TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Kp 107/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-31

kazenski pregon - oškodovanec - prevzem - pravnomočnost izjave

Če prejme oškodovanec sklep o zavrženju njegove ovadbe šele po več kot dveh letih potem, ko je bila ovadba zavržena, je njegova izjava o prevzemu pregona prepozna kljub temu, da je bila vložena znotraj osemdnevnega roka za prevzem. Izjava bi bila pravočasna, če bi bila vložena v treh mesecih po zavrženju ovadbe.

Pritožba oškodovanke kot tožilke M. Ž. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo kot prepozno vlogo oškodovanke kot tožilke M. Ž. z dne 24.8.2006, ki jo je smiselno štelo kot izjavo o prevzemu kazenskega pregona.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožila oškodovanka kot tožilka. V pritožbi je navedla, da njena vloga ne more biti prepozna. Izrazila je skrb glede dogajanja na celjskem sodišču. Prosila je, naj se vse ovadbe najdejo in združijo, ker so vse resnične. Njo je zadela kap in so jo tako psihično in fizično ubili.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna in zakonita, saj je zavržena vloga res prepozna. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo IV. odst. 60. čl. ZKP; oškodovanka kot tožilka bi se morala na okrožnem državnemu tožilstvu sama zanimati, kaj se je zgodilo z njeno ovadbo in zatem ustrezno ukrepati v smislu prevzema kazenskega pregona. Dejstvo, da je sprejela s strani tožilstva sklep o zavrženju ovadbe šele dne 17.8.2006, torej po več kot dveh letih o zavrženju njene ovadbe, na pravočasnost prevzema kazenskega pregona ne more pozitivno vplivati. Ugotovitev sodišča prve stopnje, da je to pravico izgubila z dnem 8.12.2004, je točna. Prav tako je točna ugotovitev, da izgubljene procesne pravice v kazenskem postopku ne more znova pridobiti. Zato pritožbi ni bilo mogoče ugoditi.

Opomba: Zoper ta sklep ni pritožbe (398. čl. ZKP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep R 25/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-20

spor o pristojnosti - krajevna pristojnost - denarna sredstva

Glede na prvo navedeno sredstvo izvršbe v predlogu za izvršbo - rubež denarnih sredstev, ki jih ima dolžnik na računu pri organizaciji za plačilni promet, ob upoštevanju kraja sedeža dolžnika, je za odločanje v tej izvršilni zadevi izključno krajevno pristojno Okrajno sodišče v Velenju.

Za odločanje v tej izvršilni zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Velenju.

Okrajno sodišče v Celju se je s sklepom z dne 5. 4. 2007, opr. št. 0055 Ig 336/2007 po prejemu upnikovega predloga za izvršbo z dne 21. 3. 2007 izreklo za krajevno nepristojno ter po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Žalcu, kot krajevno pristojnemu sodišču za odločanje v tej izvršilni zadevi.

Okrajno sodišče v Žalcu je na podlagi I. odstavka 24. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP) v zvezi s I. odstavkom 25. člena ZPP in s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ) sprožilo spor o pristojnosti, ker se ni strinjalo s stališčem Okrajnega sodišča v Celju, saj ima dolžnik sedež na območju sodnega okraja Velenje.

Sodišče druge stopnje je na podlagi I. odstavka 25. člena ZPP odločilo, da je za odločanje v tej izvršilni zadevi krajevno pristojno Okrajno sodišče v Velenju.

V skladu z II. odstavkom 22. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ se lahko sodišče prve stopnje po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno le, kadar je kakšno drugo sodišče izključno krajevno pristojno, in sicer ob predhodnem preizkusu tožbe.

Po I. odstavku 100. člena ZIZ v zvezi s 136. členom ZIZ je za odločitev o predlogu za izvršbo na dolžnikova denarna sredstva pri organizaciji za plačilni promet krajevno pristojno sodišče, na območju katerega ima dolžnik stalno prebivališče oziroma sedež, če je dolžnik pravna oseba (III. odstavek 100. člena ZIZ).

V obravnavani izvršilni zadevi je upnik v predlogu za izvršbo kot prvo predlagano sredstvo izvršbe navedel prav rubež dolžnikovih denarnih sredstev pri organizaciji za plačilni promet, kot drugo predlagano sredstvo izvršbe pa rubež, cenitev in prodajo dolžnikovih premičnin. V skladu z II. odstavkom 35. člena ZIZ je zato krajevno pristojno tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu izvršbe.

Iz podatkov v spisu izhaja, da ima dolžnik sedež na naslovu S. c. ..., N., ki je na območju Okrajnega sodišča v Velenju, zato je v skladu z zgoraj citiranimi določili ZIZ to sodišče izključno krajevno pristojno za odločanje v tej izvršilni zadevi. Okrajno sodišče v Celju se je sicer pravilno izreklo za krajevno nepristojno, vendar zadeve ni odstopilo krajevno pristojnemu sodišču, torej Okrajnemu sodišču v Velenju. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje v tem sporu o pristojnosti odločilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

ZIZ člen 35,  35/1,  100,  100/1,  100/3,  136,  35,  35/1,  100,  100/1,  100/3,  136.  ZPP člen 22,  22/2,  24,  24/1,  25,  25/1,  22,  22/2,  24,  24/1,  25,  25/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 116/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-20

kaznovalni nalog - razveljavitev - pritožba obdolženca

Po razveljavitvi sodbe o kaznovalnem nalogu sodišče nadaljuje kazenski postopek. S tem je obdolženemu dana možnost, da se na glavni obravnavi izjavi o vseh okoliščinah, ki ga obremenjujejo, da navede vsa dejstva, ki so mu v korist in predlaga izvedbo razbremenilnih dokazov.

Pritožba obdolženega M. Ž. se zavrne kot neutemeljena.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi IV. odstavka 445.č člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) ugodilo obdolženčevemu ugovoru in razveljavilo sodbo o kaznovalnem nalogu Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah z dne 28.11.2006, opr. št. K 135/2006.

Proti takšnemu sklepu je obdolženi vložil laično pritožbo in predlagal, da opravi sodišče zaslišanje njega, oškodovanca in prič.

Sodišče prve stopnje je pravilno in v skladu z IV. odstavkom 445.č člena ZKP na podlagi obdolženčevega ugovora s sklepom razveljavilo sodbo o kaznovalnem nalogu ter nameravalo nadaljevati kazenski postopek. Obdolženi se je proti temu sklepu sicer pritožil, vendar je s pritožbenim predlogom za zaslišanje njega in prič dejansko potrdil pravilnost razveljavitve kaznovalnega naloga, katero je z ugovorom sam tudi zahteval in je tako njegova pritožba povsem nepotrebna. Sodišče prve stopnje mora glede na IV. odstavek 445.č člena ZKP nadaljevati kazenski postopek in razpisati glavno obravnavo, na kateri bo obdolženi imel možnost, da se izjavi o vseh okoliščinah, ki ga obremenjujejo, da navede vsa dejstva, ki so mu v korist in predlaga izvedbo razbremenilnih dokazov.

V skladu z navedenim je bilo potrebno obdolženčevo pritožbo kot neutemeljeno zavrniti (III. odstavek 402. člena ZKP).

ZKP člen 445,  445č,  445č/4,  445,  445č,  445č/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 515/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-13

zastaranje - priglasitev terjatve - kazenski postopek - pretrganje zastaranja

V skladu s I. odstavkom 377. člena ZOR je za zastaranje odločilen kazenski postopek proti osebi, ki je odgovorna za škodo.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v novo sojenje.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrnilo ugovor tožene stranke glede zastaranja.

Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožena stranka. Uveljavlja kršitev postopka, ker sodišče ni izdalo vmesne sodbe, ampak je odločalo s sklepom. Proti zavarovancu kazenski postopek sploh ni tekel, ampak je kazenski postopek tekel proti tožnici. Zastaranje bi bilo pretrgano, če bi postopek tekel proti zavarovancu, tožnica pa bi priglasila terjatev v kazenskem postopku. Predlaga razveljavitev.

Sodišče je izdalo sklep, čeprav je nameravalo izdati delno vmesno sodbo, saj je delno odločilo o podlagi in sicer glede zastaranja (čl. 315 ZPP). Tožena stranka zato utemeljeno uveljavlja relativno bistveno kršitev postopka.

Izpodbijani sklep pa tudi nima razlogov o odločilnih dejstvih. Sodišče je obrazložilo, da je bil sprožen kazenski postopek, ki je pretrgal zastaranje, pri tem pa ni obrazložilo, zakaj naj bi kazenski postopek proti tožnici pretrgal zastaranje.

V čl. 377 ZOR je predviden kazenski postopek proti odgovorni osebi in ne proti oškodovancu. Sodišče pa ni ugotovilo, da naj bi tekel kazenski postopek proti zavarovancu, to je proti vozniku, ki je bil udeležen v trčenju. Kazenski postopek proti tožnici ne more vplivati na zastaranje.

V čl. 392/III ZOR je predvidena priglasitev terjatve proti odgovorni osebi v nekem drugem npr. kazenskem postopku. Proti zavarovancu pa v konkretnem primeru ni tekel kazenski postopek, tožnica pa v kazenskem postopku, ki je tekel zoper njo, ni mogla priglasiti terjatve, saj ni mogla terjatev uveljavljati proti sami sebi.

V ponovljenem postopku bo moralo sodišče odločati o zastaranju v skladu z ugotovljenim dejanskih stanjem in z materialnim pravom. Gre za materialnopravno vprašanje, zato bo treba odločiti s sodbo.

Glede na razveljavitev sklepa bo o pritožbenih stroških odločilo sodišče prve stopnje.

ZOR člen 377,  392,  392/3,  377,  392,  392/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Cp 412/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-06

Sporazum o ustanovitvi zastavne pravice je pravni posel, ki ga je možno izpodbijati s tožbo, ni pa ga možno izpodbijati z ugovorom, kadar je sporazum izvršilni naslov.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Obe stranki sami trpita vsaka svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče ugovoru dolžnika delno ugodilo in izvršbo delno ustavilo in sicer za dne 16.8.2001 plačanih 1,505.000,00 SIT oz. 13.459,72 DEM.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil dolžnik. V pritožbi zatrjuje, da je sodišče upniku priznalo oderuške obresti 3,8 %, poleg tega pa se glavnica glasi v eurih. Pogodbena obrestna mera je bila omejena s kogentnim predpisom po čl. 399/I ZOR. Ne glede na oderuštvo sodišče ne bi smelo dati varstva višjim obrestim. Predlaga ugoditev pritožbi.

Upnik v odgovoru na pritožbo predlaga njeno zavrnitev.

Dolžnik s pritožbo izpodbija izvršilni naslov, to je sklep o ustanovitvi zastavne pravice, ki ga je izdalo Temeljno sodišče v Celju, Enota v Šentjurju pod opr. št. R 328/94 dne 10.11.1974 (čl. 251c ZIP, povzet sporazum o zastavni pravici). Poleg tega pa je sklep o izvršbi že pravnomočen.

Sporazum o ustanovitvi zastavne pravice za terjatev z dogovorjenimi obrestmi je možno izpodbijati le s tožbo. Zato v izvršilnem postopku ni mogoče razpravljati o tem, ali so obresti v izvršilnem naslovu oderuške, saj mora sodišče izpeljati izvršbo v skladu s pravnomočnim izvršilnim sklepom.

Poleg tega pa v ugovoru po izteku roka ni možno uveljavljati dejstev, ki bi jih dolžnik lahko uveljavljal v pravočasnem ugovoru proti izvršilnemu sklepu.

Sodišče prve stopnje je opravilo obračun delnega plačila terjatve v skladu s čl. 313 ZOR in je preizkusilo obračun obresti, ki ga je predložil upnik, katerega pa dolžnik konkretno niti ne izpodbija.

Uraden preizkus izpodbijanega sklepa je pokazal, da sodišče ni kršilo čl. 376 Zakona o obligacijskih razmerjih, saj do sedaj obračunane obresti v znesku 13.459,72 DEM niso dosegle ali presegle glavnico, ki je znašala 15.000,00 DEM.

Pritožnik glede na neuspeh pritožbe sam trpi pritožbene stroške; odgovor na pritožbo pa ni doprinesel k boljši razjasnitvi zadeve in zato ne gre za potreben pritožbeni strošek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 680/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-30

Sodišče se ne more izreči za nepristojno le glede nasprotne tožbe, ampak mora upoštevati tudi tožbo.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Celju odločilo, da ni pristojno v tej pravdni zadevi in bo po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopljena Okrožnemu sodišču v Celju. Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožena stranka. Poudarja, da gre za popolno zmešnjavo. Tožnika K. in H. sta vložila tožbo pri Okrožnem sodišču v Celju pod opr. št. P 557/07 zaradi plačila 9.216 EUR. To tožbo pa je vročilo okrajno sodišče, čeprav se okrožno sodišče ni izreklo za nepristojno. Vročitev tožbe je bila opravljena pod opr. št. II P 132/07. Sodišče bi moralo nasprotno tožbo obravnavati v istem postopku kot tožbo. V obeh primerih gre za spor iz najemnega razmerja, za katero je pristojno okrajno sodišče, ne glede na vrednost spora. Predlaga razveljavitev. Pritožba je utemeljena. V spisu se nahaja samo nasprotna tožba, ki jo je vložila tožena stranka R.B. zaradi plačila 18.500 EUR s pripadki. V spisu pa ni tožbe, zaradi katere je tožena stranka vložila nasprotno tožbo. Tožena stranka je pojasnila, da gre za tožbo, ki je bila vložena pri Okrožnem sodišču v Celju pod opr. št. P 557/07 zaradi plačila 9.216,00 EUR. Prvostopno sodišče je torej odločilo o pristojnosti le na osnovi nasprotne tožbe, ni pa upoštevalo vložene tožbe. V novem postopku bo treba ugotoviti, na katero tožbo se nanaša nasprotna tožba in nato v skladu s čl. 183 ZPP ugotoviti pogoje za nasprotno tožbo. Sodišče bo moralo tudi upoštevati, da se nasprotna tožba nanaša na plačilo najemnine, po čl. 30/II tč. 3 ZPP pa so okrajna sodišča pristojna za sojenje glede najemnih razmerij ne glede na vrednost spora.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 146/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-31

predložitev pritožbe - nepristojno sodišče

Če je pritožba po pomoti predložena v odločitev višjemu sodišču namesto senatu okrožnega sodišča (izpodbija se poseben sklep o stroških kazenskega postopka), se zadeva po vpisu v Kp vpisnik reši na drug način in odstopi pristojnemu pritožbenemu sodišču z dopisom. V takšnem primeru sklep o nepristojnosti ni potreben.

ZKP člen 25,  25/6,  93,  93/3,  25,  25/6,  93,  93/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 217/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-12

Za izločitev predlaganih listin iz spisa, ki sicer sploh ne vsebujeta izjave obdolženke dane davčnemu organu, v zvezi z obdolženki očitanem kaznivem dejanju po 1. odst. 254. čl. KZ, ni podlage v določbi 2. odst. 83 ZKP.

Pritožba zagovornika obdolžene D. D. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi III. odstavka v zvezi z II. odstavkom 83. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zavrnilo predlog zagovornika za izločitev iz spisa odločbe D. u. V. z dne 31.12.2001 in kazenske ovadbe P. u. C., kriminalistične policije z dne 22.02.2002.

Zoper sklep se je pritožil zagovornik zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Predlagal je, da sodišče druge stopnje njegovi pritožbi ugodi tako, da izpodbijani sklep spremeni in ugodi zahtevi za izločitev listin, podrejeno pa, da ga razveljavi.

Preizkus izpodbijanega sklepa v smeri pritožbenih navedb je pokazal, da zagovornik neutemeljeno uveljavlja in zatrjuje kršitev II. odstavka 83. člena ZKP. Sodišče prve stopnje je namreč pravilno ugotovilo, da niso podani razlogi za izločitev predlaganih listin iz spisa. Po določbah ZKP je potrebno iz spisa izločiti le izjavo obdolženca, ki jo je dal policiji preden je bil poučen po IV. odstavku 148. člena ZKP, ne pa tudi izjav, ki jih je dal kakšnemu drugemu državnemu organu. Nesprejemljivo je zato stališče zagovornika, da je treba predlagane listine iz spisa izločiti zato, ker izjava obdolženke dane inšpekciji D. po pravnem pouku III. odst. 188. čl. ZUP in druga dokazila, ki se sklicujejo na to izjavo in se nahajajo v kazenskem spisu, predstavljajo šolski primer nedovoljenega dokaza, pri katerem ni pomembno kateri državni organ ga je pridobil, temveč je pomembno samo to, da je po svoji pravni naravi nedovoljen, kar da vsekakor je, saj je bila obdolženka po podanem pravnem pouku v smislu čl. 188/III ZUP dolžna izpovedati zoper samo sebe. Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v sodbi I Ips 72/2004 z dne 21.04.2005 namreč zavzelo stališče, da širjenje določb o izločitvi izjav obdolženca, ki jih je dal v predkazenskem postopku policiji na podlagi 148. člena ZKP na izjave, ki jih je dal drugim državnim organom na podlagi smiselne uporabe določbe III. odstavka 83. člena ZKP ni upravičeno.

Poleg tega pa zagovornikov predlog ni utemeljen tudi zato, ker v odločbi D. u. V. z dne 31.12.2001 in kazenski ovadbi P. u. C., U. k. p. z dne 22.02.2002 ni navedena nobena izjava obdolženke, ki bi se nanašala na predmetno kaznivo dejanje. Iz odločbe Davčnega urada Velenje na listni številki ... spisa namreč izhaja, da se v odločbo povzeta izjava obdolženke dana davčnemu organu nanaša le na poslovanje tujega podjetja, katerega direktor je G. D.

Iz teh razlogov in ker pri uradnem preizkusu izpodbijanega sklepa niso bile ugotovljene kršitve zakona iz V. odstavka 402. člena ZKP je sodišče druge stopnje pritožbo zagovornika zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1553/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-06-20

Za primer neoriginarnega načina pridobitve lastninske pravice ZZK-1 ne predvideva zaznambe spora, saj so v določilu I. odst. 79. čl. ZZZK-1 taksativno našteti primeri, ko pridobitelj lastninske pravice lahko uspešno uveljavlja zaznambo spora. Gre za primere stvarnopravnih in ne obligacijskopravnih sporov v zvezi z nepremičnino.

Pritožba se zavrne, sklep zemljiškoknjižne sodnice se potrdi in se dovoli izbris zaznambe zavrnitve vpisa.

S pritožbeno izpodbijanim sklepom je zemljiškoknjižna sodnica zavrnila ugovor J. B. in potrdila sklep Okrajnega sodišča v Celju z dne 14.12.2005, ki ga je izdala strokovna sodelavka T. D. B.

Proti sklepu se je pravočasno pritožil predlagatelj. Uveljavlja pritožbena razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Tožba je vložena zaradi vpisa lastninske pravice, oziroma izdaje listine, na podlagi katere bo možen vpis lastninske pravice na predlagatelja na podlagi predpogodbe. Predpogodba ima vse elemente pogodbe. Predlagatelj je že pridobil lastninsko pravico. Dejstvo, da še ni vknjižen, pa še ni ovira, da sodišče ne bi dovolilo vpisa zaznambe spora. Tožba je vložena na imetnika lastninske pravice. Gre za izviren način pridobitve lastninske pravice. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi tako, da izpodbijani sklep spremeni, oziroma razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Predlagatelj (tožeča stranka) s tožbo, vloženo proti zemljiškoknjižni solastnici parcel št. ... in ... (verjetno ...), vpisanih pri vl. št. .. k. o. R., zahteva sklenitev kupne pogodbe za ti dve parceli, za primer nesklenitve pogodbe pa bo to pogodbo (listino) nadomeščala sodba pravdnega sodišča. Predlagatelj torej uveljavlja derivativen način pridobitve lastninske pravice na nepremičnini, ko se po določilu 49. čl. Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ) za pridobitev lastninske pravice na nepremičnini zahteva vpis lastninske pravice v zemljiški knjigi.

Za primer neoriginarnega načina pridobitve lastninske pravice pa, kot pravilno ugotavlja že sodišče prve stopnje, Zakon o zemljiški knjigi (ZZK-1) ne predvideva zaznambe spora, saj so v določilu I. odst. 79. čl. citiranega predpisa taksativno našteti primeri, ko pridobitelj lastninske pravice lahko uspešno uveljavlja zaznambo spora. Gre za primere stvarnopravnih in ne obligacijskopravnih sporov v zvezi z nepremičnino. Tako se izkaže, da je odločitev sodišča prve stopnje o zavrnitvi zaznambe spora, oziroma o zavrnitvi ugovora zoper takšen sklep materialnopravno povsem na mestu in pravilnosti takšne odločitve tudi pritožbene navedbe, ki gredo le v smer zmotne materialnopravne presoje, ne morejo omajati. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo, potrdilo izpodbijani sklep zemljiškoknjižne sodnice in v skladu z določilom 2. tč. 3. čl. 161. čl. ZZK-1 dovolilo izbris zaznambe zavrnitve vpisa, ko pri odločanju tudi ni zaznalo kršitev, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 671/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-07-05

Zahteva za vrnitev plačane sodne takse se vloži pri sodišču, sodišče zahtevo posreduje pristojnemu davčnemu uradu, ki o zahtevi odloči, za odločitev o zahtevi torej ni pristojno sodišče.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Tožnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožnikovo zahtevo za vrnitev sodne takse kot prepozno vloženo.

Tožnik je s pritožbo izpodbijal odločitev sodišča prve stopnje in navajal, da je izpodbijani sklep nezakonit. Po njegovem mnenju bi sodišče prve stopnje moralo njegovemu predlogu za plačilo polovico sodne takse ugoditi, ker je povsem spregledalo, da je tožnik sklenil sodno poravnavo 20. 9. 2006 in je bilo že takrat znano, da je tožnik upravičen do polovice sodne takse, saj se je že ob sklenitvi sodne poravnave razpravljalo o vračilu polovice sodne takse, to je mogoče razbrati tudi iz sklenjene sodne poravnave. Ker tožnik vse do 20. 2. 2007 ni prejel sklepa, niti sodne takse, je vložil prošnjo za vračilo polovice sodne takse. Predlagal je, da pritožbeno sodišče njegovi pritožbi ugodi in izpodbijani sklep tako spremeni, da zahtevku za vračilo sodne takse ugodi in pristojnemu organu odredi izplačilo polovice sodne takse v znesku 48,44 EUR. Zahteval je tudi povrnitev stroškov pritožbenega postopka skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva odločitve pritožbenega sodišča dalje do plačila.

Pritožba je utemeljena, vendar ne iz razlogov, kot jih navaja pritožba.

Določba I. odst. 34. čl. Zakona o sodnih taksah (ZST) določa, da se zahteva za vrnitev takse vloži pri sodišču, ki je odločalo na prvi stopnji, in sicer v 60. dneh od dneva, ko je bila taksa pomotoma plačana oz. od dneva, ko je prizadet izvedel, da dejanje ni bilo opravljeno. Določba III. odst. 35. čl. ZST pa določa, da o zahtevi za vrnitev takse odloči pristojni davčni urad, pri odločanju uporabi vrednost točke, ki velja na dan odločitve.

Iz navedenih zakonskih določb izhaja, da sodišče prve stopnje ni pristojno za odločanje o zahtevi za vrnitev sodne takse, odločitev ne spada v sodno pristojnost, temveč v pristojnost davčnega urada. Glede na navedeno je sodišče z izpodbijanim sklepom storilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 3. tč. II. odst. Zakona o pravdnem postopku, zato je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo. V skladu z določbo 35. čl. ZST bo moralo sodišče prve stopnje zahtevo za vrnitev takse posredovati pristojnemu davčnemu uradu.

Ker pritožbeno sodišče izpodbijanega sklepa ni razveljavilo iz razlogov, uveljavljanih v pritožbi, mora tožnik sam nositi svoje stroške pritožbenega postopka (III. odst. 165. čl. Zakona o pravdnem postopku v zv. s I. odst. 155. čl. Zakona o pravdnem postopku).

ZST člen 34,  34/1,  35,  35/3,  34,  34/1,  35,  35/3.  ZPP člen 18,  18.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.