VSL sklep PRp 454/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-23

V skladu z drugim odstavkom 19. člena Zakona o prekrških se uklonilni zapor ne more določiti pred pravnomočnostjo odločbe o prekršku. Pritožnica pa v bistvu izpodbija prav pravnomočnost odločbe prekrškovnega organa, ker da ji ta odločba ni bila (pravilno) vročena, ker ne stanuje na naslovu, kamor je prekrškovni organ svojo odločbo poslal. V skladu s prvim odstavkom 85. člena Zakona o splošnem upravnem postopku se vročitev dokumentov praviloma opravi v stanovanju oziroma tam, kjer je naslovnik zaposlen. Pojem stanovanja je treba razlagati v smeri kraja dejanskega prebivanja, ne glede na to, kje ima oseba prijavljeno stalno ali začasno bivališče. Zakonska dikcija v precejšnji meri onemogoča uporabo domneve, da je bila vročitev opravljena, če je bila izvedena nadomestna ali posredna vročitev po kraju stalnega ali začasnega prebivališča. S tem v zvezi pa je problematična le vročitev prvega dokumenta v upravnem postopku, saj je po prejemu tega dokumenta stranka sama dolžna obveščati organ o tem, kam naj ji vroča dokumente. Če stranka opusti to svojo dolžnost, se lahko opravi posredna ali nadomestna vročitev po naslovu, ki je organu poznan, pri čemer pa se šteje, da je vročitev pravilno opravljena (komentar 85. člena Zakona o splošnem upravnem postopku s komentarjem avtorjev prof. dr. Toneta Jerovška in drugih, Ljubljana 2004).

Pritožbi storilke R. T. se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje o določitvi uklonilnega zapora razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče sklenilo, da se storilki na podlagi prvega odstavka 19. člena Zakona o prekrških določi uklonili zapor, ker v določenem roku ni plačala globe izrečene s pravnomočno in izvršljivo odločbo prekrškovnega organa PP.

Proti takšnemu sklepu je storilka vložila pravočasno pritožbo. Navaja, da s kaznijo doslej ni bila seznanjena in da je ta sklep prva odločba, ki jo je dobila v zvezi s tem prekrškom. Iz sklepa je razvidno, da je bila do sedaj pošta pošiljana na naslov, kjer pa ne stanuje. Tako bi pritožbeni organ naprosila, da to dejstvo upošteva pri izreku kazni, prav tako bi prosila, da se ji kazen omili oziroma da se kazen spremeni v opravljanje javnih del ali pa omogoči možnost obročnega odplačevanja.

V skladu z drugim odstavkom 19. člena Zakona o prekrških se uklonilni zapor ne more določiti pred pravnomočnostjo odločbe o prekršku. Pritožnica pa v bistvu izpodbija prav pravnomočnost odločbe prekrškovnega organa, ker da ji ta odločba ni bila (pravilno) vročena, ker ne stanuje na naslovu, kamor je prekrškovni organ svojo odločbo poslal. V skladu s prvim odstavkom 85. člena Zakona o splošnem upravnem postopku se vročitev dokumentov praviloma opravi v stanovanju oziroma tam, kjer je naslovnik zaposlen. Pojem stanovanja je treba razlagati v smeri kraja dejanskega prebivanja, ne glede na to, kje ima oseba prijavljeno stalno ali začasno bivališče. Zakonska dikcija v precejšnji meri onemogoča uporabo domneve, da je bila vročitev opravljena, če je bila izvedena nadomestna ali posredna vročitev po kraju stalnega ali začasnega prebivališča. S tem v zvezi pa je problematična le vročitev prvega dokumenta v upravnem postopku, saj je po prejemu tega dokumenta stranka sama dolžna obveščati organ o tem, kam naj ji vroča dokumente. Če stranka opusti to svojo dolžnost, se lahko opravi posredna ali nadomestna vročitev po naslovu, ki je organu poznan, pri čemer pa se šteje, da je vročitev pravilno opravljena (komentar 85. člena Zakona o splošnem upravnem postopku s komentarjem avtorjev prof. dr. Toneta Jerovška in drugih, Ljubljana 2004). Glede na navedeno je storilka uspela vzbuditi dvom, da je bila vročitev odločbe prekrškovnega organa pravilno opravljena, saj je iz spisa razvidno, da ima storilka prijavljeno stalno prebivališče in da očitno tam tudi stanuje, saj je že pri prvem poizkusu vročanja sklepa o uklonilnem zaporu sodišča prve stopnje na tem naslovu ta sklep osebno prevzela. Ob tem višje sodišče še ugotavlja, da iz spisa izhaja, da je bila odločba prekrškovnega organa puščena na tem naslovu, ter je bil sklep o določitvi uklonilnega zapora storilki poslan dvakrat prav tako na ta naslov, kjer pa storilka teh sodnih pošiljk ni dvignila kot izhaja iz štampiljk na pisemskih ovojnicah, kar vse skupaj kaže na to, da storilka v času vseh teh vročanj morda res ni stanovala na tem naslovu, ampak morda že na novem naslovu. Nerazjasnjeno okoliščino dejanskega bivanja storilke je potrebno razlagati v prid storilke, saj že navedeno spisno gradivo izkazuje možnost spremembe stanovanja storilke že v času vročanja odločbe o prekršku, zaradi česar je bilo potrebno na podlagi četrtega odstavka 163. člena v zvezi s 168. členom Zakona o prekrških pritožbi storilke ugoditi in odločiti tako, kot je razvidno iz izreka tega sklepa. V ponovljenem postopku bo sodišče prve stopnje pozvalo prekrškovni organ, da bo ta ugotovila, ali je bila njena odločba o prekršku vročena storilki v skladu z določbami Zakona o splošnem upravnem postopku o vročanju (in je torej res pravnomočna) kot je to nakazano v tem sklepu višjega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.