TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep I Cp 1565/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-01-17

mirovanje postopka - domneva umika tožbe - prepozna vročitev sklepa o mirovanju postopka - onemogočanje stranki uveljavljanja pravic v postopku

Prvostopenjsko sodišče je dne 3.6.2005 izdalo sklep, da je z navedenim dnem nastopilo mirovanje postopka. Ta sklep je pooblaščencu tožeče stranke vročilo šele v petek 14.10.2005, torej potem, ko je štirimesečni rok že potekel. S tem je tožeči stranki onemogočilo uveljavljanja njenih pravic v postopku, saj v zakonskem roku ni mogla predlagati nadaljevanja postopka.

Pritožbi se ugodi in se zato izpodbijani sklep  s p r e m e n i

tako, da se postopek v uvodoma navedeni zadevi nadaljuje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog tožeče stranke z dne 18.10.2005 za nadaljevanje postopka v tej zadevi in pravdni postopek v celoti ustavilo. Ugotovilo je, da je bil predlog za nadaljevanje postopka, v katerem je nastopilo mirovanje že 3.6.2005, vložen po poteku štirimesečnega roka.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka po pooblaščencu. V pritožbi opozarja, da je bil sklep o ugotoviti nastopa mirovanja izdan že 3.6.2005, tožnikovemu pooblaščencu pa vročen šele 14.10.2005, kar je več kot štiri mesece po nastopu mirovanja. S tako nepravočasno vročitvijo sklepa je sodišče tožniku onemogočilo v postopku zaščititi svoje pravice. Tožnik je vložil predlog za nadaljevanje postopka takoj, ko je sklep prejel. Logično je, da mora biti sklep vročen strankam pravočasno oz. najkasneje v treh mesecih od dneva začetka mirovanja, saj v nasprotnem primeru določba 4. odst. 210. člena ZPP, po kateri mora biti stranka poučena o posledicah nepravočasnega predloga za nadaljevanje postopka, izgubi pomen.

Spisovni podatki v celoti potrjujejo to, na kar opozarja tožeča stranka v pritožbi. Prvostopenjsko sodišče je dne 3.6.2005 izdalo sklep, da je z navedenim dnem nastopilo mirovanje postopka in obrazložilo, da bo štelo tožbo za umaknjeno, če nobena od strank v štirih mesecih od dneva, ko je nastalo mirovanje, ne bo predlagala nadaljevanja postopka. Ta sklep pa je pooblaščencu tožeče stranke vročilo šele v petek 14. 10. 2005, torej potem, ko je štirimesečni rok že potekel. S tem je tožeči stranki onemogočilo uveljavljanje njenih pravic v postopku, saj v zakonskem roku ni mogla predlagati nadaljevanja postopka. Ker je bil predlog za nadaljevanje postopka vložen takoj po prejemu sklepa (v torek 18.10.2005), je sklep sodišča prve stopnje, ki je tak predlog kot prepozen zavrglo in postopek v posledici tega v celoti ustavilo, nezakonit. Pritožbeno sodišče je zato izpodbijani sklep spremenilo tako, da je odločilo, da se postopek v zadevi nadaljuje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 127/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-07

stečajni postopek - izločitvena pravica - rok za prijavo izločitvene pravice - zavrženje prijave

Čeprav začetek stečajnega postopka ne vpliva na obstoj izločitvene pravice, pa jo mora izločitveni upnik, če jo uveljavlja v stečajnem postopku, pravočasno prijaviti.

Pritožba upnice Šinka Klare se zavrne in   p o t r d i   izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje kot prepozen zavrglo zahtevek K.Š. za izločitev iz stečajne mase 2/3 vrednosti solastninskega deleža, ki ga ima stečajni dolžnik I.Š. kot fizična oseba pri nepremičninah s parc. št. 76/10.S in parc. št. 500/1, vpisanih pri vl. št. 97 k.o. G.

Zoper ta sklep je vložila pritožbo K.Š. in predlagala njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da se z odločitvijo sodišča prve stopnje in v izpodbijanem sklepu zavzetim stališčem ne strinja. Predmet njenega zahtevka je lastninska pravica na solastninskem deležu nepremičnine, na katerem je sicer zgolj formalno vknjižen I.Š., zoper katerega teče v predmetnem postopku stečaj. V postopku je predložila ustrezna listinska dokazila, s katerim izkazuje pridobitev solastninske pravice. Ker gre v zvezi z zahtevkom zgolj in samo za izstavitev ustrezne listine, ki bo sposobna zemljiškoknjižnega prenosa, takšen zahtevek kot tak ni vezan na procesno predpostavko prijave terjatve v stečajnem postopku. Iz listin, ki jih je predložila svojemu predlogu, so razvidna njena vlaganja v solastniški delež nepremičnine, ta vlaganja pa je izvedla na podlagi izrecnega dovoljenja in soglasja I.Š. in z izključnim namenom pridobitve lastninske oz. solastninske pravice na predmetni nepremičnini.

S stališčem sodišča prve stopnje, da je v obravnavanem primeru pritožnica zamudila rok za prijavo izločitvene pravice v stečajnem postopku, zaradi česar je potrebno njeno zahtevo kot prepozno zavreči, se strinja tudi pritožbeno sodišče. Čeprav začetek stečajnega postopka ne vpliva na obstoj izločitvene pravice, pa jo mora izločitveni upnik, če jo uveljavlja v stečajnem postopku, pravočasno prijaviti. V nasprotnem primeru izgubi pravico do uveljavljanja take pravice v tem postopku. Le tisti izločitveni upnik, ki je svojo izločitveno pravico prijavil v roku in o kateri se je stečajni upravitelj izjavil, da jo prizna in je ni prerekal nobeden izmed upnikov, lahko v stečajnem postopku pridobi izvršilni naslov za uresničitev izločitvene pravice. Ker pa morajo po 1. odst. 137. čl. Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL) upniki prijaviti svoje terjatve stečajnemu senatu v roku dveh mesecev od dneva, ko je bil oklic o začetku stečajnega postopka objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije, v konkretnem primeru pa je povsem evidentno, da je pritožnica ta rok zamudila, je tudi po stališču pritožbenega sodišča sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je v skladu z 8. odst. 137. čl. ZPPSL pritožničino prijavo kot prepozno zavrglo. Zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 183/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-12-13

zastopanje v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi - pooblaščenec, ki ni odvetnik

Po določbah 1. odst. 499. člena ZPP (99) se v postopku ne uporabljajo določbe 3. in 4. odst. 86. člena ter 87-91 člena ZPP, če je bila tožba vložena pred uveljavitvijo tega (ZPP/99) zakona.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog odvetnika P.S. z dne 8.5.2007 za podaljšanje roka za predložitev pooblastil za revizijo, ki jo je ta vložil dne 9.2.2007 v imenu tožečih strank zavrnilo; 2. vloženo revizijo z dne 9.2.2007 zoper sodbo Višje sodišča v Kopru z dne 9.11.2006  pa je zavrglo.

Zoper ta sklep se je pritožil pooblaščenec iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 338. člena ZPP in predlagal njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da ga je sodišče zgolj z dopisom z dne 20.3.2007 pozvalo na predložitev pooblastil, ta rok pa mu je bil nato podaljšan še z dopisom z dne 20.4.2007. V obeh dopisih ni bilo navedeno, da bo v primeru nedostavljenih pooblastil sodišče zavrglo revizijo. Zato pooblaščenec tožeče stranke meni, da je izpodbijani sklep v celoti nepravilen. Ker ga je sodišče prve stopnje pozvalo z dopisom, mu tudi ne bi bilo potrebno vložiti vloge za podaljšanje roka. Zato prekoračitev roka v primeru dopisa ne more imeti za posledico zavrženja vloge. V tem primeru gre namreč za instrukcijski rok.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je bila v tej gospodarsko-pravdni zadevi tožba s strani tožečih strank vložena že dne 22.11.1996, pred uveljavitvijo sedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku (ZPP-99). Po določbah 1. odst. 499. člena ZPP (99) se v postopku ne uporabljajo določbe 3. in 4. odst. 86. člena ter 87-91 člena ZPP, če je bila tožba vložena pred uveljavitvijo tega (ZPP/99) zakona. To pa pomeni, da v obravnavanem primeru tudi ne velja določilo, da lahko stranka v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik (3. odst. 86. člena ZPP). Povsem evidentno je, da tako tudi v primeru, ko stranko sicer zastopa odvetnik, kar velja za obravnavani primer, ta v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi ni dolžan predložiti novega pooblastila za vložitev revizije. Ker je glede na navedeno sodišče prve stopnje očitno spregledalo, da se je ta postopek začel pred uveljavitvijo ZPP/99, zaradi česar zanj velja posebna ureditev, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo ter izpodbijani sklep razveljavilo.

ZPP(99) člen 86, 86/3, 86/4, 87, 88, 89, 90, 91, 499, 499/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep X Ips 212/2012, enako tudi X Ips 235/2012
VSK sklep I Cp 651/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-01-10

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

stroški pravdnega postopka - načelo uspeha v odškodninski pravdi

Odškodninske pravde običajno pomenijo, da so stroški tožnika bistveno višji od stroškov tožene stranke (sodna taksa za tožbo in sodbo v primerjavi s sodno takso za odgovor, stroški izvedenca). Ob upoštevanju vseh okoliščin zato odločitev prvostopnega sodišča, da vsaka stranka krije svoje stroške dejansko pomeni neenakomerno porazdelitev stroškov med obe stranki, kar pa je v nasprotju s temeljnim kriterijem porazdelitve stroškov, to je uspehom v pravdi.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba v izpodbijanem delu (glede stroškov pravdnega postopka), to je v točki III. izreka,

in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Tožena stranka mora tožeči stranki povrniti 254,88 EUR stroškov pritožbenega postopka, v 15 dneh, z zakonskimi obrestmi, ki tečejo od 16. dne od vročitve tega sklepa dalje.

Okrajno sodišče v Kopru je z izpodbijano sodbo obsodilo toženo stranko na plačilo odškodnine. Glede stroškov je odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške.

Zoper odločitev o stroških se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožeča stranka in navaja, da je sodišče ugotovilo, da je uspeh pravdnih strank približno enak. Tožeča stranka se s tem strinja, sodišče pa bi moralo ugotoviti višino stroškov vsake od strank in jih porazdeliti glede na uspeh. Stroški tožene stranke namreč niso presegli 40.000,00 SIT, stroški toženke pa so bili bistveno večji. Ob tem bi v skladu s sodno prakso moralo sodišče priznati tožnici povrnitev stroškov izvedenca v celoti. Gre namreč za nujno potreben strošek, čigar višina ni odvisna od uspeha v pravdi.

Strinjati se je s pritožbo, da bi sodišče prve stopnje, kljub odločitvi, da je bil uspeh strank približno polovičen, moralo vseeno odmeriti stroške obeh strank in jih prisoditi glede na uspeh.  154. člen Zakona o pravdnem postopku (ZPP) določa, da lahko sodišče glede na uspeh odloči, da krije vsaka stranka svoje stroške, ali pa ob upoštevanju vseh okoliščin primera naloži eni stranki, naj povrne drugi stranki ustrezen del stroškov. Odškodninske pravde običajno pomenijo, da so stroški tožnika bistveno višji od stroškov tožene stranke (sodna taksa za tožbo in sodbo v primerjavi s sodno takso za odgovor, stroški izvedenca). Ob upoštevanju vseh okoliščin zato odločitev prvostopnega sodišča, da vsaka stranka krije svoje stroške dejansko pomeni neenakomerno porazdelitev stroškov med obe stranki, kar pa je v nasprotju s temeljnim kriterijem porazdelitve stroškov, to je uspehom v pravdi. Ker prvostopno sodišče dejanskega stanja glede stroškov sploh ni ugotavljalo, je pritožbeno sodišče odločitev v delu, ki se nanaša na stroške, razveljavilo in vrnilo v ponovno odločanje (355. člen ZPP).

Ker je tožeča stranka s pritožbo uspela, ji mora tožena stranka povrniti stroške pritožbenega postopka in sicer za sodno takso (63,44 EUR) in za zastopanje (191,24 EUR), oziroma skupaj 254,88 EUR.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1705/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-12

vabilo na narok - narok - dedna izjava - načelo kontradiktornosti

Pritožnika na narok, ki ga je sodišče izvedlo, nista bila v redu vabljena, kar pomeni, da sodišče brez njunih izjav ni moglo odločiti. Kasneje ni bilo več naroka. Drži torej, da sodišče do izdaje sklepa o dedovanju tožnikoma ni omogočilo, da se o svojih pravicah izjavita.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v I. ugotovilo obseg zapuščine in za oporočni dedinjo razglasilo D.T., za volilojemnika O.o. RKS in za nujno dedinjo S.K..

Zoper sklep se (po vsebini identično) pritožujeta B.Z. ter A.A.Z. in v pritožbi navajata, da sta nujna dediča in da zato, ker živita v tujini, dedne izjave nista podala, sodišče pa je odločilo ne da bi upoštevalo njune zakonite pravice. Oporoko priznavata, uveljavljata pa nujni delež.

Iz podatkov spisa izhaja, da je prvostopno sodišče 21.5.2003 opravilo zapuščinsko obravnavo. Na narok pritožnika nista bila vredu vabljena, prav tako nista podala svoje dedne izjave. Sodišče je zato za 1.12.2004 razpisalo nov narok, vendar tega naroka ni opravilo. Po določbi 3. odstavka 207. člena Zakona o dedovanju (ZD) sodišče lahko obravnava pravice oseb, ki niso prišle na narok, čeprav so bile vredu vabljene, po podatkih, s katerimi razpolaga. V tej zadevi pa pritožnika na narok, ki ga je sodišče izvedlo, nista bila vredu vabljena, kar pomeni, da sodišče brez njunih izjav ni moglo odločiti. Kasneje pa ni bilo več naroka. Drži torej, da sodišče do izdaje sklepa o dedovanju tožnikoma ni omogočilo, da se o svojih pravicah izjavita. Zato je bilo treba sklep o dedovanju razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v novo odločanje (8. točka drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP - v zvezi s 163. členom ZD). V ponovljenem postopku bo moralo prvostopno sodišče odločati po opravljenem naroku in ob upoštevanju vseh izjav, danih do tega naroka.

ZD člen 207,  207/3,  207,  207/3.  ZPP člen 339,  339/2-8,  339,  339/2-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 256/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-04-03

Ker obravnavanega primera ni mogoče umestiti niti pod 2. niti pod 3. odst. 32.a čl. ZST, je pritožbeno sodišče razlagalo tožničino taksno obveznost na način, ki je za stranko ugodnejši.

Pritožbi se ugodi in se zato sklep sodišča prve stopnje spremeni tako, da je tožeča stranka dolžna plačati takso za tožbo v višini 447,36 točk oz. 35,47 EUR (8.500,00 sit).

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom odmerilo tožeči stranki takso za tožbo na 1.789,47 točk, ker pa je bila tožba umaknjena, ji je naložilo v plačilo le polovico takse, torej 894,73 točk, kar znaša 17.000,00 SIT (70,94 EUR).

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka po pooblaščencu. Opozarja, da ob vložitvi tožbe sodne takse sploh ni plačala, zato meni, da sodišče ne bi smelo uporabiti za obravnavani primer 2. odst. 32.a čl. ZST, po katerem v primeru, ko stranka vlogo, za katero je plačala takso, umakne, preden je sodišče razpisalo narok, sodišče stranki vrne polovico takse. Zakon izrecno določa, da se stranki polovica sodne takse vrne, kar je logična posledica dejstva, da je taksa že bila plačana. Ker pa v konkretnem primeru tožnica takse sploh ni plačala, bi sodišče moralo njeno ravnanje obravnavati po 3. odst. 32.a čl. ZST, ki določa višino takse v primeru njenega neplačila. V takem primeru je mogoče stranki naložiti v plačilo le četrtino in ne polovice sodne takse.

Situacija, ki je podana v obravnavani zadevi, v 32.a členu ZST ni urejena. V 2. odstavku navedenega določila je namreč predviden primer, ko stranka vlogo, za katero je plačala takso, umakne, preden je sodišče razpisalo narok in v takem primeru sodišče stranki polovico takse vrne. V 3. odstavku pa je predviden primer, ko se šteje vloga za umaknjeno zaradi tega, ker taksa ni bila plačana in v takem primeru je stranka kljub temu dolžna za vlogo plačati četrtino takse. Po stališču pritožbenega sodišča sicer ni mogoče pritrditi pritožbi, da je odločilna razlika med 2. in 3. odstavkom 32.a čl. ZST v tem, da se po 2. odst. taksa vrača, po 3. odst. pa jo mora stranka šele plačati, temveč v tem, da je v prvem primeru stranka vlogo umaknila sama, v drugem pa pride do ustavitve postopka kot sankcija za kršitev obveznosti plačila takse. Ker pa obravnavanega primera ni mogoče umestiti niti pod 2. niti pod 3. odst. 32.a čl. ZST, je pritožbeno sodišče razlagalo tožničino taksno obveznost na način, ki je za stranko ugodnejši. Sklep sodišča prve stopnje je zato spremenilo tako, da je tožeči stranki naložilo, da je dolžna plačati za tožbo le četrtino takse, to je 447,36 točk oz. 8.500,00 SIT, kar je 35,47 EUR.

ZST člen 32a,  32a/2,  32a/3,  32a,  32a/2,  32a/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1574/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-04-10

sklep o položitvi predujma - sklep, izdan med pripravami za glavno obravnavo - nedovoljena pritožba - napačen pravni pouk

Po določbi 3. odst. 270. čl. ZPP zoper sklep, izdan med pripravami za glavno obravnavo, ni pritožbe. Četudi je sodišče prve stopnje v pravnem pouku sklepa navedlo, da je zoper sklep dopustna pritožba, takšen napačni pravni pouk ne more stranki podeliti pravico do pritožbe, če ji te pravice zakon ne daje. Posebna pritožba bi bila dovoljena, če tožeča stranka ne bi ravnala po sklepu in bi sodišče tožbo zavrglo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje: - tožeči stranki naložilo, da v roku 15 dni založi predujem za postavitev pooblaščenca za sprejemanje pisanj toženima strankama v znesku 150.000,00 SIT, če v danem roku predujma ne bo založila, bo sodišče tožbo zavrglo (1. točka izreka sklepa); - tožeči stranki je naložilo, da v roku 15 dni založi predujem za stroške prevoda listin v švedski jezik v znesku 300.000,00 SIT (točka 2 izreka sklepa).

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka po pooblaščencu in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. V pritožbi navaja, da je prepričana, da je sodišče po nepotrebnem izdalo navedeni sklep, saj oba toženca obvladata slovenski jezik. To preprosto ne more biti sporno, zato tudi ni potreben predujem. Predlaga, da se preveri utemeljenost izdaje izpodbijanega sklepa kot tudi višina zahtevanega predujma. Tolikšen znesek resnično ni razumljiv in z ničemer utemeljen. Skrajno podrejeno pa tožeča stranka v primeru, če bi sodišče prišlo do zaključka, da je predujem potreben in tudi po višini utemeljen, predlaga, da se določi daljši rok za plačilo.

Ob reševanju pritožbe v obravnavani zadevi je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je sodišče prve stopnje izdalo izpodbijani sklep na podlagi določb 14. in 16. tč. 1. odst. 270. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP. Gre za sklep, izdan med pripravami za glavno obravnavo. Po določbi 3. odst. 270. čl. ZPP zoper ta sklep ni pritožbe. Četudi je sodišče prve stopnje v pravnem pouku sklepa navedlo, da je zoper sklep dopustna pritožba, takšen napačni pravni pouk ne more stranki podeliti pravico do pritožbe, če ji te pravice zakon ne daje. Posebna pritožba bi bila dovoljena, če tožeča stranka ne bi ravnala po sklepu in bi sodišče tožbo zavrglo. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi 1. odst. 365. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 363. čl. ZPP pritožbo zavrglo kot nedovoljeno.

ZPP člen 270,  270/1-14,  270/3,  270,  270/1-14,  270/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 236/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-30

sklep, ki ga izda senat med preiskavo - dopustnost pritožbe

Gre torej za primer, ko je zunajobravnavni senat iz 6. odst. 25. čl. ZKP izdal sklep med preiskavo, glede katerega pa je v 2. odst. 399. čl. ZKP izrecno navedeno, da zoper tak sklep ni pritožbe razen, če je v zakonu drugače določeno. Ker v določbi 177. čl. ZKP možnost pritožbe ni določena, se tako izkaže, da zoper izpodbijani sklep pritožba ni dovoljena.

Pritožba obdolženega S.U. se kot nedovoljena z a v r ž e.

Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v K. je z izpodbijanim sklepom, odločujoč o nestrinjanju preiskovalnega sodnika z dokaznim predlogom obdolženega S.U., sklenil, da se predlogi, ki jih je ta obdolženec podal v smeri zaslišanja tujcev ter oprave prepoznave in soočanja, zavrnejo.

Zoper sklep se pritožuje obdolženi S.U. in sicer kot ga je razumeti, zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka ter kršitve Ustave. Kot ga je dalje razumeti, sodišču druge stopnje predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da dovoli izvedbo predlaganih dokazov.

Višji državni tožilec je v pisnem mnenju predlagal, da sodišče druge stopnje pritožbo zavrže.

Sodišče prve stopnje je izpodbijani sklep izdalo na podlagi 1. odst. 177. čl. Zakona o kazenskem postopku (ZKP), ko je odločalo o nestrinjanju preiskovalnega sodnika z dokaznimi predlogi, ki jih je podal S.U. Gre torej za primer, ko je zunajobravnavni senat iz 6. odst. 25. čl. ZKP izdal sklep med preiskavo, glede katerega pa je v 2. odst. 399. čl. ZKP izrecno navedeno, da zoper tak sklep ni pritožbe razen, če je v zakonu drugače določeno. Ker v določbi 177. čl. ZKP možnost pritožbe ni določena, se tako izkaže, da zoper izpodbijani sklep pritožba ni dovoljena kljub temu, da je v njem naveden napačen pravni pouk. Zato je sodišče druge stopnje pritožbo obdolženega S.U. na podlagi 3. odst. 402. čl. ZKP kot nedovoljeno zavrglo, ne da bi se pred tem spuščalo v njeno vsebinsko utemeljenost.

ZKP člen 177,  177/1,  399,  399/2,  177,  177/1,  399,  399/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.