TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Kp 65/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-07

izjava osumljenca - uradni zaznamek - izločitev izjave

Obvestila, ki jih zbere policija od osumljenca po danem pouku (IV. odst. 148. čl. ZKP), se ne izločajo iz spisa, ne glede na to, ali jih osumljeni podpiše in ne glede na to, ali se potem na glavni obravnavi zagovarja ali ne.

Pritožba zagovornika se zavrne kot neutemeljena.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi II. odstavka 83. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) v zvezi s 429. členom ZKP zavrnilo predlog za izločitev listin (uradnega zaznamka o izjavi osumljenca), ki ga je na glavni obravnavi dne 19.12.2006 podal zagovornik obdolženega U. A..

Proti takšnemu sklepu se je pritožil zagovornik obdolženega zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka in predlagal, da se izpodbijani sklep razveljavi, listina pa izloči iz sodnega spisa.

Višji državni tožilec je v pisnem mnenju predlagal, da se pritožbi delno ugodi in napadeni sklep spremeni tako, da se iz spisa izloči obdolženčev podpis na list. št. 16.

Ne gre ugoditi pritožbeni zahtevi za izločitev uradnega zaznamka iz spisa, ne glede na to, ali ga je obdolženi podpisal ali ne. Kot je že sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, se obvestila, ki jih zbere policija od osumljenca po danem pouku (IV. odstavek 148. člena ZKP), ne izločajo iz spisov. Ta obvestila sicer niso dokazi, na katerih bi lahko temeljila sodba, vendar pa tudi niso nedovoljeni dokazi, za katere bi veljala ekskluzijska pravila po 83. členu ZKP. Pritožnik je navedel, da se je obdolženi na glavni obravnavi zagovarjal z molkom, pred policijo pa še ni imel zagovornika, vendar to ni razlog za izločitev uradnega zaznamka, poleg tega je bil s strani policije poučen, da ni dolžan ničesar izjaviti in odgovarjati na vprašanja, da ni dolžan izpovedati zoper sebe, priznati krivde, da ima pravico do zagovornika, ki pa se ji je odpovedal, takšen pravni pouk pa je skladen določilu IV. odstavka 148. člena ZKP. Tudi obdolženčev podpis na uradnem zaznamku je v skladu z zakonom (VI. odstavek 148. člena ZKP), saj se s podpisom in prejemom kopije uradnega zaznamka preprečuje možnost naknadnega spreminjanja njegove vsebine. Pa tudi če uradni zaznamek ni podpisan, to ni razlog za njegovo izločitev iz spisa.

Glede na navedeno je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo predlog obdolženčevega zagovornika za izločitev uradnega zaznamka in je pritožba neutemeljena.

ZKP člen 83,  83/2,  148,  148/4,  83,  83/2,  148,  148/4,  83,  83/2,  148,  148/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 80/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-07

Ugovor proti kaznovalnem nalogu je posebno pravno sredstvo in ZKP izrecno navaja, da sta upravičenca do ugovora samo obdolženi in njegov zagovornik, ne pa tudi osebe iz II. odstavka 467. člena ZKP.

Pritožba obdolženega V. T. se zavrne kot neutemeljena.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi II. odstavka 375. člena v zvezi s 445.č členom Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zavrglo ugovor E. T., žene obdolženega V. T., z dne 30.6.2006, proti sodbi Okrajnega sodišča v Celju o kaznovalnem nalogu z dne 21.6.2006, opr. št. K 247/2006, kot nedovoljen.

Proti takšnemu sklepu je obdolženi vložil laično pritožbo, v kateri je navedel, da se zdravi za manično depresijo in da odtujene stvari niso ostale v njegovi lasti ter jih ni uporabljal.

Sodišče prve stopnje je glede na II. odstavek 445.č člena ZKP pravilno ugotovilo, da je ugovor obdolženčeve žene nedovoljen. Ugovor proti kaznovalnemu nalogu je namreč posebno pravno sredstvo in ZKP izrecno določa, da sta upravičenca do ugovora samo obdolženi in njegov zagovornik, ne pa tudi osebe iz II. odstavka 367. člena ZKP, ki se smejo proti sodbi pritožiti v obdolženčevo korist. Sodba o kaznovalnem nalogu je bila vročena osebno obdolženemu in v pravnem pouku je bil poučen, da lahko vloži ugovor samo on ali njegov zagovornik. Obdolženčeva žena tako ni bila upravičena vložiti ugovora, ki ga je zato bilo potrebno po II. odstavku 375. člena ZKP zavreči kot nedovoljenega. Pritožbene navedbe glede ukradenih stvari in obdolženčevega zdravstvenega stanja pa za presojo izpodbijanega sklepa in upravičencev do ugovora proti kaznovalnemu nalogu niso pomembne, zato jih pritožbeno sodišče ni obravnavalo.

V skladu z navedenim je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti, obdolženi pa ima še vedno možnost vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti.

ZKP člen 445,  445č,  445č/2,  445,  445č,  445č/2,  445,  445č,  445č/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 99/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-12

ustavitev postopka - upravičenci do pritožbe - premoženjskopravni zahtevek

Oškodovanec je upravičen do pritožbe proti sklepu o ustavitvi postopka.

Sodišče lahko odloči o premoženjskopravnem zahtevku samo v obsodilni sodbi, če izda sklep o ustavitvi postopka, pa zgolj napoti oškodovanca na pravdo. Tudi če tega napotila ni, ima oškodovanec pravico vložiti odškodninsko tožbo v pravdnem postopku.

Pritožba oškodovanca T.-c. d.o.o. se zavrne kot neutemeljena.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 139. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) ustavilo kazenski postopek zoper obtoženega A. P..

Proti takšnemu sklepu je oškodovanec vložil laično pritožbo, v kateri je navedel, da se z ustavitvijo kazenskega postopka ne strinja, ker je bil z dejanjem obtoženega P. oškodovan za 3.288,75 EUR (788.117,00 SIT), zato predlaga, da se ta škoda krije iz njegove zapuščine.

Krog oseb, ki se smejo pritožiti proti sklepu, ni isti kot pri sodbi. S sklepi, izdanimi v kazenskem postopku, se namreč posega tudi v pravice in interese drugih oseb, ki se smejo pritožiti vselej, kadar ni v zakonu izrecno določeno, da ni pritožbe (I. odstavek 399. člena ZKP). Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je T.-c. d.o.o. kot oškodovano podjetje, katerega lastnik je v preiskavi tudi priglasil premoženjskopravni zahtevek, upravičeno do pritožbe proti sklepu o ustavitvi postopka.

Pritožnikovo nasprotovanje ustavitvi postopka pa je neutemeljeno. Sodišče prve stopnje je v skladu s 139. členom ZKP moralo s sklepom ustaviti kazenski postopek zoper obtoženega P., saj je ta med kazenskim postopkom umrl, kar izhaja iz izpiska iz matičnega registra umrlih UE Celje (list št. .).

Prav tako ni moč ugoditi pritožbeni zahtevi, da bi se škoda krila iz obtoženčeve zapuščine, saj lahko kazensko sodišče odloči o premoženjskopravnem zahtevku (ga oškodovancu v celoti ali deloma prisodi) samo v obsodilni sodbi (II. odstavek 105. člena ZKP). Če izda sklep o ustavitvi postopka, pa glede na III. odstavek 105. člena ZKP zgolj napoti oškodovanca, da lahko svoj premoženjskopravni zahtevek uveljavlja v pravdi. V izpodbijanem sklepu tega napotila sicer ni, vendar ima oškodovanec pravico sprožiti pravdo tudi brez takšne napotitve kazenskega sodišča.

V skladu z navedenim je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti, oškodovanec pa lahko vloži odškodninsko tožbo v pravdnem postopku.

ZKP člen 105,  105/2,  105/3,  139,  399,  399/1,  105,  105/2,  105/3,  139,  399,  399/1,  105,  105/2,  105/3,  139,  399,  399/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 815/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-20

stvarna pristojnost - končni zapis - upravni spor

Končni zapis ni upravni akt, zato je pristojno redno sodišče, saj je izključen upravni spor.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnje sojenje.

Z izpodbijanim sklepom se je Okrajno sodišče v Celju izreklo za stvarno nepristojno in je odločilo, da bo zadeva po pravnomočnosti sklepa odstopljena Upravnemu sodišču Republike Slovenije, Zunanji oddelek v Celju.

Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožena stranka. Ne strinja se s pristojnostjo upravnega sodišča. Iz citiranih zakonov ne izhaja, da bi bilo treba za izvajanje nadzora izdati posamični akt. Sklicuje se na 2. čl. Zakona o upravnem postopku, da gre za upravno stvar tudi, če to zaradi varstva javnega interesa izhaja iz narave stvari. Temelj spora je uresničevanje pogodbe o izvajanju zdravstvenih storitev. Gre torej za civilnopravno razmerje. Tožnik sploh ne izpodbija končnega zapisa, temveč zatrjuje, da ni kršil pogodbe. Zapis ni dokončen posamični akt, zato ne gre za upravno stvar, kar izhaja iz odločbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, opr. št. I Up 870/2000. Predlaga razveljavitev sklepa.

Sodišče se je zmotno izreklo za stvarno nepristojno. Pravilna je sicer ugotovitev sodišča, da ima izvajalec zdravstvenih storitev na razpolago sodno varstvo glede končnega zapisa nadzorne komisije.

Vendar pa po sodni praksi (odločba Vrhovnega sodišča Republike Slovenije I Up 870/2000 z dne 09.05.2002) v primeru končnega zapisa ne gre za upravni akt in torej ni možen upravni spor.

V citiranih predpisih, ki jih je uporabilo prvostopno sodišče, pri opravljanju nadzora ni določeno vodenje upravnega postopka, niti izdajanje upravnih odločb.

Pa tudi sicer iz končnega zapisa pod A ... ne izhaja nobena odločitev o kakšni pravici, ampak le ugotovitev, da je tožnik kot izvajalec zavajal zdravniško komisijo glede podaljšanja staleža pacienta, ker ni poslal obrazca, ki je bil predpisan.

To pa pomeni, da se končni zapis nanaša na izpolnjevanje sklenjene pogodbe med strankama, izpolnjevanje pogodbe pa je civilnopravno razmerje, za katerega je pristojno redno sodišče, saj gre za premoženjski spor (čl. 1 ZPP).

Glede na navedene razloge je bil izpodbijani sklep razveljavljen in bo sodišče prve stopnje nadaljevalo s pravdnim postopkom.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 1845/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-04-03

rok za položitev kupnine - sodni rok - predlog za podaljšanje roka - razveljavitev sklepa o domiku nepremičnine

Ker se je rok iztekel 20.10.2006, kupec pa podaljšanja ni pravočasno predlagal, nastopijo posledice iz tretjega odstavka 191. člena ZIZ (ki je veljal v času izdaje sklepa), po katerem sodišče s sklepom razveljavi prodajo, če kupec v določenem roku ne položi kupnine. Razlogi za zamudo na nastop opisanih posledic ne vplivajo, zato so pritožbene navedbe neutemeljene.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Okrajno sodišče v P. je z izpodbijanim sklepom razveljavilo sklep o domiku nepremične, stanovanja v nadstropju poslovno stanovanjskega objekta na T., ker kupec, ki je uspel na dražbi, kupnine ni plačal v roku 30 dni, niti v roku, določenim s sklepom z dne 5.10.2006.

Zoper sklep se kupec pritožuje in v pritožbi navaja, da je od DURS utemeljeno pričakoval vrnitev DDV. Ker teh sredstev ni bilo, torej zaradi okoliščin, ki niso bile na strani kupca, kupec ni mogel izpolniti svoje obveznosti.

Rok za položitev kupnine, ki ga je določilo prvostopno sodišče, je t.i. sodni rok. Po določbi 110. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) se rok, ki ga določi sodišče, na predlog prizadete osebe lahko podaljša, če so za to opravičeni razlogi. Podaljšanje roka pa se mora predlagati preden se rok izteče. Iz podatkov spisa izhaja, da kupec za podaljšanje (sicer predhodno že enkrat podaljšanega roka) ni zaprosil. Ker se je rok iztekel 20.10.2006, kupec pa podaljšanja ni pravočasno predlagal, nastopijo posledice iz tretjega odstavka 191. člena ZIZ (ki je veljal v času izdaje sklepa), po katerem sodišče s sklepom razveljavi prodajo, če kupec v določenem roku ne položi kupnine. Razlogi za zamudo na nastop opisanih posledic ne vplivajo, zato so pritožbene navedbe neutemeljene. Pritožbeno sodišče je sklep preverilo še z vidika pritožbenih razlogov, na katere mora paziti po uradni dolžnosti in kršitev ni našlo. Na podlagi povedanega je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1521/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-03-27

presojanje stvarne pristojnosti - izrek o nepristojnosti po uradni dolžnosti - ustalitev pristojnosti - trajanje faze predhodnega preizkusa tožbe

Sodišče se torej lahko v fazi predhodnega preizkusa tožbe po uradni dolžnosti izreče za nepristojno, vendar mora vprašanje pristojnosti presojati glede na tožbene navedbe in ne glede na morebitne kasnejše spremembe tožbe, oziroma morebitna znižanja zahtevka.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep r a z v e l j a v i in zadevo vrne Okrožnemu sodišču v K. v nadaljnje postopanje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno sodbo.

Okrožno sodišče v K. se je z izpodbijanim sklepom izreklo za nepristojno, ker je vrednost spora nižja od 2.000.000,00 SIT. Tožeča stranka je namreč prvotni tožbeni zahtevek v višini 3.150.000,00 SIT skrčila na 1.340.000,00 SIT in to pred vročitvijo tožbe toženi stranki v odgovor.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka in v pritožbi navaja, da je zahtevek skrčila zgolj zato, ker je tožena stranka po vložitvi tožbe delno poravnala svojo obveznost, zato bi sodišče kot vrednost spora moralo upoštevati prvotno vrednost.

Določba drugega odstavka 19. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) sicer določa, da se lahko okrožno sodišče po uradni dolžnosti izreče za stvarno nepristojno za zadeve iz pristojnosti okrajnega sodišča ob predhodnem preizkusu tožbe. Predhodni preizkus tožbe traja vse do vročitve tožbe v odgovor toženi stranki, v obravnavani zadevi tožba še ni bila vročena toženi stranki. Pristojnost pa se presoja na podlagi navedb v tožbi in na podlagi dejstev, ki so sodišču splošno znana (drugi odstavek 17. člena ZPP). Tožeča stranka je s tožbo zahtevala odškodnino v višini 3.150.000,00 SIT, kasneje pa je tožbeni zahtevek zmanjšala na 1.810.000,00 SIT. Tretji odstavek 17. člena ZPP določa za primere, ko se med postopkom spremenijo okoliščine, na katere se opira pristojnost sodišča ali če tožeča stranka zmanjša tožbeni zahtevek, da ostane sodišče, ki je bilo pristojno ob vložitvi tožbe, pristojno še naprej, čeprav bi bilo zaradi sprememb sicer pristojno drugo sodišče. To pomeni, da zaradi ustalitve pristojnosti zmanjšanje zahtevka tekom postopka na pristojnost nima nobenega vpliva. Sodišče se torej lahko v fazi predhodnega preizkusa tožbe po uradni dolžnosti izreče za nepristojno, vendar mora vprašanje pristojnosti presojati glede na tožbene navedbe in ne glede na morebitne kasnejše spremembe tožbe, oziroma morebitna znižanja zahtevka. Ker je prvostopno sodišče napačno uporabilo materialno pravo, je bilo treba sklep razveljaviti (3. točka 365. člena ZPP).

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 165. člena ZPP.

ZPP člen 17,  17/2,  17/3,  19,  17,  17/2,  17/3,  19.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 223/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-04-17

ugotovitev vrednosti nepremičnine - cenitev sodnega cenilca

Pritožbene navedbe, da je nepremičnina ocenjena prenizko, saj se nepremičnine na slabših lokacijah prodajajo v nepremičninskih oglasnikih po cenah od 250.000 EUR navzgor, so ob zgoraj navedenem zgolj pavšalne in jih tudi ob uporabi določbe 337. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ ni mogoče upoštevati.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v K. ugotovilo vrednost nepremičnine s parc.št. 1084 in 1087 k.o. Š., vpisane v vl.št. 639 kot stanovanjska stavba z dvoriščem in gospodarskim poslopjem, na 42.496.513,00 SIT (175.000 EUR).

Zoper sklep se pritožuje dolžnik in v pritožbi navaja, da je cenitev nepremičnine očitno prenizka. Po podatkih prodajnih ponudb v nepremičninskih oglasnikih bi bila taka nepremičnina vredna vsaj 250.000 EUR. Cenitev po mnenju pritožnika ne pomeni tržne cene, zato predlaga razveljavitev sklepa in dopolnitev cenitve z upoštevanjem tržne situacije. Sodišče mora upoštevati določilo 3. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) in načelo čim manjšega oškodovanja dolžnika.

Prvostopno sodišče je tržno vrednost ugotovilo v skladu z določbama 178. in 179. člena ZIZ na podlagi izvedenskega mnenja izvedenca. V razlogih sklepa je ugotovilo, da je mnenje objektivno in strokovno, izvedenec je upošteval, da se nepremičnina nahaja v osrednjem delu Š., da obe parceli navidezno predstavljata zaključeno enoto, čeprav sta ločeni s potjo, stanovanjski objekt je razdeljene na dva dela, parcela je komunalno opremljena z opremo individualne in kolektivne komunalne rabe za drugo skupino gostote poselitve, cenilec je tudi upošteval odbitno postavko za legalizacijo novozgrajenih objektov. Dolžnik je bil z dopisom sodišča izrecno pozvan, da poda svoje mnenje o cenitvi, vendar v za to določenem roku tega ni storil. Prvostopno sodišče je zato mnenje ocenjevalo samo in pojasnilo, zakaj ga je upoštevalo. Pritožbene navedbe, da je nepremičnina ocenjena prenizko, saj se nepremičnine na slabših lokacijah prodajajo v nepremičninskih oglasnikih po cenah od 250.000 EUR navzgor, so ob zgoraj navedenem zgolj pavšalne in jih tudi ob uporabi določbe 337. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ (prepoved navajanja novot in predlaganja dokazov v pritožbi) ni mogoče upoštevati. Odločitev prvostopnega sodišča je tako pravilna in ker pritožbeno sodišče ob preizkusu ni ugotovilo kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 311/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-03-27

preizkus predloga za obnovo postopka - kvalificirano zastopanje - predhodne določbe zpp

Če je tožba vložena pred uveljavitvijo tega zakona se v postopku ne uporabljajo določbe 3. in 4. odst. 86. člena ZPP.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom predlog tožene stranke za obnovo postopka z dne 15.12.2006 zavrglo. Ugotovilo je namreč, da je tožena stranka vložila predlog brez pooblaščenca, to pa ni dovoljeno, saj gre za postopek z izrednimi pravnimi sredstvi in je Zakon o pravdnem postopku (ZPP) predpisal obvezno zastopanje strank in po določbi 3. odst. 86. člena ZPP v zvezi s 3. odst. 87. člena ZPP lahko stranka v postopkih z izrednimi pravnimi sredstvi opravlja pravdna dejanja samo po pooblaščencu, ki je odvetnik. Stranka sama ali njen zakoniti zastopnik pa lahko v takem postopku opravljata ta dejanja sama le, če imata opravljen pravniški državni izpit (4. odst. 86. člena ZPP). Ta pogoj ni izpolnjen. Sodišče je zato skladno s 1. odst. 91. člena ZPP predlog kot nedovoljen zavrglo.

Tožena stranka se je zoper sklep pritožila. Opozarja, da bi moralo sodišče prve stopnje po določbi 12. člena ZPP stranko opozoriti, da si v smislu 86. in 87. člena ZPP vzame zagovornika, ker bo sicer v nasprotnem primeru predlog zavrglo. To dolžnost je sodišče opustilo, kršilo je 108. in 285. člen ZPP.

Sodišče prve stopnje je sklep sprejelo v fazi preizkusa predloga za obnovo postopka (398. člen ZPP - pravočasnost, dovoljenost in popolnost predloga). ZPP iz leta 1999 je v postopku z izrednimi pravnimi sredstvi uvedel obvezno zastopanje strank (3. odst. 86. člena ZPP). Ker pa gre za nove določbe, je treba upoštevati tudi prehodne določbe (1. odst. 499. člena ZPP). Če je bila namreč tožba vložena pred uveljavitvijo tega zakona (torej pred 14.7.1999), se v postopku ne uporabljajo določbe 3. in 4. odst. 86. člena ZPP, na katere sodišče prve stopnje opira odločitev. Tožba v tej zadevi je bila namreč vložena že v letu 1998, stranka bi torej lahko predlog za obnovo postopka vložila tudi sama ali po pooblaščencu, ki ni odvetnik. Sodišče se je torej nepravilno in nezakonito sklicevalo na določbo 86. člena ZPP, ko ob tem ni upoštevalo 499. člena ZPP, na tak način je stranki odvzelo pravico do pravnega sredstva, torej do obravnavanja pred sodiščem, zaradi bistvene postopkovne kršitve je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo, sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje (8. točka 2. odst. 339. člena ZPP in 3. točka 365. člena ZPP).

V ponovnem postopku bo sodišče prve stopnje, ko bo presojalo dovoljenost podanega predloga, moralo glede na zgoraj navedeno upoštevati, da določbe 3. oz. 4. odst. 86. člena ZPP v tem postopku glede na določbo 499. člena ZPP in datum vložitve tožbe, ni mogoče upoštevati.

ZPP člen 86,  86/3,  398,  499,  499/1,  86,  86/3,  398,  499,  499/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1582/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-04-03

predlog za vrnitev v prejšnje stanje - narok

Če razlog za zamudo ni očitno utemeljen, pa brez naroka ni mogoče odločiti o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Okrajno sodišče v N. je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog toženca za vrnitev v prejšnje stanje, ker je očitno neutemeljen. Toženec je namreč zamudil rok za odgovor na tožbo.

Zoper sklep se pritožuje toženec in v pritožbi navaja, da je obrazložitev sklepa zelo skopa in iz nje ni razbrati, iz katerega razloga je sodišče zavrnilo predlog. Podana je tako bistvena kršitev postopka iz 14. točke drugega odstavka Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Tožnik ne more sprejeti zaključka, da je predlog neutemeljen, ker bi odgovor na tožbo lahko poslal tudi iz tujine. Sodišče bi moralo razloge za zamudo presojati tudi s subjektivnega stališča stranke, to je upoštevati njene osebne lastnosti. Toženec je že v predlogu pojasnil, da mu je delodajalec 27.5.2005 odredil pot v tujino. Ker se je tovornjak pokvaril (o čemer je predložil dokaze), se je v domovino lahko vrnil šele po izteku roka za odgovor. Tožnik ni imel možnosti in znanja, da bi sestavil odgovor na tožbo. Tovrstna togost čudi, posebej še, ker je prvostopno sodišče z zamudno sodbo ugodilo nesklepčnemu zahtevku.

Po določbi 120. člena ZPP na predlog za vrnitev v prejšnje stanje sodišče (če predloga ne zavrže kot prepoznega ali nedovoljenega) razpiše narok, razen če so dejstva, na katera se opira predlog, splošno znana ali če se vrnitev predlaga iz očitno neupravičenega razloga). Pritožba utemeljeno opozarja, da iz obrazložitve sklepa ni točno razvidno, zakaj prvostopno sodišče ni opravilo naroka. Toženec je v predlogu namreč navajal, da je 27.5.2005 odšel na službeno pot v tujino, ki naj bi se predvidoma zaključila 31.5.2005 (rok za vložitev odgovora na tožbo pa se je iztekel 3.6.2005). Zaradi okvare na vozilu se je pot nepredvideno zavlekla do 7.6.2007. V dokaz svojim navedbam je predložil potrdilo delodajalca, svoje zaslišanje in zaslišanje prometnika pri toženčevem delodajalcu. Na podlagi naštetega po mnenju pritožbenega sodišča ni mogoče sklepati, da je bil razlog za zamudo očitno neutemeljen in tudi obrazložitev sodišča, da bi lahko toženec odgovor na tožbo podal iz tujine (toženec je šofer tovornjaka) ne zdrži presoje. Če razlog za zamudo ni očitno utemeljen, pa brez naroka ni mogoče odločiti o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje. Prvostopno sodišče bi zato v zadevi moralo opraviti narok in na podlagi izvedenih dokazov ugotoviti, ali je toženec rok za vložitev odgovora na tožbo zamudil iz (ne)opravičljivih razlogov. Pritožbeno sodišče je zato sklep razveljavilo in vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 354. členom ZPP).

Izrek o stroških temelji na določbi 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.