VSC sklep Cp 220/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-10-29

Dokazna ocena sodišča prve stopnje je nepopolna oz. pomanjkljiva, saj se sodišče v razlogih sodbe ni opredelilo do izpovedb dveh prič, s katerima je toženka dokazovala obstoj odločilnega dejstva.

Dokazna ocena vseh pravočasno dokazanih dokazov mora biti celovita, temeljita in skrbna in mora vsebovati presojo vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj.

Pritožbi se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se v izpodbijanih točkah 1, 3 in 4 izreka razveljavi in se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Velenju, opr. št. I 2001/01963, z dne 10.08.2001, v točki 1 izreka v tistem delu, po katerem je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 866,22 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3.10.2000 dalje do plačila, ter v celoti v točki 3 izreka. V preostalem delu, to je glede plačila 866,22 EUR s pp, je citirani sklep v točki 1 izreka razveljavilo in postopek ustavilo. Toženi strani je naložilo, da mora tožeči stranki povrniti 706,16 EUR pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki začnejo teči prvi dan po izteku 15 dnevnega roka za prostovoljno izpolnitev, ki začne teči prvi dan po vročitvi prepisa sodbe stranki.

Toženka je s pravočasno vloženo pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov iz I. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) izpodbijala 1., 3. in 4. točko izreka sodbe. Navedla je, da je izrek sodbe v točki 1 nesklepčen, ker bi morala toženka ločeno plačati obema tožečima strankama, enkrat A. A. – H. B., drugič pa V. L., s čimer je podana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke II. odstavka 339. člena ZPP. V prvem sojenju je sodišče ravnalo pravilno, ko je tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo. Enako bi moralo storiti tudi v novem sojenju, namesto da je v primeru polovičnega uspeha odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške. V novem sojenju je sodišče prve stopnje ignoriralo ugotovitev višjega sodišča, da ob pravilnem odstopu toženke od posredniške pogodbe z dne 30.06.1999 določila te pogodbe toženke ob nadaljnji prodaji stanovanja ne vežejo več. Ob ugotovljenem sosledju dogodkov, da je toženka februarja 2000 s pisnim sporazumom pri H. V. odstopila od pogodbe, šele dne 26.07.2000, kar je pol leta po odstopu od pogodbe, pa je stanovanje prodala zakoncema D., toženka provizije po posredniški pogodbi ni več dolžna plačati. Toženka ni mogla predložiti pisnega izvoda razveznega sporazuma, ki je ostal v agenciji Azil, je pa njegov obstoj potrdila z lastnim zaslišanjem, kakor tudi z izpovedbo priče L. L. A. Sicer pa je toženkino izpoved kot priča posredno potrdil tudi V. H., ko je izpovedal, da je toženka zaradi odpovedi prišla v agencijo Azil, kjer naj bi po njegovem vložila še pisno odpoved, potem ko je že podala ustno izjavo, da stanovanja ne želi več prodati. Pri dokaznem tehtanju sodišče ni upoštevalo, da je priča H. V. odstopil tožnici svojo terjatev do toženke in je zato osebno zainteresiran na tožničin uspeh v pravdi. Toženka se sprašuje, zakaj bi iz agencije A. iz vitrine odstranili oglas o prodaji spornega stanovanja, če ne zaradi sporazuma o razvezi pogodbe. Neutemeljenost tožbenega zahtevka izhaja tudi iz dejstva, da V. H. po razvezi pogodbe v nadaljnjem polletnem obdobju v toženkino stanovanje ni pripeljal nobenega kupca več. Razvezo pogodbe sta kot priči potrdila tudi zakonca D. z izpovedjo, da jima je H. V. vsakič, ko sta se zglasila v agenciji zaradi nakupa stanovanja, zatrjeval, da sporno stanovanje ni več naprodaj, ker je toženka od pogodbe odstopila. Sodišče prve stopnje je tako neprepričljivo zaključilo, da toženki ni uspelo dokazati prekinitve pogodbe v februarju 2000 oziroma njenega odstopa od pogodbe. Toženka ob kasnejši prodaji stanovanja ni ravnala nepošteno, da bi zato tožnica lahko naknadno zahtevala plačilo provizije. Predlagala je, da sodišče druge stopnje njeni pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanih delih spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, tožnici pa naloži povrnitev vseh pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe.

V obravnavani pravdni zadevi je prvotna tožeča stranka, A. A. – B. H., od toženke na podlagi izstavljenega računa in določila 7. člena pogodbe o posredovanju pri prometu nepremičnin z dne 30.06.1999 (v nadaljevanju posredniška pogodba, priloga ... spisa) zahtevala plačilo odškodnine v obliki dvojne dogovorjene provizije, ker naj bi toženka kot naročnik izvedla prodajo stanovanja v nasprotju s poštenjem, to je s stranko, ki jo je A. A. oziroma njen prokurist V. H. kot posrednica spravila v stik z naročnikom in za to ni poravnala provizije. Tekom postopka je v pravdo kot tožeča stranka vstopila V. L., ki je tudi delno umaknila tožbeni zahtevek (oziroma prej predlog za izvršbo), zaradi česar je prišlo do delne ustavitve postopka (točka 2 izreka sodbe), pri čemer ta odločitev ni pritožbeno izpodbijana.

V novem sojenju je sodišče prve stopnje v skladu z navodili višjega sodišča v sklepu z dne 05.04.2007, opr. št. Cp 782/2006 (l. št. ... spisa), dopolnilo in ponovilo dokazni postopek ter sprejelo novo dokazno oceno izvedenih dokazov. Zaključilo je, da toženka ni uspela dokazati svojih zatrjevanj, da je februarja 2000 prekinila posredniško pogodbo, ker ni predložila ustrezne listine, ki bi predstavljala odstop od pogodbe. S tem, ko je dne 26.07.2000 sama, brez vednosti posrednika in brez plačila provizije, stanovanje, ki je bilo predmet posredniške pogodbe, prodala kupcema S. in Š. D., s katerima jo je spravila v stik agencija, je ravnala nepošteno in je tožnici v skladu z določilom II. odstavka 7. člena posredniške pogodbe dolžna plačati odškodnino v višini dvojne dogovorjene provizije oziroma glede na skrčitev zahtevka znesek vtoževane terjatve. Pritožbeno ni izpodbijana ugotovitev sodišča prve stopnje, da je bila prvotna tožeča stranka tista, ki je spravila v prvi stik toženko in kupca njenega stanovanja, S. in Š. D. Med pravdnima strankama tudi ni bilo sporno, da je toženka dne 26.7.2000 sklenila kupoprodajno pogodbo za stanovanje, ki je bilo predmet posredniške pogodbe med toženko ter prvotno tožečo stranko, z D. kot kupcema. Pritožbeno sporno pa je odločilno dejstvo, ali je bila v času sklenitve prodajne pogodbe dne 26.07.2000 med toženko in kupcema stanovanja, posredniška pogodba, sklenjena med prvotno tožečo stranko in toženko, že odpovedana, kar je bilo sporno tudi v postopku pred sodiščem prve stopnje. Sprejeto dokazno oceno prvostopnega sodišča o tem tokrat kot nepopolno in neprepričljivo pritožbeno izpodbija toženka, po presoji sodišča druge stopnje utemeljeno iz v nadaljevanju obrazloženega razloga.

Pritrditi je pritožbi, da ZPP ne določa hierarhije dokaznih sredstev, kar pomeni, da je zaslišanje stranke ali izpovedba priče lahko enakovreden dokaz listinskemu dokazilu. V skladu z določilom 8. člena ZPP je dolžno sodišče skrbno in vestno presoditi vsak dokaz posebej in vse dokaze skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka odločiti, katera dejstva šteje za dokazana in katera ne. Pri tem ko prvostopno sodišče toženki očita, da ni predložila ustrezne listine o odstopu od posredniške pogodbe, pri čemer je res, da toženka trdi, da je od pogodbe pisno odstopila, kot tudi, da je bila listina napisana in podpisana le v enem izvodu, ki ga je zadržal V. H., ki je kot pooblaščenec opravljal posle za agencijo, vendar pritožba utemeljeno opozarja, da v obrazložitvi sodbe, ob zaključku sodišča prve stopnje, da toženki glede odstopa od pogodbe ne verjame, manjka dokazna ocena izpovedb prič Š. in S. D. glede odločilnega dejstva, to je po toženki zatrjevanega odstopa od posredniške pogodbe februarja 2000. Spisovno gradivo potrjuje, da sta ti dve priči tudi o tem odločilnem dejstvu (glede odstopa od pogodbe) izpovedovali. Tega dela njune izpovedbe sodišče prve stopnje v razlogih sodbe v novem sojenju res ni povzelo niti dokazno ocenilo v skladu z že citiranim določilom 8. člena ZPP. Dokazna ocena prvostopnega sodišča je tako nepopolna. Nepopolne dokazne ocene in s tem nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja pa sodišče druge stopnje samo ne more nadomestiti. Ker gre za nepopolno dokazno oceno o odločilnem dejstvu za pravilno uporabo materialnega prava, je bilo zato na podlagi določila 355. člena ZPP potrebno pritožbi ugoditi in sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanih delih (v točkah 1, 3 in 4 izreka) razveljaviti ter zadevo v razveljavljenem obsegu ponovno vrniti v novo sojenje sodišču prve stopnje.

V novem sojenju se bo moralo sodišče prve stopnje ponovno opredeliti do vseh po strankah pravočasno predlaganih dokazov ter v smeri zgoraj navedenega opraviti celovito, temeljito in skrbno dokazno oceno vsakega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj. Pri presoji odločilnega, a med pravdnima strankama spornega dejstva, to je zatrjevanega odstopa od posredniške pogodbe, bo moralo poleg pogodbe izhajati iz določila 816. člena Zakona o obligacijskih razmerjih, v skladu s katerim lahko naročitelj prekliče naročilo za posredovanje kadarkoli hoče, če se temu ni odpovedal in če preklic ni v nasprotju s poštenjem. Po dokazni oceni vseh izvedenih dokazov bo moralo v okviru trditev, ki sta jih pravdni stranki v pravdi podali, in ob dokazih, upoštevajoč pravila dokazovanja po ZPP, najprej ponovno presoditi, ali je toženka od posredniške pogodbe pravilno odstopila, saj v kolikor je do takšnega odstopa od pogodbe prišlo v času, kot ga toženka zatrjuje, jo posredniška pogodba v času sklenitve kupoprodajne pogodbe za stanovanje ni več vezala, v nasprotnem primeru pa je nadaljnjo utemeljenost tožbenega zahtevka presojati glede na posredniško pogodbo.

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določilu III. odstavka 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.