TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Rg 5/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-12

Ne prihaja v poštev uporaba določila 1. tč. 1. odst. 482. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem veljajo pravila o postopku v gospodarskih sporih tudi v sporih med družbeniki, družbeniki in družbami ter družbami in člani organov upravljanja družb, za katere je treba uporabiti pravo gospodarskih družb; gre za to, da velja ta določba za spore med naštetimi znotraj iste družbe.

Za sojenje v predmetni zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Kopru.

Tožeča stranka je po svojem pooblaščencu vložila tožbo pri Okrajnem sodišču v Kopru, vendar pa se je to sodišče s sklepom z dne 29.11.2007, izreklo za stvarno nepristojno za odločanje v tej zadevi. Hkrati je sklenilo, da bo po pravnomočnosti tega sklepa zadevo odstopilo v reševanje Okrožnemu sodišču v Kopru (gospodarski oddelek).

Okrožno sodišče v Kopru je sprožilo spor o pristojnosti. Navaja, da vtožuje tožeča stranka od toženca kot družbenika  družbe E. k.d., najemnino  za leseno stojnico, ki jo navedena družba dolguje tožeči stranki, iz naslova odgovornosti toženca kot komplementarja, ki odgovarja za obveznosti družbe z vsem svojim premoženjem. Meni, da je za odločanje v zadevi pristojno Okrajno sodišče v Kopru.

Za sojenje v tej zadevi je stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v Kopru.

V obravnavani zadevi je tožeča stranka pravna oseba, tožena stranka pa je fizična oseba. Slednja je sicer družbenik družbe, ki obstaja, kot to ugotavlja okrajno sodišče, vendar pa ni družbenik tožeče stranke. In ker ni njen družbenik, ne prihaja v poštev uporaba določila 1. tč. 1. odst. 482. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem veljajo pravila o postopku v gospodarskih sporih tudi v sporih med družbeniki, družbeniki in družbami ter družbami in člani organov upravljanja družb, za katere je treba uporabiti pravo gospodarskih družb; gre za to, da velja ta določba za spore med naštetimi znotraj iste družbe. Ker torej v obravnavani zadevi ne gre za gospodarski spor, je za odločanje glede na vrednost spora stvarno pristojno okrajno sodišče (1. odst. 30. čl. ZPP), upoštevaje  prebivališče tožene stranke pa je to Okrajno sodišče v Kopru (1. odst. 47. čl. ZPP).

ZPP člen 30, 30/1, 47, 47/1, 482, 482/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 2048/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-13

uporabnina in uporaba solastne stvari - uporaba s strani tretjega - dogovor - dotlejšnja raba stvari

Kadar eden izmed solastnikov stanovanjske hiše vztraja pri dotlejšnji rabi solastne stvari, zaradi katerega je posestni delež drugega solastnika proti njegovi volji manjši od njegovega idealnega deleža, je ta upravičen do nadomestila. Nadomestilo je upravičen zahtevati od solastnika, čeprav del hiše v skladu z dotlejšnjim načinom rabe zaseda tretja oseba, drugi solastnik pa ji to s svojim vztrajanjem omogoča.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama krije stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek za plačilo uporabe kletnega stanovanja, katerega solastnika sta tožnika in toženkina hčer. Svojo odločitev je oprlo na to, da toženka biva v hiši po dogovoru s svojo hčerko, s tem pa je ob vselitvi soglašal tudi tožnik. Ob tem je ugotovilo, da tožnik tudi ni izkazal prikrajšanja, saj je bilo ugotovljeno, da tožnik uporablja solastno nepremičnino v 51 % deležu, toženka skupaj s svojo hčerko pa 49 % delež. Pri tem je sodišče upoštevalo tožnikove pripombe na izvedensko mnenje, ki je bilo podlaga takšni odločitvi ter ugotovilo, da izvedenec ni upošteval občasne uporabe kuhinje in jedilnega kota s strani hčerke tožene stranke in souporabe kopalnice, vendar pa je zaključilo, da upoštevanje navedene souporabe v odstotkih bistveno ne spreminja uporabe stanovanjske hiše.

Proti sodbi se pritožuje tožnik. V pritožbi uveljavlja vse zakonske pritožbene razloge ter sodišču predlaga, naj sodbo in popravni sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Tožnik navaja, da toženka nima pravne podlage za uporabo solastne polovice kletnega stanovanja. Torej je njena uporaba neupravičena, korist ki jo ima od tega pa ta, da ji ni treba plačevati najemnine.

ZNP člen 112,  112.  OZ člen 198,  198.  SPZ člen 65,  67,  65,  67.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 3249/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-16

pogodba o sefu - razdrtje pogodbe - izpraznitev sefa

Ko banka razdre pogodbo, lahko zahteva od uporabnika naj izprazni sef in ji izroči ključ. Če ta tega ne stori, pa lahko banka zahteva da se sef sodno odpre, ugotovi njegova vsebina in najdene stvari izročijo v depozit sodišču ali zaupajo v hrambo banki.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dovolilo sodno odprtje sefa št. ..., velikost C, ekspozitura ..., s tem, da se ugotovi njegova vsebina in najdene stvari izročijo v hrambo predlagateljici. Odločilo je še, da ima predlagateljica v primeru najdenega denarja ali vrednejših stvari, pravico do prednostnega poplačila.

Proti sklepu se je nasprotna udeleženka pravočasno pritožila, brez navedbe pritožbenih razlogov in pritožbenega predloga. Navaja, da se odprtju sefa ne protivi, vendar opozarja, da spornega sefa nima v najemu in ocenjuje, da gre na strani predlagajoče banke za pomoto. Pojasnjuje, da je pri predlagateljici imela najet sef, vendar najdlje do leta 1995. Svoje obveznosti po pogodbi je izpolnjevala do leta 1995, ko je pogodbo prekinila in banki vrnila ključ sefa. V času, ko je najemala sef, sta imeli v isti banki sefa najeti še dve osebi s priimkom M..

Nasprotna udeleženka ni z ničemer izkazala, da spornega sefa ni imela v najemu oziroma, da je za sef, ki ga je imela v najemu, že v letu 1995 prekinila pogodbo in banki vrnila ključ sefa. Za te svoje trditve ni predlagala nobenega dokaza. Predlagateljica pa je predložila listine, iz katerih izhaja, da sta udeleženki dne 19.2.1990 sklenili pogodbo o najemu sefa, da je nasprotna udeleženka najela sef št. 1044 velikost C, da je prejela ključ sefa in ustrezno izkaznico. Z dopisom z dne 25.5.2000 (priloga A2) je predlagateljica izkazala tudi, da nasprotna udeleženka ni poravnala najemnine, da ni vrnila ključa in da je s tem dopisom banka pogodbo razdrla. Ko banka razdre pogodbo, lahko zahteva od uporabnika naj izprazni sef in ji izroči ključ; če ta tega ne stori, pa lahko banka zahteva, da se sef sodno odpre, ugotovi njegova vsebina in najdene stvari izročijo v depozit sodišču ali zaupajo v hrambo banki. Glede na povedano je torej sodišče prve stopnje predlogu utemeljeno ugodilo in sodno odprtje sefa dovolilo (1. in 2. odstavek 1064. člena Zakona o obligacijskih razmerjih-ZOR v zvezi s 1061. členom Obligacijskega zakonika-OZ v zvezi z 2. odstavkom 1. člena Zakona o nepravdnem postopku-ZNP) in pravilno odločilo tudi v zvezi s prednostnim poplačilom banke v primeru najdenega denarja ali vrednejših stvari (3. odstavek 1064. člena ZOR).

Pritožba je torej neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 37. členom ZNP).

ZOR člen 1064,  1064/1,  1064/2,  1064/3,  1064,  1064/1,  1064/2,  1064/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Kp 738/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-06-18

predlog oškodovanca za pregon - umik predloga za pregon

Za izjavo o umiku predloga za pregon iz 57. člena ZKP, po jezikovni razlagi besedila tega člena, oškodovančeva neposredna navzočnost pri predaji izjave sodišču ni nujna.

Pritožba pomočnice okrožnega državnega tožilca se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi drugega odstavka 293. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) v zvezi z 2. točko 357. člena ZKP in 429. členom ZKP ustavilo kazenski postopek zoper obdolženega, zaradi kaznivega dejanja lahke telesne poškodbe po prvem odstavku 133. člena KZ (KZ). To je bilo storjeno po predhodno pridobljeni oškodovankini izjavi, s katero je ta predlog za obdolženčev pregon umaknila.

Zoper sklep se je pritožila pomočnica okrožnega državnega tožilca zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja s predlogom, da pritožbeno sodišče napadeni sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločitev.

Res je nekoliko nenavadno, da je oškodovankino izjavo o umiku predloga za pregon sodišču predložila oseba, ki ni zastopala njenih interesov, temveč interese obdolženega, in nenavadno je, da oškodovanka v tem času ni bila sama navzoča. Toda za izjavo o umiku predloga za pregon iz 57. člena ZKP, po jezikovni razlagi besedila tega člena, oškodovančeva neposredna navzočnost pri predaji izjave sodišču ni nujna. Razen tega je pritožbeno sodišče v okviru pooblastil iz četrtega odstavka 378. člena ZKP oškodovanko pozvalo, da se do navedene izjave opredeli, kar je ta storila na naroku 13.6.2008 tako, da je pristnost in prostovoljnost dane izjave potrdila.

Po zgornjem so se pritožničini dvomi in bojazni o navedenih dveh vidikih oškodovankine izjave o umiku predloga za pregon izkazali za neutemeljene, zaradi česar je bilo treba njeno pritožbo kot takšno zavrniti (tretji odstavek 402. člena ZKP).

KZ člen 133,  133/1,  133,  133/1.  ZKP člen 57,  293,  293/2,  357,  357-2,  378,  378/4,  402,  402/3,  429,  57,  293,  293/2,  357,  357-2,  378,  378/4,  402,  402/3,  429.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Kp 695/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-05-09

kaznivo dejanje krive ovadbe - kazenska ovadba - temeljno kaznivo dejanje - zagovor obdolženega

Čeravno kaznivo dejanje krive ovadbe po prvem odstavku 288. člena KZ sodi med tako imenovana splošna kazniva dejanja, ki jih lahko stori "vsakdo", je stališče sodišča prve stopnje o nedovoljenosti kasnejšega sankcioniranja obdolženčevega zagovora z vidika resničnosti dejstev, pravilna. Ne samo zaradi vprašanja smiselnosti procesnih pravic ob nasprotnem stališču, ampak predvsem zaradi namena inkriminacije, ki je v preprečevanju zmote, v katero bi lahko bili pravosodni organi s tem kaznivim dejanjem spravljeni.

Pritožba oškodovanca kot tožilca se zavrne kot neutemeljena.

Okrajno sodišče v je kot sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 435. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) in prvega odstavka 437. člena ZKP v zvezi s 1. točko prvega odstavka 277. člena ZKP zavrglo obtožni predlog oškodovanca kot tožilca, s katerim je ta obd. očital storitev kaznivega dejanja krive ovadbe po prvem odstavku 288. člena Kazenskega zakonika (KZ). To je bilo storjeno s sklepom opr. št. .

Zoper sklep se je pritožil oškodovanec kot tožilec, po katerem je "nesporno", da je obdolžena očitano kaznivo dejanje storila in da je zato nastala prepovedana posledica. Obdolžena namreč ve, da droge (očitno od oškodovanca kot tožilca) ni kupila. Pritožnik končnega predloga ni izoblikoval, vendar je iz obrazložitve pritožbe razbrati, da si prizadeva za razveljavitev napadenega sklepa.

Čeravno kaznivo dejanje krive ovadbe po prvem odstavku 288. člena KZ sodi med tako imenovana splošna kazniva dejanja, ki jih lahko stori "vsakdo", je stališče sodišča prve stopnje o nedovoljenosti kasnejšega sankcioniranja obdolženčevega zagovora z vidika resničnosti dejstev, pravilna. Ne samo zaradi vprašanja smiselnosti procesnih pravic ob nasprotnem stališču, ampak predvsem zaradi namena inkriminacije, ki je v preprečevanju zmote, v katero bi lahko bili pravosodni organi s tem kaznivim dejanjem spravljeni. Od tod potem opozorilo iz drugega odstavka 147. člena ZKP, ki je v primeru ovadbe znotraj obdolženčevega zagovora odvečno. Zagovor je namreč predmet preizkusa v kazenskem postopku, s čemer je zgornja zmota praktično izključena (prim. Deisinger M. Kazenski zakonik s komentarjem - GV Založba, Ljubljana 2002, str. 692).

Glede na to, in ker pritožnikova obrazložitev, upoštevaje jedrno trditev iz obtožnega predloga ne prinaša ničesar novega je pritožbeno sodišče o pritožbi oškodovanca kot tožilca odločilo tako kot izhaja iz izreka tega sklepa (tretji odstavek 402. člena ZKP).

KZ člen 288,  288/1,  288,  288/1.  ZKP člen 147,  147/2,  277,  277/1-1,  402,  402/3,  435,  435/1,  437,  437/1,  147,  147/2,  277,  277/1-1,  402,  402/3,  435,  435/1,  437,  437/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Kp 593/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-04-03

kaznivo dejanje oškodovanja upnikov - direktni naklep - poseben motiv

Čas nastanka terjatev je za uresničitev zakonskega dejanskega stanja kaznivega dejanja oškodovanja upnikov po prvem odstavku 234. člena KZ bistvenega pomena.

Pritožbi zagovornici obd. se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje razveljavi ter zadeva vrne istemu sodišču v novo sojenje.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje obd. spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja oškodovanja upnikov po prvem odstavku 234. člena Kazenskega zakonika (KZ) ter mu po 50. členu KZ izreklo pogojno obsodbo, v kateri mu je določilo kazen 6 mesecev zapora s preizkusno dobo dveh let. Po prvem odstavku 95. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) je bilo še sklenjeno, da mora obdolženi plačati stroške kazenskega postopka v skupni višini 1.354,77 EUR.

Zoper sodbo se je pritožila obdolženčeva zagovornica iz vseh pritožbenih razlogov, s predlogom, da pritožbeno sodišče napadeno sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje oziroma podrejeno, da isto sodbo spremeni tako, da obtožbo zavrne.

Strinjati se je namreč s pritožnico, da so v sodbi izostali razlogi o odločilnih dejstvih, na kar je pritožbeno sodišče dolžno paziti tudi po uradni dolžnosti. Tako v prvi vrsti, glede na zatrjevani čas storitve kaznivega dejanja, manjkajo razlogi o nastalih terjatvah delavcev oziroma, kdaj so ti postali upniki. Slednje je za uresničitev zakonskega dejanskega stanu očitanega kaznivega dejanja oškodovanja upnikov po prvem odstavku 234. člena KZ bistvenega pomena in terja ustrezno opredelitev. Tem prej, ker je bilo to vprašanje izpostavljeno že v ugovoru zoper obtožnico, ker ga je obtoženi ponovil v zagovoru in nenazadnje tudi zato, ker je priča povedala, da so se obveznosti v navedenem obdobju do, pogojno imenovanih zunanjih upnikov poravnavale z zamudo, medtem ko so delavci tedaj dobivali plače.

Podobno velja glede razlogov, ki zadevajo obdolženčevo krivdo. Res je, kot opozarja pritožnica, ti so površinski in ne odgovarjajo na vprašanje, kako to, da se je obdolženi odločil kaznivo dejanje storiti, čeravno je s tem oškodoval tudi sebe. V takem primeru mora biti obrazložen ne samo direktni naklep, ampak še poseben motiv, ki je ta naklep obarval. Oboje je v obrazložitvi sodbe izostalo, kar pa se glede na zahteve iz sedmega odstavka 364. člena ZKP ne bi smelo zgoditi. Posredi je torej bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena KZP, ki je drugače kot z razveljavitvijo sodbe in z novim sojenjem ni mogoče odpraviti (prvi odstavek 392. člena ZKP).

Zgoraj ugotovljena kršitev je pritožbenemu sodišču obenem preprečevala, da je preizkusilo ostale uveljavljane pritožbene razloge, do katerih se bo opredelilo sodišče prve stopnje, ko bo o obtožbi znova odločalo.

KZ člen 50,  234,  234/1,  50,  234,  234/1.  ZKP člen 95,  95/1,  364,  364/7,  371,  371/1-11,  392,  392/1,  95,  95/1,  364,  364/7,  371,  371/1-11,  392,  392/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 87/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-09

Sodišče prve stopnje je štelo, da tožeča stranka na prvi narok za glavno obravnavo o predmetni zadevi, ki pomeni spor majhne vrednosti, kljub izkazanemu vabilu ni pristopila, ker je na obravnavo pristopil J.J., ki pa ni zakoniti zastopnik tožeče stranke, ni pa tudi diplomirani pravnik, da bi bil lahko pooblaščenec. Kot je razvidno iz izpiska iz sodnega registra, ki ga je tožeča stranka priložila tudi pritožbi pa je J.J. kot zastopnik tožeče stranke vpisan v sodni register že od 20.12.1995 dalje.

Pritožbi tožeče stranke se ugodi, sodba na podlagi odpovedi sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i  in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Stroški pritožbenega postopka so del nadaljnjih pravdnih stroškov.

Z izpodbijano sodbo na podlagi odpovedi je sodišče prve stopnje izvršilni sklep Okrajnega sodišča v S. V 1. in 3. tč. razveljavilo in tožbeni zahtevek zavrnilo, z obrazložitvijo, da gre za spor majhne vrednosti, prvega naroka za glavno obravnavo pa se tožeča stranka kljub izkazanemu vabilu ni udeležila.

Zoper ta sklep se pritožuje tožeča stranka po svoji pooblaščenki odvetnici A.R. iz D. in sicer zaradi kršitev pravdnega postopka in napačne uporabe materialnega prava ter predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni ali jo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da je na obravnavo o predmetni zadevi dne 21.12.2006 pristopil J.J., ki je lastnik, pa tudi zakoniti zastopnik tožeče stranke in kot tak vpisan v sodnem registru. V pritožbi se tožeča stranka spušča tudi v vsebino zadeve.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje z izdajo izpodbijane sodbe zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 7. tč. 2. odst. 339. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ker je sodbo na podlagi odpovedi izdalo v nasprotju s pogoji, določenimi za izdajo take sodbe v zakonu. Sodišče prve stopnje je namreč štelo, da tožeča stranka na prvi narok za glavno obravnavo o predmetni zadevi, ki pomeni spor majhne vrednosti, kljub izkazanemu vabilu ni pristopila, ker je na obravnavo pristopil J.J., ki pa ni zakoniti zastopnik tožeče stranke, ni pa tudi diplomirani pravnik, da bi bil lahko pooblaščenec. Kot je razvidno iz izpiska iz sodnega registra, ki ga je tožeča stranka priložila tudi pritožbi pa je J.J. kot zastopnik tožeče stranke vpisan v sodni register že od 20.12.1995 dalje. Ravnanje sodišča prve stopnje torej pomeni ugotovljeno bistveno kršitev določb pravdnega postopka, ki ima za posledico razveljavitev izpodbijane sodbe na podlagi odpovedi.

Sodišče prve stopnje bo pri ponovnem sojenju moralo upoštevati ravnanje J.J. kot zakonitega zastopnika.

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določilu 3. odst. 165. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Ip 406/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-03-26

Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore

pristop k izvršbi - sklep o pristopu - pravica do pritožbe - zavrženje pritožbe

Pristop k izvršbi narekujejo razlogi ekonomičnosti in hitrosti postopka, saj se na ta način prepreči podvajanje izvršilnih dejanj, kot so na primer cenitev in dražba nepremičnine. Pristop sodišče opravi na podlagi zakona, brez predloga strank, gre torej za institut prisilne narave. Na podlagi zakona je sodišče o pristopu le dolžno obvestiti upnika, v čigar korist je bila prej vpisana zaznamba (četrti odstavek 171. člena ZIZ). Pri sklepu o pristopu gre torej za sklep, ki se nanaša na procesno vodstvo, zoper katerega ni pritožbe (tretji odstavek 270. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se izvršba na nepremičnini parc. št. ... in parc. št. ..., obe k. o. ..., dovoljena s sklepom o izvršbi z dne 11. 1. 2007, izvede s pristopom k izvršbi In 49/2005.

Zoper sklep se je pravočasno pritožila dolžnica. Navaja, da sklep o izvršbi opr. št. In 14/2007 nima zakonske podlage za vpis v zemljiško knjigo, saj notarski zapis ne vsebuje zemljiškoknjižnega dovolila, sporna pa je tudi višina in upravičenost vpisa terjatve. Ker sta oba sklepa nezakonita, prvi posega v nepremičnino tretjega, drugi pa ne zadostuje zakonskim normam za vpis v zemljiško knjigo, predlaga, da sodišče druge stopnje izpodbijani sklep o pristopu razveljavi.

Sodišče prve stopnje je izpodbijani sklep izdalo na podlagi 171. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur. l. RS, št. 51/98 s spremembami, v nadaljevanju ZIZ), ki določa, da po zaznambi sklepa o izvršbi sodišče ne more za poravnavo kakšne druge terjatve istega ali drugega upnika opraviti posebnega postopka izvršbe na isto nepremičnino, zato upnik, za čigar terjatev je sodišče pozneje izdalo sklep o izvršbi na isto nepremičnino, pristopi k že začeti izvršbi. K začeti izvršbi je mogoče pristopiti do pravnomočnosti sklepa o domiku. Pristop k izvršbi narekujejo razlogi ekonomičnosti in hitrosti postopka, saj se na ta način prepreči podvajanje izvršilnih dejanj, kot so na primer cenitev in dražba nepremičnine. Pristop sodišče opravi na podlagi zakona, brez predloga strank, gre torej za institut prisilne narave. Na podlagi zakona je sodišče o pristopu le dolžno obvestiti upnika, v čigar korist je bila prej vpisana zaznamba (četrti odstavek 171. člena ZIZ). Pri sklepu o pristopu gre torej za sklep, ki se nanaša na procesno vodstvo, zoper katerega ni pritožbe (tretji odstavek 270. člena Zakona o pravdnem postopku, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPP, v zvezi s 15. členom ZIZ). Na presojo o pravici do pritožbe tudi ne more vplivati napačen pravni pouk sodišča prve stopnje o dovoljenosti pritožbe. Napačen pravni pouk namreč ne more vzpostaviti pravice, ki je ni. Glede na navedeno pritožba dolžnice ni dovoljena, zato jo je bilo potrebno zavreči (1. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 171,  171.  ZPP člen 270,  270/3,  270,  270/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Il Cp 1023/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-05-22

Tožnika zastopa odvetnik iz Republike Srbije. Ta pa v tem postopku ni izkazal predpostavke (vpisa v imenik odvetnikov), ki jih določa ZOdv za zastopanje tujih odvetnikov pred sodišči v RS. Pritožbo je torej vložila oseba brez te pravice.

Zapuščinsko sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom prekinilo zapuščinski postopek po pok. Z. P. in napotilo B. P. na pravdo zaradi ugotovitve, ali se je odpovedal dedovanju.

Proti sklepu je pritožbo v imenu B. P. vložil M. A., odvetnik v K., Srbija.

Tuj odvetnik, ki je v matični državi pridobil pravico do opravljanja odvetniškega poklica, lahko v Republiki Sloveniji opravlja odvetniške storitve opravlja pod pogoji, ki jih določa ta zakon (2a. čl. Zakona o odvetništvu, Ur. l. RS, št. 18/93, od tu: ZOdv). Pravica opravljati odvetniški poklic se pridobi z vpisom v imenik odvetnikov oziroma odvetnic (3. odst. 1. čl. ZOdv). Tuji odvetnik se lahko vpiše v imenik tujih odvetnikov bodisi pod nazivom „odvetnik“ (34a. čl. ZOdv) bodisi pod nazivom iz svoje države (34č. in 34b. čl. ZOdv).

Tožnika zastopa odvetnik iz Republike Srbije. Ta pa v tem postopku ni izkazal predpostavke (vpisa v imenik odvetnikov), ki jih določa ZOdv za zastopanje tujih odvetnikov pred sodišči v RS (primerjaj sklep VS RS II Ips 315/2002). Pritožbo je torej vložila oseba brez te pravice.

Na podlagi 3. odst. 343. čl. ZPP pritožba ni dovoljena tudi, če jo je vložila oseba, ki ni imela te pravice. Ker je treba nedovoljeno pritožbo zavreči, in ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje, je to v skladu s 352. čl. ZPP storilo pritožbeno sodišče.

ZOdv člen 2a,  3,  34a,  34b,  2a,  3,  34a,  34b.  ZPP člen 343,  343/3,  343,  343/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.