VSL sodba II Cp 1646/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-13

odškodninsko pravo - nepremoženjska škoda - zmanjšanje življenjske aktivnosti

Presoja višine odškodnine iz naslova duševnih bolečin zaradi

zmanjšanja življenjske aktivnosti pri nihajni poškodbi zvina vratne

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo prisodilo tožeči stranki

odškodnino za nepremoženjsko škodo in sicer ji je iz naslova

prestanih in bodočih telesnih bolečin ter neprijetnosti zaradi in v

zvezi z zdravljenjem prisodilo odškodnino v znesku 800.000,00 SIT, za

strah 300.000,00 SIT in za duševne bolečine zaradi zmanjšanja

življenjske aktivnosti 2.000.000,00 SIT, skupaj tedaj 3.100.000,00

SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki so podrobno navedene v 1.

odstavku izreka izpodbijane sodbe. Višji tožbeni zahtevek tožnice je

zavrnilo in obenem odločilo, da je tožena stranka dolžna povrniti

tožeči stranki pravdne stroške v znesku 212.576,00 SIT s pripadki.

Proti sodbi se pritožuje tožena stranka in jo izpodbija nad

prisojenim zneskom 1.000,000,00 SIT odškodnine iz naslova duševnih

bolečin zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, to je glede zneska

1.000.000,00 SIT in teka zamudnih obresti. Uveljavlja pritožbeni

razlog zmotne uporabe materialnega prava ter sodišču druge stopnje

predlaga spremembo sodbe tako, da tožnici prisodi odškodnino v znesku

2.100.000,00 SIT in zakonske zamudne obresti od dneva izdaje

prvostopne sodbe dalje. Delno ponavlja ugotovitve izvedenca dr.

S. in meni, da je sodišče tožničino prizadetost, ker se ne more več

ukvarjati z aerobiko, previsoko ocenilo. Tožnica tudi ni upravičena

do zamudnih obresti od 1.1.2002 do 14.1.2004. Poškodovala se je

6.7.1998, zdravljenje pa je bilo zaključeno 8.9.1998. Glede na sodbo

Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, opr. št. II Ips 546/2002 z dne

6.1.2003, ki jo prilaga, gredo tožnici zamudne obresti od zneska

3.100.000,00 SIT od dneva izdaje sodbe dalje.

Tožnica je na pritožbo odgovorila in predlaga njeno zavrnitev.

Namen odškodnine za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske

aktivnosti je v zadoščenju, ki naj omili vse omejitve v

oškodovančevih življenjskih aktivnostih, ki jih zaradi prizadetosti

na njegovem psihičnem ali telesnem področju ne more več opravljati

ali pa jih opravlja z večjimi napori in zaradi tega duševno trpi.

Sodišče prve stopnje je iz tega naslova prisodilo tožnici odškodnino

v znesku 2.000.000,00 SIT, s tako prisojeno odškodnino pa je tudi po

oceni pritožbenega sodišča glede na dejanske ugotovitve prvega

sodišča pravilno uporabilo materialno pravo. Pritožnica namreč ne

oporeka dejanskim ugotovitvam o tem, da ima tožnica zaradi prometne

nesreče trajne anatomske in funkcionalne posledice, pa tudi psihične

posledice, torej posledice, ki jih je prvo sodišče nanizalo v zadnjem

odstavku 3. strani izpodbijane sodbe. Med njimi je sodišče utemeljeno

posebno težo pripisalo nespornemu dejstvu, da se je tožnica (ob

nesreči je bila stara 29 let) pred nesrečo intenzivno ukvarjala s

športnimi aktivnostmi, med katerimi izstopa predvsem aerobika, ki jo

je poučevala, s katero pa se sedaj (ugotovitev izvedenca, list. št.

48) ne more več ukvarjati, prizadeta pa je tudi pri drugih

aktivnostih (povezanih tudi z delom učiteljice biologije, delom z

računalnikom), kar je vse posledica nihajne poškodbe vratne hrbtenice

tretje stopnje o razdelitvi WA II-tretja od petih stopenj (po

ugotovitvah izvedenca je gibljivost vratne hrbtenice zmanjšana za 16

do 17 %). Upoštevaje vse navedene prizadetosti, zaradi katerih

tožnica nedvomno trpi, ji je sodišče s prisojeno odškodnino iz tega

naslova v znesku 2.000.000,00 SIT prisodilo pravično denarno

odškodnino, ki je ustrezno individualizirana in je primerljiva z

odškodninami, ki jih sodišča priznavajo za enako škodo.

Pritožnica višini prisojenih zamudnih obresti ne oporeka. Oporeka pa

njihovemu teku pred izdajo sodbe. Tek obresti, kot ga je prisodilo

sodišče, je materialnopravno pravilen in v skladu s sodno prakso,

sprejeto z načelnim pravnim mnenjem na občni seji Vrhovnega sodišča

Republike Slovenije dne 26.6.2002 in nadaljnjimi spremembami ZPOMZO-1

(Ur. list RS št. 56/03). Datuma škodnega dogodka in zaključka

zdravljenja, ki jih navaja pritožba, na drugačno odločitev ne moreta

vplivati, niti odločitev Vrhovnega sodišča Republike Slovenije v

priloženi sodbi, saj je bila odločitev v citirani zadevi sprejeta

pred prvim sodiščem pred uveljavitvijo Obligacijskega zakonika in

Zaradi povedanega je odločitev sodišča prve stopnje materialno pravno

pravilna, s kakšnimi po uradni dolžnosti upoštevnimi kršitvami

postopka pa tudi ni obremenjena. Sodišče druge stopnje je zato

pritožbo tožene stranke zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo

Odločitev o stroških tožeče stranke v zvezi s pritožbo je zajeta z

zavrnilnim izrekom sodbe (1. odstavek 154., 1. odstavek 165. člena

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.