TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Kp 489/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-05

kazensko materialno pravo - kazensko procesno pravo

zavrženje obtožnega predloga - kaznivo dejanje ogrožanje varnosti

Opis kaznivega dejanja ogrožanja varnosti mora vsebovati vse

objektivne elemente, ki pa morajo biti tudi povezani z osumljenčevim

ravnanjem ali opustitvijo. Samo zatrjevanje, "da se bo ošk. nekaj

zgodilo za kar mu bo žal" pa teh elementov ne vsebuje in tudi ne

pomeni, da bo tisto ker se bo zgodilo posledica storitve ali

Pritožba pomočnice državne tožilke se zavrne kot neutemeljena.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Litiji na podlagi 437.

člena v zvezi s 1. točko I. odstavka 277. člena ZKP zavrglo obtožni

Zoper navedeni sklep se je pritožila pomočnica okrožne državne

tožilke, zaradi kršitve kazenskega zakona in predlaga, da pritožbeno

sodišče izpodbijani sklep razveljavi in obtožni predlog vrne sodišču

Nesprejemljivo je zatrjevanje pritožnice, da obtožni predlog vsebuje

vse znake očitanega kaznivega dejanja. Sodišče prve stopnje je

pravilno ugotovilo, da izrečene besede, ki naj bi jih obdolženi A.

D. izrekel Z. R. po telefonu: "da se mu bo nekaj zgodilo, za kar mu

bo hudo žal" objektivno ne pomenijo resne grožnje. Grožnja storilca

mora biti resna in objektivno možna, da doseže ogroženost drugega.

Pri tem mora biti sredstvo s katerim storilec grozi sposobno, da se z

njim lahko drugemu dejansko ogrozi življenje ali telo. Zatrjevanje,

da se bo oškodovancu nekaj zgodilo, za kar mu bo hudo žal, pa tega ne

pomeni. Iz takšne izjave ne izhaja niti, da bi dogodek, ki se naj bi

zgodil, bil lahko v sferi samega obdolženca. Zatrjevanje pritožnika,

da se je oškodovanec počutil ogroženega, saj je dejanje tudi

prijavil, ni pa navedel, zakaj se čuti ogroženega iz razloga, ker o

tem nihče ni vprašal, pa ni tista okoliščina ali dejstvo, ki bi

kazala na to, da gre za resno in objektivno grožnjo. Zatrjevanje, da

se bo nekaj nekomu zgodilo ne pomeni, da se bo to zgodilo zaradi

ravnanja ali opustitve obdolženega pa tudi ne, da bo to kar se bo

zgodilo, kaj takega, kar bi pomenilo napad na življenje ali telo

oškodovanca, čeprav bi mu bilo lahko zaradi tega kar bi se lahko

zgodilo (oškodovancu) tudi žal. Zato je pritožbeno sodišče pritožbo

pomočnice okrožne državne tožilke zavrnilo kot neutemeljeno.

KZ člen 145,  145,  145.  ZKP člen 277,  277/1,  437,  277,  277/1,  437.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 76/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-27

izvršba na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor

Dolžnik mora ne zgolj navajati dejstva, ki bi lahko imela posledico v zavrnitvi zahtevka, pač pa mora za ta dejstva predložiti tudi dokaze.

Pritožba dolžnika se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi opr.št. Ig 2004/00595 z dne 15.09.2004 potem, ko je ugotovilo, da je ta neobrazložen in zato neutemeljen.

Zoper ta sklep je dolžnik vložil pritožbo in predlagal njegovo razveljavitev. Meni, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo njegove utemeljene obrazložitve. Navaja, da upnik nima verodostojnih dokazov za svoje navedbe in prikriva dejstva, kot tudi materialne dokaze o neustreznosti blaga, dobavljenega dolžniku. Tudi vse navedbe in dokazila upnika v samem predlogu za izvršbo so nepopolne, neustrezne in brez osnove. Upnik je izkoristil neizmerno zaupanje dolžnika, ki je verjel, da mu bo ta dostavil vsaj blago ustrezne kvalitete.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je v obravnavanem primeru upnik vložil predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine. Sodišče je s sklepom z dne 15.09.2004 dovolilo izvršbo zaradi izterjave upnikove denarne terjatve v višini 777.075,67 SIT s pp, z izpodbijanim sklepom pa zavrnilo dolžnikov ugovor zoper ta sklep kot neutemeljen. Taka odločitev pa je tudi po oceni pritožbenega sodišča pravilna. Po 2.odst. 53.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) v zvezi s 1.odst. 61.čl. ZIZ mora biti namreč ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine obrazložen, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje. Ugovor pa je obrazložen, kadar dolžnik v njem navede pravno pomembna dejstva, ki imajo pri izvršbi na podlagi verodostojne listine za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če se izkažejo za resnična. Poleg tega pa mora dolžnik predložiti tudi dokaze, s katerimi zatrjevana dejstva dokazuje (2.odst. 53.čl. in 5.odst. 62.čl. ZIZ). To pa dejansko pomeni, da mora dolžnik ne zgolj navajati dejstva, ki bi lahko imela posledico v zavrnitvi zahtevka, kar je v konkretnem primeru tudi storil, pač pa mora za ta dejstva predložiti tudi dokaze, česar pa, kot je pravilno ugotovilo tudi sodišče prve stopnje, ni naredil. To pa pomeni, da so njegove navedbe ostale dokazno nepodprte in je tedaj odločitev sodišča prve stopnje, ki je njegov ugovor ocenilo kot neutemeljen, povsem pravilna. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče njegovo pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 63/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-20

Nadomestna vročitev je opravljena po 141.čl. ZPP brez pravnih učinkov, v kolikor je vročitev opravljena na nepravilen naslov.

Pritožba dolžnika se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor po izteku roka, ki ga je vložil dolžnik.

Zoper ta sklep je dolžnik vložil pritožbo po svoji pooblaščenki in predlagal njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da zoper sam sklep o izvršbi sploh ni mogel ugovarjati, saj mu ta sploh ni bil vročen. Že predlog za izvršbo ni bil naslovljen nanj. Njegova firma se namreč glasi: O.A., S.S. s.p. in zgolj s tako firmo dolžnik nastopa v pravnem prometu. Izvršilni predlog pa je bil naslovljen na dolžnika: Slaščičarna, okrepčevalnica - A., S.S.. Tudi vročitev, ki je bila opravljena na podlagi 2.odst. 141.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) ni bila zakonita, saj se je vročalo na napačen naslov in zato ni moglo priti do fikcije vročitve.

Pritožbeno sodišče sicer pripominja, da ima dolžnik načeloma prav, ko smiselno navaja, da je nadomestna vročitev, opravljena po 141.čl. ZPP brez pravnih učinkov, v kolikor je vročitev opravljena na nepravilen naslov, kar pa gotovo za obravnavani primer ne velja. Že ob dejstvu, da sama naziva "Okrepčevalnica A., S.S. s.p." ali "Slaščičarna, okrepčevalnica - A.,S.S." po mnenju pritožbenega sodišča ne more povzročiti dvoma o identifikaciji naslovnika, kot skuša v pritožbi prikazati dolžnik, pa to dejstvo nenazadnje izključuje tudi okoliščina, da je bila pošiljka vročena na naslov M. 115, pošta M., torej na nedvomno dolžnikov naslov. Že ti razlogi, po oceni pritožbenega sodišča utemeljujejo zaključek, da je bila nadomestna vročitev dolžniku popolnoma v redu opravljena. Kakršenkoli dvom o pravilnosti vročitve dolžniku pa je po ugotovitvah pritožbenega sodišča v obravnavanem primeru odstranjen, ko se upošteva, da je sodišče, kot je razvidno iz poročila sodišča prve stopnje (listovna št. 15 do 16 spisa), sklep o izvršbi s prilogami dne 05.06.2003 tudi osebno vročilo dolžniku. Zato je dolžnikovo sklicevanje na dejstvo, da naj bi mu sklep o izvršbi ne bil pravilno vročen, popolnoma neutemeljeno. Ob taki ugotovitvi pa je seveda povsem pravilna tudi nadaljnja ugotovitev sodišča prve stopnje, ki je njegov ugovor, ki ga je štelo kot ugovor po izteku roka, kot nedovoljen zavrglo, saj dejansko temelji na dejstvih, ki se nanašajo na samo terjatev, ki pa tudi niso nastopila po izvršljivosti odločbe. Upoštevajoč gornjo obrazložitev je pritožbeno sodišče, na podlagi 2.odst. 365.čl. ZPP v zvezi s 15.čl. ZIZ, pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 234/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-20

Gre za spor iz koncesijske pogodbe med pravdnima strankama glede cene za opravljanje storitev na podlagi te pogodbe. Po 40. členu Zakona o gospodarskih javnih službah, če pride pri izvajanju koncesijske pogodbe do spora med koncedentom in kocesionarjem, odloča o sporu redno sodišče. Prav za tak spor med koncedentom, to je toženo stranko in koncesionarjem, to je tožečo stranko pa v predmetnem primeru gre, tako da je vsekakor podana pristojnost rednega sodišča. Gre za premoženjsko pravni spor, ki se rešuje pred pravdnim sodiščem.

Pritožbi tožeče stranke se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da Okrožno sodišče v Novi Gorici ni stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi in bo po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo v reševanje Upravnemu sodišču Republike Slovenije.

Zoper ta sklep je vložila pritožbo tožeča stranka po svojih pooblaščencih in sicer zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter predlagala, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in naslovnemu sodišču naloži takojšnjo odločanje o zadevi. V pritožbi navaja, da nikakor ne gre za upravni spor in da je o predmetni tožbi in predlogu za začasno odredbo podana pristojnost upravnega sodišča. Z izpodbijanim sklepom z dne 30.6.2005 je tožena stranka sama določila cene plina za kurilno sezono 2005/2006, medtem ko so dejansko cene v skladu s koncesijsko pogodbo predmet potrditve predloga tožeče stranka s strani tožene stranke. Gre za sodno varstvo pravic in obveznosti iz naslova koncesijske pogodbe, ki pa se ne uveljavljajo pred upravnim sodiščem, ampak pred rednim sodiščem.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da gre dejansko pri zahtevku tožeče stranke za zahtevek, za katerega je pristojno pravdno sodišče, v konkretnem primeru sodišče prve stopnje. Ne glede nato, da je sicer res podan dvom, ali je tožbeni zahtevek kot ga je postavila tožeča stranka v svoji tožbi sklepčen glede na navedbe v sami tožbi, pa je dejstvo, da gre za spor iz koncesijske pogodbe med pravdnima strankama glede cene za opravljanje storitev na podlagi te pogodbe. Po 40. členu Zakona o gospodarskih javnih službah (Ur. l. RS št. 32/93) namreč, če pride pri izvajanju koncesijske pogodbe do spora med koncedentom in koncesionarjem, odloča o sporu redno sodišče. Prav za tak spor med koncedentom, to je toženo stranko in koncesionarjem, to je tožečo stranko pa v predmetnem primeru gre tako, da je vsekakor podana pristojnost rednega sodišča. Pri sklepu tožene stranke z dne 30.6.2005 gre torej za sklep, ki ni upravni akt, ampak res akt razpolaganja, torej dejansko izjava volje tožene stranke v zvezi s koncesijsko pogodbo. Zato gre za premoženjsko pravni spor, ki se rešuje pred pravdnim sodiščem. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče ob ugoditvi pritožbe tožeče stranke izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da nadaljuje s pravdnim postopkom.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 449/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-05

Nezaposlenost obsojenca ni razlog za oprostitev plačila stroškov,

posebno ne v primeru, da je mlad, pridobitno sposoben, nima

preživninskih obveznosti in je lastnik nepremičnine in avta.

Pritožba obs. D. M. se zavrne kot neutemeljena.

Z izpodbijanim sklepom Okrožno sodišče v Ljuljani, prošnji obs.

D. M. za oprostitev plačila stroškov kazenskega postopka ni ugodilo v

skladu s IV. odst. 95. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP).

Zoper navedeni sklep se je pritožil obsojenec smiselno

zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in smiselno

Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo, da za oprostitev

plačila stroškov kazenskega postopka ne more zadoščati zgolj

ugotovitev, da ni več redno zaposlen ter da mu v kratkem

poteče pogodba o zaposlitvi, ampak da je potrebno

upoštevati, da je relativno mlad, pridobitno sposoben, ima

poklic, je brez otrok, poleg tega pa lastnik stanovanja in

osebnega avtomobila in je zato obsojenčevo prošnjo za

oprostitev plačila stroškov zavrnilo. Takšnih zaključkov

sodišča prve stopnje ne more izpodbiti trditev obsojenca, da

je sedaj ostal brez zaposlitve. Sodišče prve stopnje je to

okoliščino pri oceni ostalih dejstev in okoliščin

upoštevalo. Obsojenec ima premoženje, je lastnik stanovanja

v izmeri preko 70 m2 in osebnega avtomobila, čeprav

starejšega in srednjega cenovnega razreda, poleg tega pa je

tudi pridobitno sposoben. Zato trditve, da so se odločilne

okoliščine bistveno spremenile niso utemeljene in je zato

pritožbeno sodišče njegovo pritožbo zavrnilo kot

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 135/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-19

Sodišče prve stopnje bo moralo v skladu z II. odst. 413. čl. ZKP

opraviti poizvedovalni postopek, v katerem naj zasliši predlagano

pričo, in šele nato oceniti ali gre za nov dokaz v smislu 3. tč. I.

odst. 410. čl. ZKP ali ne in odločiti v skladu s I. odst. 414. čl.

Pritožbi obsojenega J. V. se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi

ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljni postopek.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo zahtevo

Zoper sklep se je pravočasno pritožil obsojenec smiselno zaradi

zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in predlagal, da

sodišče "pravilno odloči tako, da izda oprostilno sodbo ali pa vsaj

V 3. točki I. odst. 410. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) je

določeno, da se sme kazenski postopek, ki je končan s pravnomočno

sodbo, obnoviti v korist obsojenca, če se navedejo nova dejstva ali

predložijo novi dokazi, ki utegnejo sami zase ali v zvezi s

prejšnjimi dokazi povzročiti oprostitev tistega, ki je bil obsojen,

ali pa njegovo obsodbo po milejšem kazenskem zakonu. Sodišče prve

stopnje je sicer pravilno v izpodbijanem sklepu presodilo, da dokazi,

ki jih je predložil obsojenec pri zahtevi za obnovo kazenskega

postopka in sicer predpogodba, soglasje J. ter geodetski načrt, niso

takšni, da bi se na podlagi njih mogla dovoliti obnova kazenskega

postopka, ker se nanašajo na kasnejše razpolaganje z nepremičnino in

ne na predmetno kaznivo dejanje. Vendar pa obsojenec v pritožbi

utemeljeno opozarja, da je odločitev sodišča prve stopnje glede

izvedbe novega dokaza z zaslišanjem obsojenčeve partnerke T.

M., neutemeljena. Sodišče prve stopnje je ocenilo, da ne gre za nov

dokaz v smislu 3. točke I. odst. 410. člena ZKP, ker predlagana priča

ni bila navzoča pri ogledu stanovanjske hiše in pri plačilu are.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je takšna ocena sodišča prve stopnje

v nasprotju s pritožbenimi navedbami obdolženca zoper sodbo sodišča

prve stopnje in trditvijo v zahtevi za obnovo, da je bila T. M.

prisotna pri ogledu hiše in plačilu are in bi zato lahko izpovedala,

da so zakonci R. vedeli, da je predmet prodaje obremenjen s hipoteko.

Šele po izvedbi tega dokaza bo sodišče lahko ocenilo, ali bo njena

izpovedba sama zase oz. v zvezi s prejšnjimi dokazi lahko povzročila

Sodišče prve stopnje bo moralo v skladu z II. odst. 413. člena ZKP

opraviti poizvedovalni postopek, v katerem naj zasliši predlagano

pričo T. M. ter prav tako A. J. (katerega zaslišanje očitno predlaga

obsojenec v zahtevi za obnovo kazenskega postopka ko govori o priči,

ki ga je prosila, da jo odveže pričanja) o okoliščinah prodaje

nepremičnine zakoncem R. Šele po opravljenem poizvedovalnem postopku

naj oceni ali gre za dokaz v smislu 3. tč. I. odst. 410. čl. ZKP ali

ne in odloči v skladu s I. odst. 414. člena ZKP.

ZKP člen 410,  410/1,  410/1-3,  413,  413/2,  410,  410/1,  410/1-3,  413,  413/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2285/05
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-18

Zakon o sodnih taksah ne pozna oprostitve plačila sodnih taks v

zemljiškoknjižnem postopku, četudi ta teče po uradni dolžnosti kot

posledica sodne izvršitve odločbe delovnega in socialnega sodišča.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijani II. točki izreka potrdi sklep

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom pod I. točko izreka

odredilo zaznambo sklepa o izvršbi istega sodišča, opr. št. In

..., z dne 27.1.2005 in vknjižbo hipoteke za znesek 7.108.216,80 SIT

v korist upnika G. J.. Pod II. točko izreka pa je odmerilo sodno

takso v znesku 11.400,00 SIT, ki jo je dolžan plačati upnik G. J..

Zoper odločitev o sodni taksi pod 2. točko izreka

izpodbijanega sklepa se je v roku pritožil upnik G. J. iz vseh

pritožbenih razlogov, ki smiselno predlaga, da pritožbeno sodišče v

izpodbijanem delu sklep spremeni tako, da naloži plačilo sodne takse

dolžniku. Navaja, da je upnik zoper dolžnika vložil izvršilni predlog

na podlagi sodbe Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani,.. zato

je oproščen plačila tudi zemljiškoknjižne takse, ker je

zemljiškoknjižni postopek nastal neposredno zaradi izvršilnega

postopka, v katerem ima upnik oprostitev.

Skladno določbi 2. točke 2. odstavka Zakona o sodnih taksah

(ZST) se sodne takse ne plačujejo v postopku izvršbe in

zavarovanja za izvršitev odločb delovnih in socialnih sodišč

v sporih delavcev iz delovnih razmerji oziroma v zvezi z

delom. Pritožba je v zmoti, ko meni, da se citirana

oprostitev plačila sodnih taks razširja tudi na

zemljiškoknjižni postopek, če je ta začet kot posledica

izvršilnega postopka, v katerem se izvršuje odločbo

delovnega in socialnega sodišča. Postopek izvršbe in

zavarovanja ter na drugi strani zemljiškoknjižni postopek

sta dva ločena sodna postopka, pri čemer se za vsakega

posebej ugotavlja obveznost plačila sodne takse. V postopku

izvršbe in zavarovanja je določena, kot je bilo že navedeno,

oprostitev plačila sodnih taks za izvršitev odločb delovnih

in socialnih sodišč, medtem ko takšne izrecne oprostitve ni

za zemljiškoknjižni postopek, v katerem se skladno določbi

4. točke 2. člena ZST tudi plačujejo takse.

Pritožbeno sodišče je zato, ker ni ugotovilo niti kršitev,

na katere pazi po uradni dolžnosti, pritožbo upnika kot

neutemeljeno zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sklep

sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem

postopku v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku

in 120. členom Zakona o zemljiški knjigi).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba IV Cp 2144/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-19

Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je pred pobegom toženca iz

Slovenije ta imel dohodke, ki so mu dopuščale nakup avtomobila

Mercedes in ima še polovico hiše, sicer pa je pridobitno sposoben, je

prisojena preživnina 25.000,00 SIT za mladoletno hčerko, ob njenih

80.000,00 SIT visokih potrebah, primerna. Zato pritožba začasnega

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se v izpodbijanem

delu (3. točka izreka) potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je razvezalo zakonsko zvezo, ki sta jo

4.4.1992 na V. sklenili pravdni stranki. Mladoletno N., roj.

1997 leta, je dodelilo v varstvo in vzgojo materi. Tožencu

je naložilo plačevanje preživnine od vložitve tožbe dalje po

25.000,00 SIT mesečno s pripadki in uskladitvami po Zakonu o

zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Višji tožbeni

Proti odločitvi sodišča o preživnini in sicer v obsodilnem

delu se pritožuje tožena stranka. Res je, da je neznano

prebivališče tožene stranke in kje je zaposlen, kdo je

delodajalec in kakšne dohodke ima. Sodišču so toženčevo

premoženje in dohodki neznani in tožnica ni vedela povedati,

katere nepremičnine ima toženec v lasti. Take okoliščine bi

narekovale simbolično preživnino, naprimer v znesku

10.000,00 SIT mesečno, ne pa 25.000,00 SIT mesečno. Če bi se

ugotovilo, da toženec dohodke ima, pa lahko mati vloži tožbo

Na vročeno pritožbo tožeča strana ni odgovorila.

Sodišče prve stopnje je pri odločanju pravilno uporabilo kot

pravno podlago 123. čl. Zakona o zakonski zvezi in

družinskih razmerjih (Ur. l. RS, št. 69/2004, prečiščeno

besedilo). Pri tem je ugotovilo in teh ugotovitev pritožba

ne graja, da so za N. potrebni stroški vsaj 80.000,00 SIT

mesečno, saj hodi otrok v drugi razred devetletke in tudi

mati s svojim fizičnim delom in skrbjo prispeva k njeni

vzgoji in varstvu. Glede dohodkov matere je sodišče

ugotovilo, da znaša čista plača matere 200.000,00 SIT, da

živita v hiši, ki je skupno premoženje pravdnih strank. Pač

pa je sodišče sledilo izpovedbi tožeče stranke glede

preživninskih sposobnosti toženca. Sodišče je namreč

ugotovilo, da je toženec rojen 1962, da je končal osnovno

šolo in gostinski tečaj, da sta skupaj zgradila stanovanjsko

hišo in da je imel pred pobegom poslovni prostor na

L. ter vozilo znamke Mercedes, staro pet let. Takšne

sposobnosti, mladost očeta in način življenja pred pobegom

iz Slovenije kažejo, da je toženec sposoben za delo in

pridobitno spreten. Zato ne drži ugotovitev pritožbe, da bi

bilo v takem primeru treba določiti le simbolično

preživnino. Ne glede na vse pa je določena preživnina

25.000,00 SIT daleč premalo, da bi se mladoletna N.

preživela, zato bo mati morala v pretežni meri prispevati za

Tako se izkaže, da pritožba ni utemeljena, sodišče prve

stopnje pa ni zagrešilo nobenih bistvenih kršitev določb

ZPP, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti,

kar je narekovalo zavrnitev pritožbe in potrditev sodbe

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.