TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep IV Cp 2738/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-08

Okrožno sodišče ni pristojno za izdajo sklepa o sporazumu o

preživnini med starši in polnoletnimi otroki.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo

predlog predlagateljev V. in A. R., da sodišče potrdi

sporazum o preživnini za A. R. v znesku 5.000,00 SIT.

Zoper sklep se je predlagatelj V. R. pravočasno pritožil. V

obrazložitvi pritožbe navaja, da sodišče ni upoštevalo, da

sta oba predlagatelja polnoletna in opravilno sposobna ter

da sta sporazum o preživnini sklenila prostovoljno. Z

izpodbijano odločitvijo je poseženo v njuno ustavno pravico

V nepravdnem postopku se smiselno uporabljajo določbe Zakona

o pravdnem postopku - ZPP (37. člen Zakona o nepravdnem

postopku - ZNP). Po 2. odstavku 350. člena ZPP mora

pritožbeno sodišče, ob preizkusu izpodbijanih odločb, po

uradni dolžnosti paziti na v tej določbi naštete bistvene

kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odstavka 339. člena

ZPP, med njimi tudi, če je bilo odločeno o zahtevku v sporu,

ki ne spada v sodno pristojnost (3. točka 2. odstavka 339.

Določba 130. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih

razmerjih - ZZZDR predpisuje, da starša, ki se o preživnini

za otroka sporazumeta, lahko predlagata, da sodišče v

nepravdnem postopku izda o tem sklep. Citirana določba

predvideva sklepanje sporazuma o preživnini le med starši

otroka, ki je mladoleten. Ne predstavlja pa pravne podlage

za izdajo sklepa o sporazumu o preživnini med starši in

polnoletnim otrokom (ki se redno šola in so ga starši dolžni

preživljati). Po prepričanju pritožbenega sodišča je

smiselna uporaba te določbe izključena, saj je pristojnost

sodišča predvidena tedaj, ko je z zakonom predpisano

posebno varstvo koristi otroka, ki pa je otroci po doseženi

Starši in polnoleten otrok lahko sporazum o preživnini

sklenejo v obliki izvršljivega notarskega zapisa, torej v

enaki obliki kot je predpisana za sporazume med zakonci (1.

odst. 81.b člena ZZZDR) in sporazume med polnoletnimi otroci

kot zavezanci in starši (130.a čl. ZZZDR).

Po določbi 10.a člena ZZZDR so okrožna sodišča pristojna za

odločanje le o tistih zadevah iz tega zakona, za katere so

pristojna sodišča. Ker v 130. členu ZZZDR pristojnost

sodišča za sklepanje o sporazumih med polnoletnimi otroci in

starši ni predpisana, je sodišče prve stopnje izpodbijani

sklep izdalo, čeprav zanj ni bilo pristojno. S tem je

storilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 3.

točke 2. odstavka 339. člena ZPP, kar je pritožbenemu

sodišču narekovalo razveljavitev sklepa in zavrženje

predloga predlagateljev (2. odstavek 354. člena ZPP).

ZZZDR člen 10a,  130,  10a,  130.  ZPP člen 339,  339/II-3,  339,  339/II-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 116/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-19

pasivna procesna legitimacija - samostojni podjetnik posameznik

Pasivno legitimiran kot stečajni dolžnik je lahko le tisti

posameznik, ki je v času vložitve predloga in odločanja o predlogu za

začetek stečajnega postopka še registriran kot samostojni podjetnik

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom začelo stečajni

postopek nad dolžnikom N. s.p., Kočevje, davčna št. in ga zaradi

neobstoja stečajne mase takoj zaključilo (1. točka izreka). Odredilo

je, da se sklep objavi v Uradnem listu Republike Slovenije (2. točka

izreka) ter da se po pravnomočnosti tega sklepa dolžnik izbriše iz

registra samostojnih podjetnikov (3. točka izreka).

Upnik Republika Slovenija je proti sklepu pravočasno vložil pritožbo,

smiselno zaradi bistvene kršitve določb postopka iz 11. tč. 2. odst.

339. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. Zakona o prisilni poravnavi, stečaju

in likvidaciji (ZPPSL). Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani

sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek

oziroma sklep spremeni tako, da predlog za začetek stečajnega

Stečajni postopek je v skladu z določbo 4. člena ZPPSL dovoljeno

opraviti nad samostojnim podjetnikom posameznikom, to je osebo, ki na

trgu opravlja pridobitno dejavnost kot svojo izključno dejavnost.

Pasivno legitimiran kot stečajni dolžnik je lahko le tisti

posameznik, ki je v času vložitve predloga in odločanja o predlogu za

začetek stečajnega postopka še registriran kot samostojni podjetnik

posameznik. Obstoj dolžnika kot samostojnega podjetnika posameznika

je torej procesna predpostavka za vodenje stečajnega postopka nad

Iz izpisa iz obrtnega registra z dne 18.1.2005, ki ga je predlagatelj

priložil k dopolnitvi predloga, izhaja, da firma N. s.p. (na ta dan)

ni vpisana v obrtni register. Iz odločbe Republike Slovenije, Oddelka

za gospodarstvo, Odseka za plan in analize št. z dne 29.6.1992 (ki jo

je pritožbi priložil pritožnik), je razvidno, da je veljavnost

dovoljenja za opravljanje obrti v obratovalnici Nose Ivan - Mesarija,

prenehala dne 30.6.1992. Navedeno kaže na utemeljenost pritožnikovih

očitkov, da je bil stečajni postopek začet nad osebo, ki po evidenci

davčnega organa nima statusa samostojnega podjetnika ter ni vpisana v

register samostojnih podjetnikov posameznikov.

Pritožbeno sodišče je ob povedanem pritožbi ugodilo, izpodbijani

sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov

postopek (3. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZPPSL).

Prvostopno sodišče naj v ponovljenem postopku ponovno preveri, ali je

dolžnik vpisan v obrtni register kot samostojni podjetnik posameznik,

nato pa naj o predlogu za začetek stečajnega postopka nad njim

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 151/05
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-08-25

stroški postopka - terjatve, ki nastanejo med stečajnim postopkom - začetek stečajnega postopka

Zato je treba šteti, da je toženi stranki nastala terjatev do plačila

stroškov v razmerju do tožeče stranke šele z izdajo sodbe, to je dne

23.11.2004. Gre tako za terjatev, ki je nastala po začetku stečajnega

postopka nad tožečo stranko. Iz doslej razloženega sledi, da terjatve

o povračilu stroškov po prepričanju pritožbenega sodišča ni moč

razdeliti na posamezne postavke za posamezna procesna dejanja.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim delom sodbe tožeči stranki

naložilo plačilo stroškov v znesku 728.560,00 SIT. Pritožnik

izpodbija obveznost plačila stroškov v znesku 454.000,00 SIT.

Proti temu delu sodbe sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo

tožeča stranka. V pritožbi uveljavlja pritožbeni razlog zmotne

uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj

Po 152. členu ZPP vsaka stranka predhodno sama krije stroške, ki jih

povzroči s svojimi dejanji. O pravici do povračila stroškov pa odloči

sodišče, praviloma skupaj z odločitvijo o glavni stvari. Takrat je

šele znano, katera izmed pravdnim strank je v pravdi uspela oziroma

propadla (prim. 1. odstavek 154. člena ZPP). Šele ob izdaji sodbe je

tako praviloma znano, katera stranka ima pravico do povrnitve

stroškov, skladno načelu uspeha. Tako je bilo tudi v konkretnem

primeru. Zato je treba šteti, da je toženi stranki nastala terjatev

do plačila stroškov v razmerju do tožeče stranke šele z izdajo sodbe,

to je dne 23.11.2004. Gre tako za terjatev, ki je nastala po začetku

stečajnega postopka nad tožečo stranko. Iz doslej razloženega sledi,

da terjatve o povračilu stroškov po prepričanju pritožbenega sodišča

ni moč razdeliti na posamezne postavke za posamezna procesna dejanja.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz

ZPP člen 152,  154,  154/1,  152,  154,  154/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 554/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-08

Pravilno je stališče sodišča prve stopnje, da je z izbrisom dolžnika

iz sodnega registra prenehala njegova pravna subjektiviteta, saj je

takrat prenehal obstajati. Ker pa se je to zgodilo med postopkom, saj

kot rečeno je dolžnik ob vložitvi predloga še obstajal bi moralo

sodišče prve stopnje uporabiti določbe 3. točke 205. člena ZPP v

zvezi s 15. členom ZIZ, ki posebej urejajo takšno situacijo. Uporaba

te določbe je potrebna zato, ker ima dolžnik po določbah ZFPPod (4.

odst. 27. člena) naslednike (ustanovitelje), s katerimi je mogoče

nadaljevati ta postopek v smislu določb 208. člena ZPP v zvezi s 15.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo upnikov predlog za izdajo sklepa o

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. V pritožbi je navedel,

da sodišče prve stopnje ni pravilno uporabilo določb izvršilnega

postopka in ZFPPod. Upoštevati bi moralo, da je dolžnik ob vložitvi

predloga še obstajal, zato bi moralo ob ugotovitvi v času odločanja,

da je le-ta prenehal obstajati, postopek prekiniti in pozvati upnika,

Iz podatkov v spisu izhaja, da je upnik vložil predlog za izdajo

sklepa o izvršbi proti dolžniku K. d.o.o., zaradi izterjave

385.174,00 SIT s pripadki, dne 24.11.2004. Iz podatkov

informatizirane baze sodnega registra Okrožnega sodišča v Ljubljani

izhaja, da je registrsko sodišče s sklepom opr. št. Srg 2004/09091 z

dne 18.10.2004 odločilo, da se dolžnik izbriše iz sodnega registra na

podlagi določb 1. odst. 32. člena ZFPPod. Navedeni sklep pa je postal

pravnomočem dne 13.1.2005, zato je registrsko sodišče šele s sklepom

Srg 2005/01696 z dne 21.2.2005 izbrisalo dolžnika iz sodnega registra

(1. odst. 35. člena ZFPPod). To pa pomeni, da je vse do takrat

dolžnik obstajal, kot pravna oseba, saj je bil vpisan sodni register.

Pravilno je sicer stališče sodišča prve stopnje, da je z izbrisom

dolžnika iz sodnega registra prenehala njegova pravna subjektiviteta,

saj je takrat prenehal obstajati. Ker pa se je to zgodilo med

postopkom, saj kot rečeno je dolžnik ob vložitvi predloga še

obstajal, bi moralo sodišče prve stopnje uporabiti določbe 3. točke

205. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, ki posebej urejajo takšno

situacijo. Uporaba te določbe je potrebna zato, ker ima dolžnik po

določbah ZFPPod (4. odst. 27. člena) naslednike (ustanovitelje), s

katerimi je mogoče nadaljevati ta postopek v smislu določb 208. člena

Pritožbeno sodišče je zato pritožbo ugodilo in razveljavilo sklep

sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom

ZPP člen 205,  205/1,  205/1-3,  208,  205,  205/1,  205/1-3,  208.  ZFPPod člen 27,  27/4,  35,  35/1,  27,  27/4,  35,  35/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 3904/05
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-12

Za sojenje v odškodninskem sporu, ki izvira iz poškodbe pri delu, je

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom se je sodišče prve stopnje izreklo za

nepristojno za odločanje v tej pravdi in odločilo, da se zadeva

odstopi stvarno pristojnemu Delovnemu in socialnemu sodišču v

Tožnik se proti sklepu pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov s

predlogom, da se razveljavi, ali spremeni tako, da je v zadevi

stvarno pristojno Okrajno sodišče v Novem mestu. Uveljavlja

odškodnino iz neposlovnega škodnega dogodka - nezgode pri delu dne

20.11.2003 na temelju določil OZ, njegov zahtevek ne temelji na

delovnem razmerju. Dikcije "v odškodninskem sporu", ki jo vsebuje 2.

odst. 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih, veljaven od

1.1.2005 dalje, ni mogoče uporabiti za vsak odškodninski zahtevek.

Glede na tožbeno naracijo in podlago je namreč potrebno ločiti, ali

gre za odškodninski spor, ki se uveljavlja iz delovnega razmerja

(n.p. odškodnina zaradi kršitve pogodbe o delu ali pravic po Zakonu o

delovnih razmerjih in podobno), od tistih odškodninskih sporov,

izvirajo iz drugih razmerij med delavci in delodajalci. Ob

upoštevanju pravne podlage tožbe proti prvotoženi stranki in njeni

zavarovalnici torej ne gre za spor, za katerega bi bilo po 5. členu

ZDSS-1 stvarno pristojno Delovno in socialno sodišče, zato je po 30.

členu ZPP za odločanje pristojno Okrajno sodišče v Novem mestu.

Zakon o delovnih in socialnih sodiščih iz leta 1994 (Ur. l. RS, št.

19/94 s kasnejšimi spremembami) je v 2. točki 1. odst. 4. člena

določal, da so ta sodišča pristojna odločati o premoženjskih in

drugih pravicah iz delovnega razmerja ali v zvezi z njim, razen v

odškodninskih sporih za poškodbe pri delu in poklicne bolezni. Za

odločanje v slednjih so bila pristojna redna okrajna in okrožna

sodišča. Novi zakon ZDSS-1 (Ur. l. RS št. 2/2004), po katerega

uveljavitvi dne 1.1.2005 (čl. 94) je prejšnji uvodoma navedeni ZDSS

prenehal veljati (čl. 93), take izjeme ne predvideva. Po določbi 87.

člena se le postopki v zvezi z odškodninsko odgovornostjo za poškodbe

pri delu in poklicne bolezni, ki so bili začeti pred uveljavitvijo

ZDSS-1 nadaljujejo pred sodišči, pred katerimi tečejo ob njegovi

uveljavitvi. Konkretna odškodninska tožba je bila vložena 25.4.2005,

zato je v tej zadevi po obrazloženem treba uporabiti novi ZDSS-1.

Ker, kot že rečeno, po tem zakonu odškodninski spori v zvezi s

poškodbami pri delu iz pristojnosti delovnih in socialnih sodišč niso

izvzeti, je izpodbijana odločitev na podlagi določil njegovega 5.

člena pravilna. Prvostopenjski sklep je zato pritožbeno sodišče

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2683/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-08

Za vknjižbo predznambe lastninske pravice zadošča predložitev

neoverjene kupne pogodbe, ki vsebuje ustrezno zemljiškoknjižno

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dovoli se izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor M.A.

in potrdilo sklep zemljiškoknjižnega referenta z dne 2.6.2004, da se

na podlagi neoverjene kupoprodajne pogodbe z dne 5.11.2003 pri vl.

št. 696 na nepremičninah parc. št. 481/19 in 481/25 k.o. G. dovoli

vknjižba predzambe lastninske pravice za predlagatelja.

M.A. se je proti navedenemu sklepu pravočasno pritožil. V pritožbi

vztraja pri svojih navedbah iz ugovora in predlaga, da jih sodišče

ponovno preuči, jih sprejme in izda ustrezen sklep.

Pritožbeni preizkus je pokazal, da je izpodbijani sklep pravilen in

zakonit. Sporna predznamba lastninske pravice v korist predlagatelja

na pritožnikovih nepremičninah je bila dovoljena v skladu s 1.

odstvkom 48. člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1, Ur. l. RS, št.

58/03) v zvezi s 3. točko 1. odstavka 49. člena in 1. točko 1.

odstavka 40. člena istega zakona. Za vknjižbo predznambe je po

navedenih zakonskih določilih zadoščala predložitev neoverjene

kupoprodajne pogodbe z dne 5.11.2003, ki vsebuje ustrezno

Pritožnik ni konkretiziral svojih pritožbenih razlogov. Golo

sklicevanje na razloge, ki jih je neuspešno uveljavljal v ugovoru

proti sklepu zemljiškoknjižnega referenta, ne zadošča. Sicer pa je

sodišče prve stopnje pritožniku v izpodbijanem sklepu pravilno

pojasnilo, da okoliščine, ki jih je uveljavljal v ugovoru, za

odločanje o dovolitvi predznambe niso pomembne in da so v

obravnavanem primeru bili izpolnjeni vsi zakonski pogoji za sporni

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje v skladu z 2. odstavkom

350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99, 96/02

in 2/04) v zvezi z 2. odstavkom 120. člena ZZK-1 in 37. členom Zakona

o nepravdnem postopku (Ur. l. SRS, št. 30/86 in 20/88 ter Uradni list

RS, št. 87/02 in 131/03) izpodbijani sklep preizkusilo le glede

uradoma upoštevnih absolutnih bistvenih kršitev postopka in pravilne

uporabe materialnega prava. Ker takšnih kršitev v postopku na prvi

stopnji ni bilo, je pritožbo na podlagi 2. točke 3. odstavka 161.

člena ZZK-1 kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep

zemljiškoknjižnega sodnika. Obenem je dovolilo izbris zaznambe

nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa.

ZZK-1 člen 40,  40/1,  48,  48/1,  49,  49/1,  40,  40/1,  48,  48/1,  49,  49/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 92/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-11-24

Sodišče prve stopnje je izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 10. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), ki določa, da v postopku izvršbe in zavarovanja ni dovoljena revizija zoper pravnomočno odločbo.

Pritožba dolžnikov se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje revizijo dolžnikov zoper sklep Višjega sodišča v Kopru z dne 24.2.2005 zavrglo kot nedovoljeno.

Zoper ta sklep se z laično pritožbo pritožujeta oba dolžnika in smiselno predlagata njegovo razveljavitev. V pritožbi navajata, da je Višje sodišče v Kopru z zavrnitvijo dolžnikovih pritožb na sklep Okrajnega sodišča v Novi Gorici z dne 6.5.2004 zagrešilo bistveno kršitev določb postopka po 14. točki 339. člena Zakona o pravdnem postopku. Sodišče bi moralo soditi po določbah ustave in zakonov, ne glede na to, da so sodniki pri opravljanju sodniške funkcije neodvisni. Dolžnika razpolagata z dokaznimi listinami, iz katerih izhaja njuna pravica.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 10. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), ki določa, da v postopku izvršbe in zavarovanja ni dovoljena revizija zoper pravnomočno odločbo. Zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je revizijo zavrglo. Dolžnika se v svoji pritožbi sploh ne ukvarjata z vprašanjem, zakaj mislita, da naj bi bila revizija dovoljena, ampak odpirata vprašanja, ki se nanašajo na vsebino same odločbe Višjega sodišča v Kopru z dne 24.2.2005 opr. št. II Cpg 165/2004-2, s čimer se pa pritožbeno sodišče v tej fazi postopka ne more več ukvarjati. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnikov zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 104/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-11-03

Sodišče ustavi izvršbo le, če upnik ne predlaga ponovnega rubeža v roku enega leta od dneva neuspešnega rubeža, neuspešen rubež pa je, na kar pravilno opozarja tudi pritožba, le tisti rubež, pri katerem se ne najdejo stvari, ki so lahko predmet izvršbe oz. zarubljene stvari ne zadoščajo za poplačilo upnikove terjatve. Ni pa neuspešen tudi rubež, ki sploh ni bil opravljen, ker izvršitelj v dolžnikovo stanovanje iz katerega koli razloga sploh ni mogel vstopiti in rubeža opraviti.

Pritožbi upnika se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izvršbo na premičnine ustavilo, ker je ugotovilo, da upnik v roku enega leta od dneva neuspešnega rubeža ni predlagal ponovnega rubeža, sklicujoč se pri tem na določilo 2. odst. 88. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ).

Zoper ta sklep se pritožuje upnik po svojem pooblaščencu, odvetniku B.L. iz K., iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da rubež sploh ni bil opravljen, kar je razvidno iz zapisnika o rubežu z dne 18.6.2003, to pa zato, ker je bilo dolžnikovo stanovanje zaklenjeno in vstop nemogoč. Enoletni rok za predlog za opravo ponovnega rubeža pa bi pričel teči le v primeru neuspešnega poskusa rubeža, to pa je tak rubež, pri katerem se ne najdejo stvari, ki so lahko predmet izvršbe oz. rubež pri katerem zarubljene stvari ne zadoščajo za poplačilo upnikove terjatve.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v nasprotju z določilom 2. odst. 88. člena ZIZ. Po določilu 1. odst. 88. člena ZIZ namreč v primeru, če se pri rubežu ne najdejo stvari, ki so lahko predmet izvršbe oz. zarubljene stvari ne zadoščajo za poplačilo upnikove terjatve, lahko upnik v roku enega leta od dneva prvega rubeža izvršitelju neomejeno krat predlaga, da opravi ponovi rubež, po 2. odst. 88. člena ZIZ pa v primeru, če upnik v tem roku ne predlaga ponovnega rubeža ali če rubež predlagan, do poteka tega roka, ni uspešen, sodišče ustavi izvršbo. To pomeni, da lahko sodišče ustavi izvršbo le, če upnik ne predlaga ponovnega rubeža v roku enega leta od dneva neuspešnega rubeža, neuspešen rubež pa je, na kar pravilno opozarja tudi pritožba, le tisti rubež, pri katerem se ne najdejo stvari, ki so lahko predmet izvršbe oz. zarubljene stvari ne zadoščajo za poplačilo upnikove terjatve. Ni pa neuspešen tudi rubež, ki sploh ni bil opravljen, ker izvršitelj v dolžnikovo stanovanje iz katerega koli razloga sploh ni mogel vstopiti in rubeža opraviti. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi upnika ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da nadaljuje z izvršilnim postopkom.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 33/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-13

Sodišče prve stopnje mora, glede na določbo 2. odst. 65. člena ZIZ, kadar upnik izjavi, da ugovoru nasprotuje tak ugovor zavrniti, pri čemer se niti ne sme spustiti v vsebinsko presojo ugovornih navedb.

Pritožba tretjega M.S. se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor tretjega M.S. po tem, ko je ugotovilo, da je upnik po vročitvi tega ugovora in po opozorilu na pravne posledice iz 1. odst. 56. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju izjavil, da ugovoru nasprotuje.

Proti temu sklepu je vložil pritožbo M.S. kot tretja oseba iz vseh pritožbenih razlogov ter predlagal, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da izvršbo zoper dolžnika ustavi, podrejeno pa, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje in odločanje. V pritožbi navaja, da se sodišče sploh ni ukvarjalo z vsebinskimi razlogi iz katerih je tretja oseba M.S. izpodbijal - ugovarjal izdanemu sklepu o izvršbi. Navedlo je le, da upnik ugovoru nasprotuje. Nasprotovanje upnika pa ni noben razlog, saj upnik o tem nič ne odloča, temveč je to stvar sodišča. Meni, da sodišče prve stopnje dejansko sklepa sploh ni obrazložilo, saj ni navedlo, zakaj ne verjame tretji osebi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je v obravnavanem primeru tretja oseba M.S. podal ugovor zoper sklep o izvršbi s trditvijo, da ima na predmetu izvršbe pravico, ki preprečuje izvršbo. Ta ugovor je sodišče prve stopnje poslalo upniku v odgovor v skladu z določili 3. odst. 64. člena ZIZ, pri čemer ga je tudi opozorilo na pravne posledice iz 1. odst. 65. člena ZIZ. Upnik pa je, kot je pravilno ugotovilo tudi sodišče prve stopnje v svojem sklepu dne 10.12.2004, sodišču poslal vlogo v kateri je navedel, da ugovoru tretjega nasprotuje. Res je sicer sodišče prve stopnje utemeljilo svojo odločitev zgolj na tem dejstvu, kar pa ne pomeni, kot napačno v pritožbi navaja pritožnik, da je zaradi tega izpodbijani sklep neobrazložen. Nasprotno, sodišče prve stopnje celo mora, glede na določbo 2. odst. 65. člena ZIZ v primeru, kadar tretji verjetno izkaže pravico, ki preprečuje zavarovanje, upnik pa izjavi, da ugovoru nasprotuje tak ugovor zavrniti pri čemer se niti ne sme spustiti v vsebinsko presojo ugovornih navedb. Zato je odločitev sodišča prve stopnje o zavrnitvi ugovora tretjega materialno pravno pravilna. Tveganje in iz tega izvirajoče morebitne posledice za tako odločitev namreč nosi upnik. Če bi se v kasnejši morebitni pravdi izkazalo, da je bila v izvršbi prizadeta pravica tretjega, bo pač moral tretjemu povrniti škodo po splošnih obligacijskih načelih. Upoštevaje gornjo obrazložitev je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pritožbo tretjega zavrnilo kot neutemeljeno in potrdila izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 64,  64/3,  65,  65/2,  64,  64/3,  65,  65/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.