TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cp 727/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-01-15

pravno sredstvo zoper nalog za plačilo sodne takse

Opomin oziroma nalog za plačilo sodnih taks nista akta, zoper katera bi bilo mogoče vložiti pravno sredstvo.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v K. zavrglo pritožbo tožeče stranke z dne 3.5.2007, ki jo je tožeča stranka vložila zoper opomin za plačilo sodne takse z dne 10.4.2007, s katerim jo je prvostopenjsko sodišče pozvalo, da plača takso za revizijo in pritožbo. V razlogih sklepa je prvostopenjsko sodišče pojasnilo, da pritožba zoper opomin ni dovoljena in da sta bili sodni taksi za pritožbo in revizijo odmerjeni s pravnomočnim sklepom z dne 30.6.2006 in z dne 12.7.2006.

Zoper sklep se pritožuje tožnica. V pritožbi navaja, da je pritožbo vložila zoper opomin za plačilo sodne takse, ker je ocenila, da je pritožba dopustna. Meni, da je možno izpodbijati opomin za plačilo sodne takse in je zato njena pritožba utemeljena. Za zavrženje pritožbe pa po oceni tožnice ni zakonite pravne podlage, saj je pritožbo vložila v roku in je pritožbo vložila prava oseba. Ugotavlja, da ni dolžna ničesar plačati, še posebej ne takse za revizijo, ki tudi ni bila vložena.

Kot je tožnici pravilno pojasnilo že prvostopenjsko sodišče, opomin oziroma nalog za plačilo sodnih taks nista akta, zoper katera bi bilo mogoče vložiti pravno sredstvo. Če stranka vloži ugovor na opomin oziroma nalog za plačilo sodnih taks, se to šteje za zahtevo za izdajo odločbe o odmeri sodne takse, zoper katero je dopustna pritožba. Ker pa je v obravnavani zadevi prvostopenjsko sodišče ugotovilo, da sta bili sodni taksi za pritožbo in revizijo že odmerjeni s pravnomočnim sklepom z dne 30.6.2006 oziroma z dne 12.7.2006, je bila tako kakršnakoli pritožba zoper njiju prepozna. Ni mogoče pritrditi niti trditvam tožnice, da sodne takse za revizijo ni dolžna plačati, ker revizija ni bila vložena. Iz spisovnih podatkov namreč izhaja, da je tožničina pooblaščenka dne 26.6.2006 vložila revizijo zoper sodbo Višjega sodišča v K. opr. št. I Cp 88/2005, vendar je bila revizija zavržena s sklepom z dne 29.6.2006, ker je bila prepozna. Tožnici pa je bilo tudi že pojasnjeno, da je glede na to, da je bila revizija zavržena in ob uporabi 32.a člena Zakona o sodnih taksah, dolžna plačati polovico odmerjene takse sodne takse v znesku 264,07 EUR.

Izpodbijani sklep je tako pravilen in zakonit. Ker pritožbene navedbe niso utemeljene in niso podani pritožbeni razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče na podlag 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku tožničino pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep prvostopenjskega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 731/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-04-15

Gre za tožbo, s katero hipotekarni upnik zahteva izpolnitev obveznosti, ne pa za spor o hipoteki kot stvarni pravici na nepremičnini. Zato 57. člen ZPP ne pride v poštev in velja splošno pravilo o krajevni pristojnosti iz 46. in 47. člena ZPP, torej pristojnost sodišča, na območju katerega ima tožena stranka stalno prebivališče.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v K. na ugovor tožene stranke odločilo, da ni pristojno za odločanje v zadevi in da se po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopi stvarno in krajevno pristojnemu Okrožnemu sodišču v L. Ne gre za spor, ki bi nastal v zvezi ali zaradi izvršilnega postopka, zato ne gre za izključno pristojnost po 63. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ampak za splošno krajevno pristojnost po stalnem bivališču toženca.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka in v pritožbi navaja, da gre za hipotekarno tožbo, torej za spor v zvezi s stvarno pravico na nepremičnini. Za take spore pa je po 57. členu ZPP izključno pristojno sodišče, na območju katerega leži nepremičnina, to je Okrožno sodišče v K..

Določba 57. člena ZPP, ki predpisuje za spore o stvarnih pravicah na nepremičninah izključno krajevno pristojnost sodišča, na območju katerega nepremičnina leži, se nanaša na spore, s katerimi se varuje obstoječa stvarna pravica. V obravnavani zadevi pa je tožeča stranka vložila hipotekarno tožbo, s katero zahteva naj se njena terjatev poravna iz vrednosti zastavljene nepremičnine. Gre torej za tožbo, s katero hipotekarni upnik zahteva izpolnitev obveznosti, ne pa za spor o hipoteki kot stvarni pravici na nepremičnini. Zato 57. člen ZPP ne pride v poštev in velja splošno pravilo o krajevni pristojnosti iz 46. in 47. člena ZPP, torej pristojnost sodišča, na območju katerega ima tožena stranka stalno prebivališče. Odločitev sodišča prve stopnje, da ni krajevno pristojno v zadevi, je zato pravilna. Ker pritožbeno sodišče ni ugotovilo tudi nobene uradoma upoštevane kršitve (drugi odstavek 350. člena ZPP), je na podlagi povedanega pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 879/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-05-13

razveljavitev začasne odredbe - potek časa

Pritožba ugotovitev, da je pravdni postopek v tej zadevi pravnomočno zaključen, ni izpodbila. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo pravo, saj določba 278. člena ZIZ omogoča sodišču, da po uradni dolžnosti razveljavi začasno odredbo, če je potekel čas, za katerega je bila začasna odredba izdana.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v K. po uradni dolžnosti razveljavilo začasno odredbo o prepovedi odtujitve in obremenitve, ker je potekel čas, za katerega je bila izdana (pravdni postopek je bil pravnomočno zaključen).

Zoper sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožeča stranka (upnik v postopku zavarovanja) in navaja, da sklep ne vsebuje razlogov glede pravnomočnosti sodbe, saj zgolj opazka, da je bil postopek pravnomočno zaključen, ne zadostuje in bi sodišče moralo navesti razloge. Napačno je ugotovljeno dejansko stanje in napačno uporabljeno materialno pravo, saj se sodišče sklicuje na 278. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), po kateri ni moč ugotoviti, da bi pravnomočnost sama po sebi zadoščala za izbris.

Predmetna začasna odredba je bila izdana za čas do pravnomočnega zaključka pravdnega postopka v tej zadevi. V zvezi s pritožbo je bil pravdni postopek v tej zadevi pravnomočno zaključen 6.3.2007, ko je sodba v zadevi postala pravnomočna. Iz razlogov izpodbijanega sklepa izhaja, da je bil postopek pravnomočno zaključen 6.3.2007, kar za utemeljitev odločitve zadošča. Pritožba ugotovitve, da je pravdni postopek v tej zadevi pravnomočno zaključen, ni izpodbila. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo pravo, saj določba 278. člena ZIZ omogoča sodišču, da po uradni dolžnosti razveljavi začasno odredbo, če je potekel čas, za katerega je bila začasna odredba izdana. Ker sodišče prve stopnje ni zagrešilo nobene uradoma upoštevne kršitve postopka (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ), je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba I Kp 549/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-09-11

neprava obnova - izrek enotne kazni - predlog za prestajanje kazni v polodprtem oddelku

Z izpodbijano sodbo je prvostopno sodišče ugodilo obdolženčevemu predlogu za izrek enotne kazni. Predloga, da naj prvostopno sodišče odloči tudi o tem kje bo kazen prestajal, pa obsojenec, kot to sam navaja tudi v pritožbi, ni niti podal.

Pritožba obs. se zavrne kot neutemeljena.

Obs. se oprosti plačila stroškov pritožbenega postopka.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi določb 407. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) v postopku neprave obnove kazenskega postopka izreklo enotno kazen 4 leta in 10 mesecev zapora, v katero je na podlagi prvega odstavka 49. člena Kazenskega zakonika (KZ) obdolžencu v izrečeno enotno kazen vštelo čas že prestanih kazni po v izreku prvostopne sodbe natančneje navedenih sodbah.

Zoper takšno sodbo se je pritožil obsojenec, ki v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da mu omogoči prestajanje v izpodbijani sodbi določene enotne kazni v polodprtem oddelku Zaporov Maribor, podrejeno pa na Dobu.

Z izpodbijano sodbo je prvostopno sodišče ugodilo obdolženčevemu predlogu za izrek enotne kazni. Predloga, da naj prvostopno sodišče odloči tudi o tem kje bo kazen prestajal, pa obsojenec, kot to sam navaja tudi v pritožbi, ni niti podal.

Glede na to, da takšnega predloga obsojenec ni podal, prvostopno sodišče o njem tudi ni moglo odločati. Ker o njegovem predlogu za prestajanje kazni v polodprtem oddelku zaporov prvostopno sodišče še ni odločalo, pa to tudi ne more biti predmet tega pritožbenega postopka. Obsojenec bo zato moral takšen predlog najprej nasloviti na prvostopno sodišče in šele, če z odločitvijo prvostopnega sodišča v tej smeri ne bo zadovoljen in bo zoper njo vložil pritožbo, bo o tem eventualno odločalo tudi pritožbeno sodišče.

Po obrazloženem, in ker obsojenec odločitve prvostopnega sodišča, razen že obrazloženega, ne graja, pritožbeno sodišče pa pri uradnem preizkusu napadene sodbe ni ugotovilo kršitev zakona, na katere je dolžno paziti (prvi odstavek 383. člena ZKP), je o obsojenčevi pritožbi odločilo, kot je razvidno iz izreka te sodbe (člen 391 ZKP).

Ker je obsojenec brez redne zaposlitve in brez premoženja ter na prestajanju zaporne kazni, ga je sodišče oprostilo plačila stroškov pritožbenega postopka (prvi odstavek 98. člena v zvezi s četrtim odstavkom 95. člena ZKP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 1035/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-09-23

odgovornost nosilca sodniške funkcije - odškodninska odgovornost sodnika - materialna imuniteta - zavrženje tožbe

Materialna imuniteta izključuje neposredno odškodninsko odgovornost sodnikov in pomeni absolutno oviro za začetek pravdnega postopka. Zato je sodišče prve stopnje pravilno zavrglo tožbo, ki jo je tožeča stranka naperila zoper toženo stranko kot sodnico.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo tožeče stranke kot nedovoljeno.

Zoper takšno odločitev se je pravočasno pritožila tožeča stranka, brez navedbe pritožbenih razlogov in v pritožbi navajala, da vztraja pri tožbi.

Sodišče druge stopnje je ob preizkusu zadeve ugotovilo, da v postopku na prvi stopnji ni bilo procesnih kršitev, ki bi jih moralo upoštevati po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP v zvezi s 366. členom ZPP) in zaključilo, da je izpodbijana odločitev sodišča prve stopnje pravilna in da pritožba ni utemeljena.

Po prvem odstavku 134. člena Ustave Republike Slovenije (URS) je absolutno izključena odgovornost nosilca sodniške funkcije za mnenje, ki ga je dal pri odločanju na sodišču - to pa ni le končna odločitev, temveč celota procesnih in materialnopravnih odločitev, ki je pripeljala do končnega rezultata v posamičnem sodnem postopku. Materialna imuniteta torej izključuje neposredno odškodninsko odgovornost sodnikov in pomeni absolutno oviro za začetek pravdnega postopka. Zato je sodišče prve stopnje pravilno zavrglo tožbo, ki jo je tožeča stranka naperila zoper toženo stranko kot sodnico.

Sodišče druge stopnje je v posledici navedenega v skladu z 2. točko 365. člena ZPP zavrnilo neutemeljeno pritožbo tožeče stranke in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče druge stopnje o stroških pritožbenega postopka ni odločalo, ker niso bili priglašeni.

URS člen 134,  134/1,  134,  134/1.  ZPP člen 350,  350/2,  365,  365/2,  366,  350,  350/2,  365,  365/2,  366.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba III Cp 1792/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-10-10

Zakonska zveza, ki temelji na svobodni odločitvi moškega in ženske o sklenitvi zakonske zveze se lahko razveže, če preneha le pri enem izmed zakoncev čustvena navezanost, vzajemno spoštovanje in razumevanje.

Pritožba se zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče zaradi nevzdržnih razmer v zakonski zvezi pravdnih strank (65. člen Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih - ZZZDR), zakonsko zvezo, ki sta jo sklenili pravdni stranki pred Matičnim uradom v Mariboru dne 25.04.2007, razvezalo. V odločbi o pravdnih stroških je odločilo, da pravdni stranki krijeta sami svoje pravdne stroške.

Proti navedeni prvostopni sodbi se pritožuje tožena stranka. V pritožbi navaja, da je toženka še vedno čustveno navezana na tožnika in tako ni razlogov za razvezo zakonske zveze. Pritožbenemu sodišču predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe.

Tožeča stranka se v odgovoru na pritožbo zavzema za potrditev prvostopne sodbe.

Pritožbeno sodišče nima prav nobenega pomisleka v ugotovitev prvostopnega sodišča, da je zakonska zveza med pravdnima strankama nevzdržna in so tako v danem primeru izpolnjeni pogoji za razvezo zakonske zveze v skladu z določbo 65. člena ZZZDR. Nevzdržnost zakonske zveze prvostopno sodišče utemeljeno in sprejemljivo obrazlaga na strani 2 prvostopne sodbe in se takim izvajanjem pritožbeno sodišče, da ne bo ponavljanja, v celoti pridružuje. V zvezi s pritožbenim izvajanjem, da je toženka še vedno čustveno navezana na tožnika in s tem povezanim pritožbenim zaključkom, da ni razlogov za razvezo zakonske zveze, pa pritožbeno sodišče le pripominja, da so lahko razlogi za nevzdržnost zakonske zveze podani samo pri eni izmed pravdnih strank, pa je že podana nevzdržnost zakonske zveze. Ali drugače povedano, zakonska zveza, ki temelji na svobodni odločitvi moškega in ženske o sklenitvi zakonske zveze se lahko razveže, če preneha le pri enem izmed zakoncev čustvena navezanost, vzajemno spoštovanje in razumevanje. To pa je v danem primeru na strani tožeče stranke v celoti izkazano in zato je prvostopno sodišče povsem pravilno na podlagi določbe 65. člena ZZZDR v zvezi z določbo 13. člena ZZZDR zakonsko zvezo pravdnih strank razvezalo.

Pravdni stranki pritožbenih stroškov nista priglasili in zato je odločitev o stroških pritožbenega postopka kot nepotrebna odpadla.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 803/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-09-23

oporoka - obličnost - lastnoročna oporoka - delna veljavnost oporoke

Oporoka je res strogo obličen enostranski pravni posel za primer smrti, vendar je lahko tudi samo delno veljavna, oziroma neveljavna samo v tistem delu, ki ne izpolnjuje pogojev obličnosti.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o dedovanju ugotovilo predmete zapuščine pokojnega in za dedinjo na podlagi zakona razglasilo zapustnikovo hči. Ni upoštevalo predložene pisne oporoke, z obrazložitvijo, da ne izpolnjuje pogojev obličnosti.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je pravočasno pritožila zapustnikova sestra, ki se zavzema za upoštevanje zapustnikove pisne oporoke, s katero ji je namenil del zemljišča. Predlagala je zavrnitev pritožbe.

Sodišče prve stopnje je na zapuščinski obravnavi vpogledalo v predloženo listino, za katero je menilo, da je po vsebini oporoka zapustnika, vendar (na ugovor zapustnikove hčerke) da po obliki ni veljavna, ker je delno napisana z računalnikom, delno s pripisi oporočitelja. Oporoka je res strogo obličen enostranski pravni posel za primer smrti, vendar je lahko tudi samo delno veljavna, oziroma neveljavna samo v tistem delu, ki ne izpolnjuje pogojev obličnosti. Del vpogledane listine, ki je napisan s strojem, čeprav je lastnoročno podpisan, ne izpolnjuje pogojev obličnosti za nobeno oporoko po Zakonu o dedovanju – ZD (Ur. l. SRS, št. 15/76 – Ur.l. RS, št. 73/04). Vendar je na njej zapustnik lastnoročno napisal tudi: „še izročim malo gozda“, kar z lastnoročnim podpisom predstavlja pogoje obličnosti za lastnoročno oporoko po 63. členu ZD. Lastnoročno je narisal tudi skico zemljišča med dvema cestama, uto in križem, zaradi česar je namenjeno zemljišče določljivo. Na zapuščinski obravnavi ni bilo sporno, da je zapustnik z vpogledano listino hotel narediti oporoko (animus testandi). Nedoločno je bil omenjen le vpliv zdravil.

Stališče sodišča prve stopnje o neveljavnosti oporoke zaradi pomanjkljive oblike ni pravilno, zato je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, sklep o dedovanju razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Potrebno bo upoštevati del zapisa na predloženi listini, ki po obliki predstavlja lastnoročno oporoko, če pa bodo podani ugovori o zapustnikovi oporočni sposobnosti, ali volji narediti oporoko, ali njegovem lastnoročnem zapisu in podpisu, ali drugi razlogi za neveljavnost oporoke, bo treba stranko, ki bo ugovarjala, napotiti na pravdo (prvi odstavek in 1. točka drugega odstavka 210. člena ZD).

ZD člen 63,  210,  210/1,  210/2,  210/2-1,  63,  210,  210/1,  210/2,  210/2-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep II Kp 226/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-11-06

krajevna pristojnost - prenos krajevne pristojnosti - razlogi za prenos pristojnosti

Razlogi, ki jih predlagateljica navaja v predlogu za prenos krajevne pristojnosti, so tako tehtni, kot jih predvideva določba člena 35/I Zakona o kazenskem postopku (ZKP). Okoliščina, da je predlagateljica v obravnavani kazenski zadevi oškodovanka, pri Okrajnem sodišču pa opravlja funkcijo sodnice in začasne predsednice sodišča, bi utegnila pri osumljenih vzbuditi dvom o nepristranosti Okrajnega sodišča.

Predlogu začasne predsednice sodišča za prenos krajevne pristojnosti v kazenski zadevi Okrajnega sodišča ..., opr. štev. Kpd 62/2008 zoper osumljena ..., zaradi kaznivega dejanja iz člena 288/I KZ v zvezi s členom 25 KZ, se ugodi in se za nadaljnjo izvedbo kazenskega postopka določi kot krajevno pristojno Okrajno sodišče ....

Okrajno sodišče je dne 15.9.2008 prejelo v reševanje predlog Okrožnega državnega tožilstva, opr. št. I Kt 0/2103/2008-2 z dne 27.8.2008, s predlogom, da se opravijo posamezna preiskovalna dejanja zoper osumljena ..., zaradi kaznivega dejanja krive ovadbe po prvem odstavku 288. člena Kazenskega zakonika (KZ) v zvezi s členom 25 KZ. Ker je predlagateljica za prenos krajevne pristojnosti v obravnavani kazenski zadevi oškodovanka in pri Okrajnem sodišču opravlja funkcijo sodnice in začasne predsednice sodišča, je podala v obravnavani kazenski zadevi predlog za prenos krajevne pristojnosti na drugo stvarno pristojno sodišče na območju Višjega sodišča.

Razlogi, ki jih predlagateljica v predlogu za prenos krajevne pristojnosti navaja, so po oceni Višjega sodišča tako tehtni, kot jih predvideva določba člena 35/I Zakona o kazenskem postopku (ZKP). Okoliščina, da je v obravnavani kazenski zadevi oškodovanka, pri Okrajnem sodišču pa opravlja funkcijo sodnice in začasne predsednice sodišča, bi utegnila pri osumljenih vzbuditi dvom o nepristranosti Okrajnega sodišča.

Glede na navedeno je Višje sodišče predlogu ugodilo in za izvedbo tega kazenskega postopka določilo drugo stvarno pristojno sodišče, in sicer Okrajno sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 3135/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-09-17

predlog za obnovo postopka - pravočasnost predloga za obnovo postopka

Prvostopenjsko sodišče je napačno štelo, da je začel rok 30 dni iz 2. tč. 396. čl. ZPP teči z dnem, ko je bila pritožnici odločba vročena na način, predpisan v 141. čl. ZPP. Vročitev je bila torej fiktivna. Za začetek roka za vložitev predloga za obnovo postopka v takem primeru ne more biti odločilen dan, ko se šteje, da je opravljena vročitev, za katero stranka zatrjuje, da ni bila opravljena v skladu z določbami ZPP. Rok je lahko pričel zato teči šele tedaj, ko je tožena stranka dejansko izvedela za zamudno sodbo.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v nov postopek.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

(1) Sodišče prve stopnje je zavrglo toženčev predlog za obnovo postopka z dne 21. 6. 2006, ker je ugotovilo, da je predlog vložen prepozno, saj je bila zamudna sodba toženki fiktivno vročena 8. 10. 2007, predlog za obnovo po 3. tč. 394. čl. pa je vložila 8. 4. 2008.

(2) Toženka se pritožuje proti navedenemu sklepu zaradi kršitve postopka in ustavnih pravic s predlogom, da se izpodbijani sklep spremeni v smeri ugoditve njenemu predlogu oziroma da se razveljavi in vrne zadeva sodišču prve stopnje v nov postopek. Meni, da rok za vložitev predloga za obnovo postopka ni mogel začeti teči z dnem fiktivne vročitve zamudne sodbe toženki (8. 10. 2007). Sodba ji namreč dejansko ni bila vročena, saj je bila tedaj nepretrgoma več kot tri mesece odsotna. Ker o tem izpodbijani sklep nima razlogov, ga po mnenju pritožnice ni mogoče preizkusiti, in trdi, da je s tem poseženo tudi v njene ustavne pravice do enakosti.

(4) Prvostopenjsko sodišče po presoji pritožbenega sodišča sicer ni kršilo pritožničinih ustavnih pravic, prav tako pa je izpodbijani sklep mogoče preizkusiti.

(5) Vendar pravilna uporaba določbe 2. tč. 1. odst. 396. čl. Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS št. 26/99 s spremembami, od tu dalje ZPP) ne narekuje zavrženja predloga za obnovo postopka.

(5) Prvostopenjsko sodišče je napačno štelo, da je začel rok 30 dni iz 2. tč. 396. čl. ZPP teči z dnem, ko je bila pritožnici odločba vročena na način, predpisan v 141. čl. ZPP. Vročitev je bila torej fiktivna. Za začetek roka za vložitev predloga za obnovo postopka v takem primeru ne more biti odločilen dan, ko se šteje, da je opravljena vročitev, za katero stranka zatrjuje, da ni bila opravljena v skladu z določbami ZPP. Rok je lahko pričel zato teči šele tedaj, ko je tožena stranka dejansko izvedela za zamudno sodbo.

(6) Pritožbeno sodišče je na podlagi navedenega v skladu z določbo 3. tč. 365. čl. ZPP pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in vrnilo zadevo v nov postopek. V njem bo treba ugotoviti, kdaj je bila toženka dejansko seznanjena z zamudno sodbo, potem pa šele glede na to ustrezno nadalje postopati z njenim predlogom za obnovo postopka.

(7) Izrek o stroških temelji na določbi 3. odst. 165. čl. ZPP.

ZPP člen 141,  396,  396/1,  396/1-2,  141,  396,  396/1,  396/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.