TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep II Cp 958/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-06

Če gre za pravico, ki ni prenosljiva, takšna pravica tudi ne more biti predmet izvršbe.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo upnikov predlog za izvršbo z rubežem in vnovčenjem dolžnikove dosmrtne pravice služnosti užitka na parcelah št. 316/11, 316/12, 316/13, 316/14 in 316/16 in 192/2, vseh vpisanih v vl. št. 1266 k.o. V. V obrazložitvi je pojasnilo, da so sicer pravice lahko predmet izvršbe, vendar samo tiste, ki jih je mogoče prenesti na drugo osebo. Ker po 3. odst. 230. čl. Stvarnopravnega zakonika ni mogoče prenašati užitka, ki daje pravice uporabljati in uživati tujo stvar, tudi ni mogoče predlagati izvršbo z rubežem in vnovčenjem dolžnikove dosmrtne pravice služnosti užitka, saj te dolžnikove pravice ni mogoče prodati in prenesti na drugo osebo.

Zoper ta sklep je vložil upnik pritožbo iz pritožbenega razloga zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi opozarja na določbo 3. odst. 230. čl. SPZ, ki določa, da užitkar sam svoje pravice ne more prenesti in iz te določbe upnik sklepa, da pa je lahko ta pravica v izvršilnem postopku zarubljena s strani sodišča in vnovčena za poplačilo upnikove terjatve. Gre za pravico, ki dolžniku prinaša ekonomsko korist, zato je ta lahko predmet izvršbe, kar pomeni, da se ekonomske koristi lahko vnovčijo na trgu. Gotovo se bo našlo kupca, ki bo pripravljen to ekonomsko korist plačati in iz tega se bo poplačal upnik. Tudi v primeru, če se kupca ne bi našlo, se po določbah ZIZ lahko izvrševanje užitka prenese na upnika.

Upnik je v predlogu za nadaljevanje izvršbe z novim izvršilnim sredstvom predlagal rubež in vnovčenje dosmrtne pravice služnosti užitka s pravico do obdelovanja, pobiranja plodov, prodaje izdelkov na določenih nepremičninah. Tako oblikovani predlog za izvršbo pa tudi po mnenju pritožbenega sodišča ni bil utemeljen, saj je glede pravice užitka sodišče prve stopnje pravilno upoštevalo določila Stvarnopravnega zakonika, po katerih je užitek osebna služnost. Osebna služnost pa je strogo vezana na osebo imetnika služnosti in ni prenosljiva. Če gre za pravico, ki ni prenosljiva, takšna pravica tudi ne more biti predmet izvršbe. Predmet izvršbe so lahko samo pravice, ki jih je mogoče prenesti na tretjega ali nanj prenesti njihovo izvrševanje. Iz določbe 3. odst. 230. čl. SPZ izhaja zgolj slednje, da se namreč lahko prenese izvrševanje užitka na tretjo osebo. S tem, ko se prenese izvrševanje užitka na tretjo osebo, pa se ne prenese sama stvarna pravica, ampak le obligacijska pravica uporabe tuje stvari. Samo v tem obsegu bi bil užitek lahko predmet izvršbe. Ker pa upnik svojega predloga za izvršbo ni oblikoval tako, je odločitev sodišča prve stopnje pravilna, pritožba pa neutemeljena in jo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo v izpodbijanem delu sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 365. čl. ZPP v zvezi s čl. 15 ZIZ).

ZIZ člen 32,  32.  SPZ člen 230,  230/3,  230,  230/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Rg 25/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-14

spor o pristojnosti - izvršba zoper delodajalca

O predlogu, da naj sodišče v izvršilnem postopku s sklepom naloži delodajalcu, naj mu poravna vse zneske, ki jih ni odtegnil in izplačal po sklepu o izvršbi se odloči, da se tudi ta izvršba vodi v istem izvršilnem postopku kot teče zoper delavca.

Za izvršbo zoper dolžnika je v predmetni zadevi krajevno pristojno Okrajno sodišče v Ajdovščini.

Okrajno sodišče v Ajdovščini se je s sklepom z dne 11.7.2005 opr. št. 0002 Ig 2005/00176-3 izreklo za krajno nepristojno za odločanje v tej zadevi in odločilo, da bo po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopljena Okrajnemu sodišču v Novi Gorici kot krajevno pristojnemu sodišču. Okrajno sodišče v Novi Gorici pa je sprožilo spor o pristojnosti. Meni namreč, da je za odločanje v predmetni zadevi pristojno prav Okrajno sodišče v Ajdovščini. Upnik je namreč predlagal, da sodišče delodajalcu naloži, naj upnik poravna vse zneske, ki jih ni odtegnil od plače dolžnice in izplačal po sklepu o izvršbi v skladu z določilom 134. člena ZIZ.

Za odločanje o izvršilnem predlogu in za vodenje izvršbe v predmetni zadevi je krajevno pristojno Okrajno sodišče v Ajdovščini. Upnik je v predmetni zadevi namreč v skladu s 1. odst. 134. člena ZIZ predlagal, naj sodišče v izvršilnem postopku s sklepom naloži delodajalcu, naj mu poravna vse zneske, ki jih ni odtegnil in izplačal po sklepu o izvršbi. Po 2. odst. 134. člena ZIZ lahko upnik tak predlog vloži do konca izvršilnega postopka in ima po 3. odst. istega člena sklep, s katerim sodišče upnikovemu predlogu ugodi, učinek sklepa o izvršbi. Iz teh določil je mogoče sklepati, da se tak predlog vloži do konca izvršilnega postopka, ki teče zoper delavca, glede katerega delodajalec ni odtegnil in izplačal zneskov po sklepu o izvršbi, to pa pomeni, da se o tem odloča in da se tudi ta izvršba vodi v istem izvršilnem postopku kot teče zoper delavca. Zato je tudi za to izvršbo krajevno pristojno tisto sodišče, ki je bilo pristojno za izvršbo zoper delavca, v konkretnem primeru torej Okrajno sodišče v Ajdovščini.

ZIZ člen 134,  134/1,  134/2,  134/3,  134,  134/1,  134/2,  134/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Rg 17/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-14

spor o pristojnosti - izbris iz registra samostojnih podjetnikov

Za presojo statusa tožene stranke je odločilno, ali je bila tožena stranka samostojni podjetnik v času, ko se je postopek začel, to je v konkretnem primeru, ko je bil izvršilni predlog vložen.

Za odločanje v predmetni zadevi je stvarno in krajevno pristojno Okrajno sodišče v Kopru.

S sklepom z dne 20.4.2004 opr. št. Ig 1188/2000-14 je Okrajno sodišče v Kopru odločilo, da se sklep o izvršbi istega sodišča opr. št. Ig 1188/2000 z dne 18.1.2000 razveljavi v delu, s katerim je dovoljena izvršba, to je v 2. točki izreka, razen glede plačila zneska 79.817,16 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne 16.9.1999 do plačila, obenem pa je odločilo, da bo o zahtevku in stroških odločalo v pravdnem postopku Okrožno sodišče v Kopru.

Okrožno sodišče v Kopru pa je sprožilo spor o pristojnosti, ker meni, da je v zadevi pristojno Okrajno sodišče v Kopru. Toženec je sicer bil samostojni podjetnik, vendar pa od 27.6.2000 nima več registrirane dejavnosti kot samostojni podjetnik, predlog za izvršbo pa je vložen dne 27.10.2000.

Za odločanje v zadevi je pristojno Okrajno sodišče v Kopru.

Pravila v gospodarskih sporih bi v predmetni zadevi veljala glede na to, da je tožeča stranka pravna oseba iz 1. točke 1. odst. 481. člena ZPP, toženec pa naj bi bil samostojni podjetnik. Vendar pa je za presojo statusa tožene stranke odločilno, ali je bila tožena stranka samostojni podjetnik v času, ko se je postopek začel, to je v konkretnem primeru, ko je bil izvršilni predlog vložen. Iz podatkov spisa pa izhaja, da je bil izvršilni predlog vložen dne 25.10.2000, toženec pa je bil kot samostojni podjetnik izbrisan iz registra že 27.6.2000, torej pred začetkom postopka. Zato gre za navaden premoženjski spor, za katerega je glede na to, da je vrednost spora 143.998,81 SIT, pristojno Okrajno sodišče v Kopru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 428/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-29

Dolžnica, kateri so se stroški naložili, ima pravico da izve za kakšne stroške gre in v kakšni višini so priznani ter da ima tako tudi sama možnost preveriti utemeljenost take sodne odločitve.

Pritožbi dolžnice se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da mora dolžnica upniku v osmih dneh povrniti 103.409,23 SIT stroškov izvršilnega postopka. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa pa izhaja, da je upnik pravočasno zahteval povrnitev stroškov v obsegu, ki je razviden iz specificiranega stroškovnika ter da so bili stroški, razvidni iz izreka sklepa potrebni za izvršbo. Zato jih je sodišče naložilo dolžniku, da jih povrne upniku.

Zoper ta sklep se je pritožila dolžnica, ki v pritožbi navaja, da sploh ne ve kakšne stroške mora povrniti. Opozarja, da specificiranega stroškovnika ni dobila. Sicer pa pritožbi še prilaga sporazum, iz katerega je razviden dogovor dosežen med strankama, ki izdaje takega sklepa, po njenih navedbah, ne opravičuje.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je z izpodbijanim sklepom sodišče prve stopnje zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 14. točki 2. odst. 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi z 366. členom ZPP in 15. členom ZIZ. Pritožbeno sodišče namreč ugotavlja, da ima pritožba prav, ko smiselno opozarja, da ima izpodbijani sklep pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti, saj sploh nima razlogov o odločilnih dejstvih. V izreku izpodbijanega sklepa je namreč sodišče dolžnici naložilo, da povrne kar 103.409,23 SIT stroškov izvršilnega postopka upniku, pri čemer naj bi bili ti stroški razvidni iz specificiranega stroškovnika. Ker pa ta specificirani stroškovnik, na katerega se sklicuje sodišče prve stopnje, izpodbijanemu sklepu ni bil niti priložen, saj ga tudi v spisovnih podatkih ni in se je že izvršitelj nanj zgolj skliceval, ne da bi ga sploh predložil, je moralo pritožbeno sodišče utemeljeni pritožbi dolžnice ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti. Povsem logično in razumljivo in nenazadnje tudi v skladu z veljavnimi predpisi je, da ima dolžnica, kateri so se stroški naložili, pravico da izve za kakšne stroške gre in v kakšni višini so priznani ter da ima tako tudi sama možnost preveriti utemeljenost take sodne odločitve. Ker pa obrazložitev izpodbijanega sklepa takega preizkusa ne omogoča, je iz navedenih razlogov moralo pritožbeno sodišče odločiti, kot je razvidno iz izreka tega sklepa (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 339,  339/2-14,  339,  339/2-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 264/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-11-17

Po 1. odst. 137. člena ZPPSL, ki po 71. členu velja tudi v postopku prisilne poravnave, morajo upniki prijaviti svoje terjatve v roku dveh mesecev od dneva, ko je bil oklic o začetku stečajnega postopka objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije. Po 8. odst. 137. člena ZPPSL predsednik stečajnega senata zavrže prijave, ki jih upniki vložijo po poteku tega roka.

Pritožba se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje prijavo terjatve pod zaporedno številko 98 upnice R.S. delno kot prepozno zavrglo in sicer za znesek 1.525.166,38 SIT, to je za razliko med naknadno prijavljenim zneskom 2.338.120,78 SIT in prvotno prijavljenim zneskom 812.954,40 SIT.

Zoper ta sklep se pritožuje upnica in smiselno predlaga razveljavitev sklepa. V pritožbi navaja, da je prišlo do napake pri prijavi terjatve, ker je od obračunske službe dobila šele kasneje pravilen znesek svoje terjatve 2.338.120,00 SIT.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pobijani sklep izdalo v skladu z določilom 71. čl. v zvezi z 8. odst. 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL). Po 1. odst. 137. člena ZPPSL, ki po 71. členu velja tudi v postopku prisilne poravnave, morajo upniki prijaviti svoje terjatve v roku dveh mesecev od dneva, ko je bil oklic o začetku stečajnega postopka objavljen v Uradnem listu Republike Slovenije. Po 8. odst. 137. člena ZPPSL pa predsednik stečajnega senata zavrže prijave, ki jih upniki vložijo po poteku tega roka. V konkretnem primeru je upnica pravočasno prijavila terjatev v znesku 812.954,40 SIT, terjatev v znesku 1.525.166,38 SIT pa je prijavila v vlogi z dne 3.10.2005, torej po preteku dveh mesecev od objave oklica o začetku postopka, torej prepozno. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo upnice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZPPSL člen 71,  137,  137/8,  71,  137,  137/8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 22/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-13

Pri obračunu plačila za delo in stroškov izvršitelja pa gre za poslovanje le med izvršiteljem in upnikom, zato imata pravico do pritožbe le onadva.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje: pod točko I. ugotovilo, da je izvršitelj F.S. iz K., upravičen do plačila v višini 113.867,40 SIT in pod točko II., da je upnik dolžan v roku osmih dni izvršitelju plačati znesek 73.867,40 SIT.

Zoper ta sklep se je pritožil dolžnik po svojem pooblaščencu iz vseh pritožbenih razlogov in s predlogom, da pritožbeno sodišče sklep v celoti razveljavi. V pritožbi navaja, da dolžnik upniku ni ničesar dolžan, zaradi česar so tudi izvršilni stroški neutemeljeni.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom v obravnavani zadevi odločilo v skladu z 2. odst. 38. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), na zahtevo upnika, ki ni soglašal z obračunom plačila za delo in stroškov izvršitelja. S citirano zakonsko določbo pa je urejeno obračunavanje stroškov izvršitelja. Pri obračunu plačila za delo in stroškov izvršitelja pa gre za poslovanje le med izvršiteljem in upnikom. Izvršitelj je namreč po opravljenih neposrednih dejanjih upravičen upniku osebno vročiti obračun. Če upnik s tem obračunom ne soglaša pa lahko v 8-ih dneh po prejemu obračuna pri izvršitelju vloži zahtevo, da o obračunu odloči sodišče. Ker se dejansko s tem sklepom ureja le razmerje med upnikom in izvršiteljem, imata pravico do pritožbe le onadva. Zato dolžnik po mnenju pritožbenega sodišča v takem primeru sploh nima pravnega interesa za vložitev pritožbe. To pa tudi pomeni, da je v obravnavanem primeru njegova pritožba nedovoljena in jo je zato pritožbeno sodišče kot tako zavrglo. Res je sicer, da načeloma v končni fazi tudi te stroške, glede na določilo 5. odst. 38. člena ZIZ nosi dolžnik vendar mora o tem sodišče odločiti, s posebnim sklepom, zoper katerega pa ima pravico do pritožbe tudi dolžnik. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnika v skladu z določili 366. člena v zvezi z 352. in 1. in 3. odst. 343. člena ZPP v zvezi z 15. členom ZIZ zavrglo.

ZIZ člen 38,  38/2,  38/5,  38,  38/2,  38/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2623/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-01-26

Od nadaljnjih izvršilnih stroškov ni potrebno plačati sodne takse.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Upnik sam trpi stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da je upnik

dolžan plačati takso za sklep v stroških z dne 17.1.2004 v znesku

6.650,00 SIT in enak znesek za sklep o stroških z dne 22.4.2004.

Zoper tak sklep se pritožuje upnik, ki v pritožbi navaja, da je

odločitev sodišča prve stopnje brez pravne podlage, saj sklepa o

nadaljnjih stroških nista predmet taksne odmere po 3. odstavku

tarifne št. 2 Zakona o sodnih taksah. Ob izdaji sklepa o izvršbi vsi

stroški še niso znani. Sklepa o nadaljnjih stroških nista sklepa o

stroških postopka, za katero je predvideno plačilo sodne takse.

Sodna taksa se v izvršilnem postopku plača samo v primerih, če je to

določeno v zakonu ali taksno tarifo (člen 2 Zakona o sodnih taksah).

Taksa za sklep o stroških je vsebovana že v sklepu o dovolitvi

izvršbe, saj so bili v njem odmerjeni tudi izvršilni stroški.

Nadaljnji izvršilni stroški, ki jih odmeri sodišče v teku izvršilnega

postopka, pa ni sklep o stroških v smislu taksne tarife 2/3 in zaradi

tega upnik od tako odmerjenih nadaljnjih izvršilnih stroškov ni

dolžan plačati sodne takse. Izpodbijani sklep, s katerim je sodišče

odmerilo sodno takso, je brez pravne podlage.

Glede na navedeno je bilo pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep

razveljaviti (člen 365 točka 3 ZPP v zvezi s členom 15 ZIZ).

Upnik je v pritožbi zaznamoval stroške, vendar jih ni specificiral,

saj v predlogu ne navaja koliko stroškov zahteva in mora v posledici

tega sam trpeti stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2496/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-01-12

Tretji lahko vloži ugovor od izdaje sklepa o izvršbi in ne šele od

odprave rubeža. Če tretji trdi, da so vse premične stvari v nekem

objektu njegove, je ugovor dovolj določen.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne

sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor tretje

Zoper tak sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tretja, ki

v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njeni pritožbi ter

izpodbijani sklep spremeni tako, da ugodi njenemu ugovoru in izreče

izvršbo za nedopustno glede premičnih stvari; podrejeno pa, da

izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje. V

pritožbi navaja, da ima pravico do varstva lastnine po ustavi in

upnik nima pravice poseči po njenem premoženju. Nepravilno je

stališče sodišča prve stopnje, da ima tretji pravico ugovora šele ob

rubežu, ko se poseg v lastninsko pravico že zgodi. Člen 64 ZIZ ne

omejuje vložitev ugovora šele po opravljenem rubežu. S takim načinom

bi bile lastniku vzete vse pravne možnosti za zavarovanje lastninske

pravice vse do trenutka, ko mu bodo predmeti že zarubljeni. Vse

premičnine, ki so v stanovanju, so last tretje. Dolžnica ima na tem

naslovu samo formalno prijavljeno stalno bivališče, vendar tam ne

živi in je tretja tudi že začela postopek za odjavo prebivališča.

Tretja v svojem ugovoru trdi, da so vse premične stvari, ki se

nahajajo v njenem stanovanju, njena last. Tretji lahko vloži ugovor

do konca izvršilnega postopka in ta njegova pravica ni vezana na

opravljen rubež kot brez pravne podlage v izpodbijanem sklepu navaja

sodišče prve stopnje. Trditev tretje, da so vse premične stvari v

stanovanju njena last, je dovolj določna, saj tretja določno

uveljavlja lastninsko pravico na vseh premičninah v stanovanju (enako

II Ips 513/2001). Glede na navedeno je bilo pritožbi tretje ugoditi

in izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti v nadaljnje

odločanje (člen 365 točka 3 ZPP v zvezi s členom 15 ZIZ). V

nadaljevanju postopka bo moralo sodišče prve stopnje postopati po

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 427/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-08-31

oprostitev plačila stroškov kazenskega postopka

Ob izdaji sodbe sodišča prve in druge stopnje se je še utemeljeno

pričakovalo, da bo obdolženka lahko našla zaposlitev in povrnila

stroške kazenskega postopka. Ker zaposlitve ni dobila (potrdilo

zavoda za zaposlovanje) obstaja razlog za oprostitev plačila stroškov

Pritožbi obsojene I. L. se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni

tako, da se obsojenka oprosti plačila stroškov postopka v skupnem

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani obsojenki

dovolilo obročno plačevanje stroškov kazenskega postopka v skupni

Zoper navedeni sklep se je pritožila obsojenka in navedla, da ne more

plačati stroškov postopka niti obročno, saj je še vedno brez

zaposlitve, ki jo zaradi starosti kljub prošnjam ne more dobiti in

živi le od socialne podpore, saj lastnih prihrankov nima. Predlagala

je, da se ji dolg odpiše oziroma odloži za nedoločen čas.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je obsojenka mati štirih otrok, od

katerih sta dva mladoletna, da je solastnica parcele, za katero je

imela po podatkih davčne uprave v letu 2003 odmerjeno višino

katasterskega dohodka v znesku 6.237,00 SIT in da je bilo obtoženki

na račun oprostitve in olajšav pri odmerku davka od dohodka iz

kmetijstva v zvezi z naravnimi nesrečami prizna 2.110,00 SIT. Ob

upoštevanju teh okoliščin kot tudi dejstva, da obdolženka prejema le

socialno podporo, kot je to ugotovilo sodišče prve stopnje, bi po

oceni pritožbenega sodišča bilo tudi z obročnim plačilom stroškov

kazenskega postopka ogroženo vzdrževanje obsojenke in obeh

mladoletnih otrok ter je zato pritožbeno sodišče sklenilo, da se

obsojenka oprosti plačila stroškov kazenskega postopka v znesku

155.000,00 SIT. Res da je bilo sodišče prve stopnje in druge stopnje

v času izdaje odločb, v katerih je odločalo tudi o stroških

kazenskega postopka seznanjeno s slabimi premoženjskimi razmerami

obsojenke, vendar se je takrat lahko še pričakovalo, da bo obsojenka

našla zaposlitev, kar pa ni uspela, kar je razvidno iz potrdila

Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. Zato je pritožbeno

sodišče sklep sodišča prve stopnje spremenilo, kot je razvidno iz

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 317/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-21

obnova - nepopolna in zmotna ugotovitev dejanskega stanja

Pritožnik neutemeljeno navaja, da je možna obnova, če je bil

kršen materialni zakon in se pri tem sklicuje na 5. točko

Pritožba obsojenca I.P. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zahtevo

obsojenega I. P. za obnovo kazenskega postopka z dne 14.4.2004

Zoper sklep se je pravočasno pritožil obsojeni smiselno zaradi zmotne

in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in predlaga, da pritožbeno

sodišče izpodbijani sklep razveljavi in "naloži sodišču prve stopnje

Sodišče prve stopnje je utemeljeno zavrglo zahtevo za obnovo

kazenskega postopka v skladu z določbo I. odst. 413. člena Zakona o

kazenskem postopku (ZKP), saj je pravilno ugotovilo, da obsojenec v

zahtevi ni navedel nobenih novih dejstev oziroma dokazov, ki bi

kazali na to, da obsojenec ni storil kakšnega dejanja, ki je obseženo

v nadaljevanem kaznivem dejanju iz obsodbe. Obsojenec v zahtevi za

obnovo kazenskega postopka uveljavlja kršitve materialnega prava, saj

se zavzema za drugačno pravno opredelitev dejanja katerega je bil

obsojen. Sodišče prve stopnje ga je v izpodbijanem sklepu pravilno

opozorilo, da lahko obsojeni iz tega razloga vloži le zahtevo za

varstvo zakonitosti. Svojo odločitev je sodišče prve stopnje v sklepu

ustrezno obrazložilo, zato pritožba, ki ne navaja ničesar novega,

pravilnosti napadenega sklepa ne more omajati. Obsojenec tudi v

pritožbi ne navaja nobenega novega dejstva ali pa novega dokaza,

temveč si ponovno prizadeva za drugačno pravno kvalifikacijo dejanja.

Pritožnik neutemeljeno navaja, da je možna vložitev zahteve za obnovo

kazenskega postopka , če je bil kršen materialni zakon in se pri tem

sklicuje na 5. točko I. odst. 410. člena ZKP. Navedena zakonska

določba določa, da se sme obnoviti kazenski postopek, če se v primeru

obsodbe za nadaljevano kaznivo dejanje, navedejo nova dejstva ali

predložijo novi dokazi, ki kažejo na to, da obsojenec ni storil

dejanja, ki je obseženo s kaznivim dejanjem iz obsodbe, da pa bi to

dejstvo bistveno vplivalo na odmero kazni. Zakon torej določa, da je

obnova postopka iz razloga po 5. tč. I. odst. 410. čl. ZKP mogoča

samo, če bi obsojenec navedel kakšna nova dejstva ali nove dokaze, ki

bi kazali na to, da ni storil posameznega dejanja, ki je zaobseženo v

nadaljevanem kaznivem dejanju, katerega je bil obsojen. Pritožnik se

v zahtevi za obnovo postopka ter pritožbi sklicuje samo na posamezna

zakonska določila in sicer na II. in I. odst. 217. člena KZ ter I.

odst. 47. člena KZ, ne navaja pa nobenih novih dejstev in dokazov

glede nadaljevanega kaznivega dejanja goljufije, katerega je bil

obsojen. Kot že rečeno pa se lahko kršitve kazenskega zakona

uveljavljajo z drugim izrednim pravnim sredstvom in sicer zahtevo za

varstvo zakonitosti, medtem ko tega razloga ni mogoče uveljavljati v

Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo obsojenca

ZKP člen 410,  410/1,  410/1-5,  410,  410/1,  410/1-5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.