TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep I Ip 747/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-13

izvršilni stroški - stroški detektiva - potrebnost stroškov

Vsak izvršilni strošek mora biti konkretiziran kot potreben strošek, kar velja tudi za stroške detektiva, ki ga je najel upnik za potrebe izvršbe.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijani tč.3 izreka tako spremeni, da se znesek 38.500,00 SIT nadomesti z zneskom 12.100,00 SIT ali 50,49 EUR.

Upnik je dolžan povrniti dolžnici 55,08 EUR pritožbenih stroškov v 15 dneh.

V izpodbijani tč. 3 sklepa je sodišče upniku priznalo stroške detektiva v znesku 26.400,00 SIT.

Proti takšnemu sklepu se je pritožila dolžnica in v pritožbi poudarja, da stroški detektiva niso bili nikjer izkazani. Dolžnica je ves čas zaposlena pri istem delodajalcu in ima ves čas isto bivališče. Stroški detektiva niso potrebni. Predlaga znižanje stroškov.

Upnik v odgovoru na pritožbo predlaga zavrnitev pritožbe.

Pravilna je trditev pritožbe, da stroški detektiva v konkretnem primeru niso bili izkazani kot potrebni stroški izvršbe (čl. 38 Zakona o izvršbi in zavarovanju).

V konkretni zadevi je bila predlagana izvršba z rubežem plače in premičnin. V predlogu za izvršbo ni bilo obrazloženo, zakaj so stroški za detektiva potrebni stroški izvršbe.

Iz računa pod A2 ne izhaja, kakšne storitve naj bi detektiv opravil, saj se omenjajo le poslovne storitve, ki pa niso konkretizirane. Upnik torej v predlogu za izvršbo ni dokazal, da so bili stroški za detektiva v znesku 26.400,00 SIT potrebni stroški izvršbe.

Upnik je šele v odgovoru na pritožbo obrazložil, da je detektiv ugotavljal premično premoženje in je ugotovil, da je dolžnica lastnica osebnega avta. Upnik bi lahko o lastništvu avta izvedel na upravni enoti; premičnine v stanovanju pa bi itak ugotavljal izvršitelj. To pomeni, da stroški detektiva ne bi bili potrebni stroški izvršbe tudi, če bi upnik na opisan način obrazložil te stroške v predlogu za izvršbo.

Odgovor na pritožbo ni doprinesel k boljši razjasnitvi zadeve, zato ne gre za potrebne pritožbene stroške. Dolžnica je s pritožbo uspela, zato ji mora upnik povrniti 55,08 EUR pritožbenih stroškov (pritožba 100 točk ali 11.000,00 SIT – tar. št. 27 v zv. s tar. št. 18 + 20 % DDV v znesku 2.200,00 SIT).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 75/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-06

krajevna pristojnost - verodostojna listina

Za odločanje o predlogu za izvršbo na podlagi verodostojne listine, vloženim po 1.1.2008, je krajevno izključno pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi in da bo po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Ljubljani, Centralnemu oddelku za verodostojno listino kot krajevno pristojnemu sodišču.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. V pritožbi navaja, da je predlog za izvršbo vložil konec leta 2007 priporočeno po pošti, zato se šteje dan oddaje na pošto za dan izročitve sodišču. Ob vložitvi predloga za izvršbo je bilo naslovno sodišče krajevno pristojno za odločanje v tej izvršilni zadevi, zato upnik predlaga, da se sklep o nepristojnosti razveljavi.

Podatki v spisu ne potrjujejo upnikovih navedb, da je predlog za izvršbo vložil konec leta 2007. Iz dohodne štampiljke sodišča, odtisnjene na predlogu za izvršbo, in datumske štampiljke pošte K. na kuverti, v kateri je bil predlog za izvršbo poslan, izhaja, da je bila priporočena pošiljka na pošto oddana 3. 1. 2008.

V skladu s spremembami in dopolnitvami Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ – E) se je s 1. 1. 2008 spremenil način vlaganja predlogov za izvršbo na podlagi verodostojne listine. Ne glede na določbe o krajevni pristojnosti, določeni z zakonom, je v postopku izvršbe na podlagi verodostojne listine za odločanje o predlogih za izvršbo in za odločanje o vseh drugih vprašanjih v izvršbi do ugotovitve pravnomočnosti sklepa o izvršbi na prvi stopnji krajevno izključno pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani (40. c člen ZIZ).

Sodišče prve stopnje se je glede na obrazloženo pravilno izreklo za nepristojno. Ker tudi ni podana nobena postopkovna kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti, je sodišče druge stopnje pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (353. čl. v zvezi z 2. tč. 365. čl. in 366. čl. ZPP, vse pa v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 1053/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-02-20

samovoljna zapustitev obravnave - onemogočanje obravnave

Če stranka samovoljno zapusti obravnavo ni mogoče govoriti o kršitvi postopka v smislu onemogočanja obravnavanja.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče tožeči stranki dosodilo glavnico 74,61 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznih obrokov dalje.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka. V pritožbi navaja, da odlok M. o. C. ne določa, da toženec mora proizvajati odpadke in plačevati neusluge. Ni povzročitelj odpadkov in ne koristi uslug. Na naslovu je prijavljen in občasno tudi živi, res je tudi lastnik nepremičnine. Poslovne knjige so lažne in namerno napisane. Za sodnico je preglasno nasprotoval ponarejenim in lažnim dokumentom. Sodnica je nato diskriminirala njegov glas in je zato zapustil obravnavo. Sodišče je zakupljeno s strani komunale in države in na osnovi ponarejenih listin obtožuje državljane in gre za tatvino osebnih dohodkov. Navaja neko drugo sodbo v drugi zadevi.

Ni podana smiselno zatrjevana bistvena kršitev določb postopka, ker je toženec zapustil obravnavo. Iz listne št. ... izhaja, da toženca zaradi neprimernega vedenja do sodišča in do tožeče stranke ni bilo mogoče do konca zaslišati. Po opozorilu pa je toženec samovoljno zapustil dvorano. Takšno dejansko stanje kaže na to, da tožencu ni bilo onemogočeno obravnavanje pred sodiščem, saj se je obravnavanju sam odrekel.

V konkretnem primeru gre za spor majhne vrednosti, zato se dejansko stanje ne sme izpodbijati in je pritožbeno sodišče vezano na dejansko stanje v prvostopni sodbi, ki je naslednje: Toženec je lastnik in v nepremičnini občasno tudi biva. Toženec ni trdil, da tožnica storitev ni opravljala. Po odloku morajo vsi zavezanci imeti posode. Zavezanci so obvezani k plačilu, ne glede na to, ali storitve uporabljajo. Višina terjatve je ugotovljena na osnovi izdanih računov v prilogi pod ... Toženec prejema računov ni zanikal in tudi ni zanikal neplačila računov ter zapadlosti. Zamuda je nastopila ob zapadlosti posameznih računov.

Glede na takšno ugotovljeno dejansko stanje je sodišče pravilno ugodilo zahtevku za plačilo 74,61 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega obroka naprej. Po Odloku o ravnanju s komunalnimi odpadki M. o. C. (Uradni list, št. 67/99) so stroške dolžni plačevati vsi povzročitelji odpadkov. Zavezanci pa so vsi, ki bivajo v nepremičninah začasno ali stalno. Če povzročitelja odpadkov ni mogoče ugotoviti, je zavezanec v končni fazi lastnik nepremičnine. Toženec je torej zavezanec, ker občasno biva v nepremičnini in tudi zato, ker je lastnik nepremičnine.

Večina pritožbenih navedb se ne nanaša na konkretno zadevo, zato jih pritožbeno sodišče ni moglo upoštevati. V tej zadevi je pomembno dejansko stanje v izpodbijani sodbi in ugotovljena že opisana pravilna uporaba materialnega prava.

ZPP člen 339,  339/2,  339/2-8,  339,  339/2,  339/2-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep R 16/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-03-19

krajevna pristojnost - sojenje brez nepotrebnega odlašanja - lex specialis

Za vse zahtevke po Zakonu o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja je pristojno okrajno sodišče, ne glede na vrednost zahtevka.

V zadevi opr. št. P 46/2008 je pristojno Okrajno sodišče v C.

Okrožno sodišče v C. je odločilo, da je pristojno Okrajno sodišče v C. na osnovi čl. 20/III Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (ZVPSBNO).

Okrajno sodišče v C. je sprožilo spor o pristojnosti, ker meni, da je glede na vrednost spora 104.000,00 EUR pristojno Okrožno sodišče v C.

Višje sodišče v C. je odločilo, da je pristojno Okrajno sodišče v C.

Za pristojnost sta odločilni dejanska in pravna podlaga v tožbi.

Tožnik v tožbi izrecno trdi na strani 4 tožbe, da je težko zdravstveno stanje posledica nerazumljivo dolgega sodnega postopka. To pomeni, da zatrjuje samo dejansko stanje po Zakonu o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. Tožnik ne zatrjuje dejansko stanje kakšnega drugega škodnega ravnanja tožene stranke (npr. neupravičeno obsodbo, neupravičen pripor, poslabšanje zdravstvenega stanja zaradi neustreznih razmer v zaporu itd.).

Glede na takšno dejansko podlago tožbe je pravna podlaga zahtevka samo Zakon o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja.

To pomeni, da pride v poštev posebna krajevna pristojnost iz čl. 20 ZVPSBNO. Po III. odst. 20. čl. citiranega zakona je za odločanje za povrnitev škode po tem zakonu vedno pristojno okrajno sodišče, ne glede na vrednost spornega predmeta.

Dikcija III. odst. 20. čl. ZVPSBNO je jasna, saj določa posebno krajevno pristojnost za vse vrste škode po tem zakonu, kar pomeni za nepremoženjsko škodo (čl. 16 citiranega zakona) in za premoženjsko škodo (čl. 21 citiranega zakona). Po čl. 20/VI ZVPSBNO se ne glede na vrsto in višino zahtevka uporabljajo določbe glede sporov majhne vrednosti.

Višina zahtevka po citiranem zakonu ne vpliva na pristojnost okrajnega sodišča, saj je za te zahtevke citirani zakon lex specialis, glede na določbe Zakona o pravdnem postopku o pristojnosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep II Ip 1189/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-03-19

plačilo sodne takse - vrnitev takse - opravljeno sodno dejanje - zavrnitev predloga za izvršbo

Tudi v primeru, ko sodišče zavrne upnikov predlog za izvršbo, je upnik dolžan plačati sodno takso po III. odst. tar. št. 2 Zakona o sodnih taksah, saj je bilo sodno dejanje, to je izdaja sklepa o predlogu za izvršbo, opravljeno.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo zahtevo upnika za vračilo sodne takse.

Zoper ta sklep je pravočasno pritožbo vložil upnik brez navedbe pritožbenih razlogov po I. odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP) v zvezi s 366. členom ZPP in s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ). V njej je navedel, da je sodišče prve stopnje v obrazložitvi izpodbijanega sklepa napačno zapisalo, da je izdalo sklep o izvršbi, saj je bil njegov dopolnjen predlog za izvršbo zavrnjen iz razloga, ker se je zoper dolžnika začel postopek prisilne poravnave, torej sodišče prve stopnje ni izdalo sklepa o izvršbi, zato je njegov predlog za vrnitev polovice takse utemeljen. Predlagal je, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi oziroma odredi, da se mu polovica takse vrne.

Sicer drži pritožbena navedba upnika, da sodišče prve stopnje v obravnavanem primeru ni izdalo sklepa o izvršbi, kot je to napačno v obrazložitvi zapisalo sodišče prve stopnje, vendar je iz drugih razlogov odločitev sodišča prve stopnje kljub temu materialno pravno pravilna.

Zaključek, da je bil upnik dolžan plačati sodno takso za opravljeno sodno dejanje, je pravilen. V skladu s III. odstavkom tar. št. 2 Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju: ZST) se za sklep o predlogu za izvršbo (ne glede na to, ali sodišče prve stopnje predlogu za izvršbo ugodi ali pa ga zavrne) plača polovica takse iz I. odstavka te tar. št., torej polovica takse po I. odstavku tar. št. 1 ZST. Sodišče prve stopnje je sklep o predlogu za izvršbo izdalo in sicer je s sklepom z dne 25. 10. 2007, opr. št. 0014 Ig 445/2007 upnikov predlog za izvršbo zavrnilo. Torej je bilo sodno dejanje, za katerega ZST predpisuje plačilo sodne take, opravljeno. Na podlagi navedenega tudi po presoji sodišča druge stopnje niso bili izpolnjeni pogoji za vrnitev sodne takse po 32. členu ZST.

V postopku na prvi stopnji tudi ni bila storjena nobena od tistih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na obstoj katerih pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (II. odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP in s 15. členom ZIZ). Sodišče druge stopnje je zato na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno ter potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih upnik v pritožbi ni priglasil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 238/2008
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-03-26

Če vložnik revizije nima opravljenega pravniškega državnega izpita, jo mora vložiti preko odvetnika.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje vlogo toženca z dne 2. 7. 2006 zavrglo. Sodišče je vlogo štelo kot revizijo, ki pa ni bila vložena po odvetniku, vložnik pa tudi ni predložil potrdila, da ima opravljen pravniški in državni izpit.

Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožena stranka. V pritožbi ne izpodbija ugotovitve, da ni dopolnil vloge, da bi revizijo vložil odvetnik, ali da ima pravniški državni izpit. Obširno razlaga dejansko stanje iz pravnomočne pravde, omenja nek izvršilni postopek. Zanika, da bi tožnici kaj pripadalo. Zahteva, da mu vrne denar in neke premične stvari.

Sodišče je pravilno uporabilo čl. 86/III Zakona o pravdnem postopku, ko je zavrglo toženčevo revizijo proti odločbi sodišča druge stopnje.

Toženec je bil s sklepom pozvan (list. št. 341), da mora revizijo vložiti po odvetniku, ali pa predložiti potrdilo, da ima opravljen pravniški državni izpit. Toženec je citirani sklep prejel dne 12. 12. 2007 in do 4. 1. 2008 vlogo ni dopolnil, kar pomeni, da je 15-dnevni rok za dopolnitev vloge iztekel v četrtek dne 27. 12. 2007. Toženec je namreč na list. št. 347 le sporočil sodišču, da odvetnik ni hotel dopolniti vloge.

Pritožnik opisanega dejanskega stanja v pritožbi ni izpodbijal.

Ostale pritožbene navedbe pa ne spadajo v to zadevo v zvezi z izpodbijanim sklepom, saj pritožnik obširno razlaga dejansko stanje iz že pravnomočno končane pravde, omenja nek izvršilni postopek, zanika, da bi tožnici B. M., kaj pripadalo in zahteva, da mu vrne denar in premične stvari. Citirane navedbe pa niso v zvezi z zavrženjem revizije.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 1087/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-03-27

Sodišče prve stopnje je v skladu z določbo 2. odst. 88. čl. ZIZ pravilno ustavilo izvršbo, saj upnik v roku 3 mesecev od dneva neuspelega rubeža ni predlagal ponovnega rubeža. Predlog, da dolžnik predloži seznam premoženja (31. čl. ZIZ) pa je vložil po preteku 3 mesecev, ko je bil izpolnjen pogoj za ustavitev izvršbe po čl. 88/2 ZIZ.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnik sam nosi stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je v skladu z določbo II. odst. 88. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ) ustavilo izvršbo, ker upnik v roku treh mesecev od dneva rubeža ni predlagal ponovnega rubeža.

Zoper sklep se je upnik pravočasno pritožil in sodišču očita, da je odločilo napačno, da se izvršba ustavi, saj je 7.3.2000 podal predlog za predložitev seznama premoženja dolžnika skladno z 31. čl. ZIZ. Naslovno sodišče o njegovem predlogu ni odločalo, ampak je izvršbo ustavilo. Zato predlaga, da se sklep razveljavi in da naj sodišče odloči o njegovem predlogu z dne 7.3.2007 in odredi predložitev seznama dolžnika z namenom poplačila upnikove terjatve.

Sodišče prve stopnje je ravnalo pravilno, ko je na podlagi II. odst. 88. čl. ZIZ izvršbo ustavilo, saj upnik v roku treh mesecev ni predlagal ponovnega rubeža. Upnik v pritožbi tudi ne zatrjuje, da je v trimesečnem roku predlagal seznam dolžnikovega premoženja v skladu z določbo 31. čl. ZIZ. Iz podatkov v spisu izhaja, da je upnik predlagal, da sodišče izvede postopek za seznam dolžnikovega premoženja 7.3.2007, neuspeli rubež pa je bil 29.6.2006. Če bi upnik v roku treh mesecev od neuspelega rubeža predlagal, da sodišče opravi seznam dolžnikovega premoženja, sodišče ne bi smelo izvršbe ustaviti, ker pa je upnik to predlagal po preteku teh mesecev, pa je odločitev sodišča pravilna in v skladu z določbo II. odst. 88. čl. ZIZ. Zato pritožba ni utemeljena in jo je bilo potrebno v skladu z določbo 353. čl. ZPP zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnik stroškov pritožbenega postopka ni priglasil.

ZIZ člen 31,  88,  88/2,  31,  88,  88/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 1135/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-04-09

plačilo varščine - računanje roka - sobota - delovni dan

V rok treh delovnih dnie pred dražbo, se ne všteva sobota, ki je dela prost dan.

Pritožba Š. P. se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče ? nepremičnin, vpisanih pri vl. št. ... k. o. G. domaknilo najboljšemu ponudniku G. D., K. t. ..., V. za kupnino 2.000,00 EUR.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil Š. P. Nepojasnjeno zatrjuje, da v zapisnik ni vpisan navzoč V. R., čeprav ne pove v kakšni vlogi. V odredbi ni bil določen zadnji dan plačila varščine. Istega dne je bil na dražbi na P., obe varščini je plačal istega dne. V isti državi ne morejo biti takšne razlike. Sodišče ni čakalo 10 minut, čeprav je bil le en ponudnik. Predlaga zaslišanje prisotnih in razveljavitev sklepa.

Sodišče je ravnalo pravilno, ko pritožniku ni pustilo sodelovati na dražbi, ker varščine ni plačal najpozneje tri delovni dni pred dražbo. Sodišče je pravilno ugotovilo, da je pritožnik varščino plačal dva delovna dneva pred dražbo, to je 22.06.2007.

Dražba se je opravila 27.06.2007 in bi morala biti varščina plačana najpozneje dne 21.06.2007.

Prvi delovni dan pred dražbo dne 27.06.2007 je bil torek 26.06.2007. Ponedeljek 25.06.2007 je bil državni praznik; dne 24.06.2007 je bila nedelja; dne 23.06.2007 je bila sobota; drugi delovni dan pred dražbo je bil petek 22.06.2007; tretji delovni dan pred dražbo pa je bil četrtek dne 21.06.2007.

Po čl. 111/IV Zakona o pravdnem postopku sobota ni delovni dan, ampak je dela prost dan.

V odredbi na listni številki 112 res ni bilo datuma, ko je treba plačati varščino, saj to po zakonu ni potrebno in je računanje datuma prepuščeno strankam. V citirani odredbi pa je zapisano, da je treba varščino plačati tri delovne dneve pred dražbo. Kljub edinemu ponudniku je sodišče čakalo 10 minut po zadnji ponudbi (listna številka 115).

Sklicevanje na plačilo varščine v neki izvršilni zadevi na P., v tem postopku ni upoštevno, saj se mora upoštevati dejansko stanje v vsaki konkretni zadevi, ki pa ni nujno enako v vseh zadevah. Pravilnost posameznega sklepa je odvisna tudi od tega, ali je kateri od dražiteljev sklep izpodbijal s pritožbo ali ne.

Sklep sodišča prve stopnje o domiku je torej pravilen in zakonit, saj je sodišče pravilno uporabilo čl. 185/I Zakona o izvršbi in zavarovanju.

ZIZ člen 185,  185/1,  185,  185/1.  ZPP člen 111,  111/4,  111,  111/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Ip 1121/2007
Sodna praksa višjih sodišč, 2008-03-12

nedopustnost izvršbe - tek rokov - sodne počitnice

Rok za vložitev predloga za izvršitev nadomestnega dejanja po sklepu o motenju posesti je materialni rok in po 429. čl. ZPP znaša 30 dni. Tek materialnih rokov se med sodnimi počitnicami ne prekinja.

Pritožba upnika se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je v izpodbijanem sklepu odločilo, da se ugodi ugovoru dolžnika, ki je navedel, da je upnik vložil predlog za izvršbo prepozno, upoštevaje 429. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP).

Zoper takšno odločitev prvostopenjskega sodišča se je pritožil upnik in navedel, da sodišče ni upoštevalo sodnih počitnic, med katerimi po njegovem mnenju materialni roki ne tečejo. Tek sodnih počitnic je po njegovem mnenju prekinil tek roka po 429. čl. ZPP, tako da se je ta nadaljeval 16. avgusta, torej po koncu sodnih počitnic. Iz teh razlogov je pritožbenemu sodišču predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Sodišče prve stopnje je je pravilno ugotovilo, da je sklep drugostopenjskega sodišča, s katerim je to odločalo o sklepu o motenju posesti prvostopenjskega sodišča, upnik prejel 26.06.2001, predlog za izvršbo pa je vložil šele 22.08.2001. V tem času so res bile tudi sodne počitnice med 15.07.2001 in 15.08.2001, vendar je pravilen zaključek sodišča prve stopnje, da je s tako vloženim predlogom upnik zamudil 30 dnevni rok iz 429. čl. ZPP za prisilno izvršitev nadomestnega dejanja v izvršilnem postopku. Sodišče prve stopnje je tudi pravilno citiralo določbo III. odst. 83. čl. Zakonu o sodiščih, ki določa, da sodne počitnice vplivajo le na procesne, ne pa tudi materialne roke. Vloge je namreč v času med sodnimi počitnicami mogoče vlagati pri sodiščih. Zaključek sodišča, da upnik zato nima več pravice zahtevati izvršitve nadomestnega dejanja, ker je po 429. čl. ZPP nastopila prekluzija, je pravilen, pritožba pa ni utemeljena in jo je potrebno po 2. točki 365. čl. ZPP zavrniti.

Upnik ni zahteval povračila stroškov pritožbe.

ZS člen 83,  83/3,  83,  83/3.  ZPP člen 429,  429.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.