TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Cp 662/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-07-05

stvarna pristojnost - nedenarni zahtevek - vrednost spornega predmeta

Pri nedenarnem tožbenem zahtevku je navedba vrednost spornega predmeta v dispoziciji tožeče stranke, zato je odločilna vrednost, ki je navedena v tožbi. Posledice zmotno navedene vrednosti spornega predmeta v tožbi zadevajo tožečo stranko, dejstvo o preveč plačani sodni taksi pa ni odločilno za ugotovitev stvarne pristojnosti sodišča.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da ni stvarno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi, in da bo po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopljena v odločanje stvarno in krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Velenju.

Tožniki so s pravočasno pritožbo izpodbijali odločitev sodišča prve stopnje in pri tem uveljavljali pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter predlagali, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in zadevo vrne obravnavanju sodišču prve stopnje. Navajali so, da je v tožbi pomotoma navedeno, da gre za pisno napako, da je vrednost spora v tej zadevi 835,00 EUR namesto 8.350,00 EUR. Iz tožbe pa izhaja, da je tožeča stranka nalepila takse na prvo stran tožbe v znesku 90,00 EUR, kar je glede na taksno tarifo, več kot 1 % od ocenitve spornega predmeta, to je več kot 1 % od zneska 2,000.000,00 SIT po prejšnji tarifi. Sicer pa s to vlogo tožeča stranka tudi popravlja pomotni zapis o vrednosti spornega predmeta. Vse okoliščine o zadevi kažejo, da je dejansko v tem primeru prišlo do pomote, sicer tožnica ne bi dostavila sodišču takse v tolikšnem znesku.

Tožbeni zahtevek ni denarni zahtevek, zato je odločilna vrednost, ki je navedena v tožbi (II. odst. 44. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP), navedba vrednosti spornega predmeta je v dispoziciji tožeče stranke in kasnejša sprememba ne more vplivati na stvarno pristojnost sodišča. Po presoji pritožbenega sodišča tožeča stranka sama nosi posledice, če je pomotoma navedla prenizko vrednost spornega predmeta in te pomote ni ugotovila pred izdajo izpodbijanega sklepa. Dejstvo, da je preveč plačala sodno takso za tožbo, pa ni odločilno za presojo stvarne pristojnosti sodišča.

Po presoji pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo določbi čl. 32 in 19 ZPP, zato je izpodbijani sklep pravilen in zakonit, pritožba pa ni utemeljena, zato jo je zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. tč. 365. čl. ZPP v zv. s 353. čl. ZPP).

Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato je dolžna sama trpeti svoje stroške pritožbenega postopka (I. odst. 165. čl. ZPP).

ZPP člen 18,  19,  32,  44,  44/2,  18,  19,  32,  44,  44/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 518/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-07-04

predmet izvršbe - izvršba na gozdna drevesa - zakonske omejitve - režim poseka

Po čl. 32 ZIZ je možno predlagati izvršbo s posekom stoječih dreves v gozdu (etat). Upoštevati pa je treba predpise, ki urejajo gospodarjenje z gozdovi. Ugotoviti je treba, ali je režim poseka prost, ali pa je za posek potrebno upravno dovoljenje, ali soglasje pristojnega organa, ali službe. Režim poseka mora zatrjevati upnik.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnji postopek.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče predlog za izvršbo z novim izvršilnim sredstvom zavrglo.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil upnik. Sodišče je ustavilo kompletno izvršbo, čeprav je obrazložilo ustavitev le glede poseka lesa. Izrek je nejasen in v nasprotju z obrazložitvijo. Ne strinja se z oceno, da so drevesa sestavina zemljišča, saj je predlagal rubež predhodno posekanih dreves. Upnik je predlagal izvršbo v skladu s čl. 30 in 32 ZIZ, saj je predmet izvršbe vsaka dolžnikova stvar, razen, če je izvzeta, ali je izvršba na njej omejena. Predlaga razveljavitev.

Sodišče pri odločanju ni upoštevalo določbe čl. 32 Zakona o izvršbi in zavarovanju, da je lahko predmet izvršbe vsaka stvar, razen, če ne gre za izvzetje, ali za omejitve po zakonu.

V konkretnem primeru prirast gozdnega drevja (letni etat) lahko predstavlja predmet izvršbe pod pogoji, ki jih določa poseben zakon glede poseka. Gospodarjenje z gozdovi je urejeno v posebnih predpisih, ki urejajo pogoje in režim poseka v gozdu.

Izpodbijani sklep v smislu omenjenih predpisov nima razlogov, zato ni mogoče preizkusiti pravilnosti sklepa.

Glede na določbe čl. 32 ZIZ pa je zmotno stališče, da ni mogoče predlagati izvršbo na stoječa drevesa. Upnik je predlagal izvršbo na posekana drevesa (na hlodovino in na druge sortimente), posek stoječih dreves pa bi bila le predhodna faza premičninske izvršbe.

V novem postopku bo treba ugotoviti, ali obstojijo pogoji za izvršbo na prirast gozdnih dreves. Pri tem bo moral najprej upnik dopolniti predlog za izvršbo in navesti, kakšen je pravni režim predlaganega poseka; in sicer ali gre na primer za popolnoma prost posek, o katerem bi lahko odločala sama dolžnica kot lastnica gozda; ali pa je morda za posek potrebno upravno dovoljenje ali kakšen drug akt pristojnega upravnega organa, ali službe.

Ko bo upnik dopolnil predlog za izvršbo v nakazani smeri, bo sodišče lahko presojalo, ali obstojijo zakoniti pogoji za predlagano izvršbo.

Glede na razveljavitev sklepa bo o pritožbenih stroških odločeno s končnim sklepom.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 854/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-07-11

nedopustnost izvršbe - rok za vložitev tožbe

Sodne odločbe učinkujejo šele od vročitve strankam dalje.

Prekluzivni rok iz čl. 59 ZIZ začne teči šele od vročitve izvršilnega sklepa.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnji postopek.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče tožbo zavrglo.

Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov. Rok iz čl. 59/I ZIZ ni začel teči od seje pritožbenega sodišča, ampak šele od vročitve sklepa druge stopnje dolžniku, to je tožniku. Drugostopni sklep je sodišče prve stopnje prejelo 13.06.2006 in je absurdno, da bi rok za tožbo potekel predno je bil sklep napisan in vročen sodišču prve stopnje. Dokler tožeča stranka ni prejela sklepa, ni mogla sprejeti nobene odločitve. Tožeča stranka je priložila kopijo sklepa druge stopnje z dohodno štampiljko 21.06.2006. Če bi sodišče dvomilo v pravilnost datuma vročitve, bi moralo vpogledati v izvršilni spis, kar je tožnik predlagal v tožbi. Zatrjuje kršitev ustave glede enakega varstva pravic. Predlaga razveljavitev.

Sodišče je spregledalo določbo čl. 320/II v zv. s čl. 332 Zakona o pravdnem postopku, po kateri odločbe sodišča učinkujejo proti strankam šele od vročitve dalje.

Sodišče je le ugotovilo, da je pritožbeno sodišče izdalo odločbo dne 12.05.2006, ni pa se ukvarjalo z bistvenim vprašanjem, kdaj je bila pritožbena odločba vročena tožeči stranki.

V izpodbijanem sklepu ni razlogov o odločilnih dejstvih, torej o začetku učinkovanja sodne odločbe proti tožeči stranki, zato ni bilo mogoče preizkusiti, ali je zavrženje tožbe pravilno. Dokler odločba ne učinkuje proti strankam, tudi ne more začeti teči prekluzivni rok.

Tožnik je že v tožbi predlagal kot dokaz vpogled izvršilnega spisa, opr. št. I 04/2365, vendar sodišče tega dokaza ni izvedlo, čeprav bi v spisu lahko ugotovilo, kdaj je bil sklep vročen tožniku.

Opisano pomanjkljivost bo sodišče odpravilo v nadaljnjem postopku.

Glede na razveljavitev sklepa bo o pritožbenih stroških odločeno s končno odločbo.

ZIZ člen 59,  59.  ZPP člen 320,  332,  320,  332.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep PRp 287/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-02-28

Če prvostopno sodišče v izpodbijani sodbi o prekršku ni navedlo razlogov za uporabo 5. odst. 130. čl. ZVCP-1, obd. v novem postopku ne bo smelo izreči v tem zakonskem določilu predpisanih kazenskih točk, saj bi s tem kršilo 11. odst. 163. čl. ZP-1.

Pritožbi obdolženca se ugodi in se izpodbijana sodba o prekršku razveljavi ter vrne prvostopnemu sodišču v ponovno odločanje.

Z izpodbijano sodbo o prekršku je bil obd. S. J. spoznan za odgovornega za prekršek, naveden v izreku te sodbe. Izrečena mu je bila globa v znesku 120.000,00 SIT, 18 kazenskih točk in naloženo plačilo stroškov postopka in sicer povprečnina v znesku 13.000,00 SIT.

Proti tej sodbi o prekršku se je po svojem zagovorniku pravočasno pritožil obdolženec in navajal ter obrazlagal vse pritožbene razloge.

Pritožba je utemeljena, saj je bila pri odločanju na prvi stopnji med drugim storjena bistvena kršitev določb postopka o prekršku iz 8. tč. 155. čl. ZP-1, ki je pritožbeno sodišče z uporabo VI. odst. 163. čl. ZP-1 ne more odpraviti, saj izpodbijani sodbi o prekršku ne more in ne sme dodajati elementov, ki pomenijo zakoniti znak prekrška, ker bi bila s tem kršena s 25. čl. Ustave Republike Slovenije zagotovljena pravica do pritožbe. V obravnavanem primeru namreč izpodbijana sodba o prekršku nima razlogov o odločilnih dejstvih, zaradi česar je takšna obrazložitev glede navedbe razlogov, zaradi katerih se določena dejstva štejejo za dokazana ali nedokazana, toliko pomanjkljiva, da izpodbijane sodbe o prekršku niti ni mogoče preizkusiti. Prvostopno sodišče sploh ni navedlo razlogov za izrek 18-tih kazenskih točk, v obrazložitvi pa je zapisalo, da je za storjeni prekršek predpisana med drugim kazenska sankcija najmanj 10 kazenskih točk na kar utemeljeno opozarja pritožba, zaradi česar pritožbeno sodišče izreka izpodbijane sodbe o prekršku v tem delu tudi ne more preizkusiti. Kot je bilo že pojasnjeno, ugotovljene kršitve pritožbeno sodišče ne more odpraviti, zaradi česar je ugodilo pritožbi obdolženca in na podlagi II. odst. 163. čl. ZP-1 odločilo kot je razvidno iz izreka tega sklepa, zaradi tega pa se tudi ni posebej opredeljevalo do ostalih pritožbenih navedb.

V ponovljenem postopku bo prvostopno sodišče odpravilo ugotovljeno bistveno kršitev določb postopka o prekršku na ta način, da bo navedlo in obrazložilo pravno relevantna odločilna dejstva v tolikšni meri, da bo izpodbijano sodbo o prekršku mogoče preizkusiti, ne sme pa prezreti načela prepovedi reformatio in peius kot je opredeljeno v 11. odst. 163. čl. ZP-1, saj to načelo zavezuje tudi prvostopno sodišče pri ponovnem odločanju in torej ne bo moglo obdolžencu izreči 18 kazenskih točk. Ob tem bo prvostopno sodišče nekoliko več pozornosti posvetilo tudi okoliščinam, ki jih v okviru pritožbe glede dejanskega stanja izpostavlja pritožba tudi glede uporabe merskih enot, v katerih se izraža stopnja alkoholiziranosti in razlogom, na podlagi katerih bo odločilo o obdolženčevi krivdi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep PRp 363/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-02-16

Zoper druge odločbe sodišča prve stopnje v zvezi z zahtevo za sodno varstvo je pritožba izjemoma dovoljena pod pogoji iz II. odst. 66. čl. ZP-1.

Pritožba storilca D. R. se kot nedovoljena zavrže.

Z odločbo o prekršku prekrškovnega organa P. p. S. K. z dne 23.10.2005 je bil storilec D. R. spoznan za odgovornega storitve prekrška po čl. 32/VII-B ZVCP-1, zoper to odločbo o prekršku pa je storilec podal zahtevo za sodno varstvo, o kateri je sodišče prve stopnje razsodilo z izpodbijano sodbo o prekršku, zahtevo za sodno varstvo kot neutemeljeno zavrnilo ter mu naložilo plačilo stroškov postopka - povprečnine v višini 15.000,00 SIT.

Proti takšni sodbi o prekršku se je storilec pritožil, vendar njegova pritožba glede na določbo II. odst. 66. čl. ZP-1 ni dovoljena.

Izpodbijano sodbo o prekršku je sodišče prve stopnje izdalo 10.07.2006, torej v času, ko je že stopil v veljavo Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o prekrških (ZP-1C). Ta je začel veljati 29.05.2006 in je spremenil določbo II. odst. 66. čl. ZP-1 in zaostril pogoje za vložitev pritožbe zoper druge odločbe sodišča prve stopnje v zvezi z zahtevo za sodno varstvo. Izpodbijana sodba o prekršku sodi ravno med te druge odločbe sodišča, saj z njo ni bila spremenjena odločba o prekršku prekrškovnega organa storilcu v škodo, ko bi pritožba bila dovoljena iz vseh pritožbenih razlogov po čl. 154. ZP-1 in je zato pritožba zoper te druge odločbe, posledično pa tudi zoper izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje dovoljena le, če je bila izrečena višja globa od najnižje predpisane mere za ta prekršek ali odvzem premoženjske koristi, ki presega 400 EUR, vloži pa se lahko iz razlogov po 1., 2. in 4. tč. 154. čl. ZP-1, razen glede stroškov postopka.

Storilcu sta bili izrečeni globa v višini 30.000,00 SIT in 1 kazenska točka, kar predstavlja sankciji kot sta v določenem znesku in določenem številu kazenskih točk, predpisani za prekršek po čl. 32/VII-B ZVCP-1 in ker v obravnavani zadevi ni bil izrečen odvzem premoženjske koristi, pritožba zoper izpodbijano sodbo, kljub napačnemu pravnemu pouku, ki ga je v izpodbijani sodbi podalo prvostopenjsko sodišče, ni dovoljena (II. odst. 161. čl. v zvezi z II. odst. 66. čl.ZP-1).

V skladu s III. odst. 161. čl. ZP-1 bi takšno nedovoljeno pritožbo moralo zavreči že sodišče prve stopnje, vendar ker le-to ni tako postopalo, je storilčevo pritožbo, v skladu s I. odst. 163. čl. ZP-1, zavrglo pritožbeno sodišče.

ZP-1 člen 66,  66/2,  154,  154-1,  154-2,  154-4,  161,  161/2,  161/3,  163,  163/1,  66,  66/2,  154,  154-1,  154-2,  154-4,  161,  161/2,  161/3,  163,  163/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Cp 150/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-09

Izvršilno sodišče mora na ugovore dolžnika glede višine terjatve izdelati obračun, iz katerega sta razvidni glavnica in obresti. Obračun mora biti obrazložen, da ga stranke lahko izpodbijajo.

Pritožbi se delno ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem II. odst. izreka delno spremeni in delno razveljavi.

Drugi odst. izreka se tako spremeni, da se iz preostanka kupnine 14,290.822,00 SIT (59.634,54 EUR) poplača glavnica v eurski protivrednosti 8.000,00 DEM, to je v znesku 4.102,57 EUR, prej 986.651,25 SIT, v presežku do 14,290.822,00 SIT pa se sklep razveljavi in se zadeva glede plačila obresti vrne v nov postopek.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

V izpodbijanem II. odst. sklepa je sodišče odločilo, da se iz preostanka kupnine v višini 14,290.822,00 SIT poplača del terjatve upnika na dan 10.03.2006 do višine 14,290.822,00 SIT.

Proti takšnemu sklepu sta se pritožila dolžnika. V pritožbi zatrjujeta, da bi sodišče moralo upoštevati ustavno odločbo, saj po tej odločbi obresti po 01.01.2002 ne morejo preseči glavnice. Dolžnika ves čas ugovarjata višini terjatve, sodišče pa do sedaj še ni izdalo sklepa o tem, koliko znaša višina terjatve. Predlagata razveljavitev.

Zadeva še ni pravnomočno končana, zato tudi za to zadevo velja odločba Ustavnega sodišča št. U-I-3/2004.

Iz tč. 24 cit. odločbe je razvidno, da se odločba ne nanaša na obresti, ki so natekle do 01.01.2002, četudi so presegle glavnico.

V izpodbijanem sklepu niso navedeni razlogi, niti ni obrazložen izračun, koliko so znašale obresti do 01.01.2002 in se sklep glede višine terjatve ne da preizkusiti. Sodišče je v razlogih sklepa le ugotovilo, da je terjatev dne 15.02.2005 znašala 24,227.262,70 SIT, vendar izračun te višine terjatve ni obrazložen. Glede na to ni mogoče preizkusiti izpodbijanega sklepa glede bistvene okoliščine, to je kolikšna je višina terjatve, ki se poplača.

V novem postopku bo sodišče ugotovilo višino obresti in nato odločilo o poplačilu terjatve.

Plačilo glavnice 8.000,00 DEM pritožbeno ni bilo sporno, zato je moralo pritožbeno sodišče izpodbijani II. odst. tako spremeniti, da se poplača eurska protivrednost glavnice, v presežku, ki se nanaša na obresti, pa je bilo treba sklep razveljaviti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Cp 66/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-09

V ugovoru mora dolžnik izpodbijati terjatev, ki se navaja v verodostojni listini, v nasprotnem primeru ugovor ni obrazložen.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nov postopek.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče sklep o izvršbi opr. št. I 2005/1463 z dne 10. 1. 2006 razveljavilo in odločilo, da se bo o terjatvi odločalo v pravdnem postopku.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil upnik. V pritožbi zatrjuje, da dolžnik ugovoru ni predložil nikakršnega dokazila. Po drugi strani pa priložene verodostojne listine ne predstavljajo nekakšno kazen za neoddano skrbniško poročilo, ampak se računi nanašajo na neplačano oskrbnino za oskrbovanko M. Z., ki bi jo moral plačati dolžnik. Upnik meni, da je ugovor v celoti neutemeljen.

Razlogi v izpodbijanem sklepu o obrazloženosti ugovora nasprotujejo listinam v spisu.

Iz verodostojnih listin pod A2 izhaja, da upnik izterjuje plačilo pomoči na domu za Z. M.. Teh terjatev pa dolžnik v ugovoru sploh ni izpodbijal, saj v ugovoru omenja neko drugo zadevo (kazen za neoddano skrbniško poročilo), ki pa sploh ni predmet tega izvršilnega postopka.

V novem postopku bo sodišče ocenilo, ali dolžnik v ugovoru izpodbija terjatev, ki se navaja v verodostojnih listinah, to je plačilo pomoči na domu. Na osnovi take ocene bo sodišče odločilo, ali je ugovor obrazložen.

Pritožbeno sodišče ni smelo spremeniti izpodbijanega sklepa, ker bi s tem ugotovilo drugačno dejansko stanje brez sodelovanja strank, ki bi jim bila tudi odvzeta pravica do pritožbe.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški izvršbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 691/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-23

začasna odredba - predlog združen s tožbo

Predlog za začasno odredbo je možno vložiti v isti vlogi kot tožbo. V takem primeru se dejstva in dokazi prepletajo.

Pritožbi se ugodi sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nov postopek.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe.

Proti takšni odločitvi se je pritožila tožeča stranka in v pritožbi zatrjuje, da je sklep nepravilen in nezakonit. Sklep je sam s seboj v nasprotju, saj naprej povzame tožbene trditve, nato pa trdi, da sodišče ni dolžno iskati dejstev za verjetnost terjatve. Tožnik je v isti vlogi vložil tožbo in predlog za začasno odredbo. Dokazi za verjetnost terjatve so isti, zato jih ni še enkrat navajal, ampak se je nanje skliceval. Predlog je popoln, če pa bi ga sodišče štelo za nepopolnega, bi moralo po načelu materialnega procesnega vodstva zahtevati dopolnitev predloga. Zakon o pravdnem postopku in Zakon o izvršbi in zavarovanju ne prepovedujeta, da se stranka v isti vlogi ne sme sklicevati na identične navedbe. Gre za načelo ekonomičnosti postopka. Vsebina predloga v Zakonu o izvršbi in zavarovanju ni predpisana, iz pogojev za začasno odredbo pa izhaja, da je treba navesti zakonite pogoje za začasno odredbo, kar je tožnik tudi storil, ko je združil tožbo in predlog. Predlaga razveljavitev.

Sodišče je spregledalo, da sta v isti pisni vlogi združena dva procesna akta in sicer tožba ter predlog za izdajo začasne odredbe.

Oba procesna akta sta tudi ločeno obrazložena in sicer tožba na list. št. od 1 do 5, predlog za začasno odredbo pa je posebej obrazložen na list. št. 5. Zato je protispisna ugotovitev, da tožeča stranka ni navedla dejstev in dokazov za predlog glede izdaje začasne odredbe.

Kadar se začasna odredba predlaga v zvezi z vloženo tožbo, je jasno, da se bo vprašanje verjetnosti terjatve reševalo glede na navedbe v tožbi in da se bodo glede tega vprašanja upoštevali predlagani dokazi glede tožbenega zahtevka.

Pritožnik pa je storil celo več, saj je predlog za začasno odredbo še posebej obrazložil, ta posebna obrazložitev pa bi lahko bila samostojen predlog, ki je sedaj pač vsebovan v isti vlogi kot tožba. Pritožnik je v predlogu jasno navedel na katere dokaze opira predlog, res pa so ti dokazi identični kot v tožbi.

Sodišče prve stopnje bo torej ponovno odločilo o predlogu za izdajo začasne odredbe.

Glede na razveljavitev sklepa bo odločeno o pritožbenih stroških s končno odločbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 182/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2007-05-08

Vloga s katero je oškodovanec kot tožilec prevzel kazenski pregon in ni sestavljena v obliki obtožnega predloga je nepopolna. Ker ta ni bila dopolnjena v danem roku jo je potrebno zavreči.

Pritožba oškodovanca kot tožilca M. H. se zavrne kot neutemeljena.

Z v uvodu navedenim sklepom je sodišče prve stopnje, po določilih III. odstavka 76. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zavrglo kot nepopolno vlogo oškodovanca kot tožilca M. H. z dne 29.09.2006.

Proti temu sklepu se je pritožil oškodovanec kot tožilec M. H. in v vloženi pritožbi smiselno predlaga njegovo spremembo tako, da se z njegove strani podana vloga ne zavrže.

Iz podatkov spisa izhaja, da je za tem, ko je Okrožno državno tožilstvo v Celju s sklepom z dne 15.09.2006, št. Kt 0/387/06 Ku zavrglo kazensko ovadbo M. H., vloženo dne 17.06.2005 proti R. K. in I. T. zaradi kaznivega dejanja tatvine po I. odstavku 211. člena KZ, ta na navedeno tožilstvo naslovil vlogo (listna številka 4 in 5 spisa) katero je to sprejelo dne 29.09.2006. Vloga je bila podana v roku v katerem je M. H. smel prevzeti kazenski pregon proti osumljenima, na kar je bil pravilno opozorjen v navedenem sklepu. Z upoštevanjem tega opozorila in vsebine vloge je državno tožilstvo upravičeno štelo, da je s to vlogo oškodovanec kot tožilec M. H. prevzel kazenski pregon zoper navedena osumljenca, zato jo je z dopisom z dne 02.10.2006 odstopilo v pristojno poslovanje Okrajnemu sodišču v Celju.

Kljub temu, da je bil M. H. v sklepu državnega tožilstva poučen tudi o tem, da lahko kazenski pregon nadaljuje s tem, da proti osumljenima vloži obtožni predlog, tega ni storil saj ta ni sestavljena tako kot to zahtevajo določila I. odstavka 434. čl. ZKP. Vlogo je bilo šteti za nepopolno, zato je sodišče prve stopnje ravnalo prav, ko je oškodovanca kot tožilca z dopisom z dne 09.03.2007 pozvalo, da jo dopolni in pri tem tudi poučilo kako mora biti sestavljena. Poučilo pa ga je tudi o tem, da bo vlogo v primeru, da je ne bo dopolnil v roku 15 dni od prejema dopisa, zavrglo. Dopis je oškodovanec kot tožilec M. H. sprejel dne 13.03.2007, kot izhaja iz po njemu podpisane poštne povratnice na listni številki 11 spisa. Vloge oškodovanec kot tožilec v danem mu roku in tudi kasneje ni dopolnil, zato sodišču prve stopnje ni preostalo drugega kot, da jo skladno z določili III. odstavka 76. člena ZKP zavrže, kar je storilo z sedaj izpodbijanim sklepom.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna in je ne more spremeniti pritožbeno zatrjevanje oškodovanca kot tožilca v vloženi pritožbi. Iz nje ne izhaja zakaj vloge ni dopolnil, preostale navedbe v njej pa predstavljajo zgolj ponavljanje tistega, kar je že povedal v zavrženi vlogi. Pri tem je v zvezi z navedbo, da je dal potrebne podatke svojemu odvetniku reči, da je to brez pomena, saj v spisu ni pooblastila nobenega odvetnika kateri bi ga naj zastopal in tudi ne njegova morebitna vloga. Pritožbo je bilo zato potrebno kot neutemeljeno zavrniti.

ZKP člen 76,  76/3,  76,  76/3,  76,  76/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.