VSL sklep I Kp 294/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-03-22

predlog oškodovanca za pregon kaznivega dejanja

Zaprosilo oškodovanca za intervencijo policistov je mogoče šteti kot predlog za pregon. Zakon namreč obličnosti ne predpisuje in je zato v vsakem primeru potrebno ugotavljati voljo oškodovanca.

Pritožbi državnega tožilca se ugodi, izpodbijana sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

V tej kazenski zadevi je Okrajno sodišče v K. dne 2.6.2006 iz razlogov po 3. točki 277. čl. Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zavrglo obtožni predlog zoper obdolženega E. A. zaradi kaznivega dejanja poškodovanja tuje stvari. Ta sklep okrajnega sodišča je bil ob reševanju pritožbe okrožnega državnega tožilca razveljavljen in zadeva vrnjena sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek. Okrajno sodišče v K. je ponovno zavrglo obtožni predlog zdaj iz razlogov po 1. in 3. točki 277. čl. ZKP, ter stroške postopka naložilo v breme proračuna.

Zoper ta sklep se je pritožil okrožni državni tožilec zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in predlagal, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje ponovno zavrglo obtožni predlog, ker naj ne bi bila podana predloga oškodovancev, ker torej obstajajo ovire za kazenski pregon (3. točka 1. odst. 277. čl. KZ). To je storilo sodišče prve stopnje v nasprotju z navodili višjega sodišča, danimi v sklepu I Kp 1389/2006 z dne 25.10.2006 in tako ni razčistilo dejanskega stanja glede predloga v zvezi z dejanjem na škodo Zdravstvenega doma K. in v nasprotju z podatki spisa, iz katerih je razvidno, da je oškodovanec R. P. podal predlog za pregon storilca. Zaprosilo oškodovanca policiji za intervencijo je treba šteti kot predlog za kazenski pregon po 2. odst. 53. čl. ZKP. Sodišče ne more samo ugibati, kakšna bi bila nadaljnja volja oškodovanca, ki je bila s telefonskim zaprosilom policiji za intervencijo izkazana v nasprotni smeri, kot je ugotovilo sodišče prve stopnje. Sodišče prve stopnje pa ni sledilo navodilom višjega sodišča in preverilo, ali je bil dan ustrezen predlog za kazenski pregon s strani Zdravstvenega doma K. in sprejelo svojo odločitev, ne da bi imelo zanjo dovolj trdno podlago.

V zvezi z oceno sodišča prve stopnje, da obdolženca na glavni obravnavi ne bi moglo spoznati za krivega na podlagi uradnih zaznamkov in da bi bilo mogoče uporabiti 14. čl. KZ (dejanje majhnega pomena), pa pritožbeno sodišče opozarja, da sodišče ni vezano samo na predloge strank glede dokazov, ampak izvede dokaze tudi po uradni dolžnosti, če dokazi, ki jih predlagajo stranke, ne zadoščajo za popolno ugotovitev dejanskega stanja. Uporaba instituta dejanja majhnega pomena (čl. 14 KZ), pa je možna šele ob ugotovitvi kazenske odgovornosti storilca, če je s svojim ravnanjem izpolnil vse znake očitanega kaznivega dejanja, je pa dejanje majhnega pomena. Zakona pa tudi določa, kdaj je dejanje majhnega pomena, česar pa sodišče prve stopnje ni ugotavljalo.

Zato je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek, v katerem bo potrebno ta dejanja na škodo Zdravstvenega doma K. preveriti, ali je medicinska sestra, ki je naznanila kaznivo dejanje, oseba, ki je bila upravičena podati predlog za kazenski pregon oziroma, je naznanitev kaznivega dejanja z njene strani mogoče šteti kot pravno veljavni predlog za kazenski pregon storilca kaznivega dejanja.

KZ člen 14, 224, 224/1, 14, 224, 224/1. ZKP člen 53, 53/2, 277, 277/1, 277/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.