VSK sklep I Cp 747/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-10-10

V predlogu dedinja ni nič navedla, da dediči, ki so poklicani k dedovanju nočejo ali ne morejo skrbeti za zapuščino oz. da se ne morejo sporazumeti o upravljanju z zapuščino. Samo predvidevanja, da gre za investicijsko vzdrževanje, ki je povezano z določenimi velikimi stroški, pa ne opravičuje predloga za postavitev skrbnika zapuščine.

Pritožba se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom ni ugodilo predlogu zapustnikove hčere M. M. Z. za postavitev skrbnika za zapustnikovo nepremičnino, ki se nahaja v L, vpisani pri vl.št. 1502 k.o. P.

Zoper ta sklep se je dedinja pritožila zaradi bistvene kršitve določb postopka po 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP v zvezi s 163. čl. ZD, saj je o odločilnih dejstvih nasprotje med tistim, kar se navaja v razlogih sklepa in listinami v spisu. Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu zapisalo, da predlog za postavitev skrbnika ni obrazložen, kar ne drži, kajti iz predloga z dne 23.11.2004 jasno izhaja obrazložitev. Nepremičnina v L. propada, na njej nastaja škoda in je nepremičnina potrebna večjih popravil, saj na objektu zamaka straha, voda vdira v hišo in tudi pri oknih. Res je, da v delibacijskem roku vsi začasni dediči lahko opravijo ukrepe za ohranitev zapuščine in ukrepe tekoče uprave, vendar pri tako obsežni škodi, ki na objektu nastaja zaradi vplivov meteorne vode, ne gre več za ukrepe tekoče uprave, temveč za ukrepe investicijske narave, če naj se vrednost zapuščine v korist vseh dedičev ohranja. Za tak ukrep pa je potrebno soglasje vseh začasnih dedičev, ki pa ga ob splošno znanih visokih stroških investicijskega vzdrževanja ni mogoče pričakovati, še manj, ker je ob dejstvu, da je med dediči spor o obsegu zapuščine mogoče predvidevati, da se bodo razmere med dediči zelo zaostrile, ko bo prišlo do pravde o veljavnosti oporoke. O tem je že sodišče izdalo sklep. Nepremičnina v L. propada, zato že sama okoliščina kaže na to, da se dediči med seboj ne sporazumevajo o ohranitvi zapuščine in so celo vsi dediči soglašali s predlogom dedinje M.M. Z. za postavitev začasnega skrbnika. Nedvomno pa ima na ohranjanju vrednosti zapuščine v L. dedinja M.M.Z. najmočnejši interes, saj je na isti nepremičnini že solastnica in bi sodišče bilo dolžno na podlagi 165. čl. ZD tudi to pravico dedinje čimprej zavarovati. Ob dosedanjem tempu postopka ter nujni prekinitvi zapuščinskega postopka, pa je do pravnomočnosti sklepa o dedovanju potrebnih še več let, v katerih bo nepremičnina v L. brez investicijskih vlaganj propadla, zato je postavitev začasnega skrbnika potrebna.

Zakon o dedovanju v 1. odst. 131. čl. določa, da sodišče mora postaviti začasnega skrbnika zapuščine, če so dediči neznani, ali so ti neznanega bivališča. Začasnega skrbnika zapuščine pa sodišče lahko postavi tudi v vseh drugih primerih, kadar je to potrebno. To pa je v primerih, da se uredijo pravice in obveznosti, ki zadevajo zapuščino. Iz predloga dedinje za postavitev skrbnika zapuščine za nepremičnino, ki je vpisana pri vl.št. 1502 k.o. P. izhaja, da nepremičnina propada in da je potrebna v izogib nastanku škode nujnih popravil. Na objektu zamaka streha, voda vdira v hišo pri oknih. Na podlagi takšnega predloga pa je po oceni pritožbenega sodišča, sodišče prve stopnje upravičeno njen predlog za postavitev skrbnika zapuščine zavrnilo. V predlogu namreč dedinja ni nič navedla, da dediči, ki so poklicani k dedovanju nočejo ali ne morejo skrbeti za zapuščino oz. da se ne morejo sporazumeti o upravljanju z zapuščino. Teh razlogov pritožnica tudi v pritožbi izrecno ne izpostavlja, saj celo trdi, da se dediči strinjajo s postavitvijo skrbnika zapuščine, kar pomeni, da med njimi ni spor o upravljanju z zapuščino. Samo predvidevanja, da gre za investicijsko vzdrževanje, ki je povezano z določenimi velikimi stroški, pa ne opravičuje predloga za postavitev skrbnika zapuščine. Ker je odločitev sodišča prve stopnje pravilna, pritožba pa neutemeljena, jo je pritožbeno sodišče zavrnilo ter potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 163. čl. ZD).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.