravičeno pridobitev koristi. Pravno podlago za obveznost plačila nadomestila dajeta tako že Zakon o obligacijskih razmerjih (ZOR) in Obligacijski zakonik (OZ) v (identični) določbi o uporabi tuje stvari v svojo korist (219. čl. ZOR oz. 198. čl. OZ), v skladu s katero je tisti, ki tujo stvar uporabi v svojo korist, imetniku dolžan nadomestiti korist, ki jo je imel od uporabe. Teorija (1) pojem stvari razlaga zelo široko, kot vsakršno izkoriščanje tuje pravice (obligacijske, stvarne ali intelektualne). Prim. tudi sodbo VS II Ips 511/2004. Obveznost plačila nadomestil izhaja nadalje iz določbe 2. točke 146. čl. v povezavi s 147. čl. ZASP, ki tožeči stranki nalaga, da pobira nadomestila od uporabe avtorskih del, končno pa jo določajo tudi v kritičnem času veljavni Pravilnik o javni priobčitvi glasbenih del javnosti skupaj s tarifo (Uradni list RS, št. 29/98), za njim veljavne Tarife za uporabo glasbenih neodrskih del iz repertoarja Združenja SAZAS (Uradni list RS, št. 113/2002) in še kasneje Splošni pogoji in splošna tarifa za javno priobčitev fonogramov in sekundarno radiodifuzno oddajanje fonogramov (Uradni list št.123/2003). Tožena stranka je z dopisom, datiranim s 14. 7. 2000, tožeči stranki res sporočila, da glasbe v frizerskem salonu ne predvaja. Inšpekcijski pregled 15. 7. 2000 pa je pokazal, da temu ni tako. Naslednji dopis, s katerim je tožena stranka predvajanje glasbe v frizerskem salonu zanikala, je datiran šele z 8. 8. 2001, medtem ko predvajanja glasbe v vinotoču ni zanikala nikoli.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je bilo dejansko stanje v postopku na prvi stopnji, deloma zaradi napačne uporabe materialnega prava, nepopolno ugotovljeno in ker pritožbeno sodišče pomanjkljivosti samo ne more odpraviti (355. čl. ZPP), je potrebno prvostopenjsko sodbo v skladu s I. odstavkom 354. čl. razveljaviti, kot je razvidno iz izreka. V ponovljenem postopku bo moralo prvostopenjsko sodišče na podlagi zgornjih izhodišč ugotoviti, kdaj je tožena stranka z uporabo avtorskih del dejansko prenehala, pri čemer bo moralo upoštevati porazdelitev dokaznega bremena. Temelj zahtevka v delu, ki ne temelji na pogodbeni podlagi, je neupravičena pridobitev oz. natančneje – uporaba tuje stvari v svojo korist. Pri verzijskih zahtevkih je tožnik tisti, ki mora dokazati obogatitev in prikrajšanje. Po drugi strani pa je tožeča stranka z izpolnjeno prijavo in zapisnikom o inšpekcijskem pregledu uporabo radijskega sprejemnika v poslovnih prostorih tožene stranke (frizerskem salonu) izkazala, nasprotne trditve mora zato dokazati tista stranka, ki jih zatrjuje. Neoporekanje računu še ni dokaz sprejemanja obveznosti, kot račun sam po sebi ne dokazuje obveznosti. Prav tako je irelevantna dobra vera tožeče stranke pri izstavljanju računov in toženkino (ne)spoštovanje dolžnosti obveščanja po 159. čl. ZASP (dolžnost obveščanja je bila, mimogrede, uvedena šele z novelo ZASP-B z dne 26. 4. 2004). V konkretnem primeru je pomembno zgolj to, ali je tožena stranka glasbena dela priobčevala javnosti ali ne. Sodišče prve stopnje bo moralo določno ugotoviti, v katerem obdobju je tožena stranka glasbena dela priobčevala javnosti, in to za vsak poslovni prostor posebej.

Po mnenju pritožbenega sodišča je napačno tudi stališče prvostopenjskega sodišča glede zastaralnih rokov. Niso namreč vse terjatve kolektivne organizacije po svoji pravni naravi občasne. To velja zgolj za tiste terjatve občasnih dajatev, ki dospevajo v krajših časovnih presledkih (347. čl. OZ). Dospelost terjatev iz naslova plačevanja nadomestil za uporabo glasbenih del, kadar v zvezi s tem ni sklenjena pogodba, na takšen način ni določena. Ob odsotnosti specialnih določb o teku zastaralnih rokov velja za zahtevke iz naslova neupravičene obogatite tako splošni (petletni) zastaralni rok, kar bo moralo prvostopenjsko sodišče v ponovljenem postopku prav tako upoštevati.

Na podlagi III. odstavka 165. čl. ZPP je odločitev o stroških pritožbenega postopka pridržalo do končne odločitve v zadevi.

------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

(1) Juhart et alt.; Zbirka Nova slovenska zakonodaja; Obligacijski zakonik (OZ), splošni del, s komentarjem, 2. knjiga (190. do 434. čl.), GV Založba, Ljubljana, 2003, 1. natis, komentar k 198. čl. in Cigoj, Stojan; Komentar obligacijskih razmerij: veliki komentar Zakona o obligacijskih razmerjih, II. knjiga, ČZP Uradni list SR Slovenije, Ljubljana, 1984, komentar k 219. čl.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.