TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Cp 454/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-05-14

Za obstoj neznatne škode na strani dolžnika mora upnik zatrjevati konkretna dejstva in predlagati dokaze (npr. bilanca premoženja, stanje prihodkov in izdatkov; da ni eksistenčne potrebe za prodajo nepremičnin itd.)

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe s prepovedjo odtujitve in obremenitve več nepremičnin.

Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov. Vztraja, da je mogoče iz enega ravnanja, to je iz nezvestobe darilni pogodbi sklepati na nevarnost za odtujevanje nepremičnin. Tožnik ni dolžan čakati tako dolgo, da bo toženka odtujila še preostale nepremičnine. Odobritev centra za socialno delo ni prava garancija, da toženka ne bi odtujevala, saj ji ni bila odvzeta poslovna sposobnost. Toženka si dom plačuje iz pokojnine in najemnine, zaradi česar ostanejo za poplačilo terjatve le nepremičnine. Sodišče je posplošeno razlagalo obstoj ali neobstoj neznatne škode s pomočjo ustavno varovane lastninske pravice. Razpolaganje toženke je do neke mere že nadzorovano, zato toženka ne bi utrpela take škode, kot bi jo lahko tožnik, če terjatev ne bo zavarovana. Predlaga spremembo ali razveljavitev sklepa.

Sodišče je pravilno ugotovilo, da tožnik ni izkazal verjetne nevarnosti za realizacijo terjatve (čl. 270/2 Zakona o izvršbi in zavarovanju) in ni izkazal verjetnosti, da bi tožena stranka z začasno odredbo utrpela le neznatno škodo (čl. 270/III ZIZ).

Sodišče je pravilno poudarilo, da za izkaz verjetnosti obeh opisanih pogojev ne zadostuje le splošno zatrjevanje in sklicevanje zgolj na en primer, ko tožena stranka ni bila zvesta sklenjeni darilni pogodbi in je nepremičnino prodala.

Tožeča stranka bi res morala za nevarnost razpolaganja z nepremičninami navesti konkretna dejstva in predlagati dokaze (npr. objavljeni oglasi za prodajo nepremičnin, izpovedbe potencialnih kupcev, prošnje za hipotekarne kredite itd.).

Tudi za trditev, da bi tožena stranka z začasno odredbo utrpela le neznatno škodo, bi morala tožeča stranka zatrjevati konkretna dejstva z dokazi (npr. bilanca celotnega premoženja, stanje prihodkov in izdatkov; dokaz, da ni eksistenčne potrebe za razpolaganje z nepremičninami itd.).

Ni mogoče spregledati sporočila centra za socialno delo z dne 27.3.2008, da bi v primeru razpolaganja skrbnika v imenu toženke, moral center za socialno delo pravne posle glede nepremičnin odobriti.

Taka objektivna ovira za potencialna razpolaganja z nepremičninami, sicer ne preprečuje tudi izdajo začasne odredbe, če bi bili zanjo izpolnjeni zakonski pogoji.

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 1101/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-06-04

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

nadomestilo plače - določljivost terjatve - primernost izvršilnega naslova

Nadomestilo plače odmeri sodišče, zato upnik ni dolžan navesti višino nadomestila.

Nadomestilo pa mora biti določljivo časovno in po višini, glede na razpoložljive podatke delodajalca.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnji postopek.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končnim sklepom.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče upniku določilo rok 30 dni za dopolnitev predloga za izvršbo in sicer tako, da navede znesek nadomestila plače in da navede račune zaradi plačila prispevkov in davkov.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil upnik. Sodišče je očitno prezrlo specialni predpis, to je čl. 233/V Zakona o izvršbi in zavarovanju, po katerem sodišče odmeri nadomestilo. Podatke o prikrajšanju pri plači ima le dolžnik, to je delodajalec. Sodišče naj od dolžnika zahteva podatke, zato je upnik že v predlogu citiral čl. 233/V ZIZ. Sodišče bo po potrebi zaslišalo tudi izvedenca finančne stroke. Predlaga razveljavitev.

Pritožnik utemeljeno opozarja, da je sodišče prezrlo specialni predpis, ki ureja v čl. 233 ZIZ odmero nadomestila plače. Sodišče je sicer pravilno citiralo splošni predpis, ki v čl. 21 ZIZ ureja primernost izvršilnega naslova za izvršbo.

Toda glede višine in opredelitve terjatve je treba upoštevati čl. 233 ZIZ, ki izrecno predpisuje, da nadomestilo plače odmeri izvršilno sodišče. Že taka dikcija pomeni, da upniku ni treba navesti višino nadomestila, saj ga mora itak ugotoviti sodišče.

Res pa je, da mora biti višina nadomestila plače določljiva, kar pa v konkretnem primeru je, saj iz izvršilnega naslova opr. št. PD 530/2004 izhaja, da upniku pripada plača za čas nezakonitosti, ta čas pa je upnik opredelil od 15.10.1990 do 12.06.1999.

Tudi zahteva, da mora upnik navesti račune za plačilo davkov in prispevkov, je neutemeljena. Delavec, sedaj upnik, ni dolžan odvesti davke in prispevke, ampak je to dolžnost delodajalca, to je dolžnika.

Sodišče bo namreč po čl. 233 ZIZ določilo nadomestilo plače v neto znesku, medtem ko vse dajatve mora odvesti dolžnik (II Ips 408/2003).

Opozoriti je treba tudi na možnost po čl. 233/VII ZIZ, da sodišče določi le delno nadomestilo plače, glede ostanka pa napoti upnika na pristojno sodišče.

V nadaljnjem postopku bo sodišče odmerilo nadomestilo plače na osnovi listin, ki jih bo pridobilo od dolžnika – delodajalca; v kolikor pa to ne bo mogoče, pa bo nadomestilo določilo s pomočjo izvedenca.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 260/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-05-29

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

vrednost nepremičnin - cenitev - pripombe

Sodišče je dolžno pisno izdelano izvedeniško mnenje vročiti strankam. Če te na izvedeniško mnenje nimajo pripomb, je tako izdelano mnenje podlaga sodišču za ugotovitev vrednosti nepremičnine po 178/II ZIZ.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da vrednost nepremičnine, in sicer stanovanja št. ... v stanovanjski hiši C. V. o. ..., Š. znaša 68.310,00 EUR.

Zoper navedeni sklep se je pravočasno pritožil dolžnik. Poudaril je, da v postopku obveščanja o cenitvi ni bil upoštevan predvideni 15-dnevni rok prevzema obvestila cenilca o cenitvi, da bi lahko bil prisoten. Obvestilo je bilo oddano na pošto dne 21.3.2007, skupni ogled za cenitev pa je bil v vabilu razpisan za dan 27.3.2007, pošiljko pa je dolžnik prevzel po tem datumu, v okviru predvidenega datuma za prevzem. Dolžnik se tudi ne strinja s ceno 900,00 EUR po m2 in ocenjeno vrednostjo po cenitvi, saj je dejstvo, da znaša tržna cena za takšno stanovanje na tej lokaciji od 1.100,00 EUR do 1.200,00 EUR po kvadratnem metru. Dolžnik meni, da upnik tudi ne postopa korektno, saj pooblaščenki ni sporočal vsa plačila dolžnika, ki jih je prejel še v letu 2002 in 2003, za kar ni bila podana utesnitev in so s tem nastali dodatni stroški v postopku, ki niso potrebni, saj je bil dolg po prepričanju dolžnika že poravnan.

Pritožba je bila posredovana upnici, ki nanjo ni odgovorila.

Iz spisovnega gradiva izhaja, da je sodišče prve stopnje vročalo izvedeniško mnenje izvedenca ing. I. G. obema strankama in ju hkrati opozorilo, da lahko v roku 8-dni od prejema izvedeniškega mnenja podata pripombe, v nasprotnem primeru bo sodišče izdalo sklep o ugotovitvi vrednosti nepremičnine. Ker teh v danem roku ni bilo, je sodišče prve stopnje upravičeno izdalo izpodbijani sklep s katerim je ugotovilo tržno vrednost dolžnikove nepremičnine.

Ob takem dejanskem stanju so po presoji pritožbenega sodišča pritožbene navedbe nova dejstva, kar pa glede na določilo I. odst. 337. čl. ZPP v zv. z 15. čl. ZIZ, v postopku izvršbe ni dovoljeno. Svoje morebitno nestrinjanje z ugotovljeno vrednostjo je bil dolžnik dolžan izraziti v obliki pripomb na izvedeniško mnenje, ki mu ga je sodišče prve stopnje posredovalo. Tega ni storil, z ničemer pa tudi ni izkazal, da tega brez svoje krivde ni mogel storiti. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo (2. tč. 365. čl. ZPP v zv. s 15. čl. ZIZ).

Dolžnikove pavšalne navedbe o poplačilu dolga tudi ni šteti kot ugovor po izteku roka ( čl. 56 ZIZ), saj teh navedb dolžnik ni podkrepil z dokazili, kar bi v skladu z določbo II. odst. 53. čl. ZIZ moral.

Pritožnik ni priglasil stroškov vložene pritožbe, zato pritožbeno sodišče o njih ni odločalo.

ZIZ člen 29,  29/4,  178,  178/4,  29,  29/4,  178,  178/4.  ZPP člen 253,  253/3,  253,  253/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep PRp 252/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-04-02

uklonilni zapor - umik predloga - pravni interes

Če je predlagatelj umaknil predlog za določitev uklonilnega zapora preden je prvostopno sodišče odločilo o njem, ni več pravne podlage za izdajo sklepa o določitvi uklonilnega zapora in če je sodišče sprejelo sklep o ustavitvi postopka, pritožba storilca proti temu sklepu ni dovoljena, ker storilec nima oz. ni izkazal pravnega interesa.

Pritožba storilca S. Š. se zavrže kot nedovoljena.

Z odločbo o prekršku P. p. p. L. z dne 15.02.2006 je bila storilcu S. Š. poleg ene kazenske točke izrečena tudi globa v znesku 30.000,00 SIT, ki je ni plačal, zaradi česar je P. p. p. L. dne 26.10.2007 pri Okrajnem sodišču v Šmarju pri Jelšah vložila predlog za določitev uklonilnega zapora. Preden pa je prvostopno sodišče izdalo sklep o določitvi uklonilnega zapora, je predlagateljica predlog za določitev uklonilnega zapora dne 16.11.2007 umaknila in sicer zato, ker je storilec izrečeno globo v celoti poravnal. V zvezi s tem je prvostopno sodišče izdalo izpodbijani sklep, proti kateremu je storilec vložil pritožbo in obširno navajal nepravilnosti, ki naj bi se zgodile v postopku o prekršku, kršitve ustavnih pravic, ki naj bi mu bile povzročene ter v posledici predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Ob pregledu zadeve pritožbeno sodišče ugotavlja, da pritožba storilca ni dovoljena, saj storilec nima oziroma ni izkazal pravnega interesa ob nadaljnji ugotovitvi, da je pritožbo vložil v svojo škodo glede na to, da je prvostopno sodišče z izpodbijanim sklepom končalo postopek določitve uklonilnega zapora, pri čemer je prezrlo, da za izdajo izpodbijanega sklep v ZP-1 ni pravne podlage. Kot to določa I. odst. 202. b čl. ZP-1, se uklonilni zapor določi po uradni dolžnosti ali na predlog Okrajnega sodišča, ki je odločalo o prekršku na prvi stopnji, ali na predlog prekrškovnega organa, če izrečena globa v določenem roku ni bila plačana. V obravnavanem primeru je predlog za določitev uklonilnega zapora vložil prekrškovni organ, to je P. p. p. L. in ko je prekrškovni organ predlog za določitev uklonilnega zapora umaknil, je odpadla tudi pravna podlaga za določitev uklonilnega zapora, s tem pa je bil postopek končan, ne da bi bilo potrebno to dejstvo formalizirati v obliki sklepa, kakršnega je izdalo prvostopno sodišče in je po vsebini gotovo v storilčevo korist, pri čemer tudi ni mogoče prezreti, da je iz pravnega pouka izpodbijanega sklepa razvidno, da proti sklepu lahko vloži pritožbo le predlagateljica in sicer v roku 8 dni po prejemu sklepa, iz česar je mogoče zaključiti, da je tudi prvostopno sodišče že s tem zavzelo stališče, da storilec proti temu sklepu ne more vložiti pritožbe, ker za to nima pravnega interesa. Glede na takšne ugotovitve je pritožbeno sodišče na podlagi I. odst. 163. čl. ZP-1 odločilo kot je razvidno iz izreka tega sklepa in se iz tega razloga tudi ni posebej opredeljevalo do pritožbenih navedb.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep PRp 263/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-04-24

globa - obročno plačilo - postopek določitve uklonilnega zapora

Če je bilo storilcu že s pravnomočno sodbo o prekršku dovoljeno plačilo globe v obrokih, je njegov ponovni predlog za obročno plačilo v postopku določitve uklonilnega zapora treba zavreči kot nedovoljen, saj je bilo o zadevi že pravnomočno odločeno.

Ob pritožbi storilca se izpodbijani sklep prvostopnega sodišča po uradni dolžnosti spremeni tako, da se obdolženčeva pritožba zavrže kot nedovoljena.

S sklepom opr. št. PRuz 345/2007 z dne 17. 9. 2007 je Okrajno sodišče v Šmarju pri Jelšah storilcu M. H. določilo uklonilni zapor in sicer zato, ker ni plačal globe v znesku 240.000,00 SIT, ki mu je bila izrečena s sodbo o prekršku Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah, opr. št. PR 118/2005 z dne 17. 3. 2006. V zvezi s tem sklepom je storilec v roku za ugovor sodišču poslal vlogo, ki jo je prvostopno sodišče štelo kot predlog za obročno odplačilo globe ter ga je z izpodbijanim sklepom zavrnilo kot neutemeljenega.

Proti temu sklepu je storilec vložil pritožbo in navajal, da ni noben zločinec, da bi moral v zapor,ne more pa opravljati nalog v javno korist, ker nima svojega prevoza. Sedaj je dobil zaposlitev, do sedaj pa je plačal, kolikor je to bilo v njegovi finančni sposobnosti.

Ob pritožbi storilca je moralo pritožbeno sodišče v izpodbijani sklep poseči po uradni dolžnosti, saj je ugotovilo, da je v obravnavani zadevi nastala situacija iz 3. tč. I. odst. 156. čl. ZPP-1. Iz izpodbijanega sklepa in spisovnega gradiva je namreč razvidno, da je prvostopno sodišče že s sodbo o prekršku opr. št. PR 118/2005 z dne 17. 3. 2006 storilcu dovolilo plačilo globe v 12 zaporednih mesečnih obrokih po 20.000,00 SIT in je bil tedaj obdolženec tudi izrecno opozorjen, da se bo v primeru neplačila globa izterjala tako, da se bo storilcu določil uklonilni zapor. Navedena sodba o prekršku je postala pravnomočna 1. 7. 2006, zaradi česar je po mnenju pritožbenega sodišča potrebno šteti, da je bilo o storilčevem predlogu za obročno plačilo globe že pravnomočno odločeno, zaradi česar je potrebno storilčev ponovni predlog za obročno plačilo globe zavreči kot nedovoljen in zaradi česar je pritožbeno sodišče na podlagi VII. odst. 163. čl. ZP-1 odločilo, kot je razvidno iz izreka tega sklepa.

ZP-1 člen 156,  156/1,  156/1-3,  156,  156/1,  156/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 45/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-07-09

Oškodovanec mora pokazati povprečno skrbnost in ugotoviti upravljalca in vzdrževalca lokalne ceste.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče v celoti zavrnilo tožbeni zahtevek proti obema toženima strankama za plačilo 8.637,96 EUR s pripadki.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožeča stranka in zanika zastaranje terjatve. Tožnik kot laik smatra, da so nadaljnje težave posledica škodnega dogodka kljub drugačnemu mnenju izvedenca. Tožnik je upravičeno domneval, da je bilo zdravljenje zaključeno šele leta 2001, zato sta bili tožbi leta 2001 in leta 2002 pravočasni. Odgovorni storilec je bil vseskozi sporen, saj ni bilo znano ali je to prva ali drugotožena stranka. Tožnik ni razpolagal s podrobnimi podatki o pogodbah med strankama in ni vedel, kdo je upravljavec ceste. Šele s prejemom odgovora je tožnik izvedel za drugotoženo stranko, kot možno odgovorno osebo za vzdrževanje. Zato je subjektivni rok začel teči 17. 8. 2001. Predlaga razveljavitev sodbe.

Sodišče je pravilno ugotovilo zastaranje terjatve. Na osnovi mnenja izvedenca je bilo pravilno ugotovljeno, da je bilo zdravljenje zaključeno dne 16. 7. 1997. Tudi iz medicinske dokumentacije izhaja, da je tožnik zaključil fizioterapijo 16. 7. 1997 in se potem vse do leta 2001 ni več zglasil pri zdravniku.

Sodišče je pravilno ugotovilo, da je potekel triletni zastaralni rok (čl. 376 Zakona o obligacijskih razmerjih) do vložitve tožbe, saj je rok začel teči 16. 7. 1997 in je potekel leta 2000, tožbi pa sta bili vloženi leta 2001 in 2002.

Sodišče je s pomočjo izvedenca zanesljivo ugotovilo, da mravljinčenje četrtega in petega prsta levice ni v vzročni zvezi s poškodbo v nesreči, ampak je vzrok v degeneraciji vratne hrbtenice.

Sodišče je tudi pravilno ocenilo, da ni utemeljena trditev, da je tožnik za drugotoženo stranko izvedele šele iz odgovora prvotožene stranke. Tožnik bi lahko že ob običajni skrbnosti ugotovil odgovorne osebe, saj se je nesreča zgodila na lokalni cesti. V predpisih je določeno, da so lastniki in upravljavci lokalnih cest občine; to dejstvo pa je tudi splošno znano. Pri lastniku ceste bi lahko tožnik izvedel, ali občina v lastni režiji vzdržuje cesto, ali pa ima sklenjeno pogodbo, ali pa vzdrževalna dela naroča celo z naročilnicami. Tožnik pa ne trdi, da je šlo za zaupne ali tajne podatke, ki jih ni mogel pridobiti.

Povzročitelj škode je bil torej znan, le tožnik bi moral biti bolj skrben in bi ga moral ugotoviti.

Sodišče je pravilno ugotovilo, da sta bila škoda in povzročitelj znana, da pa je bila tožba vložena v obeh primerih po preteku triletnega zastaralnega roka.

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 140/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-07-15

Odškodnina 1600 EUR je pravična za več brazgotin na obrazu petletnega otroka, ki so vidne na komunikacijski razdalji.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama trpi pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče dosodilo za telesne bolečine in neugodnosti odškodnino v višini 5.000,00 EUR, za strah v višini 1.250,00 EUR in za duševne bolečine zaradi skaženosti v višini 1.600,00 EUR.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka in sicer izpodbija odškodnino za telesne bolečine in neugodnosti in za duševne bolečine zaradi skaženosti. Glede odškodnine za telesne bolečine in neugodnosti prizna 2.500,00 EUR, glede presežka pa meni, da je odškodnina previsoka. Poudarja ugotovljene bolečine, poudarja da je zdravljenje trajalo od 08.05.1999 do 30.05.1999. Glede odškodnine za duševne bolečine zaradi skaženosti prizna znesek 1.250,00 EUR, glede presežka pa meni, da je odškodnina neutemeljena. Brazgotine na obrazu so se lepo popravile, komaj so opazne na govorni razdalji. Največ 2.500,00 EUR je primerna odškodnina ob upoštevanju 50 % odgovornosti. Akontacija je znašala 2.595,93 EUR, zato tožnici ne pripada ničesar več. Predlaga spremembo sodbe.

Za telesne bolečine in neugodnosti je bila dosojena pravična denarna odškodnina v znesku 5.000,00 EUR (čl. 200 Zakona o obligacijskih razmerjih). Tožnica je prestajala hude bolečine 2 do 3 dni, srednje hude 2 do 3 tedne in lažje bolečine 2 do 3 mesece. Tožnica je bila operirana v splošni anesteziji, v bolnišnici pa je bivala 5 dni. Ovirana je bila pri gledanju, pri hranjenju, saj je morala uporabljati cevko oz. pozneje slamico. Tožnica je bila iz vrtca odsotna 1 mesec. Po odstranitvi šivov je bila potrebna večmesečna masaža brazgotin na obrazu. Glede na takšne škodne posledice pri petletnem otroku odškodnino ni bilo mogoče znižati.

Za duševne bolečine zaradi skaženosti je bila dosojena pravična denarna odškodnina v znesku 1.600,00 EUR (čl. 200 in 203 ZOR). Tožnici so ostale brazgotine na obrazu, ki so vidne na komunikacijski razdalji (fotografije pod A5 in A6). Najbolj vidna in moteča je brazgotina na zgornji ustnici v dolžini 2,5 cm. Na levem čelu je brazgotina v dolžini 1,5 cm, na levi obrvi v dolžini 4,5 cm in na desnem licu brazgotina v izmeri 2,5 cm x 8 mm. Tožnica duševno trpi od petega leta starosti dalje in zato odškodnino ni bilo mogoče znižati.

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 301/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-08-27

nepravdni postopek - predlog za nadaljevanje - umik

Vsak udeleženec lahko, v roku 15 dni odkar je bil obveščen o umiku predloga predlagatelja, poda predlog za nadaljevanje postopka, tudi če tak predlog poda v pritožbi.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče odločilo, da je nepravdni postopek z umikom predloga končan.

Zoper takšno odločitev se je pritožil nasprotni udeleženec M. I., ki je v obširni pritožbi, v kateri je izražal nezadovoljstvo z izvedenim postopkom dedovanja in odločitvijo sodišča v tem postopku, prikazoval odnose med solastniki oziroma udeleženci nepravdnega postopka in njihova ravnanja v zvezi s pridobitvijo premoženja, izpostavljal svoje težko finančno stanje ter prikazoval svoje gledanje na postopek delitve premoženja ter, kar je v tej zadevi najpomembneje, navajal, da v celoti prevzema vlogo predlagatelja in predlagal, da višje sodišče razveljavi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Predlagateljica in nasprotni udeleženec L. A. nista podala odgovora na pritožbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje, po ugotovitvi, da je predlagateljica na naroku dne 14. 2. 2008 umaknila predlog za razdružitev premoženja, odločilo, da je nepravdni postopek končan, saj na naroku navzoča nasprotna udeleženca nista predlagala nadaljevanja postopka, pri čemer se je sodišče sklicevalo na določila čl. 23 in 24 Zakona o nepravdnem postopku (v nadaljevanju Zakona o nepravdnem postopku - ZNP).

Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je izpodbijana odločitev prvostopnega sodišča preuranjena.

Pravno podlago za odločanje v tej nepravdni zadevi predstavlja določilo I. odst. 24. čl. ZNP, ki določa, da lahko vsak udeleženec, v 15 dneh od dneva, ko je bil obveščen o umiku, predlaga nadaljevanje postopka. Pritožnik je bil z umikom seznanjen na naroku dne 14. 2. 2008, zato je, v pritožbi vloženi dne 25. 2. 2008 zoper sklep o ustavitvi postopka, izražen predlog za prevzem vloge predlagatelja, potrebno upoštevati kot pravočasen predlog za nadaljevanje postopka, saj je bil podan znotraj 15-dnevnega zakonsko določenega roka. Odločitev prvostopnega sodišča, ki je pred iztekom navedenega 15-dnevnega roka izdalo izpodbijani sklep, je materialnopravno zmotna, pritožnikovo pritožbo pa je potrebno šteti kot predlog za nadaljevanje nepravdnega postopka, zato je bilo potrebno izpodbijano odločitev prvostopnega sodišča razveljaviti (3.tč. 365.čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s čl. 37 ZNP).

Ker je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, se v nadaljevanju ni opredeljevalo do ostalih navedb predlogov in zahtev pritožnika, ki za ta postopek v tej fazi tudi niso relevantne (čl.360 ZPP).

V nadaljnjem postopku pa bo prvostopno sodišče pri odločanju o popolnosti predloga ravnalo po analogiji z določilom čl. 108 ZPP.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka je odpadla, ker ti niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.