VSC sklep Cp 16/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-28

dodelitev mladoletnih otrok - mnenje otroka - obrazloženost odločbe

Ko sodišče odloča o varstvu in vzgoji otrok so, po 105. členu ZZZDR, edino merilo pri odločanju koristi otrok. Preden sodišče o tem odloči, je dolžno priskrbeti mnenje CSD, upoštevati pa mora tudi otrokovo mnenje, če ga je otrok izrazil sam ali po osebi, ki ji zaupa in jo je tudi sam izbral in je sposoben razumeti namen in posledice tega. Takšno ravnanje sodišču nalaga 410. člen ZPP. Sodišče je svojo odločitev (še zlasti, ko odloča o tako pomembnih zadevah kot je ta) dolžno obrazložiti v skladu s pravili argumentacije. Pritožbeno sodišče ne more preizkusiti pravilnosti odločitve prvostopenjskega sodišča (četudi je prepričano v pravilnost odločitve), če sodišče ne pove razlogov za svojo odločitev. Ti razlogi pa morajo biti jasni, popolni in argumentirani, zlasti v tem primeru pa ne zadoščajo zgolj splošne ugotovitve.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu v tč. 1, 2, 4 in 5 razveljavi in v tem obsegu vrne sodišču v ponovno odločanje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v točki 1 dodelilo mladoletna otroka N. Ž., rojeno ... in S. Ž., rojenega ... v varstvo in vzgojo materi J. R., v točki 2 očetu naložilo plačevanje preživnine, v točki 3 je materin presežni preživninski zahtevek zavrnilo, v tč. 4 je določilo stike med očetom in obema otrokoma, pod tč. 5 pa zavrnilo zahtevek po nasprotni tožbi, da se mladoletna otroka dodelita očetu. O stroških postopka je odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške tega postopka (tč. 6). Sodišče je zaključilo, da je obema otrokoma v največjo korist, da se zaupata v varstvo in vzgojo materi, da pa bo lahko oče ob stikih otrokoma nudil moralno oporo in tudi sodeloval pri njuni vzgoji. Višino preživnine je določilo glede na dohodke obeh staršev in ob ocenjenih potrebah obeh mladoletnih otrok, stike pa je določilo tako kot so že potekali.

Zoper sodbo se je pravočasno pritožila tožena stranka, ki smiselno sodišču očita nepopolno ugotovitev dejanskega stanja in nepravilno uporabo materialnega prava. V pritožbi najprej navaja, da sta se z materjo mladoletnih otrok dogovorila o tem, koliko denarja bo dajal ob obiskih otrok, kar bi sodišče moralo po njegovem upoštevati. Zato očita sodnici, da ni priznala prejetega denarja. Nadalje opisuje, kako potekajo stiki in koliko denarja da otrokoma ob tej priložnosti ter koliko denarja porabi zanju. Meni, da sodišče ne bi smelo slediti zapisniku Centra za socialno delo Š. p. C., ker so v njemu namerno izkrivljena dejstva in tudi izpuščena ter meni, da bi prava socialna služba otroka takoj vzela materi, glede na to, da se je le-ta sredi zime odselila od njega z obema otrokoma. Nadalje navaja, da je na centru za socialno delo povedal, da je J. psihični bolnik in da bega iz depresije v manijo, kar je izvedel v psihiatrični bolnici. Meni tudi, da mati obeh otrok ni delovno sposobna, saj ima težave s hrbtenico, za lajšanje teh težav pa poje precej tablet. Otroka sta med počitnicami pri njemu. Meni, da želi sin S. živeti pri njemu, kar mu je tudi obljubil, obljubil mu je, da bo hodil v šolo v domačem kraju, sedaj pa je razočaran, ker bo moral celo leto gledati materinega partnerja. Hčerki N. je napravljena nepopravljiva škoda, saj je v sedmem razredu padla, krivda za to pa je na strani centra za socialno delo in šole, ker jih je opozarjal, da ima N. neprimerno družbo. Po njegovem je materi vseeno kaj se bo dogajalo z otrokom. Smiselno tako predlaga, da se oba otroka dodelita v varstvo in vzgojo njemu tako kot je že postavil zahtevek v nasprotni tožbi. Odločitev o preživnini izpodbija le toliko, kolikor sodišču očita, da ni upoštevalo dejstva, da daje otrokoma ob priliki obiskov denar, in da je sodišče neutemeljeno navedlo, da tega zneska ne more priznati pri odmeri preživnine. Odločitve o stikih pa ne izpodbija.

Tožeča stranka je vložila odgovor na pritožbo, v katerem opozarja na to, da toženec neutemeljeno diskreditira to, da se ukvarjajo s temi zadevami ženske, kot tudi neutemeljeno očita, da so socialne delavke pristranske. Njegove navedbe o njenih zdravstvenih težavah so prav tako obrekovanje in žaljiva obdolžitev. Sodišče je pravilno razsodilo, da je sposobna skrbeti za oba otroka, zato pa predlaga, da se pritožba zavrne.

Tožencu je potrebno najprej odgovoriti na njegove neutemeljene očitke o nepristranosti inštitucij, ki so sodelovale pri odločanju o tej zadevi kot tudi na njegov neprimeren, deloma pa tudi že žaljiv odnos do matere, njegove bivše partnerke in do njenega sedanje partnerja. Stranka ima pravico, da v postopku brani svoje pravice, nima pa pravice, da žali druge udeležence v postopku niti inštitucije, ki so korektno in strokovno sodelovale v postopku. Toženec po eni strani poudarja svojo izobrazbo, po drugi pa kaže svojo neosveščenost in netolerantnost do teh inštitucij in do enakopravnosti obeh spolov in s tem negira temeljne ustavne pravice vsakega človeka.

Sodišče je dolžno odločati o varstvu in vzgoji otrok v skladu z določbo čl. 105 Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR), po kateri so edino merilo pri odločanju koristi otrok. Preden sodišče o tem odloči, je dolžno priskrbeti mnenje CSD, sodišče pa upošteva tudi otrokovo mnenje, če ga je otrok izrazil sam ali po osebi, ki ji zaupa in jo je tudi sam izbral in če je sposoben razumeti namen in posledice tega. Pri tem je sodišče dolžno upoštevati 410. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) ter pridobiti tudi mnenje otroka. Ko sodišče s sodbo odloča o tako pomembnih zadeva, kot je v tem primeru, je dolžno svojo odločitev obrazložiti v skladu s pravili argumentacije. Pritožbeno sodišče ne more preizkusiti pravilnosti odločitve sodišča prve stopnje (pa če tudi je sodišče prepričano o pravilnosti odločitve), če sodišče ne pove razlogov za svojo odločitev. Razlogi pa morajo biti jasni, popolni in argumentirani, zlasti v tem primeru pa ne zadoščajo zgolj splošne ugotovitve.

Temeljno pravilo, ki ga je sodišče dolžno spoštovati pri odločanju o tem, kateremu izmed staršev naj se mladoletni otroci zaupajo v varstvo, vzgojo in oskrbo je, da se otrok dodeli tistemu od staršev pri katerem bo za otrokove koristi bolje preskrbljeno. Sodišče je dolžno upoštevati ne le materialne dobrine, ki jih lahko starša zagotovita otroku, pač pa tudi njuno osebnostno primernost oziroma sposobnost, da nudita otroku kar se da najboljše pogoje za zdrav in čustven razvoj. Upoštevati mora tudi okolje, v katerem bo otrok živel kot tudi, ali in s kakšnim partnerjem bo živel tisti od staršev, ki mu bo sodišče dodelilo otroke. Pri tem pa se morata oba starša zavedati, da dodelitev otroka enemu izmed staršev ne pomeni negativne ocene njegovih osebnostnih lastnosti ali pozitivne ocene drugega roditelja, saj ob razpadu življenjske skupnosti sodišče mora dodeliti otroke enemu od staršev, pač pa le presojo, kateri od staršev je bolj primeren zato, da poskrbi za koristi otrok. Tistemu od staršev, ki otrok ni dodeljen ni odvzeta roditeljska pravica, samo delno omejena mu je. Sodišče je dolžno tudi ugotavljati, ali sta otroka dovolj zrela, da povesta svoje mnenje, pri tem pa mora biti še posebno pozorno na to, da volja otroka ne bi bila izražena pod vplivom pritiskov in manipulacij katerega od staršev.

ZZZDR pove, na kaj vse mora biti sodišče pozorno, ko se odloča o tem, kateri od staršev je primernejši. Upoštevati mora osebnostne lastnosti starša, novega partnerja, s katerim morebiti živi eden od staršev, v kakšnem okolju bodo otroci živeli, kako potekajo stiki, ali je tisti, ki mu bo otrok dodeljen sposoben skrbeti ne samo za osnovne potrebe, ampak tudi za šolanje in otrokov osebnostni razvoj (kot npr. ali bo lahko oče s svojim negativnim odnosom do žensk vzgajal hčerko in sina?), ali bo imel dovolj avtoritete, da ga bodo otroci spoštovali – skratka za vse, kar staršem nalaga tudi določba čl. 4 ZZZDR in kar je zajeto v vsebini roditeljske pravice.

Na podlagi vsega navedenega je pritožbeno sodišče zaključilo, da sodišča prve stopnje pri odločanju ni upoštevalo in zlasti ni obrazložilo vseh okoliščin, iz katerih bi lahko pritožbeno sodišče sprejelo odločitev sodišča prve stopnje. Sodišče je odločalo 24.05.2007, pri tem pa se je oprlo na mnenje centra za socialno delo z dne 15.05.2006, ki je bilo napravljeno kar eno leto pred samim odločanjem in pred tem, ko so se razmere na strani matere spremenile, saj živi sedaj z drugim partnerjem. Tako iz tega mnenja ne izhaja dovolj podatkov o razmerah, v katerih bosta živeli mladoletna otroka in niti sodišče niti center za socialno delo nista dovolj ugotavljala, kako sprejemata oba otroka materinega partnerja oziroma kako ta odnos vpliva na oba in kako bo vplival na vzgojo obeh otrok. Po mnenju pritožbenega sodišča ta okoliščina ni nepomembna pri odločanju o koristi otrok.

Sodišče prve stopnje je tudi premalo raziskalo okoliščine o tem, zakaj je mladoletna N. tako popustila v šoli in kako je poskrbljeno za njeno varstvo in vzgojo v času materine odsotnosti ter kako mati rešuje ta problem. Zaskrbljujoče je namreč dejstvo, ki mu sodišče prve stopnje ni posvetilo primerne pozornosti, kako je N. popustila pri uspehu, zato bo (bi) sodišče moralo ugotoviti, ali je mati sposobna, da ji bo pomagala preko teh težav, saj je deklica v obdobju, ki je zelo pomembno za njen razvoj. Sodišče prve stopnje je v razlogih sodbe sicer navedlo, da obiskuje mati skupaj s hčerko šolsko psihologinjo, vendar pa ta okoliščina sama po sebi še ne pomeni, da se kaj drugega za otroka ne da storiti, oziroma da je to dovolj. Gre za izredno občutljiva zadevo z daljnosežnimi in skoraj nepopravljivimi posledicami, zato je sodišče dolžno storiti vse, da se res varujejo interesi otroka. V tej luči pa je odločitev sodišča prve stopnje (ki izhaja iz obrazložitve) prehitra in bo sodišče moralo, v kolikor bo po dopolnitvi mnenja CSD, ob upoštevanju 410. čl. ZPP, še dvomilo kaj je v korist otroka, pritegniti tudi izvedenca. Pri tem pa je sodišče dolžno postopati hitro.

Glede na vse navedeno je bilo potrebno zaradi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja pritožbi ugoditi in sodbo sodišča prve stopnje razveljaviti ( ZPP čl. 355). Zaradi razveljavitve sodbe v delu o odločitvi o dodelitvi mladoletnih otrok pa je bilo potrebno razveljaviti tudi odločitev o določitvi preživnine v prisodilnem delu in odločitev o stikih in v točki 5. Glede stroškov postopka je pritožbeno sodišče odločilo, da glede na odločitev sodišča prve stopnje, da stranki trpita vsaka svoje stroške, kar se pritožbeno ni izpodbijalo, v tem delu sodbe sodišča prve stopnje ni bilo potrebno razveljaviti.

ZZZDR člen 105,  105.  ZPP člen 410,  410.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.