VSL sklep III Cp 41/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-13

zakonske zamudne obresti - obračun zamudnih obresti

Zakonske zamudne obresti je treba za čas do 28.6.2003 obračunati po

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje

Dolžnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Na predlog upnika je sodišče prve stopnje zoper dolžnika dovolilo

izvršbo zaradi izterjave 2.807.926,00 SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi za čas od 4.4.2002 do plačila ter stroškov izvršilnega

postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi za čas od izdaje sklepa o

Dolžnik je zoper sklep ugovarjal, sodišče prve stopnje pa je z

uvodoma navedenim sklepom njegov ugovor zavrnilo in sklep o izvršbi

Dolžnik takšen sklep izpodbija s pravočasno pritožbo. Uveljavlja vse

pritožbenega razloge iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem

postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami; v nadaljevanju: ZPP)

ter predlaga spremembo z ugoditvijo ugovoru in razveljavitvijo sklepa

o izvršbi ter ustavitvijo izvršbe. Navaja, da je sodišče prve

stopnje štelo za pravilen izračun zakonskih zamudnih obresti, kot ga

je opravil upnik in sodeč po katerem naj bi dolžnik upniku terjatev,

prisojeno s sodbo, poravnal le delno in ne v celoti. Takšno stališče

je po prepričanju dolžnika zmotno, in sicer zato, ker je način, na

katerega sta upnik in sodišče izračunala zakonske zamudne obresti,

nezakonit. Sodišče prve stopnje je neutemeljeno zavrnilo predlagani

dokaz s postavitvijo izvedenca finančne stroke, češ da se izračun

upnika sklada z izračunom sodišča. Pri tem obračuna obresti, kot ga

je opravilo samo, sklepu ni priložilo in ga ni pojasnilo, zaradi

česar sklepa ni mogoče preizkusiti. Poleg tega pa je sodišče prve

stopnje zmotno uporabilo predpise, ki urejajo vprašanje zakonskih

zamudnih obresti. Iz obračunov, ki jih je priložil upnik, je namreč

razvidno, da so obresti obračunane po konformni metodi, čeprav ta

način obračunavanja obresti ni več predpisan. V primeru zakonskih

zamudnih obresti je določena letna obrestna mera, torej je dovoljeno

konformno metodo uporabiti za vsako leto posebej, pri čemer se v

naslednjem letu ponovno obrestuje le prvotna glavnica. Pri tem je

pomembno, da je znesek obresti, izračunanih po konformni metodi, ob

koncu obdobja, za katerega je določena obrestna mera, vedno enak

znesku obresti, izračunanih po linearnem načinu. Če pa se konformna

metoda uporabi za daljše obdobje, kar velja tudi za upnikov primer,

to pomeni obrestovanje obresti, ki je prepovedano. Upnikov izračun

obresti v konkretnem primeru torej ne bi bil napačen, če bi bile

obresti izračunane po konformni metodi le za posamezna letna obdobja

in bi se vsako leto obresti računale od istih glavnic, brez letne

kapitalizacije obresti. Ker pa sta upnik in sodišče obresti po

konformni metodi računala kontinuirano za celotno obdobje in sta pri

tem obresti za vsako naslednje leto računala od glavnic, povečanih za

letne obresti, sta s tem napačno uporabila zakonsko določbo, ki

prepoveduje, da bi od zapadlih, pa neplačanih obresti tekle zamudne

obresti. To pomeni, da je sodišče prve stopnje na med strankama

nesporno dejansko stanje zmotno uporabilo materialno pravo in da je

bil pravilen obračun obresti, ki ga je predložil dolžnik, saj je

konformno metodo uporabil na pravilen način - brez letne

kapitalizacije obresti. Iz previdnosti dolžnik še vedno vztraja pri

dokazu s postavitvijo izvedenca finančne stroke, saj zgolj

okoliščina, da se izračun upnika sklada z izračunom sodišča, ki je v

javni rabi, ne predstavlja utemeljenega dokaza.

Delovno in socialno sodišče v Ljubljani je z delno sodbo z dne

13.4.2001, opr. št. I Pd 100/94, zavezalo A. A., da mora A.

C. plačati razliko v plači in dodatkih za vsak mesec, pričenši s

1.1.1986, do 1.6.1990 ter zakonske zamudne obresti od zapadlosti

vsakega mesečnega obroka, ki zapade prvi dan v mesecu, do plačila.

Poleg tega jo je zavezalo, da mu mora plačati 225,55 SIT odškodnine

za neizrabljen dopust za leto 1987 z zakonskimi zamudnimi obrestmi za

čas od 1.1.1988 dalje do plačila ter odškodnino za letalske vozovnice

v točno določenih zneskih, ki zapadejo v plačilo vsako leto, pričenši

z letom 1994, do vključno leta 2001. Po izračunu upnika mu je dolžnik

na dan 29.3.2002 dolgoval iz naslova glavnice in zamudnih obresti

31.666.086,00 SIT, po večih vmesnih delnih plačilih je dolžnikov dolg

na dan 4.4.2002 znašal še 2.807.926,10 SIT. Zaradi izterjave tega

zneska z zakonskimi zamudnimi obrestmi za čas od 4.4.2002 do plačila

je sodišče prve stopnje s sklepom o izvršbi z dne 19.3.2003 dovolilo

izvršbo. Dolžnik je zoper sklep o izvršbi ugovarjal in trdil, da je

upniku poplačal celotno terjatev ter da mu zato ne dolguje ničesar

več. Sodišče prve stopnje je z uvodoma navedenim sklepom njegov

Med strankama je nesporno, da je do razlike v izračunu obveznosti, ki

jo ima dolžnik do upnika po pravnomočni sodbi, prišlo izključno

zaradi uporabe različnih metod izračuna zakonskih zamudnih obresti.

Sodišče prve stopnje je obresti obračunalo po konformni metodi,

takšna odločitev pa je po prepričanju sodišča druge stopnje, ki bo

pojasnjeno v nadaljevanju, materialnopravno pravilna. Ob uporabi

konformne obrestne mere za izračun zakonskih zamudnih obresti se tako

pokaže, da dolžnik ni poravnal celotne terjatve upniku in da ugovorni

razlog iz 8. točke 55. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur. l.

RS, št. 51/98 s spremembami; v nadaljevanju: ZIZ) ni bil podan,

zaradi česar ni bilo razlogov za ugoditev dolžnikovemu ugovoru,

razveljavitev sklepa o izvršbi in ustavitev izvršbe.

V konkretnem primeru zamudne obresti od posameznih zneskov tečejo že

od leta 1986 dalje. V tem obdobju (od leta 1986 do sedaj) so bile

zamudne obresti urejene z več zakoni. Zakon o obligacijskih

razmerjih (Ur. l. SFRJ, št. 29/78; v nadaljevanju: ZOR) je v 277.

členu predpisoval zamudne obresti kot zakonsko posledico zamude pri

izpolnitvi denarne obveznosti, pri čemer je bila obrestna mera

zamudnih obresti enaka obrestim za hranilne vloge na vpogled v kraju

izpolnitve. Z novelo ZOR v letu 1985 (Ur. l. SFRJ, št. 39/85) je bila

obrestna mera zakonskih zamudnih obresti zvišana: od 13.8.1985 dalje

je znašala toliko kot obrestna mera za hranilne vloge, vezane brez

določenega namena za več kot leto dni. V letu 1989 je bil sprejet

Zakon o obrestni meri zamudnih obresti (Ur. l. SFRJ, št. 57/89), po

katerem je bila obrestna mera zakonskih zamudnih obresti predpisana v

višini eskontne stopnje, ki jo je mesečno določala Narodna banka

Jugoslavije, povečane za 20%. V Republiki Sloveniji je enako ureditev

prevzel republiški Zakon o obrestni meri zamudnih obresti (Ur. l. RS,

št. 14/92), ki je določal zakonske zamudne obresti kot stopnjo rasti

cen na drobno v preteklem mesecu, preračunano na letno raven,

povečano za realno letno zamudno obrestno mero 30%. Z novelo tega

zakona (Ur. l. RS, št. 13/93) je bila ta stopnja znižana na 25%,

vendar pa sta oba izrecno predpisovala izračunavanje zamudnih obresti

po konformni metodi. Leta 1995 je stopil v veljavo Zakon o predpisani

obrestni meri zamudnih obresti in temeljni obrestni meri (Ur. l. RS,

št. 45/95, ZPOMZO), ki ni več izrecno predpisoval konformne metode

obračunavanja zamudnih obresti, obrestno mero zakonskih zamudnih

obresti pa je določil kot temeljno obrestno mero (tako imenovani TOM,

ki je zagotavljal ohranitev realne vrednosti - revalorizacijo, ki jo

je določala Banka Slovenije), povečano za 1,8-kratnik splošne

eskontne mere Banke Slovenije. Ta zakon je bil ob uveljavitvi

Obligacijskega zakonika (Ur. l. RS, št. 83/2001, veljati je pričel

1.1.2002) noveliran (Ur. l. RS, št. 109/2001 - ZPOMZO-A) in je

obrestno mero zakonskih zamudnih obresti določil kot temeljno

obrestno mero, povečano za 13,5% točk. Od 28.6.2003 pa velja Zakon o

predpisani obrestni meri zamudnih obresti (Ur. l. RS, št. 56/2003,

ZPOMZO-1), ki predpisuje le še realno obrestno mero (brez

valorizacije) ter je najprej določal 17%, od 1.1.2004 dalje pa 15,5%

obrestno mero za obveznosti v domačem denarju (za obveznosti v tuji

valuti pa znaša po določbah drugega odstavka 378. člena 8% letno, ker

ZPOMZO-1 glede obveznosti v tujih valutih nima posebnih določb, ki bi

predstavljale specialne določbe glede na OZ, kot to velja v primeru

Dolžniku je treba pritrditi, da je ZOR prepovedoval obrestovanje

neplačanih zamudnih obresti, vendar pa je od tega splošnega pravila

dopuščal izjemo v tistih primerih, ko je bilo z zakonom določeno

drugače (prvi odstavek 279. člena citiranega zakona). In drugi

zakoni, sprejeti po uveljavitvi ZOR, so to dopuščali vse do

28.6.2003, ko je pričel veljati sedaj veljavni ZPOMZO-1. Tako je

bila, kot je bilo že prej navedeno, uporaba konformne metode izrecno

predpisana z Zakonom o obrestni meri zamudnih obresti iz leta 1989 in

z Zakonom o obrestni meri zamudnih obresti iz leta 1992, od

uveljavitve Zakona o predpisani obresti meri zamudnih obresti in

temeljni obrestni meri (ZPOMZO) dalje pa so vsi zakoni do uveljavitve

ZPOMZO-1 izjemo od prepovedi obrestnega obrestovanja določali na ta

način, da so obrestno mero zamudnih obresti določali tako, da je bila

sestavljena iz realnega in iz revalorizacijskega dela, pri čemer je

bila za osnovo določitve obrestne mere zamudnih obresti vzeta prav

revalorizacija obveznosti. Valorizacija obveznosti pa bi izgubila

svoj temeljni namen, če se ne bi obračunavala sproti in če se ne bi

vse od nastanka zamude pa do izpolnitve obveznosti, ne glede na

obdobje, za katero je predpisana obrestna mera, pripisovala h

glavnici, kar je temeljna značilnost obrestnega obrestovanja. Na ta

način je bilo obrestno obrestovanje določeno (kot izjema od načelne

prepovedi iz prvega odstavka 279. člena ZOR) tudi v času veljavnosti

ZPOMZO in ZPOMZO-A. Poleg tega je bila v času veljavnosti ZPOMZO in

ZPOMZO-A v sklepih Banke Slovenije (objavljenih v Uradnih listih RS

št. 1/96, 61/96, 3/97, 23/97 in 81/97) temeljna obrestna mera

Pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje s tem, ko je zakonske

zamudne obresti, ki jih mora dolžnica plačati upniku, obračunalo na

konformen način, kršilo zakonsko prepoved obrestnega obrestovanja,

torej ne drži. Ne drži niti nadaljnji očitek, da bi moralo zamudne

obresti po konformni obrestni meri obračunavati za vsako leto posebej

in da ne bi smelo tako izračunanih obresti pripisovati glavnici.

Takšen način obračunavanja zakonskih zamudnih obresti bi bil namreč v

nasprotju z ureditvijo, po kateri je revalorizacija obveznosti

V konkretnem primeru je bilo torej sporno le pravno vprašanje, ki ga

je po prepričanju drugostopnega sodišča sodišče prve stopnje rešilo

pravilno. Dolžnik je postavitev izvedenca finančne stroke v ugovoru

predlagal neutemeljeno, neutemeljene pa so tudi njegove pritožbene

trditve, da bi bil takšen dokaz potreben, saj zgolj dejstvo, da se

izračun upnika sklada z izračunom sodišča, ki je v javni rabi, ne

predstavlja utemeljenega dokaza. Dolžnik namreč ni zatrjeval, da bi

sodišče predlogu za izvršbo ugodilo zato, ker bi (matematično)

napačno izračunalo zamudne obresti in s tem višino terjatve, ki jo je

potrebno še izterjati, ampak je bila sporna le izbira metode obračuna

zakonskih zamudnih obresti, kar pa ni dejansko vprašanje, ki bi ga

Pritožba dolžnika je torej neutemeljena, zato jo je sodišče druge

stopnje zavrnilo in izpodbijani sklep prvostopnega potrdilo (2. točka

Ker dolžnik s pritožbo ni uspel, ni upravičen do povrnitve stroškov

pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena v zvezi s prvim

ZOR člen 297,  297/1,  297,  297/1.  ZOMZO člen 2,  2/1,  2/2,  2/3,  3,  2,  2/1,  2/2,  2/3,  3.  ZPOMZO člen 2,  3,  3/1,  3/2,  2,  3,  3/1,  3/2.  OZ člen 376,  376.  ZPOMZO-1 člen 1,  1/2,  2,  2/1,  2/2,  1,  1/2,  2,  2/1,  2/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.