VSM sodba I Cp 579/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-08-06

nepremoženjska škoda - okrnitev pravice osebnosti - šikaniranje v okviru delovnega razmerja - mobbing

Šikaniranje (mobbing) v okviru delovnega razmerja pomeni namerno povzročanje nevšečnosti, neprijetnosti, zapostavljenosti, namerno nezakonito (pokvarjeno) premeščanje na nižje delovno mesto oziroma v pravnem pogledu protizakonito in nedopustno izvrševanje pravic z namenom povzročiti delavcu škodo. O šikani je mogoče govoriti le, če se dokaže (dokazno breme je na strani tožeče stranke), da je delodajalec vodil postopek v zvezi z delavčevimi pravicami in obveznosti z namenom, da bi prizadel njegove pravice in koristi.

Pritožba se zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Pravdni stranki krijeta sami svoje stroške pritožbenega postopka.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, da ji je tožena stranka iz naslova odškodnine za nepremoženjsko škodo dolžna plačati 33.383,41 EUR (prej 8,000.000,00 SIT) s pripadajočimi zakonskimi zamudni obrestmi ter ji povrniti pravdne stroške. V odločbi o pravdnih stroških je tožečo stranko zavezalo k povrnitvi pravdnih stroškov tožene stranke v znesku 1,312.766,00 SIT s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Proti navedeni sodbi se je pritožila tožeča stranka zaradi bistvene kršitve določb postopka, zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter nepravilne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe ter vrnitev zadeve v novo sojenje sodišču prve stopnje.

V odgovoru na pritožbo se tožena stranka zavzema za potrditev prvostopne sodbe.

V predmetni pravdi tožeča stranka proti toženi stranki vtožuje odškodnino za nepremoženjsko škodo (okrnitve pravice osebnosti in s tem povezane duševne bolečine člen 179 Obligacijskega zakonika – OZ), katero naj bi utrpela zaradi šikanoznega postopanja tožene stranke pri razporejanju na delovno mesto na podlagi Pravilnika o organizaciji in sistematizaciji delovnih mest. Na podlagi navedenega pravilnika je bila z odločbo poslovnega direktorja razporejena na delovno mesto namestnik koncertnega mojstra, čeravno bi morala biti razporejena na delovno mesto koncertni mojster. Zaradi take šikanozne razporeditve in s tem povezane degradacije njenega umetniškega ugleda je utrpela psihične težave in s tem povezano nepremoženjsko škodo.

da je tožeča stranka s toženo stranko sklenila delovno razmerje leta 1993 za delovno mesto koncertni mojster II od dalje (priloga A4 v spisu Delovnega sodišča, opr. št.);

da je s sklepom (priloga B2) tožena stranka s tožečo stranko sklenila delovno razmerje za določen čas za opravljanje del in nalog glasbenika tutista A/I. violina in navedeno delovno razmerje za navedeno delovno mesto s sklepom z dne (priloga B3) podaljšala za nedoločen čas;

v okviru delovanja tožene stranke je bil v letu 1999 (dne 13.12.1999) sprejet Pravilnik o organizaciji in sistematizaciji delovnih mest (priloga B13), ki je po ustreznem postopku in po podanem soglasju Ministrstva za kulturo RS pričel veljati. Na podlagi navedenega Pravilnika je tožena stranka bila dolžna opraviti razporeditev delavcev zavoda na delovna mesta, kot to določa 21. člen Pravilnika;

na podlagi navedenega Pravilnika je bila tožeča stranka z odločbo z dne (priloga B4) poslovnega direktorja tožene stranke razporejena na delovno mesto namestnik koncertnega mojstra;

proti navedeni odločbi je tožeča stranka vložila pritožbo na Svet zavoda (pritožbeni organ), ki je s sklepom z dne (priloga B6) pritožbi tožeče stranke ugodil in razveljavil odločbo poslovnega direktorja z dne ter zadevo vrnil v ponovno odločanje. V obrazložitvi odločbe je poslovnemu direktorju naložil, da izda novo odločbo ob predhodni izvedbi obvezne avdicije;

poslovodni direktor je nato dne imenoval komisijo za opravo avdicije ter določil obvezen program s tem seznanil tudi tožečo stranko ter jo seznanil, da bo avdicija dne (priloga B9)

na avdicijo tožeča stranka ni pristopila, je pa dne 26.04.2001 toženi stranki podala izjavo o prenehanju delovnega razmerja, na podlagi take izjave je poslovodni direktor izdal odločbo o prenehanju delovnega razmerja tožeče stranke z ... (priloga B12);

vzporedno s postopkom varstva pravic iz delovnega razmerja pri toženi stranki je tožeča stranka varstvo pravic iz delovnega razmerja uveljavljala tudi pred Delovnim sodiščem (pravdna zadeva ...) s tožbo, vloženo na sodišče dne, s katero je pogojevala razveljavitev sklepa poslovnega direktorja z dne ter povrnitev pravdnih stroškov. S tožbo je tudi uveljavljala izdajo začasne odredbe z zahtevkom, da je tožena stranka do odločitve o glavni stvari dolžna tožnico razporediti na delovno mesto koncertnega mojstra, ki ji pripada na podlagi pogodbe iz leta;

v okviru obravnave predloga za izdajo začasne odredbe je delovno sodišče dne izdalo sklep, s katerim je predlogu za začasno odredbo ugodilo (priloga A7). Sklep je postal pravnomočen dne. V nadaljnjem postopku pa je delovno sodišče v posledici umika tožbe s sodbo ustavilo postopek o razporeditvi tožnice na delovno mestno koncertnega mojstra.

Zaradi sporne premestitve na delovno mesto namestnika koncertnega mojstra tožnica v gledališki sezoni ... v glasbenih predstavah kot koncertni mojster ni nastopala (tudi v tistih ne, katere je pripravljala), ker je za koncertnega mojstra bila imenovana, za vodjo koncertnih mojstrov pa. Še več, zaradi navedenega spora o razporeditvi tožnice v predstavah v sezoni praktično ni več nastopala. Zaradi takega položaja, pri čemer se je poprej povsem predajala delu v ansamblu opere in baleta, se je porušilo njeno duševno ravnotežje (glasba se ji je uprla tako, da je mož pred njo celo skrival violino, da je ne bi razbila), zaradi česar je morala v končni fazi celo iskati pomoč psihiatra.

Po določbi 184. člena Zakona o delovnim razmerjih – ZDR mora delodajalec, v kolikor je delavcu povzročena škoda pri delu ali v zvezi z delom, povrniti škodo po splošnih pravilih civilnega prava. Tako se odškodninska odgovornost delodajalca nanaša tudi na škodo, ki jo je delodajalec povzročil delavcu s kršenjem pravic iz delovnega razmerja. Po splošnih pravilih civilnega prava pa so temeljne predpostavke odškodninske odgovornosti protipravno ravnanje, nastanek škode, vzročna zveza med prepovedanim škodnim dejanjem in nastalo škodo ter odgovornost povzročitelja. Vse navedene predpostavke morajo biti podane kumulativno.

Šikaniranje (mobbing) v okviru delovnega razmerja pomeni namerno povzročanje nevšečnosti, neprijetnosti, zapostavljenosti, namerno nezakonito (pokvarjeno) premeščanje na nižje delovno mesto oziroma v pravnem pogledu protizakonito in nedopustno izvrševanje pravic z namenom povzročiti delavcu škodo. O šikani je mogoče govoriti le, če se dokaže (dokazno breme je na strani tožeče stranke), da je delodajalec vodil postopek v zvezi z delavčevimi pravicami in obveznosti z namenom, da bi prizadel njegove pravice in koristi. V danem primeru je tako osnovno vprašanje, ali je tožena stranka kot delodajalec z odločbo z dne, s katero je bila tožeča stranka razporejena na delovno mesto namestnika koncertnega mojstra ravnal šikanozno in ali je v nadaljnjem postopanju v sporu v zvezi z navedeno odločbo s tožečo stranko ravnal šikanozno.

Pritožbeno sodišče se pridružuje zaključku prvostopnega sodišča, da tožeča stranka ni izkazala, da je tožena stranka z razporeditvijo tožnice na delovno mesto namestnik koncertnega mojstra ravnalo šikanozno. Dejstvo je, da je pri toženi stranki v letu bil sprejet Pravilnik o organizaciji in sistematizaciji delovnih mest (priloga B13), na podlagi katerega je poslovni direktor tožene stranke bil dolžan razporediti zaposlene na ustrezna delovna mesta. Tako je tožnico z že navedeno odločbo z dne (priloga B4) razporedil na delovno mesto namestnik koncertnega mojstra. Tako odločitev je poslovni direktor sprejel na podlagi 21. člena že navedenega Pravilnika. Pri tem pa poslovnemu direktorju z razporeditvijo tožnice na delovno mesto namestnika koncertnega mojstra ni mogoče očitati šikanoznosti, ker je pač tožnica v letu 1993 bila z odločbo (priloga A4) razporejena na delovno mesto koncertni mojster II, s sklepi tožene stranke (priloga B2 in B3) pa na delovno mesto glasbenik tutistA/I.violina. Dejstvo je, da je delovno mesto tutistA/I.violina nižje kot koncertni mojster, koncertni mojster II pa po sistematizaciji delovnih mest na podlagi navedenega Pravilnika ni več obstajal. Tako se pa pokaže kot sprejemljiva in s tem kot nešikanozna odločitev poslovnega direktorja o razporeditvi tožnice na delovno mesto namestnik koncertnega mojstra.

V nadaljnjem sporu med tožečo in toženo stranko glede navedene sporne razporeditve pa toženi stranki tudi ni mogoče očitati šikaniranja, ker je tožena stranka v odločbi z dne , s katero je bila tožnica razporejena na delovno mesto namestnik koncertnega mojstra (priloga B4) tožnici podala ustrezen pravni pouk in tožnica je zoper odločbo tudi vložila pritožbo, o kateri je še v razumnem roku (november leta) odločil Svet zavoda kot pritožbeni organ, ki je pritožbi tožeče stranke ugodil in je razveljavil odločbo poslovnega direktorja ter temu naložil, da izda novo odločbo o predhodni izvedbi obvezne avdicije. To pa pomeni, da se je tožnici z navedeno odločbo odprlo delovno mesto koncertni mojster, vendar tožeča stranka na avdicijo z dne ni pristopila ter kmalu za tem tožečo stranko seznanila z izjavo o prenehanju delovnega razmerja. Na podlagi take izjave je nato tožnici dejansko prenehalo delovno razmerje pri toženi stranki dne. Sama sestava avdicijske komisije pa tudi ne izkazuje šikanoznosti, pri čemer je tožnica imela pravico do izbire korepetitorja ali zunanjega. Pri vsem pa ni sporno, da je tožnica v vsem spornem obdobju pri toženi stranki prejemala plačo enako kot pred sporno razporeditvijo.

Tako pa se pokaže, da toženi stranki s razporeditvijo tožnice na delovno mesto namestnik koncertnega mojstra in postopkom v zvezi z varstvom pravic tožnice iz delovnega razmerja pri toženi stranki ni mogoče očitati šikaniranja, ker izdana odločba in sam postopek ne izkazujeta, da je tožena stranka izdala odločbo in vodila postopek v zvezi z delovnimi pravicami tožnice z namenom, da bi prizadel njene pravice in koristi. Tako pa ni podano šikaniranje in s tem povezana protipravnost ravnanja tožene stranke. Po takem zaključku pa ni potrebe po dodatnem (podrobnejšem) ugotavljanju kje v simfoničnem orkestru (pult, sedež) je tožnica opravljala svoje delo, ali je toženka upoštevala kriterij avdicije za delovna mesta koncertnih mojstrov, na kateri sedež v orkestru bi tožnica morala biti razporejena po, o trajanju postopka o ugovoru (pritožbi) tožnice proti odločbi poslovnega direktorja in postopanje toženke v zvezi z začasno odredbo delovnega sodišča, za kar se v pritožbeni graji zavzema pritožba tožeče stranke.

Enako velja za sodni postopek pred delovnim sodiščem v okviru katerega je sicer bila izdana začasna odredba, da je tožena stranka do odločitve o glavni stvari dolžna tožnico razporediti na delovno mesto koncertnega mojstra, ki ji pripada na podlagi pogodbe iz leta. Navedena odredba je bila izdana, vendar je tožena stranka ni izvršila. Sama neizvršitev začasne odredbe po toženi stranki pa še ne predstavlja (pri tem je potrebno upoštevati tudi zgoraj navedeni tek spora v okviru tožene stranke) šikaniranja, ker ima sklep o začasni odredbi pravno naravo sklepa o izvršbi in bi ga lahko tožeča stranka tudi prisilno realizirala. Sicer pa je v nadaljevanju postopka pred delovnim sodiščem, sodišče postopek ustavilo zaradi umika tožbe. Tako pa tudi sam sodni postopek in z njim povezana neizvršitev izdane začasne odredbe, ne izkazuje šikanoznega – protipravnega ravnanja tožene stranke proti tožeči stranki, in sicer da bi tožena stranka ravnala z namenom, da bi prizadela pravice tožnice iz delovnega razmerja.

Tako pa se pritožbena izvajanja v smeri zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja pokažejo kot neutemeljena.

Da pa bi se sodelavci tožnice v ansamblu opere in baleta z raznimi šikanami spravili na tožnico in da je tožena stranka pred takšnim šikaniranjem ni zaščitila ali ga je celo dopuščala, pa tožeča stranka niti ne zatrjuje.

Povedano je že, da so predpostavke odškodninske odgovornosti protipravno ravnanje, škoda, vzročna zveza in krivda, ki morajo biti podane kumulativno. To pa pomeni, da v kolikor eden od elementov odškodninske obveznosti ni dokazan, ni podan civilen delikt. Po ugotovitvi prvostopnega sodišča, s katerim pritožbeno sodišče soglaša, da ni izkazano šikaniranje tožnice in da tako ni podana protipravnost ravnanja tožene stranke, se pokaže kot pravilna odločitev prvostopnega sodišča o zavrnitvi zahtevka tožeče stranke, kot je razvidno iz izreka izpodbijane sodbe.

Ker ni podana protipravnost kot ena izmed kumulativnih predpostavk civilnega delikta se pritožbenemu sodišču ni bilo potrebno ukvarjati z ostalimi pritožbenimi izvajanji tožeče stranke o odškodninski odgovornosti tožene stranke.

Po obrazloženem, in ker pritožbeno sodišče ob preizkusu izpodbijane sodbe po uradni dolžnosti v skladu z drugim odstavkom 350. člena ZPP ni ugotovilo uradno upoštevnih kršitev določb postopka ali nepravilne uporabe materialnega prava, je o pritožbi odločilo, kot je razvidno iz izreka te sodbe (354. člen ZPP).

Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, tožena stranka pa z odgovorom na pritožbo v ničemer ni prispevala k dodatni razjasnitvi zadeve in zato pravdni stranki krijeta sami svoje stroške pritožbenega postopka.

OZ člen 131,  131/1,  179,  179/1,  131,  131/1,  179,  179/1.  ZDR člen 184,  184.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.