TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep II Cpg 100/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-09-07

zavrženje ugovora zoper sklep o izvršbi - nepopolna vloga

V obravnavanem primeru je predmet pritožbe sklep sodišča prve stopnje, s katerim je le-to ugovor drugodolžnice zavrglo. Drugodolžnica teh ugotovitev sodišča v vloženi pritožbi sploh ne izpodbija, pač pa poudarja, da ni nosilka obveznosti. To niso razlogi, iz katerih bi bilo mogoče uspešno izpodbijati sklep o zavrženju ugovora.

Pritožba drugodolžnice R.N. se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor prvodolžnika G.N. ter zavrglo ugovor drugodolžnice R.N.. Glede slednje je namreč ugotovilo, da ugovor z njene strani ni bil podpisan, zaradi česar jo je pozvalo, da vlogo dopolni s svojim podpisom, česar pa v predpisanem roku ni storila.

Zoper ta sklep se je pritožila drugodolžnica, zaradi zmotno ugotovljenega dejanskega stanja in kršitve materialnega prava ter predlagala njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da sta bila sicer oba dolžnika formalna ustanovitelja družbe, ki je bila izbrisana iz sodnega registra, dejanska dolžnica pa je ustanoviteljeva sestra in ustanoviteljičina mati, B.N.. Zato sta dolžnika upravičeno ugovarjala sklepu o nadaljevanju izvršbe in pri tem tudi vztrajata.

Pritožba dolžnice ni utemeljena. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je v obravnavanem primeru predmet pritožbe drugodolžnice sklep sodišča prve stopnje, s katerim je to ugovor drugodolžnice zavrglo po tem, ko je ugotovilo, da v predpisanem roku svojega ugovora ni dopolnila, kot ji je bilo naloženo s sklepom sodišča prve stopnje z dne 28.11.2005. Drugodolžnica R.N. teh ugotovitev sodišča prve stopnje v pravočasno vloženi pritožbi sploh ne izpodbija, pač pa poudarja, da ni nosilka obveznosti, ker je bila le formalna soustanoviteljica izbrisane družbe - prvotnega dolžnika. Ker pa to niso razlogi, iz katerih bi bilo mogoče uspešno izpodbijati sklep o zavrženju ugovora, je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo drugodolžnice zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 70/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-11-17

očitna pisna pomota - popravni sklep - pripoznava stroškov

Gre za očitno pisno pomoto. Stroške je v tem postopku priglasila le tožeča stranka. Tožena stranka stroškov sploh ni priglasila. Zato in ker tudi z nekorektnim sklicevanjem na zapisnik naroka, v katerem je izrecno navedeno, da tožena stranka pripoznava v celoti tožeči stranki tudi stroške postopka, je pritožba popolnoma neutemeljena.

Pritožba tožene stranke se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se sklep in sodba na podlagi pripoznave Okrožnega sodišča v N. z dne 16.4.2004 popravi tako, da se 3. odstavek izreka pravilno glasi: "Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti 209.734,00 SIT pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe do plačila, v roku osmih dni pod izvršbo". V obrazložitvi je navedlo, da je po opozorilu tožeče stranke ugotovilo, da je v izreku pomotoma zapisalo, naj tožeča stranka povrne toženi stranki njene pravdne stroške, čeprav bi jih morala povrniti tožena stranka tožeči. V obravnavanem primeru gre za očitno pisno pomoto.

Zoper ta sklep se je pritožila tožena stranka, ki smiselno predlaga njegovo razveljavitev. Trdi, da v obravnavanem primeru ne gre za napako. Pri tem opozarja na zapisnik o glavni obravnavi z dne 16.4.2004, kjer je navedeno, da tožeča stranka delno umika tožbeni zahtevek, in sicer v višini 14.098,90 SIT in sicer obračunane zamudne obresti. Zato takih popravkov, kot jih je izvršilo sodišče prve stopnje ne priznava. Tožena stranka tudi izpodbija obresti, ker so bile zastarane. Na poravnavo je pristala, ker se je strinjala s takim izrekom, kot je bil kasneje strankam posredovan.

Tudi po ugotovitvah pritožbenega sodišča, je imelo sodišče prve stopnje v obravnavanem primeru podlago za izdajo izpodbijanega popravnega sklepa v določilih 1. odst. 328. čl. v zvezi s 332. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Pritožbene navedbe tožene stranke, da v tem primeru ne gre za očitno pisno pomoto, ne vzdržijo kritične presoje. Stroške v odmerjeni višini 209.734,00 SIT je namreč v tem postopku priglasila le tožeča stranka. Tožena stranka, kot je razvidno iz spisovnih podatkov, stroškov sploh ni priglasila. Zato in ker tudi z nekorektnim sklicevanjem na zapisnik naroka z dne 16.4.2004, v katerem pa je poleg navedb, na katere opozarja v pritožbi, ki pa se ne nanašajo na plačilo stroškov, izrecno navedeno tudi, da tožena stranka poleg neumaknjenega dela tožbenega zahtevka pripoznava v celoti tožeči stranki tudi stroške postopka, je pritožba tožene stranke tudi iz teh dodatnih razlogov popolnoma neutemeljena. Zato jo je pritožbeno sodišče iz navedenih razlogov zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZPP člen 316,  328,  328/1,  316,  328,  328/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 164/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-10-19

ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - vročitev ugovora upniku

Ne glede na to, da sicer res ni bilo podlage za tako postopanje sodišča prve stopnje, ko je ugovor zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, vročalo upniku, pa tako postopanje ne pomeni bistvene kršitve določb postopka, ki bi kakorkoli vplivala na pravilnost in zakonitost izdanega sklepa.

Pritožba dolžnika se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi zavrnilo kot neutemeljen.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi, ugovoru ugodi in sklep o izvršbi razveljavi, podrejeno pa, da zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje kršilo postopek z ugovorom zoper sklep o izvršbi že s tem, ker gre za sklep o izvršbi izdan na podlagi verodostojne listine, ugovor dolžnika pa je vseeno vročilo upniku, kar je v nasprotju z določilom 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Izpodbijani sklep nima razlogov o odločilnih dejstvih, saj sodišče ne pojasni, zakaj dolžnikov ugovor ne dosega pravnega standarda obrazloženega ugovora, to pa predstavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP. Napačna pa je tudi argumentacija sodišča prve stopnje, ki se nanaša na tek zamudnih obresti, saj sodišče prve stopnje ni upoštevalo odločbe Ustavnega sodišča o razveljavitvi 1060. čl. Obligacijskega zakonika (OZ).

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo niti v pritožbi zatrjevanih bistvenih kršitev določb postopka, niti drugih takih kršitev postopka, na katere mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Ne glede na to, da sicer res ni bilo podlage za tako postopanje sodišča prve stopnje, ko je ugovor zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, vročalo upniku, pa tako postopanje ne pomeni bistvene kršitve določb postopka, ki bi kakorkoli vplivala na pravilnost in zakonitost izdanega sklepa. Ni pa točna navedba dolžnika, češ da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj naj bi bil dolžnikov ugovor neobrazložen. Sodišče prve stopnje je svoje stališče sprejemljivo obrazložilo. Prav tako je sodišče prve stopnje navedlo, zakaj ni upoštevalo ugovora dolžnika, utemeljenega na določbi 376. čl. OZ. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 53,  54,  61,  61/1,  53,  54,  61,  61/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 92/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-20

Izpodbijana zamudna sodba je bila toženi stranki vročena 9.1.2004. Rok 15 dni za vložitev pritožbe zoper navedeno sodbo, določen v 333. čl. ZPP, je potekel 24.1.2004, tožena stranka pa je pritožbo vložila šele 26.6.2004, torej znatno po preteku v zakonu določenega pritožbenega roka.

Z izpodbijano zamudno sodbo je sodišče prve stopnje toženi stranki naložilo, da mora v roku 15 dni plačati tožeči stranki 880.500,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5.7.2003 do plačila ter ji povrniti pravdne stroške v znesku 63.192,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5.1.2004 do plačila.

Proti navedeni sodbi je tožena stranka po svojem pooblaščencu vložila pritožbo, poleg tega pa tudi predlog za vrnitev v prejšnje stanje in odgovor na tožbo. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 1.7.2004, predlog tožene stranke za vrnitev v prejšnje stanje (med drugim tudi zaradi zamude roka z pritožbo zoper zamudno sodbo) zavrglo kot prepoznega, Višje sodišče v K. pa je s sklepom z dne 24.5.2005, pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo navedeni sklep sodišča prve stopnje; soglašalo je z njegovimi ugotovitvami, da je tožena stranka zamudila objektivni rok treh mesecev, določen v 3. odst. 117. čl. ZPP, saj ji je bila vročitev zamudne sodbe opravljena 9.1.2004, predlog za vrnitev v prejšnje stanje pa je vložila šele 26.6.2004.

Iz predmetnega spisa izhaja, da je bila izpodbijana zamudna sodba toženi stranki vročena 9.1.2004 (nadomestna vročitev po 142. v zvezi s 141. čl. Zakona o pravdnem postopku, ZPP). Rok 15 dni za vložitev pritožbe zoper navedeno sodbo, določen v 333. čl. ZPP, je potekel 24.1.2004, tožena stranka

pa je pritožbo vložila šele 26.6.2004, torej znatno po preteku v zakonu določenega pritožbenega roka (kot je navedeno zgoraj, je bil pravnomočno zavržen predlog tožene stranke za vrnitev v prejšnje stanje zaradi zamude roka za pritožbo zoper zamudno sodbo). Glede na to je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrglo kot prepozno (352.

ZPP člen 141,  142,  333,  141,  142,  333.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Ip 701/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-10-23

Četudi je sodišče prve stopnje napačno ugotovilo datum pravnomočnosti sodne odločbe, se dolžnica na to dejstvo ne more veljavno sklicevati. Klavzula o pravnomočnosti sodbe v pravdnem postopku, ki je izvršilni naslov v predmetni zadevi, ni izpodbita, zato tudi če ta ni pravilna velja in veže tako sodišče kot stranki.

Pritožba se zavrne in   p o t r d i   izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugovor dolžnice zoper sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Postojni z dne 16.2.2006 zavrnilo. Dolžnico je sodišče prve stopnje obvezalo, da mora upniku povrniti stroške ugovornega postopka v višini 91,80 EUR.

Zoper ta sklep se je pritožila dolžnica in v pritožbi navaja, da je še enkrat preverila datum pravnomočnosti izvršilnega naslova sodbe Okrajnega sodišča v Postojni z dne 28.11.1995, ki je bila obema strankama vročena 15.12.1995. Rok za pritožbo je znašal, ker je šlo za spor majhne vrednosti, 8 dni. Niti tožeča, niti tožena stranka se na sodbo nista pritožili. Sodba je torej postala pravnomočna z dnem poteka pritožbenega roka, torej 24.12.1995. Pristojna oseba je pomotoma štela petnajstdnevni pritožbeni rok, namesto pravilno osemdnevnega ter tako pomotoma zavedla na sodbo, da je ta postala pravnomočna 31.12.1995. Judikatna terjatev zastara v desetih letih, zastaralni rok je torej začel teči 24.12.1995 in se je iztekel 24.12.2005. Upnik v tem času ni vložil nobenega pravnega sredstva z namenom izterjave navedene terjatve, niti opomina ali česarkoli. Šele 30.12.2005 je vložil predlog za izvršbo, vendar je takrat njegova terjatev že zastarala.

Četudi je sodišče prve stopnje napačno ugotovilo datum pravnomočnosti sodne odločbe, se dolžnica na to dejstvo ne more veljavno sklicevati. Klavzula o pravnomočnosti sodbe v pravdnem postopku, ki je izvršilni naslov v predmetni zadevi, ni izpodbita, zato tudi če ta ni pravilna velja in veže tako sodišče kot stranki. Sodišče prve stopnje je namreč ugotovilo, da je sodba postala pravnomočna 31.12.1995. V 379. čl. ZOR, ki se v tem postopku uporablja na podlagi 1060. čl. Obligacijskega zakonika – OZ, je določeno, da vse terjatve, ki so bile ugotovljene s pravnomočno sodno odločbo, zastarajo v desetih letih, tudi tiste, za katere sicer zakon določa krajši zastaralni rok. Zastaranje terjatve pa začne teči prvi dan po dnevu, ko je upnik imel pravico terjati izpolnitev, če za posamezne primerne ni z zakonom drugače predpisano (1. odst. 361. čl. ZOR). Zastaranje v konkretni zadevi je torej začelo teči 16.1.1996 in bi za terjatev ugotovljeno v sodbi nastopilo zastaranje šele 16.1.2006. Upnik pa je predlog za izvršbo vložil 30.12.2005, kar pomeni, da terjatev še ni zastarana. Odločitev sodišča prve stopnje, ko je ugovor dolžnice kot neutemeljen zavrnilo, je torej pravilna, zato je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnice zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s čl. 15 ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Ip 689/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-10-02

dokaz o dolžnikovi lastnini - dopolnitev predloga

68. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) določa, da mora upnik, če dolžnik ni vpisan v zemljiški knjigi kot lastnik nepremičnine, predlogu za izvršbo na nepremičnino priložiti listino, ki je primerna za vpis dolžnikove pravice, če pa te nima, lahko s tožbo zahteva vpis te pravice na dolžnika. Slednje pomeni, da mora izkazati, da je pričel z aktivnostmi za vpis dolžnika v zemljiški knjigi na nepremičnini, to je, da je vložil tožbo po 5. odstavku 168. člena ZIZ. Pri tem ni naloga sodišča, da poizveduje, ali ima upnik listino, oziroma ali je vložil ustrezno tožbo, ampak mora ustrezna dokazila sodišču predložiti upnik.

Pritožba se zavrne in se    p o t r d i    izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Upnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Kopru zavrglo izvršilni predlog glede dodatnega sredstva izvršbe s prodajo nepremičnine in ustavilo postopek, saj upnik kljub pozivu ni dopolnil predloga niti ni sodišča obvestil, da je vložil ustrezno tožbo. Na nepremičnini, za katero predlaga izvršbo, namreč dolžnica ni vpisana kot lastnica.

Zoper sklep se upnica pritožuje in v pritožbi navaja, da je sodišče neupravičeno, ne da bi preverilo pri Okrožnem sodišču v Kopru ali upniku, izvršilni predlog zavrglo. Glede na neutemeljen sklep predlagajo povrnitev pritožbenih stroškov.

Tudi za pritožbo ni sporno, da upnik izvršilnemu sodišču ni predložil niti ustrezne listine niti dokazila o vložitvi tožbe iz 168. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Ta določa, da mora upnik, če dolžnik ni vpisan v zemljiški knjigi kot lastnik nepremičnine, predlogu za izvršbo na nepremičnino priložiti listino, ki je primerna za vpis dolžnikove pravice, če pa te nima, lahko s tožbo zahteva vpis te pravice na dolžnika. Slednje pomeni, da mora izkazati, da je pričel z aktivnostmi za vpis dolžnika v zemljiški knjigi na nepremičnini, to je, da je vložil tožbo po 5. odstavku 168. člena ZIZ. Prvostopno sodišče je zato pravilno ravnalo, ko je v skladu z določbo 108. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom ZIZ pozvalo upnika, da svoj predlog dopolni tako, da predloži ustrezne listine. Pri tem ni naloga sodišča, da poizveduje, ali ima upnik listino, oziroma ali je vložil ustrezno tožbo, ampak mora ustrezna dokazila sodišču predložiti upnik. Tega ni storil, zato je bilo na podlagi določbe 4. odstavka 108. člena ZPP treba predlog upnika zavreči. Pritožbeno sodišče je sklep preverilo še z vidika kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Ker takih kršitev ni našlo, je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Upnik s pritožbo ni uspel, zato mora sam kriti svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 1394/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-01-23

pravnomočen sklep o domiku - položitev kupnine - sklep o izročitvi nepremičnine kupcu - razveljavitev prodaje

Če kupec v določenem roku ne bi položil kupnine, bi lahko sodišče prodajo razveljavilo (3. odst. 191. čl. ZIZ).

Pritožba se zavrne in   p o t r d i   sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se dolžnikov 100-% delež v družbi I. d.o.o., izroči kupcu G.D.; da se po pravnomočnosti sklepa v sodnem registru Okrožnega sodišča v Novi Gorici pri dolžnikovem 100-% deležu v družbi I. d.o.o., vpisani v vložku št. 1, vpiše kot imetnik tega deleža kupec G.D., ter da se izbrišejo tiste pravice in bremena, za katere je to določeno s sklepom o domiku z dne 14.7.2006.

Zoper sklep se pritožuje G.D. in navaja, da je že 16.10.2006 poslal sodišču dopis, da se umika kot kupec. Kljub temu mu je sodišče 20.10.2006 poslalo dopis, da se opravičuje za napako, ker mu sklepa o izročitvi ni poslalo ter mu ga skupaj z opravičilom v isti pošiljki tudi vročilo. Sklep o izročitvi je tako prejel 21.10.2006. S pritožbo izpodbija sklep o izročitvi, saj se je pred prejemom sklepa umaknil kot kupec, ne želi postati lastnik 100-% deleža družbe I. d.o.o. Umika se kot kupec.

V obravnavani izvršilni zadevi je sodišče prve stopnje po pravnomočnosti sklepa o domiku in po položitvi kupnine izdalo sklep, da se dolžnikov 100-% delež v družbi I. d.o.o. izroči kupcu G.D. in po pravnomočnosti sklepa v sodnem registru pri tem deležu vpiše kot imetnik imenovani kupec ter izbrišejo tiste pravice in bremena, za katere je to določeno s sklepom o domiku. Določbo 192. čl. ZIZ o izročitvi dolžnikovega deleža kupcu je torej sodišče prve stopnje pravilno uporabilo, pritožnik le navaja „da se umika kot kupec“, kar pa je v tej fazi izvršilnega postopka, ko je že položil kupnino, prepozno. Le če kupec v določenem roku ne bi položil kupnine, bi lahko sodišče prodajo razveljavilo (3. odst. 191. čl. ZIZ). Izpodbijani sklep je zato pravilen, pritožbene navedbe neupoštevne in ker sodišče druge stopnje tudi ob uradnem preizkusu izpodbijanega sklepa (v skladu z 2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), kršitev ni našlo, je pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 247/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-02-27

nadaljnji izvršilni stroški - pritožbeni razlogi zoper odločbo o stroških

pritožba odločitve o stroških ne izpodbija.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odmerilo nadaljnje izvršilne stroške predlagatelja na znesek 13.487,23 SIT in je sklenilo, da jih je dolžan povrniti dolžnik v roku osem dni z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sklepa dalje do plačila.

Proti sklepu je dolžnik vložil pritožbo, v kateri pojasnjuje, da je bil obsojen po krivici, da se  s tako sodbo ne strinja, ne strinja se niti s stroški, ki so nastali v tem postopku in znašajo 40.000,00 SIT. V nadaljevanju pritožbe pojasnjuje, da teh stroškov tudi ne more plačati in pri tem navaja okoliščine, ki po njegovi oceni kažejo na to, da bi bila s plačilom ogrožena njegova družina in njegovo preživetje.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da dolžnik v pritožbi ne izpodbija odločitve sodišča prve stopnje, da je dolžan plačati nadaljnje izvršilne stroške v znesku 13.487,23 SIT, temveč navaja okoliščine, ki se nanašajo na postopek, iz katerega izvira izvršilni naslov, na podlagi katerega je bil izdan sklep o izvršbi z dne 17.5.2004, ki je pravnomočen in ga dolžnik niti ni izpodbijal. Pritožba dolžnika dejansko nima pravno upoštevnih razlogov, zato je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep preizkusilo po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP, v zvezi s 15. členom ZIZ). Ob takem preizkusu je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo in ni zagrešilo nobene bistvene kršitve določb pravdnega postopka, naštete v 2. odstavku 350. člena ZPP. Zaradi tega je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo pravilen in zakonit sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1665/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-04-03

stroški pravdnega postopka - odmera potrebnih stroškov

Pritožbene navedbe glede priznanih pravdnih stroškov so pavšalne.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se vzame umik tožbe na znanje in se pravdni postopek, voden pri Okrajnem sodišču v Piranu pod opr. št. P 1 v celoti ustavi. Sklenilo je še, da je tožeča stranka dolžna v 15 dneh povrniti toženi stranki 41.604,00 SIT pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sklepa do plačila.

Proti takemu sklepu se po svoji pooblaščenki pritožuje tožnik  v delu, ki se nanaša na plačilo stroškov. Navaja, da iz izpodbijanega sklepa ni razvidno, kateri pravdni stroški so bili toženi stranki zaradi umika tožbenega zahtevka dejansko priznani zaradi česar se ga ne da preizkusiti in je zato podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka. Tožnik meni, da so pravdni stroški, ki so bili priznani toženi stranki previsoki, upoštevajoč dejstvo, da vrednost spornega predmeta znaša 95.700,00 SIT ter da je tožena stranka vložila le odgovor na tožbo. Glede na navedeno je bila po mnenju tožnika kršena tudi določba 155. člena ZPP po katerem sodišče pri odločanju o tem, katere stroške naj se povrne stranki, upošteva samo tiste stroške, ki so bili potrebni za pravdo. Tožeča stranka predlaga, da višje sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep v delu, ki se nanaša na plačilo stroškov pravdnega postopka razveljavi ter zadevo vrne prvostopenjskemu sodišču, ki naj odpravi očitane pomanjkljivosti. Podrejeno pa tožeča stranka predlaga, da se izpodbijani sklep spremeni tako, da se upoštevajo le tisti stroški, ki so bili potrebni za pravdo v skladu 155. členom ZPP ter na ta način pravilno odmerijo stroški.

Tožnik v pritožbi le pavšalno navaja, da so bili toženi stranki priznani pravdni stroški previsoki, kot tudi, da je sodišče prekršilo določbo 155. člena Zakona o pravdnem postopku (dalje: ZPP) glede tega, kateri stroški so bili potrebni za pravdo. Pritožbeno sodišče je pri pregledu spisovnih podatkov ugotovilo, da je sodišče prve stopnje toženi stranki prisodilo priglašene pravdne stroške v skladu z Odvetniško tarifo in Zakonom o sodnih taksah, prav tako je pri odmeri pravilno upoštevalo tudi določbo 155. člena ZPP. Ker pritožba ni utemeljena sodišče prve stopnje pa tudi ni zagrešilo kršitev na katere pazi sodišče po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP) je neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.