VSC sodba Cp 709/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-07

Sodišče lahko v sporu majhne vrednosti izda odločbo o sporu brez naroka.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati glavnico v znesku 366,54 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 26.09.2001 dalje do plačila in izvršilne stroške, saj je odločilo, da se sklep Okrajnega sodišča v Šentjurju pri Celju z dne 23.03.2004 I 2004/00166 vzdrži v celoti v veljavi. Sodišče prve stopnje je odločitev sprejelo v postopku v sporu majhne vrednosti.

Zoper takšno odločitev se je pritožil toženec z laično pritožbo. V pritožbi je navedel, da je sodišče prve stopnje kršilo njegovo pravico do zagovora, saj je z dejanjem, da je izdalo sodbo brez naroka na katero je čakal in se pripravil z dokazi in dejstvi s katerimi bi lahko v celoti izpodbijal navedbe tožeče stranke. Ker ga sodišče ni obvestilo, da bo odločalo brez razpisa naroka in ga ni pozvalo, da dopolni izpodbijano pritožbo oz., da iznese še drugo dokazno gradivo, mu je bila odvzeta pravica do zagovora. Sodišče je bilo seznanjeno z dejstvom, da ga za isti dolg terja še drugi upnik, to je Z. T. Ker je sklep o izvršbi Z. T. prispel kasneje in o tem še ni dobil obvestila sodišča je čakal na narok, ki ga pa ni bilo. Pristojno sodišče za reševanje sporov med njim in tožečo stranko pa je sodišče v L., saj je tako navedeno v pogodbi med njim in tožečo stranko. Za stroške, ki so nastali do sedaj zaradi izvršb in zagovarjanja zahteva povračilo njegovih stroškov v višini 150,00 EUR.

Pritožba je bila vročena nasprotni stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Sodišče prve stopnje je zaradi vrednosti spornega predmeta v konkretnem primeru uporabilo določbe Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki ureja postopek o sporih majhne vrednosti. Po določbi čl. 443 ZPP so spori majhne vrednosti po določbah tega poglavja spori, v katerih se tožbeni zahtevek nanaša na denarno terjatev, ki ne presega 200.000,00 SIT ali sedaj 834,58 EUR. Po določbi čl. 450 ZPP postopek v sporih majhne vrednosti poteka na podlagi pisno navedenih pravdnih dejanj. V postopku v sporih majhne vrednosti ni mirovanje postopka. V postopku v sporih majhne vrednosti mora tožeča stranka navesti vsa dejstva in predlagati vse dokaze v tožbi, tožena stranka pa v odgovoru na tožbo. V postopku v sporih majhne vrednosti lahko vsaka stranka vloži eno pripravljalno vlogo. Tožeča stranka lahko v 8 dneh po prejemu odgovora na tožbo vloži pripravljalno vlogo, v kateri odgovori na navedbe, v odgovoru na tožbo. Tožena stranka lahko v 8 dneh po prejemu pripravljalne vloge tožeče stranke vloži pripravljalno vlogo, v kateri odgovori na navedbe tožeče stranke v njeni pripravljalni vlogi. Po določbi čl. 453 ZPP se dejstva in dokazi, ki jih stranka navaja v vlogah, ki niso navedene v prejšnjem členu, ne upoštevajo. Če sodišče po prejemu odgovora na tožbo oz. po prejemu pripravljalnih vlog ugotovi, da med strankama ni sporno dejansko stanje in da ni drugih ovir za izdajo odločbe, brez razpisa naroka izda odločbo o sporu. To določbo je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo in je tudi obrazložilo zakaj je izdalo pravilno to sodbo brez opravljenega naroka za glavno obravnavo. Toženec namreč obstoja same terjatve ni prerekal. V svojem ugovoru smiselno odgovoru na tožbo je priznal obstoj terjatve oz. je ugovarjal samo njeno zastaranje. Toženec tudi ni osporaval verodostojnosti listine, ki je bila podlaga za uvedbe izvršilnega postopka oz. podlaga za izdajo sedaj izpodbijane sodbe. Vso dejansko stanje temelji dejansko na fakturi št. ..., ki je delno zapadla v plačilo 26.09.2001, za znesek 87.840,00 SIT in katero toženec do sedaj še ni poravnal. Glede na obrazloženo tako ni podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka, ko je sodišče prve stopnje izdalo sodbo brez opravljenega naroka. Kot že povedano je imelo oporo za takšno odločitev v čl. 454 ZPP. Toženec v svojih pripravljalnih vlogah in v odgovoru na tožbo ni navajal takšnih pravno relevantnih dejstev zaradi katerih bi bilo potrebno izvesti narok za glavno obravnavo. Toženec je bil opozorjen, da mora dejstva in dokaze navesti v odgovoru na tožbo in v naslednjih pripravljalnih vlogah, saj se sicer s kasnejšim potekom postopka na novo navedena dejstva in dokazi ne bodo upoštevali. Pritožnik pa sedaj v nasprotju s temi določbami zatrjuje, da bi se pripravil na glavno obravnavo z novimi dokazi in dejstvi. Takšne nove dokaze in dejstva sodišča na naroku za glavno obravnavo ne bi bilo dolžno upoštevati, saj se po čl. 453 ZPP dejstva in dokazi, ki jih stranka navaja v vlogah, ki niso navedene v prejšnjem členu, to je čl. 452, ne upoštevajo. Toženec je bil na vse svoje procesne pravice opozorjen z obvestilom sodišča, ki se nahaja na list. št. 13 spisa in to obvestilo je toženec osebno sprejel 18.junija 2004. V njem je bil opozorjen na vse pravice in dolžnosti iz čl. 452 in 453 ZPP. Tako sodišče prve stopnje tudi ni storilo takšno kršitev na katero sedaj opozarja pritožnik in bi pomenila že sama po sebi nezakonitost izdaje izpodbijane sodbe.

Glede navajanj pritožnika, da je bilo sodišče prve stopnje seznanjeno z dejstvom, da ga za isti dolg terja še drugi upnik, to je Z. T. plačilo, pa je potrebno pritožniku pojasniti, da res teče zoper njega še izvršilni oz. pravdni postopek pred Okrajnim sodiščem v Šentjurju (I 06/00246), v katerem pa se izterjuje preostali del računa in sicer za glavnico 88.781,80 SIT po dveh računih katere je toženec pokril s čeki, ki pa kasneje niso bili vnovčeni, ker ni bilo kritja in je bila terjatev iz nekritih čekov odstopljena zavarovalnici. Gre za znesek 44.446,10 SIT zapadel dne 04.08.2002 in za znesek 44.335,70 SIT zapadel 14.12.2002. V konkretnem primeru ne gre za visečnost pravde, torej da bi v isti zadevi tekel še drug pravdni postopek. Tako tudi ni podana ta zatrjevana bistvena kršitev določb Zakona o pravdnem postopku iz 12. tč. II. odst. 339. čl. ZPP, na katero mora paziti tudi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti.

Nadalje toženec v pritožbi navaja, da je za konkretno rešitev pravdne zadeve pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani, saj je tako navedeno tudi v pogodbi med njim in toženo stranko. V tem delu je pritožbena navedba toženca prepozna, saj mora ugovor krajevne nepristojnosti po 22. čl. ZPP toženec uveljavljati v odgovoru na tožbo sicer je takšen ugovor prepozen in ga sodišče prve in druge stopnje v nadaljevanju pravdnega postopka ne upošteva.

Ker pritožnik ni uspel s pritožbo tudi ni upravičen do povračila njegovih izvršilnih in pravdnih stroškov v višini 150,00 EUR (I. odst. 154. čl. ZPP).

Ker tako toženec s svojo pritožbo ni uspel, saj niso podane absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka na katere je opozarjal pritožnik in na katere pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (II. odst. 350. čl. ZPP) je zato sodišče druge stopnje ob uporabi določbe čl. 353 ZPP zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo prve stopnje. Sodišče druge stopnje je še ugotovilo, da je sodišče prve stopnje tudi pravilno uporabilo materialno pravo iz katerega izhaja dolžnost toženca za plačilo dolga in sicer je sodišče prve stopnje oprlo svojo odločitev na določbe čl. 454 in 561 Zakona o obligacijskih razmerjih, glede teka zakonskih zamudnih obresti pa je prav tako sodišče prve stopnje pravilno prisodilo zahtevane zakonske zamudne obresti od 26.09.2004 do plačila in je pri tem pravilno uporabilo določbe čl. 324 in 277 ZOR. Prav tako sodišče prve stopnje ni ugotovilo, da bi terjatev tožeče stranke do njene vložitve že zastarala in je pri tem pravilno ugotovilo, da gre v konkretnem primeru za splošen petletni zastaralni rok iz 371. čl. ZOR. Tako je odločitev sodišča prve stopnje pravilna, da je vzdržalo v veljavi tudi v dajatvenem delu. Sklep izvršilnega sodišča I 2004/00166 z dne 23.03.2004 in je toženec dolžan plačati glavnico v znesku 366,54 EUR, ker gre tudi za pravilni preračun iz SIT v EUR in zakonske zamudne obresti od 26.09.2001 dalje do plačila. Prav tako je dolžan plačati še izvršilne stroške v znesku 50,90 EUR z zakonskimi zamudni obrestmi od 23.03.2004 dalje do plačila, vse v 8 dneh, da ne bo izvršbe.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih pravdne stranke niso priglasile.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.