TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep II Cpg 48/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-06-02

izvršba na podlagi verodostojne listine - obrazložitev ugovora

Dolžnik je za svoje ugovorne trditve predlagal dokaze, kar je v obravnavani fazi postopka zadoščalo, da je sodišče prve stopnje njegov ugovor štelo za obrazložen in zato utemeljen.

Pritožba upnika se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje: 1.) sklep o izvršbi opr. št. Ig 2003/00266 z dne 18.4.2003 razveljavilo v delu, s katerim je bila dovoljena izvršba, to je v 2. točki izreka in; 2.) sklenilo, da bo o zahtevku in stroških odločeno v pravdnem postopku pri Okrožnem sodišču v K.. V obrazložitvi je navedlo, da je zoper sklep o izvršbi dolžnik vložil obrazložen ugovor.

Proti navedenemu sklepu je upnik vložil pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov ter predlagal njegovo razveljavitev. Trdi, da dolžnik za svoje ugovorne trditve ni predložil nobenih dokazov, zaradi česar bi moralo sodišče prve stopnje njegov ugovor šteti kot neobrazložen in s tem tudi neutemeljen. Dolžnik za svojo trditev, da je z upnikom sklenil dogovor, da vračilo prejetega posojila po kreditni pogodbi z dne 6.6.1996 zapade v plačilo po zaključku stečajnega postopka na družbo P. d.o.o. - v stečaju, ko bo tudi pridobil potrebna finančna sredstva za poplačilo dolga upniku, ni predložil nobenega dokaza. Tak dogovor tudi ni bil nikoli sklenjen. Sicer pa so njegove trditve premalo konkretizirane, saj sploh ne pove imena in priimka vodje finančne službe, s katerim naj bi bil dogovor sklenjen, niti kdaj je bil podpisan. Dolžnik bi moral predložiti listino o zatrjevanem dogovoru. V dokaz utemeljenosti svoje pritožbe prilaga kreditno pogodbo z dne 6.6.1996, dodatek št. 30 k kreditni pogodbi ter predlaga zaslišanje priče B. S..

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je v obravnavanem primeru dolžnik podal zoper sklep o izvršbi ugovor glede pravnega posla, ki je bil podlaga za izdajo blanko menice. V ugovoru je namreč zatrjeval, da je bilo s predhodnim zastopnikom upnika ter njegovim vodjem finančne službe dogovorjeno, da vračilo prejetega posojila po kreditni pogodbi zapade v plačilo takoj po zaključku stečajnega postopka na družbo P. d.o.o. - v stečaju, ko bi dolžnik tudi pridobil potrebna finančna sredstva za poplačilo dolga upnika. V dokaz te svoje trditve pa je predlagal zaslišanje odgovorne osebe dolžnika A. Š. ter zaslišanje priče B. B.. To pa pomeni, da je dolžnik dejansko za svoje ugovorne trditve predlagal dokaze, kar je v obravnavani fazi postopka zadoščalo, da je sodišče prve stopnje njegov ugovor štelo za obrazložen in zato utemeljen. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. čl. ZIZ pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2,  53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 110/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-06-22

Dolžnik prereka nastanek pravnega razmerja, iz katerega izvira izstavljena verodostojna listina. Zatrjuje torej negativno dejstvo, ki ga sam ni dolžan dokazovati. Dokaz, da je pravno razmerje nastalo, bremeni upnika samega.

Pritožba upnika se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklep o izvršbi opr. št. Ig 2005/00006 z dne 14.2.2005 razveljavilo v delu, v katerem je dovoljena izvršba, to je v 2. točki izreka in bo o zahtevku in stroških odločalo v pravdnem postopku Okrožno sodišče v K..

Zoper ta sklep se pritožuje upnik po svojem pooblaščencu, odvetniku B. H., zaradi bistvenih kršitev določb Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) ter predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni in ugovor dolžnika zavrne kot neutemeljen. V pritožbi navaja, da dejansko dolžnikov ugovor ni obrazložen. Dolžnik namreč računa upnika, ki ga je prejel, ni pisno zavrnil. Upnik je dolžniku res izstavil dobropis v višini 172.440,00 SIT, vendar le zaradi dobrih poslovnih odnosov, da bi dolžnik vendarle plačal razliko. Ker pa tega ni storil, do znižanja računa ni prišlo. Nobenega soglasja ni bilo doseženega med strankama o previsokem računu, pa tudi nobenega dokaza dolžnik ni priložil, da s strani upnika delo ne bi bilo opravljeno.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 2. odst. 53. čl. v zvezi s 1. odst. 61. čl. ZIZ. Tudi po mnenju pritožbenega sodišča je ugovor dolžnika treba oceniti kot obrazloženega in s tem utemeljenega. V ugovoru namreč dolžnik smiselno navaja, da dela po računih niso bila opravljena ne na način in ne v količini kot so v računu prikazana. To pa dejansko pomeni, da dolžnik prereka nastanek pravnega razmerja, iz katerega izvira izstavljena verodostojna listina. Zatrjuje torej negativno dejstvo, ki ga sam ni dolžan dokazovati. Dokaz, da je pravno razmerje nastalo, bremeni upnika samega. Tako pa se pokaže, da je ugovor dolžnika bil obrazložen in utemeljen, zaradi česar pa je pritožbeno sodišče pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 109/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-06-22

Če dolžnik zatrjuje, da je dejansko terjatev upnika prenehala za višji znesek, kot pa je znesek, za katerega je upnik umaknil izvršilni predlog, bo moral to uveljavljati s posebnim ugovorom po izteku roka (56. čl. ZIZ), o katerem pa odloča sodišče prve stopnje samo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izvršbo, dovoljeno s sklepom o izvršbi Okrajnega sodišča v Piranu opr. št. Ig 2001/00083 z dne 9.3.2006 delno ustavilo za dne 10.1.2006 plačano terjatev upnika v višini 55.867,00 SIT.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik po svojem pooblaščencu zaradi nepopolne in zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni oz. razveljavi in po potrebi vrne v novo odločanje. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje napačno obračunalo plačilo dolžnika, torej v nasprotju z določilom 313. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR) oz. 288. čl. Obligacijskega zakonika (OZ).

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 1. odst. 43. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Upnik je z vlogo z dne 14.2.2006 delno umaknil izvršilni predlog za plačani znesek 55.867,00 SIT. V takem primeru more za plačani znesek sodišče prve stopnje postopek ustaviti. Dolžnik pa s pritožbo zoper tak sklep, ki je izdan v njegovo korist, ne more doseči boljšega pravnega položaja, zato za tako pritožbo nima pravnega interesa in jo je pritožbeno sodišče v skladu z določilom 352. čl. in 3. odst. 343. čl. v zvezi s 366. čl. ZPP in v zvezi s 15. čl. ZIZ zavrglo.

Če dolžnik zatrjuje, da je dejansko terjatev upnika prenehala za višji znesek, kot pa je znesek, za katerega je upnik umaknil izvršilni predlog, bo moral to uveljavljati s posebnim ugovorom po izteku roka (56. čl. ZIZ), o katerem pa odloča sodišče prve stopnje samo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 51/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-06-22

plačilo takse - pravna oseba - oprostitev

Če tožena stranka ne plača takse za odgovor na tožbo, se ta odgovor vseeno obravnava. Obratno pa se v primeru, če tožeča stranka ne plača takse za tožbo, tožba šteje za umaknjeno.

Pritožba se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje pritožbo tožene stranke zoper sklep sodnega referenta istega sodišča, opr. št. Pg 2/2004 z dne 24.5.2005 o predlogu za oprostitev plačila sodnih taks zavrnilo kot neutemeljeno.

Zoper ta sklep se je pritožila tožena stranka po svojem pooblaščencu zaradi kršitve postopka in predlaga razveljavitev sklepa. V pritožbi navaja, da ni mogoče sprejeti stališča sodišča prve stopnje, da tožena stranka ne more biti oproščena plačila sodne takse za dogovor na tožbo, če pa je na drugi strani opravičena oprostiti tožečo stranko za plačilo takse za vložitev same tožbe. To pomeni, da sta stranki v neenakopravnem položaju. Sicer pa je tožena stranka podala predlog za oprostitev plačila vseh sodnih taks v tem postopku in ne samo glede odgovora na tožbo.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 1. odst. 105.a čl. v zvezi s 5. odst. 168. čl. ZPP. Glede na to, da med taksativno navedenimi vlogami, za katere je mogoče oprostiti plačila sodnih taks tudi pravne osebe odgovor na tožbo ni naveden, ni mogoče tožene stranke oprostiti plačila sodne takse za odgovor na tožbo. Njeno sklicevanje v pritožbi, češ da sta stranki v neenakopravnem položaju, prav tako po mnenju pritožbenega sodišča ni utemeljeno. Če tožena stranka ne plača takse za odgovor na tožbo, se ta odgovor vseeno obravnava. Obratno pa se v primeru, če tožeča stranka ne plača takse za tožbo, tožba šteje za umaknjeno, tako da o neki neenakopravnosti ni mogoče govoriti. Kar pa se tiče trditve tožene stranke, da je predlagala oprostitev plačila sodne takse tudi za druge vloge, ne le za odgovor na tožbo, pa se pritožbeno sodišče strinja s stališčem sodišča prve stopnje, da bo o tej oprostitvi, torej o oprostitvi za druge vloge mogoče odločati takrat, ko jih bo tožena stranka dejansko vložila. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 1366/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-31

Pritožbeno sodišče lahko upošteva le tiste navedbe, ki so v pritožbi, saj se pritožnica v pritožbenem postopku ne more sklicevati na neko drugo vlogo, v tem primeru pritožbo prvega dolžnika. Ta vloga ne more biti sestavni del pritožbe, tudi če tako navaja dolžnica. Poleg tega pa pritožnica v pritožbi ne more več ugovarjati zastaranja terjatev.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dolžnikoma naložilo, da morata upniku povrniti 15.075,00 SIT nadaljnjih izvršilnih stroškov v roku 8 dni.

Zoper ta sklep se pritožuje druga dolžnica. V pritožbi navaja, da je njena obrazložitev pritožbe enaka kot odgovor njenega soproga N.Š. na isti sklep, vročen dne 08.06.2005. Prosi sodišče, da upošteva tudi absolutni zastaralni rok izvršilnega postopka za izvršitev sklepa z dne 21.08.1995 za dolg, ki je nastal od maja 1994 do decembra 1994.

Pritožnica (druga dolžnica) se sklicuje na navedbe v pritožbi prvega dolžnika (o kateri je že bilo odločeno). Pritožbeno sodišče lahko upošteva le tiste navedbe, ki so v pritožbi, saj se pritožnica v pritožbenem postopku ne more sklicevati na neko drugo vlogo, v tem primeru pritožbo prvega dolžnika. Ta vloga ne more biti sestavni del pritožbe, tudi če tako navaja dolžnica. Glede na to je neutemeljeno vsako sklicevanje na razloge v pritožbi prvega dolžnika. Poleg tega pa pritožnica v pritožbi ne more več ugovarjati zastaranja terjatev. Še posebej zato, ker je sklep o izvršbi postal pravnomočen (list. št. 2 spisa) in bi bilo eventuelno zastaranje lahko le ugovorni razlog. Dolžnica v pritožbi ne navaja nobenih relevantnih razlogov, zato je njena pritožba neutemeljena. Ker sodišče druge stopnje tudi v okviru preizkusa izpodbijanega sklepa po uradni dolžnosti (2.odst. 350.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) ni ugotovilo kršitev, je na podlagi 2.tč. 365.čl. ZPP v zvezi s 15.čl. ZIZ dolžničino pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1053/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-31

Ker mrtva oseba ne more biti stranka postopka, ji tudi zakonitega zastopnika ni mogoče postaviti.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo, vloženo zoper L.F., ker je ta umrl in zato ne more biti stranka postopka.

Zoper sklep se pritožuje drugi tožnik D.M. V pritožbi navaja, da je bil smisel vložene tožbe ta, da se na tožečo stranko vpiše s priposestvovanjem pridobljena lastninska pravica na nepremičnini. Kljub temu, da je toženec verjetno umrl leta 1946, je pritožnik pričakoval, da bo sodišče razsodilo v korist tožeče stranke ali pa vsaj v postopku določilo tožencu začasnega zastopnika.

Pravdna stranka je, kot to določa 76.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) lahko vsaka fizična in pravna oseba. V obravnavanem primeru je bila tožba vložena zoper L.F., glede katerega pa je sama tožeča stranka pojasnila, da je leta 1946 umrl. Ker mrtva oseba ne more biti stranka postopka, ji tudi zakonitega zastopnika ni mogoče postaviti. Tožeča stranka bo morala zatrjevano lastninsko pravico uveljavljati zoper dediče zemljiškoknjižnega lastnika. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2.tč. 365.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1661/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-05-30

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ZEMLJIŠKA KNJIGA

zaznamba sklepa o izvršbi - stroški postopka

V tem postopku ni mogoče priznati strošek za plačilo sodne takse za opravljeno zaznambo sklepa o izvršbi. Gre za strošek, vezan na usodo izvršilnega postopka. Kdo bo v končni fazi trpel ta strošek, je namreč odvisno od utemeljenosti izvršilnega postopka.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog I. Č. za povrnitev stroškov zemljiškoknjižnega postopka.

Zoper sklep se pritožuje I. Č. po pooblaščenki. V pritožbi navaja, da sodišče ni navedlo nobenega predpisa, na katerega je oprlo svoje stališče, da ni upravičen do povračila stroškov, ki jih je imel z izvedbo zemljiškoknjižnega postopka. Za opravljeni vpis je moral plačati sodno takso, poleg tega pa je s pisno vlogo preko pooblaščenke podal odgovor na dolžnikovo vlogo. V vsakem postopku je stranki zagotovljena pravica do izjave, stroške postopka pa je mogoče uveljaviti le v tistem postopku, v katerem so nastali. Pritožnik zato meni, da je upravičen do povrnitve stroškov postopka.

Predvsem ne drži, da sklepa sodišča prve stopnje ni mogoče preizkusiti in da sodišče ni navedlo pravne podlage, na katero je oprlo svojo odločitev. Zakon o zemljiški knjigi namreč ne predvideva odgovora na ugovor, kar je bilo v izpodbijanem sklepu obrazloženo, kot tudi, da je zato v dispoziji stranke, ali bo morebitni odgovor vložila (in nosila stroške v zvezi z njim). Nenazadnje zato niti odvetniška tarifa pri zemljiškoknjižnem postopku ne predvideva ovrednotenje take odvetnikove storitve. V obravnavanem primeru je bil po uradni dolžnosti zaznamovan sklep o izvršbi na dolžnikove nepremičnine v zemljiško knjigo, odgovor upnika na ugovor zemljiškoknjižnega lastnika pa v zadevi glede na vsebino tega postopka niti ni bil potreben strošek. Upniku v tem postopku tudi ni mogoče priznati strošek za plačilo sodne takse za opravljeno zaznambo sklepa o izvršbi, saj gre za strošek, vezan na usodo izvršilnega postopka. Kdo bo v končni fazi trpel ta strošek, je namreč odvisno od utemeljenosti izvršilnega postopka, zato v tej zadevi ni mogoče o teh stroških odločati ločeno.

Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 120. čl. ZZK-1 in 37. čl. ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1061/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-04-26

napotitev na pravdo - sklep o dedovanju - pravnomočnost

Pravnomočnost sklepa o dedovanju ni ovira, da uveljavljata nasprotni udeleženki svoje pravice v posebni pravdi.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje nasprotni udeleženki napotilo na pravdo, v kateri bosta morali uveljaviti in dokazati zahtevek, da je solastninski delež predlagatelja D. M. na parc. št. 305/2 k.o. Š. nižji od 1/6. Naložilo jima je, da morata tožbo vložiti v 30-ih dneh po pravnomočnosti tega sklepa in o vloženi tožbi obvestiti sodišče. Nepravdni postopek pa je prekinilo do poteka roka za vložitev tožbe oz. do pravnomočne rešitve pravde. Če nasprotni udeleženki v postavljenem roku ne bosta ravnali po tem sklepu, je odločilo, da se bo ta nepravdni postopek nadaljeval in dokončal ne glede na zahtevek, zaradi katerega je sodišče napotilo nasprotni udeleženki na pravdo.

Zoper sklep je vložil predlagatelj pritožbo. Meni, da v tej zadevi ne gre za primer iz 118. in 9. čl. ZNP. Iz izpiska iz zemljiške knjige izhaja, da so nepravdne stranke vknjižene kot solastniki nepremičnine s parc. št. 305/2, in sicer prva nasprotna udeleženka do 1/2 na podlagi poizvedovalnega zapisnika iz leta 1970 in 71 ter vsaka nepravdna stranka do 1/6 na podlagi pravnomočnega sklepa o dedovanju iz leta 2004. Ker nasprotni udeleženki zatrjujeta vlaganja v solastno nepremičnino še pred smrtjo matere nepravdnih strank, predlagatelj meni, da nista navedli pravno relevantnih dejstev, ki bi lahko pripeljali do povečanja solastninske pravice v korist prve nasprotne udeleženke. S sklepom o dedovanju je bil nesporno ugotovljen obseg zapuščine po pok. A. M.. Sklep je postal pravnomočen in na podlagi tega sklepa je predlagatelj pridobil svoj solastninski delež na nepremičninah, ki so predmet delitve. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in meritorno odločanje o predlogu.

Iz navedb v odgovoru na predlog je razvidno, da nasprotni udeleženki zatrjujeta drugačen solastninski delež na nepremičninah, ki so predmet delitve zaradi vlaganj v to nepremičnino. Njun zahtevek je torej stvarnopravne in ne dednopravne narave. Kolikor bi za življenja pok. A. M., po kateri so udeleženci dedovali 1/2 nepremičnin, že obstajala lastninska pravica nasprotnih udeleženk na teh nepremičninah na samostojni pravni podlagi, pa ni mogoče šteti, da sta se nasprotni udeleženki uveljavljanju lastninske pravice odpovedali, če v zapuščinskem postopku nista ugovarjali obsegu zapuščine na sedaj sporni nepremičnini. Pravnomočnost sklepa o dedovanju zato ni ovira, da uveljavljata nasprotni udeleženki svoje pravice v posebni pravdi. Sodišče prve stopnje je zato glede na navedbe nasprotnih udeleženk v odgovoru na predlog, postopala pravilno in v skladu s čl. 118 in 9 ZNP, ko je nasprotni udeleženki napotilo na pravdo. Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo predlagatelja zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 365. člena ZPP v zvezi s členom 37 ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 112/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-06-20

Izvršilni postopek, katerega smisel in cilj je poplačilo upnika, je uspešno končan takrat, ko je upnik v celoti poplačan.

Pritožbi se ugodi, sklep r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom izvršilni postopek ustavilo. Tako je odločilo, ker je štelo, da je upnik v celoti poplačan, dolžnikov dolžnik je namreč sporočil, da je upnikova terjatev, ki je predmet tega postopka, v celoti poplačana in je bilo to obvestilo dolžnikovega dolžnika tudi posredovano upniku.

Zoper sklep se je upnik pritožil. Navaja, da je do delnega poplačila sicer prišlo, in sicer je dolžnikov dolžnik odtegnil 15.7.2005 17.383,00 SIT, enaka zneska tudi 16.8.2005 in 15.9.2005, skupaj torej 52.149,00 SIT, s tem je poravnana sodna taksa in administrativni stroški v višini 12.400,00 SIT, obresti do vložitve predloga za izvršbo v višini 14.995,00 SIT in del glavnice v višini 24.754,00 SIT. Neporavnan pa je preostali del glavnice v višini 27.395,00 SIT. Predlaga razveljavitev sklepa, izvršilni postopek naj se nadaljuje ter ob tem priglaša nadaljnje izvršilne stroške za izvršitelja v višini 20.871,00 SIT.

Dolžnikov dolžnik je, kot ugotavlja prvostopenjsko sodišče in izhaja tudi iz podatkov spisa, obvestil sodišče, da je "poravnal obveznost dolžnikov v znesku 52.149,00 SIT po sklepu o izvršbi." Res je tudi, da upnik, čeprav je bil z dopisom seznanjen, pripomb ni podal. Vendar pa je potrebno upoštevati, da je dolžnikov dolžnik navedel le, da je poravnal terjatev v znesku 52.149,00 SIT, torej ne v celoti, kajti terjana ni le glavnica v tej višini, pač pa tudi obresti in stroški. Ker torej iz dopisa ne izhaja določno, da bi bila terjatev, ki je predmet postopka, v celoti poravnana, in se tudi sodišče tako ni moglo prepričati, ali je dejansko upnikova terjatev v tem izvršilnem postopku poravnana ter glede na nasprotne navedbe pritožnika, je moralo zato pritožbeno sodišče pritožbi ugoditi, sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek (3. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju), ter bo v nadaljevanju postopka moralo prvostopenjsko sodišče ugotoviti, kolikšni zneski so bili izplačani upniku in ali je upnik v celoti poplačan. Izvršilni postopek, katerega smisel in cilj je poplačilo upnika, je namreč uspešno končan takrat, ko je upnik v celoti poplačan.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.