VSK sklep II Cpg 132/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-12

Sodišče prve stopnje bi moralo najprej ugotoviti stanje

upnikove terjatve do dolžnika na dan začetka prisilne

poravnave (glavnica plus zamudne obresti plus stroški

izvršilnega postopka z zamudnimi obrestmi), skladno s 1.

odst. 62. čl. Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in

likvidaciji (ZPPSL, Ur.l.RS št. 67/93 s sprem.).

Pritožbi upnika in pritožbi dolžnika se ugodi, sklep se v

izpodbijanem delu (I. tč. izreka) r a z v e l j a v i

in se zadeva v tem delu vrne sodišču prve stopnje v ponovno

Stroški pritožbenega postopka so del nadaljnjih izvršilnih

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje: I.) delnemu

umiku upnika ter ugovoru dolžnika ugodilo in s sklepom o

izvršbi opr.št. Ig 02/00281 z dne 4.2.2003 dovoljeno izvršbo

spremenilo pod pogoji prisilne poravnave, ki je bila

sklenjena v postopku Okrožnega sodišča v Novi Gorici opr.št.

St 5/2003 z dne 30.6.2003, kot je določeno za upnike v

razredu A tako, da je izvršbo nadaljevalo v roku enega leta

od pravnomočnosti prisilne poravnave (ki je postala

pravnomočna dne 11.9.2003), le še za znesek, ki znaša 20 %

- 381.100,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od

- 496.632,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od

- 69.069,60 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od

- 457.284,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od

Od tako dobljenega zneska gredo upniku zamudne obresti v

višini temeljne obrestne mere, veljavne na dan 9.5.2003, za

čas od 28.2.2003 do plačila, vse zmanjšano za dne 4.3.2003

plačani znesek 19.500,00 SIT; II.) v presežku izvršbo po

sklepu o izvršbi z dne 4.2.2003, opr.št. Ig 02/00281,

Proti navedenemu sklepu je, smiselno glede njegove I. tč.,

upnik po svojem pooblaščencu vložil pritožbo (v kateri

navaja, da se pritožuje tudi zoper sklep z dne 7.4.2004,

vendar sklepa s tem datumom v spisu ni) in predlagal njegovo

razveljavitev. Meni, da odločitev ni pravilna in dodaja, da

je upnik dne 28.2.2003 s strani dolžnika prejel plačilo

63.333,75 SIT, dne 4.3.2003 znesek 19.500,00 SIT, dne

7.3.2002 (verjetno prav: 2003) pa znesek 1.055.000,00 SIT.

Sodišče pa nepravilno teh plačil ni upoštevalo in je torej

nezakonito dovolilo nadaljevanje izvršbe za znesek 20 % od

celotne terjatve, čeprav je kot rečeno, upnik prejel delno

plačilo svojih terjatev. Sodišče bi moralo delno ustaviti

izvršbo za plačane zneske, ne pa da je dovolilo nadaljevanje

izvršbe tudi za te že plačane zneske pod pogoji sklenjene

prisilne poravnave. To bi pomenilo, da bi bil dolžan upnik

dolžniku vrniti znesek, ki bi presegal 20 % terjatev, kar je

Proti navedenemu sklepu je, glede njegove I. tč., dolžnik po

svojem pooblaščencu vložil pritožbo iz vseh pritožbenih

razlogov, predlagal njegovo razveljavitev ter vrnitev

sodišču prve stopnje v ponovno odločanje; hkrati je

predlagal povrnitev stroškov pritožbenega postopka. Meni, da

je izpodbijani sklep napačen, saj je prvostopno sodišče v

njem navedlo, da je dolžnikovemu ugovoru ugodilo, vendar pa

dejansko z njim ni v celoti odločilo o dolžnikovem ugovoru.

Dolžnik je v ugovoru ugovarjal dejstvo, da je bila nad

dolžnikom uvedena in pravnomočno zaključena prisilna

poravnava in dejstvo, da je B.K., kateri je sodišče v

izvršitev posredovalo izvršilni sklep opr.št. Ig 2002/00281,

po nalogu sodišča iz dolžnikovega računa po začetku prisilne

poravnave in po prekinitvi postopka po izvršilnem sklepu, že

prisilno nakazala upniku znesek 1.137.833,75 SIT (dne

28.2.2003 znesek 63.333,75 SIT, dne 4.3.2003 znesek

19.500,00 SIT ter dne 7.3.2003 znesek 1.055.000,00 SIT), kar

izhaja tudi iz potrdila navedene banke opr.št. 760-PT.

Dolžnikov ugovor je bil tudi, da je bila njegova obveznost

do dolžnika že v celoti plačana, in sicer celo preplačana,

kar izhaja tudi iz predloženih listin. 100 % obveznost

dolžnika po izvršilnem sklepu je znašala na dan 27.2.2003

skupaj 2.044.865,34 SIT. Obveznost po potrjeni prisilni

poravnavi v višini 20 % je znašala na dan 28.2.2003 skupaj

408.973,05 SIT. B.K. pa je po nalogu sodišča iz dolžnikovega

računa na upnikov račun odtegnila znesek 1.137.833,75 SIT.

Zamudne obresti v višini temeljne obrestne mere veljavne na

dan 9.5.2003 od 28.2.2003 do plačila so znašale 261,73 SIT.

Skupaj je bil tako dolžniku neupravičeno preveč odvzet

znesek 728.598,97 SIT, ki jih je dolžan upnik dolžniku

vrniti. Prvostopno sodišče bi moralo navedena dejstva

ugotoviti ter v celoti razveljaviti sklep o izvršbi in

postopek zoper dolžnika ustaviti. Vendar pa je z

izpodbijanim sklepom odločilo, kakor da bi moral dolžnik

upniku še dodatno plačati v izpodbijanem sklepu navedene

denarne zneske, kar pa je nepravilno. Prvostopno sodišče je

zmotno uporabilo materialno pravo, ker ni ugotovilo, da

dolžnik upniku ne dolguje ničesar več in da je le upnik

tisti, ki dolguje dolžniku znesek 728.598,97 SIT s

Pritožbi upnika in dolžnika sta utemeljeni.

Pritožba sicer nima prav v delu, ko navaja, da sodišče prve

stopnje pri izpodbijani odločitvi ni upoštevalo (tudi) dne

4.3.2003 plačanega zneska 19.500,00 SIT; ta znesek je

upoštevan, saj je sodišče prve stopnje v I. tč. izreka

navedlo, da se izvršba nadaljuje za 20 % tam navedenih

zneskov - vse zmanjšano za dne 4.3.2003 plačani znesek

19.500,00 SIT. Vendar pa pritožba glede preostalega dela,

kolikor uveljavlja, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo

tudi dveh plačil, ki jih je upnik prejel iz naslova po

sklepu o izvršbi izterjevanega zneska, dne 28.2.2003

(63.333,75 SIT) in dne 7.3.2003 (1.055.000,00 SIT), smiselno

opozarja na kršitev določb postopka po 14. tč. 2. odst. 339.

čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl.

Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ); gre za to, da je

upnik že z vlogo z dne 13.3.2003 glede navedenih dveh

prejetih plačil umaknil predlog za izvršbo in bi moralo

sodišče prve stopnje zato v tem delu ustaviti izvršbo (2.

odst. 43. čl. ZIZ), ne pa da jo je z izpodbijanim delom

nadaljevalo po pogojih potrjene prisilne poravnave, brez da

bi navedeno okoliščino upoštevalo. Zato je moralo pritožbeno

sodišče pritožbi upnika ugoditi in izpodbijani sklep v

navedenem delu razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve

stopnje v ponovno odločanje (3. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s

Kar se tiče pritožbenih trditev v smeri, češ da je bil

dolžniku z računa s strani banke prisilno odvzet znesek

1.137.833,75 SIT (dne 28.2.2003 znesek 63.333,75 SIT, dne

4.3.2003 znesek 19.500,00 SIT ter dne 7.3.2003 znesek

1.055.000,00 SIT), je (z izjemo zneska 19.500,00 SIT),

sodišče prve stopnje zagrešilo kršitev določb postopka, ker

teh plačil pri izdaji izpodbijanega sklepa ni upoštevalo,

čeprav je v tem delu upnik delno umaknil predlog za izvršbo

- kar je pritožbeno sodišče navedlo že v okviru obravnavanja

upnikove pritožbe. Okoliščina o opravljenih treh delnih

plačilih že v času po začetku postopka prisilne poravnave

(ta postopek je bil začet 27.2.2003, vsa tri plačila pa so

bila opravljena po navedenem datumu, in sicer: 28.2.2003,

4.3.2003 in 7.3.2003), pa postavlja pod vprašaj odločitev

sodišča prve stopnje, da dolžnik dolguje upniku še zneske,

ki so navedeni v izpodbijanem sklepu. Dolžnik utemeljeno

opozarja, da bi moralo sodišče prve stopnje najprej

ugotoviti stanje upnikove terjatve do dolžnika na dan

začetka prisilne poravnave (glavnica plus zamudne obresti

plus stroški izvršilnega postopka z zamudnimi obrestmi),

skladno s 1. odst. 62. čl. Zakona o prisilni poravnavi,

stečaju in likvidaciji (ZPPSL, Ur.l.RS št. 67/93 s sprem.).

Od tako ugotovljenega zneska je po sklepu o potrditvi

prisilne poravnave dolžnik dolgoval 20 % z zamudnimi

obrestmi v višini TOM (veljavne na dan 9.5.2003), za čas od

28.2.2003 do plačila (2. odst. 62. čl. ZPPSL). Prvo delno

plačilo je bilo opravljeno 28.2.2003, zatem pa še dve

plačili (4.3.2003 in 7.3.2003) in bo sodišče prve stopnje

moralo pri odločitvi o tem, ali je dolžnik dolžan še kaj

plačati oz. ali je izterjava zneskov zoper njega sploh še

utemljena, upoštevati vsa tri navedena plačila. Glede na to

je pritožbeno sodišče pritožbi dolžnika ugodilo, sklep v

izpodbijanem delu razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve

stopnje v ponovno odločanje (3. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.