TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 106/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-03-17

izostanek s prvega naroka - zamudna sodba - učinkovanje odločbe ustavnega sodišča

Ustavno sodišče je z odločbo U-I-164/09-13 z dne 4.2.2010 razveljavilo 2. odst. 282. člena ZPP, po katerem je zamudno sodbo mogoče izdati kljub vloženemu odgovoru na tožbo, če je toženec izostal s prvega naroka. Razveljavljena zakonska določba se tako ne uporablja več za razmerja, nastala pred začetkom učinkovanja razveljavitve, če do tedaj še ni bilo pravnomočno odločeno.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Sodišče prve stopnje je tožencu naložilo, da je dolžan tožnici v roku 15 dni plačati znesek 9.461,27 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 27.10.2003 dalje do plačila. Odločilo je tudi o stroških pravdnega postopka. Sodišče je o zahtevku tožeče stranke odločalo z zamudno sodbo, ker so bili izpolnjeni pogoji iz 2. odstavka 282. člena ZPP.

Zoper sodbo se pritožuje tožena stranka. V laični pritožbi opisuje svoje razmerje s tožnico, kako sta si izposojala denar in ga tudi vračala. Po odhodu tožnice je ostal z vsem dolgom, zaradi česar si je skušal vzeti življenje. Zdravil se je tudi na Poljanskem nasipu in še danes obiskuje psihologinjo in terapevtko. Mnenja je, da ga je tožnica izigrala, znesek sta skupaj porabila in ne gre za njegov dolg. Živi v težkih razmerah in tudi starši mu zaradi bolezni ne morejo pomagati.

Ustavno sodišče Republike Slovenije je z odločbo U-I-164/09-13 z dne 4.2.2010, objavljeno v Uradnem listu RS št. 12/2010 z dne 19.2.2010, razveljavilo 2. odstavek 282. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Ocenilo je, da izpodbijana zakonska ureditev pomeni prekomeren poseg v pravico tožene stranke do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave ter da zakonska omejitev pravice tožene stranke do kontradiktornega postopka ni primerna za doseganje ciljev pospešitve postopka in koncentracije glavne obravnave. Po določilu 44. člena Zakona o Ustavnem sodišču (ZUst) se zakon ali del zakona, ki ga je ustavno sodišče razveljavilo, ne uporablja za razmerja, nastala pred dnem, ko je razveljavitev zakona začela učinkovati, če do tega dne o njih ni bilo pravnomočno odločeno. Zgolj iz navedenega razloga je bilo potrebno pritožbi toženca ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti, saj jo je sodišče oprlo na določilo 2. odstavka 282. člena ZPP, ki pa ga je Ustavno sodišče razveljavilo pred pravnomočno odločitvijo v obravnavani zadevi. Razveljavitev sodbe tako temelji na določilu 7. točke 2. odstavka 339. člena ZPP. V ponovnem odločanju bo sodišče prve stopnje moralo spoštovati načelo kontradiktornosti ter odločiti ob upoštevanju trditvene podlage obeh pravdnih strank.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 845/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-05-05

zaznamba izvršbe - vknjižba hipoteke - izjava o predlogu za vpis v zemljiškoknjigo po uradni dolžnosti

Ni predvidena možnost, da bi se udeleženci postopka izjavili o predlogu za vpis oziroma o vpisu, o katerem sodišče odloča po uradni dolžnosti.

3. odst. 87. čl. ZZK-1 ne govori o pogojih za zaznambo izvršbe, ampak o njenih učinkih.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Dovoli se izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa.

Na podlagi sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Kranju opr. št. In 77/2009 z dne 3.6.2009, je sodišče prve stopnje po strokovni sodelavki odredilo zaznambo navedenega sklepa v korist upnika P. d.o.o. ter vknjižbo hipoteke za terjatev istega upnika v znesku 3.315,15 EUR s pripadki, pri nepremičnini parc. št. 103/5 in 103/6 k.o. x, last I. F.. do 1/8. Potem ko je I.F. ugovarjala sklepu o izvršbi, češ da ta še ni pravnomočen, je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom ugovor zavrnilo in navedeni sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

Zoper sklep se pritožuje I. F. in navaja, da glede na 3. odstavek 87. člena Zakona o zemljiški knjigi - ZZK-1 niso izpolnjeni pogoji za vpis zaznambe izvršbe. Sodišče bi moralo upoštevati možnost stranke,  da se izjavi o postopku glede na 123. člen ZZK-1.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna. Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu izčrpno odgovorilo na dolžničini ugovor. Ti razlogi so pravilni. Vsi pogoji za vpis zaznambe izvršbe so bili izpolnjeni. 123. člen ZZK-1, na katerega se pritožnica sklicuje, govori o omejitvi načela zaslišanja udeležencev postopka. To torej pomeni, da ni predvidena možnost, da bi se udeleženci postopka izjavili o predlogu za vpis oziroma o vpisu, o katerem sodišče odloča po uradni dolžnosti. 3. odstavek 87. člena ZZK-1 ne govori o pogojih za zaznambo izvršbe, ampak o njenih učinkih.

Neutemeljeno pritožbo je bilo treba zavrniti in sklep potrditi po 2. točki 3. odstavka 161. člena ZZK-1 ter hkrati dovoliti izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 366/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-05-05

dopolnitev tožbe - zamuda roka zaradi ravnanja odvetnika

Če odvetnik ni poskrbel za pravočasno dopolnitev tožbe v skladu s sklepom sodišča, je to stvar medsebojnega notranjega razmerja med njim in stranko. Posledice takšne opustitve nosi stranka sama.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. štev. VL 127452/2008, z dne 15.1.2009 razveljavilo tudi v 1. in 3. odstavku izreka in tožbo zavrglo.

Zoper navedeni sklep vlaga pritožbo tožeča stranka. Poudarja, da so na podlagi poziva sodišča k dopolnitvi sklepa v roku pribavili vso potrebno dokumentacijo in jo predali takratnemu pooblaščencu odvetniku ..., da vloži pripravljalno vlogo, vendar so ugotovili, da te ni vložil. Zaradi takšnih in podobnih primerov, so z njim prekinili sodelovanje. Dejstvo, da tožba ni bila dopolnjena, je torej splet zgoraj navedenih okoliščin. Zato naprošajo sodišče, da ugodi pritožbi in razveljavi sklep ter določi nov rok za dopolnitev izvršbe. Plačali so tudi takso, kar izkazuje njihov namen s tožbo nadaljevati.

Pritožnica se sklicuje na neustrezno ravnanje njihovega pooblaščenca, ki ni pravočasno poskrbel, da bi bila tožba dopolnjena oziroma popravljena v skladu s sklepom sodišča. Vendar pa gre za njuno medsebojno notranje razmerje, katerih posledice mora v tej pravdi nositi tožeča stranka sama. Potem, ko je izdan sklep o zavrženju tožbe, pa tudi ni več mogoče podaljševati roka za popravo oziroma dopolnitev tožbe. Prav tako plačilo takse in preko tega dejanja pritožnice izkazan namen in volja, da nadaljuje postopke ter v njem uveljavi svoje tožbene zahtevke, izdanega prvostopnega sklepa ne moreta izpodbiti, saj gre za navedbo procesno nepomembnih okoliščin, ki na pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa ne vplivata.

Ob povedanem je moralo sodišče druge stopnje zavrniti pritožbo in potrditi izpodbijani sklep (353. člen ZPP v zvezi s 366. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 591/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-05-05

Pod pogojem, da je nepristranski in vreden zaupanja vseh dedičev, je začasni skrbnik zapuščine lahko tudi eden od dedičev. Le če dediči soglašajo, sta lahko skrbnika tudi dva, če oba izpolnjujeta navedene pogoje.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne temu sodišču v nov postopek.

(1) Zapuščinsko sodišče je z izpodbijanim sklepom za skrbnika zapuščine po pok. M.G. postavilo dediča S.G. in dedinjo M.L. ter določilo, da delo skrbnika opravljata skupno.

(2) Proti sklepu se je pritožil dedič mld. M.G.L., navaja, da iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v nov postopek. Nasprotuje temu, da sta za skrbnika postavljeni dve osebi, saj Zakon o dedovanju skupnega skrbništva zapuščine ne predvideva. Meni, da bi moralo sodišče določiti tretjo nepristransko osebo, če med dediči ni takega, ki bi bil vreden zaupanja vseh. V tem primeru pa sta skrbnika celo oba (so)dediča, med dediči pa so različni, tudi konfliktni interesi, zato takšno upravljanje z zapuščino ne bo mogoče.

(4) Po določilu 131. čl. Zakona o dedovanju (ZD; Ur. l. SRS, št. 15/76) sodišče postavi skrbnika zapuščine v primerih, ki so našteti, kot tudi v drugih primerih, kadar je to potrebno. Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo, da je tudi obravnavani primer takšen, in to tudi ni sporno. Sodišče sme za začasnega skrbnika zapuščine imenovati osebo, ki je za to primerna in ki lahko za zapuščino skrbi v interesu vseh dedičev. Pod pogojem, da je nepristranski in vreden zaupanja vseh dedičev, je to lahko tudi eden od dedičev. Če se dediči strinjajo, sta lahko skrbnika tudi dva, če oba izpolnjujeta navedene pogoje. V konkretnem primeru pa očitno ni tako, saj dediči o tem ne soglašajo, s tem pa je izkazana visoka stopnja verjetnosti, da začasno opravljanje nalog skupne skrbi za zapuščino ne bo možno.

(5) Sodišče prve stopnje je torej napačno uporabilo materialno pravo, ko je v konkretnem primeru za skrbnika postavilo dve osebi, zato je bilo treba pritožbi ugoditi, izpodbijan sklep razveljaviti in zadevo vrniti v nov postopek (3. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99, in kasnejše spremembe) v zvezi s 163. čl. ZD. Pritožbeno sodišče je o tem na podlagi 366a. čl. ZPP v zvezi s 163. čl. ZD odločilo po sodnici posameznici.

(6) V ponovljenem postopku naj prvostopno sodišče ponovno obravnava predlog za postavitev skrbnika zapuščine in glede na zgoraj navedene razloge ustrezno odloči. Ne sme pa prezreti tudi določbe 192. čl. ZD, po kateri je treba dediče zaslišati glede osebe skrbnika.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 3627/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-01-20

povračilo stroškov za pogreb - dolg zapuščine - uveljavljaje terjatve v pravdi

Prvostopno sodišče ni imelo nikakršne pravne podlage, da bi v sklepu o dedovanju sodedičem naložilo, da pritožniku povrnejo stroške za pogreb. O povračilu pogrebnih stroškov bi se sodediči sicer v zapuščinskem postopku lahko le dogovorili, sodišče bi pa takšen dedni dogovor povzelo v izrek sklepa o dedovanju. Pogrebni stroški predstavljajo dolg zapuščine, ki je nastal šele po smrti zapustnika.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o dedovanju ugotovilo, da spadajo v zapuščino denarna sredstva na TRR št. xxx pri N. d.d. Ljubljana ter da so zakoniti dedni upravičenci P. A., B. S., P. S., P.I., vsak do 1/4-ine zapuščine. V 2. in 3. točki izreka izpodbijanega sklepa je prvostopno sodišče razglasilo dediče in po pravnomočnosti sklepa odredilo prenos ali izplačilo denarnih sredstev v korist dedičev.

Pritožnik izpodbija sklep v celoti iz pritožbenega razloga zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da pritožbeno sodišče spremeni izpodbijani sklep tako, da iz zapuščinske mase izvzame pogrebne stroške in jih prisodi v njegovo korist, ostalo pa naj razdeli na vse štiri dediče. V pritožbi navaja, da je pokojnica živela pri pritožniku, ki je zanjo skrbel. Pogrebne stroške je nosil izključno pritožnik (ostali dediči niso nič prispevali), vendar stroškov sodišče ni upoštevalo, saj ni bilo nobene obravnave na kateri bi predložil račune, ki jih sedaj prilaga pritožbi.

Pritožbeni očitek je neutemeljen. Prvostopno sodišče ni imelo nikakršne pravne podlage, da bi v sklepu o dedovanju sodedičem naložilo, da pritožniku povrnejo stroške za pogreb. O povračilu pogrebnih stroškov bi se sodediči sicer v zapuščinskem postopku lahko le dogovorili, sodišče bi pa takšen dedni dogovor povzelo v izrek sklepa o dedovanju (3. odstavek 214. člena Zakona o dedovanju - ZD). Pogrebni stroški predstavljajo dolg zapuščine, ki je nastal šele po smrti zapustnika. Za obravnavane pogrebne stroške torej dediči odgovarjajo enako kot za zapustnikove dolgove, torej vsak v skladu s svojim dednim deležem do višine vrednosti dednega deleža (1. in 3. odstavek 142. člena ZD). Pritožnik se torej lahko s sodediči dogovori za povrnitev sorazmernega dela pogrebnih stroškov ne glede na vsebino izpodbijanega sklepa. V kolikor pritožnik s sodediči ne bo dosegel dogovora, bo moral svojo terjatev uveljavljati v pravdi.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče skladno s 353. členom, 365. členom in 366. členom Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 163. členom ZD, pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 4381/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-02-03

prekinitev zapuščinskega postopka - sporna vsebina oporoke - pravno vprašanje - razlaga oporoke - pravno vprašanje

Kadar je sporna vsebina oporoke, sodišče ne prekine zapuščinskega postopka, temveč samo odloči na podlagi pravil o razlagi oporoke.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje prekinilo zapuščinski postopek in  oporočnega dediča L. H. napotilo na pravdo proti oporočnemu dediču B.Š., da zapustnik s pismeno oporoko pred pričami z dne 26.8.2005 dediču B. Š. ni zapustil vseh svojih denarnih sredstev, temveč le polovico obveznic SOS 2E.

Zoper tak sklep se pritožuje B. Š. zaradi kršitve določbe člena 84. Zakona o dedovanju ter v pritožbi predlaga, da pritožne sodišče ugodi njegovi pritožbi ter izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje. V pritožbi pritožnik navaja, da je oporoka jasna in jo je na podlagi določb člena 84 ZD razlagati po pravem namenu. Iz oporoke izhaja, da pripis obveznice SOSEZ v oklepaju pomeni le-to, da so te obveznice vključene in so del denarnih sredstev. Če „prizadeti“ oporočni dedič oporoko interpretira drugače in tudi sodišče šteje, da je zapis dvomljiv, bi moralo sodišče samo uporabiti interpretacijsko določbo člena 84/ZZD in o zapuščini odločiti brez prekinitve postopka, zlasti ker je dedič L.H. pisec oporoke.

Sodišče prekine zapuščinski postopek in napoti stranke na pravdo, če so med strankami sporna dejstva, od katerih je odvisna kakšna njihova pravica (1. odstavek člena 201. zakona o dedovanju).

V konkretnem primeru, kot pravilno opozarja pritožba, ne gre za spor o dejstvih, temveč o vsebini oporoke. Gre za pravno vprašanje, o katerem odloči zapuščinsko sodišče na podlagi pravil o razlagi oporoke (člen 84. ZD).

Glede na navedeno je bilo pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti (člen 365. ZD). V nadaljevanju postopka bo moralo sodišče prve stopnje odločiti o dedovanju na podlagi oporoke ob upoštevanju določb člen 84. ZD, ki določa način, na kakšen način se razlaga oporoka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 25/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-01-20

krajevna pristojnost - spor o pristojnosti

Če tožba še ni bila vročena toženi stranki, je v tem stadiju postopka odrek krajevne pristojnosti utemeljen le tedaj, kadar je ob predhodnem preizkusu tožbe kakšno drugo sodišče izključno krajevno pristojno za odločanje.

Za odločanje v tej pravdni zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Brežicah.

(1.) Tožeča stranka je na Okrajno sodišče v Brežicah vložila tožbo proti toženi stranki zaradi plačila zneska 1.500,00 EUR s pripadki iz naslova sklenjene kupoprodajne pogodbe.

(2.) Okrajno sodišče v Brežicah se je s sklepom z dne 7.12.2009 izreklo za krajevno nepristojno za odločanje v tej pravdni zadevi ter določilo kot stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v Trebnjem, ki mu je zadevo po pravnomočnosti nato odstopilo v reševanje.

(3.) Okrajno sodišče v Trebnjem je sprožilo spor o pristojnosti (24. in 25. člen ZPP), ker meni, da je za odločanje v tej zadevi krajevno pristojno Okrajno sodišče v Brežicah. Ker se je Okrajno sodišče v Brežicah izreko za krajevno nepristojno po uradni dolžnosti, bi to lahko storilo le v primeru, če bi za obravnavanje v stvari bila podana izključna krajevna pristojnost, tožena stranka pa, ker ji tožba še ni bila vročena, v zvezi s krajevno (ne)pristojnostjo ni podala ugovora.

(4.) V skladu s 1. odstavkom 25. člena je Višje sodišče v Ljubljani odločilo v sporu o pristojnosti med obema okrajnima sodiščema. Pri tem je upoštevalo, da se je Okrajno sodišče v Brežicah izreklo za krajevno nepristojno na podlagi 2. odstavka 22. člena ZPP, torej po uradni dolžnosti, vendar še pred vročitvijo tožbe toženi stranki. V takšnem stadiju postopka pa je odrek krajevne pristojnosti utemeljen le tedaj, kadar je ob predhodnem preizkusu tožbe kakšno drugo sodišče izključno krajevno pristojno za odločanje. Ker za takšen primer ne gre, tožeča stranka pa je izbrala krajevno pristojnost Okrajnega sodišča v Brežicah, se s sklicevanjem na procesna pravila v splošni krajevni pristojnosti, po uradni dolžnosti in pred vročitvijo tožbe toženi stranki, to sodišče (še) ni moglo izreči za krajevno nepristojno za odločanje.

(5.) Glede na obrazloženo je bilo treba predlogu Okrajnega sodišča v Trebnjem ugoditi in za odločanje v tej pravdni zadevi določiti Okrajno sodišče v Brežicah.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 57/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-02-04

pritožba proti sklepu o zavrženju pritožbe

V pritožbenem postopku, začetem na pritožbo proti sklepu o zavrženju nedovoljene pritožbe, se preizkuša le pravilnost obstoja pravne odločitve.

Pritožba se zavrne ter se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo pritožbo dedičev F. S., I. Š., M. M., A. V. in L. M. proti sklepu Višjega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Cp 2379/2009 z dne 20.10.2009.

Proti temu sklepu navedeni dediči vlagajo pritožbo. V pritožbi se znova lotevajo odločitve o glavni stvari, vsebinsko pa ne izpodbijajo odločitve in razlogov o zavrženju njihove pritožbe proti sklepu pritožbenega sodišča.

Sodišče prve stopnje je pravilno pojasnilo, da pritožba proti sklepu sodišča druge stopnje (sklepu pritožbenega sodišča), ni dovoljena. Ker ni dovoljena, jo je potrebno zavreči. Odločitev sodišča prve stopnje je tako pravilna.

Predmet tokratnega pritožbenega preizkusa je zato le pravilnost odločitve o zavrženju pritožbe. S tem vprašanjem se pritožniki vsebinsko ne ukvarjajo, marveč znova odpirajo vprašanja o vsebini sklepa o dedovanju. To pa ni in ne more biti predmet pritožbenega postopka, v katerem se preizkuša le pravilnost odločitve o zavrženju njihove nedovoljene pritožbe. Pritožbeno sodišče je zato neutemeljeno pritožbo v skladu z 2. točko 365. člena ZPP (1). Pritožbo je zavrnilo ter izpodbijani sklep potrdilo. Ob neutemeljeni pritožbi namreč tudi niso podano razlogi, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti.

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

(1) Zakon o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 73/2007- Ur. l. RS, št. 45/2008), ki se na podlagi 163. člena Zakona o dedovanju uporablja tudi v zapuščinskem postopku, če ni s slednjim zakonom drugače določeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 159/2010
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-03-10

oprostitev plačila sodnih taks - postopek za uveljavitev oprostitve plačila sodnih taks - izjava o premoženjskem stanju - zavrženje predloga za oprostitev plačila sodnih taks

Tožnik kljub pozivu ni predložil pisne izjave o premoženjskem stanju, zato je zavrženje predloga za oprostitev plačila sodnih taks pravilno.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog tožnika za oprostitev plačila sodnih taks, ker kljub opozorilu predloga ni dopolnil z listinami, ki jih predpisuje 2. odst. 12. člena Zakona o sodnih taksah - ZST.

Zoper sklep se tožnik pritožuje in kot bistveno navaja, da zaradi svojega slabega premoženjskega stanja in nemožnosti plačila sodnih taks ne sme biti prikrajšan pri ustavni pravici do pritožbe.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna iz razlogov, ki jih je zapisalo to sodišče. Tožnik ni predložil pisne izjave o svojem premoženjskem stanju v skladu z 2. odst. 12. člena ZST. Sodišče prve stopnje ga je pozvalo in mu dalo tudi ustrezen rok. Zaradi tega se ne more sklicevati na to, češ da je slabega premoženjskega stanja in da je zato prikrajšan pri ustavni pravici do pritožbe. Da bi sodišče prve stopnje lahko odločalo o tem, ali je njegovo premoženjsko stanje tako, kakršnega zatrjuje, bi se moral ravnati po nalogu sodišča in predložiti zahtevane listine.

Neutemeljeno pritožbo je bilo tako treba zavrniti in sklep potrditi po 2. točki 365. člena Zakona o pravdnem postopku.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 4150/2009
Sodna praksa višjih sodišč, 2010-03-03

uporaba določb ZPP v zapuščinskem postopku - izredna pravna sredstva v zapuščinskem postopku

Subsidiarna uporaba ZPP v zapuščinskem postopku glede izrednih pravnih sredstev ne pride v poštev.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog dedinje U. D. za podaljšanje 30-dnevnega roka za vložitev tožbe glede uveljavljanja svojih pravic zoper vse preostale dediče.

Zoper navedeno odločitev se imenovana dedinja pravočasno pritožuje brez formalne opredelitve pritožbenih razlogov. Navaja, da se je njen odvetnik, dodeljen v okviru brezplačne pravne pomoči, odpovedal zastopanju v tej zadevi. Ker pa je upravičena do brezplačnega zastopanja, bo vložila tožbo, ko ji bo dodeljen drug odvetnik. Sama pa hkrati zahteva začasni odlog oziroma ustavitev vknjižb in celotnega zapuščinskega postopka.

Zakon o dedovanju (ZD) v 163. členu določa, da se v zapuščinskem postopku uporabljajo določbe pravdnega postopka, če ni z ZD določeno drugače. Toda ZD ureja pravna sredstva po pravnomočnosti sklepa o dedovanju in med njimi ne omenja revizije, tako pa je pritožnica naslovila svojo vlogo z dne 8.9.2009. Od izrednih pravnih sredstev omenja le obnovo postopka, vendar te ne dopušča, temveč napotuje stranke, da uveljavijo svojo pravico v pravdi ob pogoju, da obstojijo razlogi za obnovo postopka po določbah pravdnega postopka (člen 224 ZD). Torej subsidiarna uporaba ZPP v zapuščinskem postopku glede izrednih pravnih sredstev ne prihaja v poštev. V kolikor pa je pravdni postopek sprožen v skladu z določbo člena 224 ZD, pa je stvar tega postopka, ali so izpolnjeni ustrezni procesni pogoji, tako da je bilo odločanje sodišča prve stopnje o podaljšanju 30-dnevnega roka za vložitev tožbe celo nepotrebno, saj roke za vložitev tožbe ob pogojih za obnovo postopka določa zakon (člen 396 ZPP) in gre za prekluzivne in ne instrukcijske roke. Navedene ugotovitve pa hkrati pomenijo, da so tudi navedbe v pritožbi neutemeljene, tiste, ki se tičejo razmerja pritožnice z dodeljenim odvetnikom pa celo nerelevantne za odločitev v tej zadevi.

Upoštevajoč navedeno, se izkažejo pritožbeni očitki kot neutemeljeni, prav tako pa niso podane kršitve, na katere pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP v zvezi s členom 163 ZD), zato je bilo potrebno pritožbo zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s členom 163 ZD).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.