VSK sodba I Cp 1172/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-02-09

Prvostopenjsko sodišče je pravilno upoštevalo le tiste nevšečnosti v

zvezi z zdravljenjem in telesne bolečine, ki bodo zagotovo nastale.

Pritožba se zavrne in potrdi v izpodbijanem zavrnilnem delu sodba

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijano sodbo razsodilo, da mora

tožena stranka tožniku plačati odškodnino 6.900.000,00 SIT z obrestmi

po predpisani obrestni meri, zmanjšani za temeljno obrestno mero za

čas od 1.1.2002 ter obresti po predpisani obrestni meri zamudnih

obresti od izdaje sodbe dalje ter 20.700,00 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od 18.6.2001 dalje do plačila, vse pa v 15 dneh

pod izvršbo. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo, toženi stranki pa ob

tem naložilo, da tožniku povrne 434.263,00 SIT pravdnih stroškov, z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe do plačila, v 15

Tožnik se je zoper sodbo v zavrnilnem delu pritožil, pritožbo vlaga

zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne

uporabe materialnega prava ter pritožbenemu sodišču predlaga, da

pritožbi ugodi in sodbo tako spremeni, da se tožbenemu zahtevku

tožnika v celoti ugodi. Priglaša tudi pritožbene stroške. Prisojena

odškodnina, predvsem za telesne bolečine in nevšečnosti, pretrpljene

med dosedanjim zdravljenjem kot tudi bodoče telesne bolečine, ter za

duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti ni v

skladu z določbo o pravični denarni odškodnini za nepremoženjsko

škodo (1. in 2. odst. 200. in 203. čl. Zakona o obligacijskih

razmerjih - ZOR). Sodišče bi moralo upoštevati pomen prizadete

dobrine in namen odškodnine tako, da to ni v nasprotju z njeno naravo

in splošnim družbenim pomenom ter tudi specifične okoliščine pri

upravičencu. Celokupna odškodnina v znesku 6.900.000,00 SIT ne

predstavlja pravične denarne odškodnine glede na zdravstvene in

psihične težave, ki jih je tožnik že pretrpel in jih bo še moral,

glede na predviden potek bolezni. Ugotovljena je bolezen z diagnozo

plevro pulmonalna azbestoza ter plaki parietalne plevre. Tožnik je

bil na več pregledih, kot je ugotovilo že prvostopenjsko sodišče.

Splošno znano je, da je RTG slikanje zdravju škodljivo zaradi

ionizirajočega žarčenja, CT preiskava ima še škodljivejši vpliv

žarčenja od RTG, bolnik je po mnenju nekaterih rentgenologov pri tej

preiskavi izpostavljen sevanju, ki na pljuča deluje podobno kot

azbest. Sodišče ugotavlja tudi prisotnost bolečin, suhega kašlja in

težkega dihanja, sicer ne tako hude intenzitete, in tudi, da bodo

bolečine in druge težave v hujši obliki nastopile ob napredovanju

bolezni, pri čemer je pri tožniku podana prognoza hitrejšega

napredovanja, in kot izhaja tudi iz mnenja izvedenca, obstoji

objektivno utemeljen strah, da bo plevralna in pljučna fibroza

napredovala in se bo azbestna bolezen pojavila še v kaki drugi obliki

kot azbestni plevretis, maligni plevralni mezoteliom ali pljučni rak.

Že sedaj je treba upoštevati tudi sum na zasevek maligne bolezni v

bezgavko pod spodnjo čeljustjo desno. V takem primeru bodo pri

tožniku potrebni obremenjujoči načini zdravljenja kot so plevralne

punkcije, plevrodeza, operacije, obsevanja ter citostatska

kemoterapija in simptomatsko zdravljenje, ki so zvezani z mnogimi

nevšečnostmi in telesnimi bolečinami. V tem obsegu dejansko stanje ni

popolno ugotovljeno in je zato sodišče prve stopnje prenizko ocenilo

višino pravične denarne odškodnine za telesne bolečine in nevšečnosti

med zdravljenjem in že pretrpljene in bodoče bolečine, le na

1.900.000,00 SIT. Podobno velja za prisojeno odškodnino zaradi

duševnih bolečin zaradi trajnega zmanjšanja življenjskih aktivnosti.

Tožnik je od ugotovitve bolezni v glavnem doma, kjer počiva, prognoza

je neugodna, tudi ob upoštevanju tožnikove starosti 61 let, ko ne

boluje za drugimi boleznimi, ki bi bistveno vplivale na njegovo

kvaliteto življenja, bi moralo sodišče prve stopnje zahtevku v celoti

ugoditi in ne le v višini 2.600.000,00 SIT.

Tožeča stranka v pritožbi uveljavlja razlog nepopolne in zmotne

ugotovitve dejanskega stanja. Vendar iz pritožbenih razlogov izhaja,

da predvsem graja materialnopravno presojo sodišča prve stopnje glede

vprašanja, kolikšna je primerna odškodnina za negmotno škodo po

posamičnih vtoževanih postavkah. Glede telesnih bolečin in

nevšečnosti v zvezi zdravljenjem pritožnik opozarja, da bo, če bo

prišlo do poslabšanja in napredovanja bolezni, tožnik podvržen še

drugim oblikam pregledov oziroma zdravljenja, ki so za zdravje še

bolj škodljivi, kot tudi boleči in neprijetni. V zvezi s tem je tudi

po presoji pritožbenega sodišča prvostopenjsko sodišče pravilno

upoštevalo le tiste nevšečnosti v zvezi z zdravljenjem in telesne

bolečine, ki bodo zagotovo nastale. Ugotovljeno je namreč, te

ugotovitve pa prvostopenjsko sodišče opira na strokovne ugotovitve

izvedenca, ki jih izpostavlja tudi pritožba, da je le možen, ne pa

gotov nastop hujših bolezni kot so na primer plevralni mezoteliom ali

pljučni rak. Zaenkrat je podan le sum in negotovost, da je pri

tožniku prisotna še katera od drugih bolezni, izvedenec pa je

pojasnil, kar povzema tudi sodišče prve stopnje, da je pri tožniku

sicer lahko pričakovati hitrejše napredovanje bolezni, verjetnost je

40 % glede poslabšanja azbestne fibroze pljuč v 10 letih, lahko se

pričakuje tudi razvoj katere od malignih bolezni. Ne gre torej za

bodoče gotovo dejstvo, ki bi ga moralo sodišče prve stopnje pri

presoji, kolikšna odškodnina tožniku gre, upoštevati. Ustrezno so

ovrednotene bolečine, ki so manjše do srednje intenzitete, tožnika na

primer pri spanju ne motijo, tudi ne zmanjšujejo apetita, težave

povezane s suhim kašljem in težkim dihanjem so le delno posledica

azbestoze, delno pa tudi posledica drugih bolezni, zvišan krvni tlak,

okvara srčne mišice, kihanje, cedenje iz nosu in prekomerno potenje

ter bolečine v rokah in nogah, pa niso nevšečnosti, ki bi bile

povezane z azbestozo. Ugotovljene bolečine in nevšečnosti, ki so

posledice tožnikovega poklicnega obolenja, že pretrpele in tiste, ki

jih bo tožnik gotovo v bodoče trpel, tudi po oceni pritožbenega

sodišča utemeljujejo odločitev sodišča prve stopnje, da je primerna

odškodnina 1.900.000,00 SIT. Tako določena odškodnina po višini tudi

ne odstopa od višine odškodnin, ki so prisojene v drugih podobnih

primerih. Enako velja tudi za odškodnino iz naslova duševnih bolečin

zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti. Sodišče je ugotovilo, tudi

glede na izpovedbo tožnika, da določenih opravil in del ne zmore,

odpovedati se je moral tudi določenim aktivnostim (n. pr. tekmovanja

v balinarstvu, izleti v hribe, obdelovanje kmetije), vendar so vse te

okoliščine že pravilno upoštevane pri odmeri višine odškodnine. Ker

ni zanesljiv, je le možen nastop hujših bolezni, ne gre, kot je bilo

že poudarjeno, za gotovo bodoče dejstvo, ki bi ga sodišče lahko sedaj

upoštevalo pri odmeri odškodnine za to obliko škode in je prisojena

odškodnina v višini 2.600.000,00 SIT primerna, skladna z določbami

200. in 203. čl. ZOR, ob tem so primerno upoštevane vse okoliščine

primera, to je škoda, obseg škode in tudi individualizacija, kot tudi

objektivizacija ob primerjavi z drugimi primerljivimi primeri iz

sodne prakse. Okoliščine, ki jih izpostavlja tožnik, ne narekujejo

prisoje višje odškodnine. V primernem znesku je prisojena tudi

odškodnina za strah, upoštevaje ugotovljena dejstva, konkretnih

razlogov, zakaj je po mnenju pritožnika ta odškodnina prenizka, pa

pritožnik ne navede. Pritožbeno sodišče tako ocenjuje oškodnino za

negmotno škodo v skupnem znesku 6.900.000,00 SIT kot pravično,

materialno pravo je pravilno uporabljeno (200. in 203. čl. ZOR).

Pritožbeni razlogi zato niso podani in ker pritožbeno sodišče tudi ob

uradnem preizkusu (2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku -

ZPP) kršitev ni zasledilo, je neutemeljeno pritožbo zavrnilo in

potrdilo v izpodbijanem zavrnilnem delu sodbo sodišča prve stopnje

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.