VSK sklep I Cpg 168/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-03-08

nastanek taksne obveznosti - kasneje sklenjena sodna poravnava

Zakon o sodnih taksah določa taksno obveznost med drugim tudi za vloge strank, in sicer ta nastane takrat, ko se vloga izroči. V predmetni zadevi je tožena stranka takšno vlogo sodišču izročila, ko je vložila pritožbo zoper sodbo.

Pritožba tožene stranke se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje toženi stranki odmerilo takso za pritožbo zoper sodbo z dne 23.1.2006, v višini 464.928,00 SIT in za opomin v višini 9.500,00 SIT, torej skupno 474.428,00 SIT, ki jo je glede na zavrženje s sklepom z dne 15.2.2006, dolžna plačati v višini 232.464,50 SIT, povečano za opomin v višini 9.500,00 SIT, torej v skupni višini 241.964,40 SIT.

Proti navedenemu sklepu je tožena stranka po svojem pooblaščencu vložila pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov in predlagala njegovo razveljavitev. Opozarja, da sta stranki predmetni postopek zaključili s sklenitvijo sodne poravnave z dne 15.2.2006. V prvem odstavku navedene sodne poravnave sta se izrecno dogovorili, da jo sklepata z namenom ureditve vseh medsebojnih razmerij iz vseh odprtih pravnih postopkov, v drugem odstavku pa tudi, da naj se v vse odprte zadeve pošlje prepis zapisnika in da ima ta neposredne pravne učinke v vseh zadevah. V četrtem odstavku te poravnave sta izrecno določili, da so z njeno sklenitvijo dokončno urejene vse zadeve med strankama, ki se nanašajo na stečajni postopek nad tožečo stranko. Sodišče je na podlagi te sodne poravnave, brez dodatne vloge ali izjave pritožnika v konkretni zadevi tudi izdalo sklep o zavrženju pritožbe pritožnika kot nedopustne. Po sklenitvi sodne poravnave in zavrženju pritožbe je pritožniku odmerilo sodno takso in opomin za pritožbo. Pritožnik smatra, da ni podlage za odmero takse. Postopek se je v tej pravdni zadevi končal s sklenitvijo sodne poravnave, ki je glede na gornje neposredno učinkovala tudi v tej zadevi. Če stranki namena skleniti splošno poravnavo z neposrednim učinkom v vseh zadevah ne bi imeli, bi v besedilu morala obstajati zaveza obeh strank, da bosta v vsaki posamični zadevi pristopili k sklenitvi ustrezne poravnave, kar bi imelo za posledico nepotrebno podvajanje narokov pri sklepanju posamičnih poravnav. Stranki sta torej sklenili splošno sodno poravnavo, ki je neposredno učinkovala in zajemala tudi predmetno pravdno zadevo in je bila tudi ta rešena z navajano sodno poravnavo. 4. alinea 1. odst. 12. čl. ZST določa, da v primeru sodne poravnave taksna obveznost ne nastane, zato pritožnik smatra, da tudi za nalog in opomin za plačilo sodne takse ni pravne podlage.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da se izpodbijani sklep nanaša na sodno takso za pritožbo tožene stranke zoper sodbo, ki je bila v obravnavani zadevi izdana 23.1.2006. Zakon o sodnih taksah (ZST) določa taksno obveznost med drugim tudi za vloge strank (1. tč. 2. odst. 4. čl. ZST), in sicer ta nastane takrat, ko se vloga izroči. V predmetni zadevi je tožena stranka takšno vlogo sodišču izročila, ko je vložila pritožbo zoper sodbo. To je sicer kasneje umaknila, iz tega razloga je njena taksna obveznost manjša in je bil izpodbijani sklep utemeljeno izdan (umiku pritožbe sicer sledi ustavitev postopka, ne pa zavrženje pritožbe, vendar pa takšna odločitev sodišča prve stopnje ni vplivala na pravilnost izpodbijane odločitve).

Glede na to se pokaže, da za obravnavano zadevo ni relevantna pritožbena trditev, da sta pravdni stranki predmetno zadevo dejansko zaključili s sodno poravnavo, sicer sklenjeno dne 15.2.2006 v zadevi z opr. št. Pg in v njej izrecno določili, da ima neposredne učinke v vseh med strankama odprtih zadevah. Kljub sklenjeni sodni poravnavi ostaja dejstvo pred tem vložene pritožbe zoper sodbo v obravnavani zadevi in zatem dejstvo umika te pritožbe.

Upoštevaje gornjo obrazložitev je pritožbeno sodišče, na podlagi 2. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.