TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 2921/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-10-15

Subjektivna sprememba tožbe na aktivni strani ni mogoča.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je dolžna prvo- in drugotoženi stranki povrniti njihove stroške odgovora na pritožbo v znesku 207,10 EUR.

Sodišče prve stopnje je s sklepom, opr. št. I P .../2004, z dne 9. 5. 2008 sklenilo, da se sprememba tožbe tožeče stranke z dne 7. 9. 2006 ne dopusti.

Zoper sklep se je pravočasno pritožila tožeča stranka. Uveljavlja vse pritožbene razloge ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in spremembo tožbe tožeče stranke dopusti.

V pritožbi navaja, da subjektivno spremembo tožbe predstavlja že njena vloga z dne 14. 1. 2005, z naslovom „razširitev tožbe“. Prvotožeči stranki se je kot drugotožeča v vseh točkah tožbenega zahtevka pridružila še družba R. d.o.o.. Tožene stranke so bile ob vložitvi odgovora na tožbo že seznanjene z njeno spremembo. Vendarle pa v svojem odgovoru na tožbo spremembi tožbe niso nasprotovale v skladu s 185. členom ZPP. Zato je na podlagi 2. odstavka istega člena šteti, da so tožene stranke v spremembo privolile, saj so se spustile v obravnavanje o glavni stvari.

Tožene stranke so podale odgovor na pritožbo. V njem pritožbenemu sodišču predlagajo, da pritožbo kot neutemeljeno zavrne, tožeči stranki pa naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka tožene stranke z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sklepa dalje.

Prvostopenjsko sodišče spremembe tožbe pravilno ni dopustilo. V svojem sklepu pravilno ugotavlja, da ZPP subjektivne spremembe tožbe na aktivni strani izrecno ne ureja. Nepravilno pa se nato posluži določb 184. in 185. člena ZPP, ki na splošno urejata spremembo tožbe.

Kot pravilno v svojem odgovoru na pritožbo navajajo tožene stranke in pri tem citirajo sklep Vrhovnega sodišča II Ips 553/2004 z dne 25. 8. 2005, subjektivna sprememba tožbe na aktivni strani sploh ni mogoča. Nujni pogoj vsake spremembe tožbe je namreč aktivno ravnanje tožeče stranke. Tožeča stranka se lahko odloči in namesto prvotnega toženca toži nekoga drugega, ne more pa se odločiti, da bo namesto nje v vlogi tožnika nastopal nekdo drug. Res ZPP ureja položaje, ko pride do subjektivnih sprememb na strani tožeče stranke, vendarle pa v konkretnem primeru ne gre za nobenega od teh položajev.

Odločitev prvostopenjskega sodišča je kljub napačnim razlogom pravilna in je bilo zato treba pritožbo zavrniti in izpodbijani sklep potrditi (2. točka 365. člena ZPP).

Tožene stranke so s svojim odgovorom na pritožbo pripomogle k pravilni odločitvi, zato jim je tožeča dolžna povrniti stroške pritožbenega postopka kot izhaja iz izreka (1. odstavek 165. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 155. člena). Pritožbeni stroški priznani toženim strankam predstavljajo znesek 207,10 EUR (za odvetniške storitve sestave odgovora na pritožbo in poročila stranki ter materialne stroške, vse skupaj povečane za 20%).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Ip 47/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-15

Dolžnik v svoji pritožbi ugotovitev sodišča prve stopnje, da so izpolnjeni pogoji za vstop novega upnika v izvršbo sploh ne izpodbija.

Pritožba dolžnika se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se izvršilni postopek nadaljuje s pravnim naslednikom prvotnega upnika in sicer z M. L. d.d.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik, ki v pritožbi navaja, da je bila izvršba v celoti realizirana. Zahtevani znesek je na podlagi pravnomočnega sklepa z dolžnikovega računa že prenesla organizacija za izvajanje plačilnega prometa med pravnimi osebami v Sloveniji. Zato ni več dolžnik.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določili 3. odst. 24. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Po tej zakonski določbi lahko novi upnik vstopi v izvršbo namesto prvotnega upnika, če z javno ali po zakonu overjeno listino dokaže, da je bila terjatev nanj prenesena, ali da je na drugačen način prešla nanj. Dolžnik v svoji pritožbi ugotovitev sodišča prve stopnje, da so izpolnjeni pogoji za vstop novega upnika v izvršbo sploh ne izpodbija. S pritožbenimi trditvami, ki jih uveljavlja in ki jih celo z ničemer ne dokazuje, pa odločitve sodišča o upravičenosti do vstopa novega upnika v izvršbo ne more uspešno izpodbiti. Zato je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo dolžnika zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 1120/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-15

vračanje podržavljenega premoženja - odškodnina agrarni skupnosti - vrsta postopka

ZPVAS res spada med predpise, ki urejajo vračanje podržavljenega premoženja, vendar ima glede odškodnine specialno določbo v 10. členu, ki določa za primere, ko člani agrarnih skupnosti ne morejo več uveljaviti istovrstnih pravic, kakršne so imeli pred podržavljenjem, uveljavljanje odškodnine po splošnih odškodninskih predpisih. Odškodninski zahtevki se po splošnih predpisih rešujejo v pravdah.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v I. ustavilo nepravdni postopek in odločilo, da se bo po pravnomočnosti tega sklepa postopek nadaljeval po pravilih pravdnega postopka. Gre za postopek za plačilo odškodnine po 10. členu Zakona o ponovni vzpostavitvi agrarnih skupnosti (ZPVAS) in ta postopek se tudi po stališču sodne prakse vodi po pravilih pravdnega postopka.

Zoper sklep se pritožuje nasprotni udeleženec in v pritožbi navaja, da je sodišče nepravilno uporabilo materialno pravo. Gre za odločanje o denacionalizaciji premoženja, podržavljenega agrarnim skupnostim, ki se pred sodišči vodi po pravilih nepravdnega postopka. Tudi sodišča so se že izrekla o tem, da ne gre za klasični odškodninski spor, saj ob vnaprejšnji uzakonitvi podlage odškodninskim zahtevkom odpade ugotavljanje predpostavk civilnega delikta. ZPVAS je le eden od denacionalizacijskih predpisov in bi se zato morala uporabljati pravila nepravdnega postopka.

ZPVAS res spada med predpise, ki urejajo vračanje podržavljenega premoženja, vendar ima glede odškodnine specialno določbo v 10. členu, ki določa za primere, ko člani agrarnih skupnosti ne morejo več uveljaviti istovrstnih pravic, kakršne so imeli pred podržavljenjem, uveljavljanje odškodnine po splošnih odškodninskih predpisih. To pa pomeni, da za odškodninske zahtevke ni mogoče uporabljati Zakona o denacionalizaciji (ZDen). Odškodninski zahtevki se po splošnih predpisih rešujejo v pravdah. Do istega zaključka pridemo tudi ob uporabi 97. člena Zakona o nepravdnem postopku (ZNP). Ta določa, da v postopku o določitvi odškodnine sodišče odloča o odškodnini le, če je z zakonom določeno, da se odškodnina določi v nepravdnem postopku. Take določbe pa za odškodnino v zvezi s podržavljenim premoženjem bivših agrarnih skupnosti ni. Odločitev prvostopnega sodišča je tako pravilna. Dodati je še, da narava odškodninske zaveze (drži, da ni mogoče obstoja odgovornosti ugotavljati ob upoštevanju klasičnih predpostavk za obstoj odgovornosti) ob vsem zgoraj povedanem sama po sebi ne vpliva na vrsto postopka. Ker prvostopno sodišče v postopku ni zagrešilo tudi nobene druge kršitve, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP – v zvezi s 37. členom ZNP), je bilo treba pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi izpodbijani sklep (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 907/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-15

Kljub podanemu umiku tožbe, kot preklicu zahteve za pravno varstvo, ki je v dispoziciji tožeče stranke, se za dopustnost umika tožbe zahteva soglasje toženca, če se je že spustil v obravnavanje glavne stvari.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje postopek ustavilo.

Zoper sklep se pritožuje toženka po pooblaščenki iz vseh pritožbenih razlogov po 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) s predlogom, da se sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje, pri čemer so pritožbeni stroški nadaljnji stroški postopka. Navaja, da je tožeča stranka 19.4.2006 poslala sodišču dopis, da umika tožbo, iz katerega izhaja, da so pravdne stranke dosegle izvensodno poravnavo in se dogovorile, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka. Umik tožbe je toženka prejela hkrati z izpodbijanim sklepom, navedbe v umiku tožbe so neresnične, saj se pravdne stranke v zvezi s predmetno zadevo niso ničesar dogovorile, še več, v začetku aprila je tožeča stranka zaprla toženki glavni vhod v stanovanjsko hišo, zaradi česar je bila toženka primorana vložiti tožbo zaradi motenja posesti. Toženka se z umikom tožbe strinja, v kolikor tožeča stranka poda tudi odpoved tožbenemu zahtevku ter ji krije vse stroške postopka. Kolikor pa stranka ne sprejme takega predloga, predlaga naj se v nadaljevanju postopka o stvari razsodi in tožbeni zahtevek zavrne.

Kljub podanemu umiku tožbe, kot preklicu zahteve za pravno varstvo, ki je v dispoziciji tožeče stranke, se za dopustnost umika tožbe zahteva soglasje toženca, če se je že spustil v obravnavanje glavne stvari. Šteje se, da je soglasje toženca podano, če v 15-ih dneh od tedaj, ko je obveščen o umiku, ne izjavi, da umiku nasprotuje (1. in 2. odst. 188. čl. ZPP). Zato je z izjavo o umiku treba seznaniti toženca. Da bi bila toženka z izjavo o umiku tožbe, datirano 18.4.2006, seznanjena in z njo soglašala, iz spisovnih podatkov ne izhaja, sama v pritožbi to zanika in navaja, da so navedbe tožeče stranke o izvensodni poravnavi neresnične. Zato pogojev za izdajo izpodbijanega sklepa o ustavitvi postopka v skladu s 3. odst. 188. čl. ZPP ni bilo. Utemeljeni pritožbi je zato pritožbeno sodišče ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo prvostopenjskemu sodišču v nadaljnji postopek (3. odst. 365. čl. ZPP) ter odločitev o pritožbenih stroških pridržalo za končno odločbo (165. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 466/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-09

zamuda - odškodninski zahtevek - zaključek zdravljenja - nastanek terjatve

Odškodninski zahtevek še nima za posledico zamudo s plačilom, če ob vložitvi zahtevka terjatev ni znana, ker zdravljenje ni zaključeno.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu točke 1 izreka in sicer za zakonske zamudne obresti od 1.1.2005 do 28.11.2005 razveljavi in se zadeva v tem delu vrne v novo sojenje.

Sodba se v točki 3 izreka glede stroškov ne razveljavi.

Sodba je v obrestnem delu po 28.11.2005 pravnomočna.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

V izpodbijanem delu sodbe je sodišče dosodilo zakonske zamudne obresti od obeh glavnic tudi za obdobje od 1.1.2005 do 28.11.2005.

Proti takšni odločitvi se je pritožila tožeča stranka in v pritožbi zatrjuje zamudo šele od 15.12.2005 in ne od 1.1.2005. Sklicuje se na zadnjo modifikacijo odškodninskega zahtevka, iz katere izhaja, da je bilo zdravljenje končano 28.11.2005 in takrat je šele bila znana škoda. Zatrjuje tudi, da iz izvedeniškega mnenja izhaja, da je bila tožnica nazadnje v staležu 20.8.2005. Predlaga razveljavitev.

Sodišče je preuranjeno ugodilo obrestnemu zahtevku za čas od 1.1.2005 do 28.11.2005, saj ni navedlo razlogov o tem, ali je bila tožena stranka v zamudi tudi v tem obdobju.

Ni zanesljivo ugotovljeno, kdaj je bila znana višina odškodninske terjatve, kar je odvisno od zaključka zdravljenja. Sodišče je dosodilo zamudne obresti od 1.1.2005, čeprav je v sodbi ugotovilo, da je bilo zdravljenje pri ortopedu končano šele 15.2.2005.

Tožena stranka pa utemeljeno opozarja na 13. dopolnitev odškodninskega zahtevka (priloga pod ...), v kateri je tožnica sama zapisala, da je bilo zdravljenje zaključeno šele 28.11.2005. Iz sodbe izhaja, da je sodišče vpogledalo odškodninske zahtevke z vsemi dopolnitvami, ni pa upoštevalo trditve tožeče stranke o zaključku zdravljenja.

O zaključku zdravljenja in o nastanku terjatve v sodbi ni razlogov, saj se je sodišče sklicevalo glede zamude le na odškodninski zahtevek z dne 2.9.2004, čeprav takrat zdravljenje še ni bilo zaključeno. Tudi iz na prvi stopnji vpogledanega izvedeniškega mnenja izhaja, da je zdravljenje potekalo še v letu 2005.

V novem sojenju bo sodišče ocenilo vse listinske dokaze in ocenilo, kdaj je bila znana višina škode glede na zaključek zdravljenja, od česar je odvisna zamuda tožene stranke za čas od 1.1.2005 do 28.11.2005. Po 28.11.2005 je sodba pravnomočna, ker ni bila izpodbijana, glede na zatrjevan zaključek zdravljenja 28.11.2005 in glede na že vložen odškodninski zahtevek v letu 2004.

Glede na neznaten del razveljavljene sodbe in sicer le glede dela obrestnega zahtevka, izrek o stroških ni bil razveljavljen, saj je pretežni del sodbe pravnomočen. Sodišče bo odločilo o eventualnih novih stroških in o pritožbenih stroških.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 707/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-16

V predlogu za odlog izvršbe mora tretji nenadomestljivo škodo konkretizirati in navesti dokaze, na podlagi katerih je to nenadomestljivo škodo mogoče ugotoviti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnik in upnik sama trpita vsak svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče ugovor tretjih zavrnilo, ravno tako pa je zavrnilo predlog tretjih za odlog izvršbe.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil tretji in najprej iz previdnosti zatrjuje, da je upnik zamudil 8-dnevni rok za odgovor na ugovor. Nato pa zatrjuje, da sodišče z izvedencem ni ugotavljalo obsega vlaganja in torej sploh ni ugotavljalo dejanskega stanja. Tretji je uveljavljal nenadomestljivo škodo v zvezi s svojo dejavnostjo. Tretji in dolžnik sta v teku izvršbe sklenila razdružilno pogodbo, ki še ni pravno perfektna, saj je še na davčni upravi. Sodišče bi zato moralo odložiti izvršbo. Predlaga razveljavitev sklepa.

Upnik je v odgovoru predlagal zavrnitev pritožbe.

Sodišče je pravilno zavrnilo ugovor tretjih. Upnik je ugovoru nasprotoval in v takem primeru mora sodišče po čl. 65/II Zakona o izvršbi in zavarovanju ugovor zavrniti. Izvršilno sodišče v zakonu nima pooblastila razpravljati o tem, ali je izvršba nedopustna. O tem vprašanju se razpravlja v eventualni pravdi za nedopustnost izvršbe, če tretji tako pravdo začne (razpravljanje o višini vlaganj v nepremičnino).

Sodišče vodi izvršbo na nepremičnino po podatkih iz zemljiške knjige, zato ni možno razpravljati v tem postopku o razdružilni pogodbi med solastniki, če ta pogodba ni realizirana v zemljiški knjigi. Sklenjena razdružilna pogodba tudi ne more biti razlog za odlog izvršbe, saj mora izvršilno sodišče spoštovati stanje lastništva v zemljiški knjigi.

Pritožnik pa ni izpodbijal ugotovitve sodišča, da tretji nenadomestljivo škodo ali težko nadomestljivo škodo sploh ni konkretiziral v predlogu za odlog izvršbe, te škode pa ni konkretiziral niti v pritožbi.

Sicer pa tretji itak priznava dolžniku 1/10 od vrednosti zgradbe, tako da izvršba glede 1/10 nepremičnine ne more biti nedopustna.

Ni tudi utemeljena trditev, da naj bi upnik zamudil 8-dnevni rok za odgovor na ugovor. Ugovor tretjega je upnik prejel dne 6.3.2007 (l. št. 90), odgovor pa je vložil 12.3.2007 (l. št. 97).

Pritožnik sam trpi pritožbene stroške glede na zavrnitev pritožbe. Odgovor na pritožbo ni doprinesel k boljši razjasnitvi zadeve, zato ne gre za potreben pritožbeni strošek. Za odmero stroškov na prvi stopnji pa je pristojno sodišče prve stopnje (stroški za odgovor na ugovor).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 759/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-16

nepopolna vloga - poprava vloge - rok za popravo - zavrženje

Če v sklepu rok za popravo vloge ni določen, ga ni mogoče zamuditi in vlogo zavreči zaradi zamude roka za popravo.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnji postopek.

O pritožbenih stroških bo odločilo sodišče prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče predlog za izvršbo zavrglo.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil upnik in v pritožbi navaja, da je bil s sklepom z dne 05.02.2007 res pozvan, da navede organizacijo za plačilni promet, vendar v sklepu ni bil naveden rok za dopolnitev. Sklep je bil nepopoln. Predlaga, da se sklep popravi z navedbo roka, ter da se izpodbijani sklep razveljavi.

Sklep sodišča prve stopnje z dne 05.02.2007 na list. št. 6 ne vsebuje roka za dopolnitev predloga za izvršbo. Tak sklep ni bil izdan v skladu s čl. 108/II Zakona o pravdnem postopku, ki predpisuje določitev roka za dopolnitev vloge.

Sodišče je zavrglo predlog za izvršbo, ker naj ga upnik ne bi dopolnil v roku 8 dni, ki pa sploh ni bil določen.

Rok torej ni bil določen, zato tudi ni mogel biti zamujen, zato ni bilo zakonitih razlogov za zavrženje predloga.

Postopek je v teku, zato bo o pritožbenih stroških odločilo prvostopno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Cp 349/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-16

Prepozno pritožbo zavrže sodišče 1. stopnje.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče pritožbo dolžnika zavrglo kot prepozno.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil dolžnik in v pritožbi sumi na nepošteno sojenje na sodišču, na nepošteno delo odvetnikov in se sprašuje, kako je možno izgubiti lastništvo parcel pokojnih staršev. Sodišče tudi ni odgovorilo na njegove pritožbe. Starša sta bila izigrana, saj je bila izkoriščena njuna bolezen. Sodišče ga kar naprej nekaj terja.

Pritožnik načina vročanja in zavrženje pritožbe kot prepozne ne izpodbija.

Uraden preizkus je pokazal, da je bila pritožba (ki je v bistvu ugovor dolžnika) pravilno zavržena kot prepozna. Sklep sodišča prve stopnje je bil dolžniku vročen dne 11. 11. 2006 in je rok 8 dni iztekel dne 20. 11. 2006, to je v ponedeljek. Pritožba je bila vložena po izteku roka dne 23. 11. 2006.

Ostala pritožbena navajanja, ki se nanašajo na vprašanje lastništva parcel pokojnih staršev, ni mogoče obravnavati v izvršilnem postopku, saj se nanašajo na postopek, v katerem je bil izdan izvršilni naslov in je eventualne nepravilnosti možno uveljavljati le v prejšnjem postopku.

V tem postopku tudi ni mogoče obravnavati pritožbene trditve, da sodišče ni odgovorilo na pritožbe dolžnika. Na list. št. 36 je v spisu res vloga dolžnika, o kateri sodišče še ni odločilo. Gre pa za očiten ugovor po izteku roka, saj dolžnik zatrjuje, da je bila terjatev 210.000,00 SIT že v celoti plačana. O tem ugovoru bo odločilo sodišče prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 557/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-16

Če je stranka vlogo dopolnila, sodišče pa dopolnitve ne vloži v spis, ni razlogov za zavrženje vloge.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnji postopek.

O pritožbenih stroških bo odločilo sodišče prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče sklep o izvršbi razveljavilo in predlog za izvršbo zavrglo.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil upnik. V pritožbi zatrjuje, da je prejel poziv za dopolnitev 2. 6. 2006 in je že 7. 6. 2006 vložil pripravljalni spis z novim naslovom: S. v R. d. ..., Š. v R. d. Pritožbi priloži pripravljalni spis z dohodno štampiljko sodišča. Predlaga razveljavitev.

Upnik je priložil pripravljalni spis z dne 6. 6. 2006 (priloga A2), na katerem je štampiljka Okrajnega sodišča v Celju, ki potrjuje prejem vloge dne 7. 6. 2006.

V vlogi je upnik navedel novi naslov v R. d. ..., Š. v R. d.

Upnik je torej dokazal, da je v roku dopolnil predlog, ni pa pomembno, zakaj pripravljalni spis ni bil vložen v spis.

Glede na to ni bilo pogojev za zavrženje predloga za izvršbo.

Glede na to, da se postopek nadaljuje, bo o pritožbenih stroških odločilo sodišče prve stopnje.

ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 108,  108/4,  108,  108/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 1074/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-23

Če delavec po končanem delu na poti domov povzroči prometno nesrečo, delodajalec ne odgovarja za njegovo ravnanje, saj slednje ni v zvezi z delom.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče v celoti zavrnilo tožbeni zahtevek proti prvotoženi in proti drugotoženi stranki.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov. Vztraja, da je škoda nastala v zvezi z delom. Prihod na delo in odhod iz dela je nujen pogoj za izvrševanje delovnih nalog. Zato je delodajalec tožnici priznal status nezgode pri delu. Dejavnosti ni mogoče razumeti le kot proizvodnjo tekstilnih izdelkov, ampak so dejavnost tudi vse spremljajoče dejavnosti in tudi prihod in odhod na delovno mesto. Delavec tožene stranke je nepravilno prehiteval tik pred križiščem. Gre za obrnjeno dokazno breme, toženka pa ni dokazala, da je delavec ravnal prav. Sodišče pa dejanskega stanja v tej smeri ni ugotavljalo. Sodišče ni ocenilo listin, s katerimi je delodajalec ugotovil delovno nezgodo, ki se je pripetila na redni poti na delo. Predlaga razveljavitev.

Sodišče je pravilno zavrnilo tožbeni zahtevek, saj je pravilno uporabilo določbe čl. 170 Zakona o obligacijskih razmerjih. Pritožnik ne izpodbija ugotovitve, da je prvotožena T. t. P. imela pri drugotoženi stranki zavarovano odgovornost, ki izhaja iz njene dejavnosti. Pritožnik tudi ni izpodbijal ugotovitve, da je delavec prvotožene stranke bil vpleten v prometno nesrečo že potem, ko je zaključil z delom in se je vračal domov s kolesom z motorjem.

Sodišče je pravilno ocenilo, da se prometna nesreča ni zgodila niti pri delu, niti v zvezi z delom pri prvotoženi stranki.

Tožeča stranka v pravdi niti ni trdila in obrazložila, na kakšen način naj bi bila prometna nesreča vsaj v zvezi z delom prvotožene stranke. Tožeča stranka npr. ni trdila, da je bil delavec na kakršnikoli delovni nalogi; ni trdila, da je uporabljal kolo z motorjem last prvotožene stranke itd. Sodišče je torej pravilno ocenilo, da udeležba delavca A. B. ni v nobeni zvezi z dejavnostjo prvotožene stranke.

Zatrjevan status nezgode pri delu, ki naj bi ga bila deležna tožnica, nima vpliva na odškodninsko odgovornost prvotožene stranke, saj se status delovne nezgode presoja po predpisih s področja delovnih razmerij in zdravstva in ne po odškodninskih predpisih. Za to pravdo je bilo ključno vprašanje, ali je delavec prvotožene stranke prometno nezgodo povzročil pri delu, ali v zvezi z delom. Sodišče je na to ključno vprašanje pravilno negativno odgovorilo. Glede na takšno oceno sodišča tudi ni bilo potrebno ugotavljati dejansko stanje glede poteka prometne nesreče, saj bi bilo to smiselno le, če bi prvotožena stranka odgovarjala za ravnanje svojega delavca ob prometni nesreči.

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.