TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sodba I Cp 1005/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-19

zamudna sodba - vročitev tožbe v odgovor - prebivališče

Iz podatkov v spisu izhaja, da je bila tožba s pozivom na odgovor in opozorilom na posledice, če tožena stranka v določenem roku ne bo odgovorila na tožbo, toženi stranki vročena na naslov S., ki ga kot naslov svojega začasnega bivališča navaja tudi pritožnik. Toženi stranki je bila torej dana možnost obravnavanja pred sodiščem.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je izdalo zamudno sodbo, s katero je odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki glavnico v znesku 5.843.423,34 SIT in zakonske zamudne obresti od zneska 3.000.000,00 SIT od 23.12.2004 do plačila in od zneska 2.843.423,34 SIT od 30.12.2004 do plačila, vse v roku 8 dni, pod izvršbo.

Zoper sodbo se pravočasno pritožuje tožena stranka. V pritožbi navaja, da je tožeča stranka vedela za njen začasni naslov, vendar ga sodišču ni posredovala, zaradi česar ji je bil onemogočen zagovor. Dne 14.12.2005 je s tožečo stranko tudi podpisala overjen dogovor, ki ga prilaga pritožbi, in s tem pred tožbo, za katero ni vedela, razrešila denarno terjatev. V primeru, da bo sodba pravnomočna, tožena stranka višjemu sodišču predlaga, da upošteva njen zagovor, ki je kronološko opisan v pismu z dne 26.05.2005, ki ga prilaga pritožbi.

Ni podana v pritožbi zatrjevana kršitev načela kontradiktornosti. Iz podatkov v spisu izhaja, da je bila tožba s pozivom na odgovor in opozorilom na posledice, če tožena stranka v določenem roku ne bo odgovorila na tožbo (1. tč. 1. odst. 318. čl. Zakona o pravdnem postopku; v nadaljevanju: ZPP), toženi stranki vročena dne 18.08.2005 in sicer na naslov S., ki ga kot naslov svojega začasnega bivališča navaja tudi pritožnik. Toženi stranki je bila torej dana možnost obravnavanja pred sodiščem.

Ker se zamudna sodba ne more izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (2. odst. 338. čl. ZPP), so neupoštevne pritožbene navedbe v zvezi s sklenitvijo dogovora med pravdnima strankama, s katerim naj bi se urejalo sporno razmerje. Za odločanje o utemeljenosti pritožbe pa je brezpredmetna tudi vsebina pritožbi priloženega pisma z dne 26.05.2005, v katerem so opisani osebni odnosi med pravdnima strankama ter okoliščine v zvezi z lastništvom hiše v M..

Ker pritožba ni utemeljena in ker pritožbeno sodišče ni ugotovilo nobene izmed kršitev, na katere po 2. odst. 350. čl. ZPP pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo zamudno sodbo sodišča prve stopnje (353. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 3533/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-08-01

Sporazum po členu 251 c ZIP ima moč sodne poravnave in zanj velja 10-letni zastaralni rok in ne splošni zastaralni rok.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba razveljavi in zadeva vrne v ponovno odločanje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek s katerim je tožeča stranka od toženca zahtevala plačilo 150.900,65 EUR z ustreznimi zamudnimi obrestmi. V posledici take odločitve je tožeči stranki naložilo povrnitev pravdnih stroškov tožencev v znesku 4.970,16 EUR z ustreznimi zavarovalnimi obrestmi.

Zoper tako sodbo se pritožuje tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter v pritožbi predloga, da pritožbeno sodišče ugodi njeni pritožbi ter izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje. V pritožbi tožeča stranka navaja, da terjatev ni zastarana, saj je bila ugotovljena s sporazumom o zavarovanju denarne terjatve (čl. 251 c takrat veljavnega ZIP), ki ima moč sodne poravnave in za zastaranje takšnih terjatev po čl. 379 ZOR velja desetletni rok.

Iz ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da so tožeča stranka, pravni prednik sedanjega toženca in zastavitelj G. K. pred sodnikom sklenile sporazum, ki so ga podpisale vse tri stranke in v katerem ugotavljajo obstoj terjatve, čas njene dospelosti z vknjižbo zastavne pravice na nepremičnine zastaviteljice (1. odst. čl. 251 c ZIP). Podpisani zapisnik o sporazumu strank ima moč sodne poravnave (2. odst. čl. 251 c ZIP) tako, da so napačni zaključki sodišča, da tak sporazum ne pomeni sodne poravnave saj mu kot že omenjeno daje moč sodne poravnave in izvršljivosti drugi odstavek čl. 251 c ZIP v zvezi s čl. 17 in 19 ZIZ). Glede na navedeno terjatev tožeče stranke zastara v 10 letih, saj gre za terjatev ugotovljeno s sodno poravnavo (čl. 379 ZOR) in je sodišče prve stopnje napačno oprlo odločitev o zastaranju na splošne določbe o zastaranju. Ker terjatev tožeče stranke ni zastarana in ker sodišče prve stopnje ni obravnavalo ostalih ugovorov toženca je nepopolno ugotovilo dejansko stanje in je bilo pritožbi tožeče stranke ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti in zadevo vrniti v ponovno odločanje (čl. 355 ZPP). V novem odločanju bo moralo sodišče prve stopnje odločiti o ostalih ugovorih toženca, kar v dosedanjim postopku zaradi napačne uporabe materialnega prava ni bilo storjeno.

ZOR člen 371,  379,  371,  379.  ZIP člen 251 c,  251 c.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2295/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-09-05

ZST v 2. odst. 27. člena res določa, da je zoper sklep o odmeri sodne takse posebna pritožba dopustna le v primeru, ko se stranka ne more pritožiti zoper odločbo o glavni stvari. Ravno za tak primer pa v konkretnem primeru gre: v fazi odmere takse za tožbo tožeči stranki pravno sredstvo zoper odločitev o glavni stvari seveda (še) ni na voljo. Ravno v možnosti pritožbe tiči smisel izdaje odločbe o odmeri sodne takse (za tožbo).

Pritožbi se ugodi in se sklep z dne 16.3.2007 razveljavi ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Pritožbeni stroški pravdnih strank so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je s sklepom 16.3.2007 kot nedopustno zavrglo pritožbo tožeče stranke zoper sklep o odmeri sodne takse, ki ga je to sodišče izdalo 23.2.2007 na njeno zahtevo. Pri tem se je oprlo na določbo 2. odst. 27. člena Zakona o sodnih taksah (zadnji čistopis objavljen v Ur. l. RS 140/2006, od tu dalje: ZST), ki določa, da je zoper sklep o odmeri sodne takse posebna pritožba dopustna le v primeru, ko se stranka ne more pritožiti zoper odločbo o glavni stvari.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo sprejme v obravnavo oziroma da sklep o zavrženju njene pritožbe razveljavi in vrne zadevo prvostopenjskemu sodišču v novo določanje. Meni, da je pritožba zoper sklep o odmeri takse dovoljena in da tako visoke takse, kot mu jo je odmerilo sodišče prve stopnje, ni dolžna plačati

ZST v 2. odst. 27. člena res določa, da je zoper sklep o odmeri sodne takse posebna pritožba dopustna le v primeru, ko se stranka ne more pritožiti zoper odločbo o glavni stvari. Ravno za tak primer pa v konkretnem primeru gre: v fazi odmere takse za tožbo tožeči stranki pravno sredstvo zoper odločitev o glavni stvari seveda (še) ni na voljo. Ravno v možnosti pritožbe tiči smisel izdaje odločbe o odmeri sodne takse (za tožbo).

Pritožbeno sodišče je na podlagi navedenega v skladu z določbo 3. točke 1. odst. 365. člena ZPP izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrača sodišču prve v odločanje o pritožbi zoper sklep o odmeri takse, ki jo je sodišče odmerilo s sklepom 23.2.2007, v zvezi s (pravnomočnim) sklepom o ugotovitvi vrednosti spornega premeta (6.800.000,00 SIT) 13.12.2006.

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 4846/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-10-30

pravdni stroški - stroški in nagrada strokovnjaka - sodni izvedenec

Izvedeni priči (strokovnjaku) se priznajo stroški in nagrada po pravilih, ki veljajo za sodne izvedence.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da je tožeča stranka dolžna C. S., poleg že priznanih stroškov povrniti še 43,61 EUR, v 8 dneh.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje priznalo izvedeni priči C. S. 1.378,00 SIT stroškov za prihod na sodišče, zavrnilo pa je njegov zahtevek za povračilo nagrade v obsegu 95 točk oziroma 43,61 EUR.

Zoper zavrnilni del se pritožuje C. S. Bistvo njegove pritožbe je, da je bil na narok dne 12.9.2006 vabljen kot izvedenec (pritožbi prilaga vabilo, iz katerega dejansko to izhaja) in da se je na narok tudi pripravil kot izvedenec. Iz navedenega razloga mu pripada izvedeniška nagrada v zahtevanem znesku.

Tožeča stranka je predlagala zaslišanje C. S. kot izvedene priče in v tem svojstvu ga je sodišče prve stopnje tudi zaslišalo. Pojma izvedene priče Zakon o pravdnem postopku ne pozna. Pomeni pa osebo, ki ima strokovna znanja s posameznega področja. Pojem je poznan v Zakonu o kazenskem postopku (8. tč. 178. čl.), in v Pravilniku o povrnitvi stroškov v kazenskem postopku, 15. čl., v katerem je določeno, da se strokovnjaku odmeri nagrada v skladu s tarifo za plačevanje storitev sodnih izvedencev.

Dokazi, s katerimi stranka dokazuje določeno dejstvo, v zakonu o pravdnem postopku niso omejeni. Tožeča stranka je zato lahko predlagala, da se C. S. zasliši kot izvedeno pričo, kot strokovnjaka, sodišče pa je tak dokaz lahko izvedlo. Kadar je predlagan dokaz, da se neko osebo zasliši kot izvedeno pričo (strokovnjaka), to ni dokaz, da se ga zasliši kot pričo. Zato pri odločanju o povrnitvi stroškov ni možno uporabiti določilo 242. čl. Zakona o pravdnem postopku, v katerem so vsebovana pravila o povrnitvi stroškov priči, ampak je uporabiti določilo 249. čl. ZPP, v katerem je urejeno povračilo stroškov in nagrade izvedencev. Analogno je uporabiti tudi določilo 15. čl. Pravilnika o povrnitvi stroškov v kazenskem postopku, ker gre za podobno situacijo. Iz navedenih razlogov je pritrditi pritožbi C. S., da je upravičen do nagrade v višini 75 točk za ustno podajanje narokov in do povrnitve 20 točk za čas potovanja na sodišče, skupaj 95 točk po vrednosti 0,459 EUR za točko, skupaj 43,61 EUR (določilo 47. čl. Pravilnika o sodnih izvedencih in sodnih cenilcih, Ur. l. RS št. 7/2002 z nadaljnjimi spremembami).

Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo in tožeči stranki naložilo, da je C. S. dolžna, poleg že prisojenih stroškov, povrniti še 43,61 EUR nagrade, v roku 8 dni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 946/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-08-29

postopek proti mladoletnikom - glavna obravnava

Čeprav je šlo za zapleteno dejansko stanje, je senat za mladoletnike odločil na seji senata.

Ker se na seji dokazi ne izvajajo neposredno, se mora glavna obravnava razpisati tudi, kadar gre za zapleteno dejansko stanje, čeprav ni izrečen zavodski ukrep ali kazen.

Pritožbi zagovornikov starejšega mladoletnika G. L. se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Senat za mladoletnike Okrožnega sodišča v Novem mestu je z izpodbijanim sklepom na seji senata starejšemu mladoletniku G. L. izrekel vzgojni ukrep navodila in prepovedi. Odločil je še o stroških kazenskega postopka.

Zoper sklep so se pritožili zagovorniki iz vseh pritožbenih razlogov in so predlagali ugoditev pritožbi ter razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Višja državna tožilka V. N. je predlagala ugoditev pritožbi. Mnenje je bilo vročeno zagovorniku in mladoletnikovi materi.

Sodišče druge stopnje je o seji senata obvestilo Vrhovno državno tožilstvo RS, vendar se seje ni nihče udeležil. Podani so bili pogoji za sejo.

Sodišče prve stopnje je v zadevi, kjer gre za zapleteno dejansko stanje v zvezi s prometno nesrečo, ko se nihče od udeležencev nič ne spomni, odločilo na seji senata, čeprav je že zagovornik na seji predlagal dopolnitev dokaznega postopka in da se opravi glavna obravnava. Sodišče prve stopnje je tak predlog zavrnilo (tretja stran sklepa).

Ker se na seji senata dokazi ne izvajajo neposredno, se mora glavna obravnava razpisati tudi, če pride v poštev izrek nezavodskega ukrepa, kadar gre za zapleteno dejansko stanje, ki ga je treba razčiščevati z zaslišanjem mladoletnika, prič ali izvedencev. Glede na težo prometne nesreče, hudo telesno poškodovane so bile tri osebe, pa tudi mladoletnik sam, bi bilo vsekakor nujno opraviti glavno obravnavo in njej izvesti dokaze, ki bi pripomogli k razjasnitvi nastanka prometne nesreče. Mladoletnik pa bi tako imel možnost do ustrezne obrambe in možnost predlaganja dokazov, ki bi bili izvedeni neposredno na glavni obravnavi, če bi seveda sodišče dokazni predlog sprejelo. Prvostopenjsko sodišče je zato o mladoletnikovi odgovornosti odločilo preuranjeno na seji senata.

Pritožbeno sodišče je pritožbi zagovornikov ugodilo in je izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrača sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Ker bo moralo prvostopenjsko sodišče dokaze izvajati neposredno, bo moralo opraviti glavno obravnavo. Sodišče se bo moralo samo opredeliti do predlaganih dokazov, vsekakor pa bo moralo izvesti tiste dokaze, s katerimi bo razjasnilo potek prometne nesreče in odgovornost mladoletnika, skratka dejansko stanje bo treba pravilno in popolno ugotoviti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 842/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-10-02

Kaznivo dejanje "čekovne goljufije", ki ga storilec stori z izročitvijo več čekov, je storjeno z dnem, ko obdolženec izroči čeke, če je podan njegov namen, da si pridobi protipravno premoženjsko korist, ne pa z dnem, ko posamezni čeki dospejo v plačilo.

Pritožba državne tožilke se zavrne kot neutemeljena.

Zunajobravnavani senat sodišča prve stopnje je ob nestrinjanju preiskovalne sodnice z zahtevo za preiskavo zoper obdolženo K. K. zaradi kaznivega dejanja po 1. odstavku 253. člena KZ odločil, da se zahteva za preiskavo zavrne.

Proti temu sklepu je okrožna državna tožilka vložila pritožbo zaradi kršitve kazenskega zakona po 2. točki 370. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) v zvezi s 3. točko 371. člena ZKP ter predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi tako, da izpodbijani sklep razveljavi ter uvede preiskavo zoper obdolženo.

Odločitev zunajobravnavanega senata, da naj bi obdolženka storila kaznivo dejanje izdaje nekritega čeka dne 26.10.2001, čeprav je v opisu obdolženkinega ravnanja navedeno, da naj bi kaznivo dejanje storila v času od 26.10.2001 do 26.7.2002, je pravilna in zakonita. Kaznivo dejanje izdaje nekritega čeka je tako imenovana čekovna goljufija. To kaznivo dejanje pa je dokončano, ko storilec izda oziroma da ček v promet in ob tem ravna z obarvanim naklepom, da si pridobi protipravno premoženjsko korist. Pravilno se je sodišče prve stopnje oprlo na določbo 9. člena Kazenskega zakonika, da je kaznivo dejanje storjeno takrat, ko je storilec delal ali bi moral delati, ne glede na to, kdaj je nastala posledica. Ker je obdolženka dne 26.9.2001 izročila (dala v promet 10 čekov), je s tem takrat spravila v zmoto prodajalce L., da bo pohištvo, ki ga je prevzela, plačano, čeprav je vedela, da temu ne bo tako, saj na tekočem računu ni imela kritja. Zato je neutemeljeno navajanje državne tožilke, da je takrat le sklenila pogodbo o prodaji na obroke. Ker je državna tožilka vložila zahtevo za preiskavo dne 24.1.2007, je torej sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je relativno zastaranje kazenskega pregona nastopilo dne 25.1.2006 in zato, ker pregon ni več dopusten, zahtevo za preiskavo zavrnilo. Glede na navedeno kršitev kazenskega zakona, ki jo uveljavlja pritožnica, ni podana in je pritožbeno sodišče njeno pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo.

KZ člen 9,  253,  253/1,  9,  253,  253/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 807/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-07-03

stroški postopka - krivdno povzročeni stroški - privedba

Glede na ureditev iz 2. odst. 94. člena ZKP bi o tem, da je krivdno povzročene stroške privedbe, prevozne stroške in stroške zdravljenja dolžna plačati obdolženka, moralo sodišče odločiti v sodbi bodisi tako, da bi jih obdolženki naložilo v plačilo ali pa, da bi jih teh stroškov oprostilo.

Pritožbi obdolžene I. O. P. se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 1. odst. 94. člena ZKP odločilo, da je obdolžena I. O. P. dolžna povrniti stroške kazenskega postopka v višini 71,40 EUR.

Proti temu sklepu je obdolženka vložila pritožbo, smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja glede tega, da je navedene stroške povzročila krivdno, poleg tega pa navaja, da iz pravnomočne sodbe z dne 14.11.2006 izhaja, da je bila "oproščena plačila vseh stroškov kazenskega postopka".

Po določbi 1. odst. 94. člena ZKP plačajo obdolženec, oškodovanec, oškodovanec kot tožilec, zasebni tožilec, zagovornik, zakoniti zastopnik, pooblaščenec, priča, izvedenec, tolmač in strokovnjak ne glede na izid kazenskega postopka stroške, nastale s svojo privedbo, preložitvijo preiskovalnega dejanja ali glavne obravnave ali nevložitvijo pritožbe in druge stroške postopka, ki so jih povzročili po svoji krivdi, kot tudi ustrezen del povprečnine. 2. odstavek pa določa, da o stroških iz prejšnjega odstavka izda sodišče poseben sklep, razen če odloči o stroških, ki jih morata povrniti zasebni tožilec in obdolženec, v odločbi o glavni stvari. Navedena določba torej pomeni, da se obdolžencu stroški, ki so nastali po njegovi krivdi, naložijo v plačilo s sodbo ali sklepom, s katerim se odloči o glavni stvari. Iz podatkov spisa in razlogov izpodbijanega sklepa pa izhaja, da je sodišče dne 14.11.2006 zoper obdolženko izdalo zavrnilno sodbo in odločilo, da stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke 2. odst. 92. člena ZKP bremenijo proračun. Glede na ureditev iz 2. odst. 94. člena ZKP pa bi o tem, da je krivdno povzročene stroške, to je stroške privedbe, prevozne stroške in stroške zdravljenja dolžna plačati obdolženka, moralo sodišče odločiti s sodbo bodisi tako, da bi krivdno povzročene stroške obdolženki naložilo v plačilo ali pa, da bi jih plačila teh stroškov oprostilo. Tako pa je s pravnomočno sodbo že odločeno, da stroški iz 1. do 5. točke 2. odst. 92. člena ZKP bremene proračun. Zato kasnejša izdaja sklepa o krivdno povzročenih stroških, ki jih mora plačati obdolženka, ni pravilna in je v nasprotju z določbo 2. odst. 94. člena ZKP. Zato je pritožbeno sodišče pritožbi obdolženke, ki to izrecno uveljavlja, ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo.

ZKP člen 94,  94/2,  96,  96/1,  94,  94/2,  96,  96/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1223/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-10-16

Sodišče ne more samo ocenjevati oziroma ugibati, na kaj se vloga nanaša, temveč to mora razčistiti z vložnikom vloge.

Pritožbi obsojenega R. A. se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Okrajno sodišče v Ljubljani je z izpodbijanim sklepom na podlagi določila 2. odst. 375. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) v zvezi s členom 390 ZKP zavrglo kot nedovoljen ugovor R. A. zoper sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I K /2004 z dne 12.6.2006, ki ga je štelo kot pritožbo zoper sodbo.

Zoper sklep se je pritožil obsojeni R. A. brez navedbe pritožbenih razlogov ter predlagal razveljavitev sklepa.

Po preizkusu razlogov izpodbijanega sklepa, pritožbenih navedb in spisovnih podatkov pritožbeno sodišče ugotavlja, da je odločitev prvostopenjskega sodišča, ko je zavrglo kot nedovoljen ugovor R. A. zoper sodbo, preuranjena. Sodišče prve stopnje je namreč takšno odločitev sprejelo, čeprav še samo ni bilo prepričano, kaj stranka - R. A. s predmetno vlogo, ki jo je sicer poimenoval ugovor zoper sodbo sodišča prve stopnje, pravzaprav zahteva od sodišča. Na tem mestu je potrebno pripomniti, da se vloga presoja po njeni vsebini, in ne po tem kako jo je stranka poimenovala, saj napačno poimenovanje vloge ne sme imeti za stranko škodljivih posledic. Upoštevajoč navedeno, kakor tudi dejstvo, da je bila že pred tem pritožnikova vloga, ki jo je prav tako poimenoval kot ugovor zoper sodbo sodišča prve stopnje, s strani sodišča pa ocenjena kot pritožba zoper sodbo, pravnomočno zavržena s sklepom Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I K /2004 z dne 6.9.2006 v zvezi s sklepom Višjega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Kp /2006 z dne 14.11.2006, je oceniti, da je pritožnikova vloga nerazumljiva, saj dejansko iz nje ni razvidno, na kaj se sploh nanaša oziroma kaj pritožnik zahteva od sodišča. V takem primeru pa je sodišče glede na določilo 3. odst. 76. člena ZKP dolžno zahtevati od vložnika vloge, ki je torej nerazumljiva, da jo v danem roku popravi oziroma dopolni. Sodišče torej ne more samo ocenjevati oziroma ugibati, na kaj se vloga sploh nanaša, kar je storilo sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, temveč to mora razčistiti z vložnikom vloge. V obravnavani zadevi bo torej moralo sodišče prve stopnje s pozivom pritožnika na dopolnitev oziroma popravo vloge razčistiti, ali je torej njegovo vlogo šteti kot pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje, ali kot pritožbo zoper sklep sodišča druge stopnje, ali kot zahtevo za obnovo kazenskega postopka, ali pa morebiti kot zahtevo za varstvo zakonitosti, glede na to, da pritožnik v predmetni vlogi očita sodišču prve stopnje določene bistvene kršitve določb kazenskega postopka in šele nato odločiti o nadaljnji "usodi" pritožnikove vloge.

Sodišče druge stopnje je zato pritožbi R. A. ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 852/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-10-24

V postopku v sporih majhne vrednosti je dovoljena pritožba samo zoper sklep, s katerim je postopek končan; druge sklepe, zoper katere je po določbah ZPP sicer dovoljena pritožba pa je mogoče izpodbijati samo s pritožbo zoper odločbo, s katero je končan postopek.

Tožeča stranka sama nosi svoje pritožbene stroške.

Z uvodoma citiranim sklepom z dne 22.5.2007 je sodišče prve stopnje v sporu majhne vrednosti zavrnilo predlog tožeče stranke za podaljšanje roka za popravo tožbe. S sklepom z dne 20.6.2007 pa je zavrnilo tudi njen predlog za vrnitev v prejšnje stanje.

Tožeča stranka se je zoper oba sklepa pritožila.

V postopku v sporih majhne vrednosti je dovoljena posebna pritožba samo zoper sklep, s katerim je postopek končan; druge sklepe, zoper katere je po določbah ZPP sicer dovoljena pritožba, pa je mogoče izpodbijati samo s pritožbo zoper odločbo, s katero je končan postopek (1. in 2. odstavek 447. člena ZPP).

Z izpodbijanima sklepoma sodišče prve stopnje ni končalo postopka, prav tako pa v zadevi še ni izdalo končne odločbe, zato pritožbi nista dovoljeni in ju je pritožbeno sodišče zavrglo (1. točka 365. člena ZPP).

Izrek o stroških temelji na določbi 1. odstavka 165. člena v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.