VSL sklep II Cp 924/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-15

zamudna sodba - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Če so izkazani pogoji za izdajo zamudne sodbe, sodišče ne sme

ugotavljati ali je tožeča stranka predlagala dokaze za utemeljitev

resničnosti tožbenih trditev. Procesna neaktivnost tožene stranke

namreč vzpostavlja pravno fikcijo oziroma neizpodbojno domnevo, da so

trditve v tožbi resnične, oziroma, da jih je kot takšne tožena

stranka s svojo pasivnostjo priznala ter jih zato kot nespornih ni

Pritožbi se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se razveljavi in se

zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da se zavrne

tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka zahtevala od tožene

stranke plačilo zneska 703.053,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi

od 1.11.2001 do plačila in povrnitev pravdnih stroškov z zakonitimi

Zoper navedeno sodbe vlagata pritožbo tožeči stranki.

Uveljavljata vse pritožbene razloge. Predlagata, da se pritožbi

ugodi, sodba razveljavi in vrne prvostopnemu sodišču v novo odločanje

ali pa spremeni tako, da se tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, vse s

stroškovno posledico. Ni jima jasno, na kakšni podlagi je sodišče

zavrnilo njun tožbeni zahtevek in od kod je črpalo pravno podlago,

saj svoje odločitev ne obrazloži. Ni razvidno ali je toženec sploh

ugovarjal tožbi. Upnikom sta tožnika poravnala vse obveznosti, gre pa

za obveznosti, ki bi jih nesporno v skladu z dogovorom moral

poravnati toženec. Tožnika sta predlagala dokaz s predložitvijo

odprtih postavk in izvršenih plačil, ki jih tožbi nista priložila,

ker so bili dopusti. Sta pa imela kasneje še možnost priložiti dokaze

naknadno in sicer tudi nove dokaze na prvem naroku za glavno

obravnavo. Tožnikoma tako ni zagotovljena pravica do sodnega

obravnavanja. Sodišče bi ju tudi moralo pozvati na dopolnitev tožbe.

Sodišče lahko v primeru, ko je tožena stranka pasivna in ne odgovori

na tožbo izda sodbo brez obravnave, če so izpolnjeni pogoji in v

Pritožbeno sodišče v zvezi s pritožbenimi opozorili in na podlagi

podatkov spisov najprej ugotavlja, da tožena stranka na tožbo ni

odgovorila, čeprav je tožbo prejela. Zato pa bi moralo sodišče prve

stopnje odločati o izdaji zamudne sodbe v smislu 318. člena ZPP.

Sodišče prve stopnje pa je namesto, da bi ocenilo ali obstajajo

razlogi za izdajo takšne sodbe, ugotovilo, da tožeča stranka ni

predložila nobenih dokazov za svoje trditve, da je toženec dolžan

poravnati nastale obveznosti v skladu z dogovorom, ki ga zatrjujeta

tožeči stranki v tožbi in iz teh razlogov zavrnilo tožbeni zahtevek.

Takšni razlogi in posledično izpodbijana odločitev pa so v nasprotju

s procesno ureditvijo situacije, ko tožena stranka na tožbo ne

odreagira z vložitvijo odgovora na tožbo. V tem primeru se namreč

šteje, da tožena stranka priznava dejanske trditve navedene v tožbi,

naloga sodišča pa je le, da preveri ali je bila toženi stranki tožba

pravilno vročena, ali gre morda za zahtevek, s katerim stranke ne

morejo razpolagati, ali izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz

dejstev, ki so navedena v tožbi in ali dejstva, na katera se opira

tožbeni zahtevek, niso v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil sam

tožnik, ali z dejstvi, ki so splošno znana (glej pogoje za izdajo

zamudne sodbe naštete v točkah 1 do 4 v drugem odstavku cit. člena).

Nikakor torej ne more sodišče prve stopnje v takšnem primeru

ugotavljati resničnosti tožbenih trditev in ali je tožeča stranka

predložila tudi dokaze za utemeljitev resničnosti svojih trditev ter

zavrniti tožbeni zahtevek zaradi dokazno neustrezno podprte tožbe.

Procesna neaktivnost tožene stranke namreč vzpostavlja pravno fikcijo

oziroma neizpodbojno domnevo, da so dejanske trditve v tožbi resnične

oziroma, da jih je kot takšne tožena stranka s svojo pasivnostjo

priznala ter jih zato kot nespornih tudi ni potrebno dokazovati

(sistem afirmativne litiskontestacije). Zamudne sodbe zato tudi ni

mogoče izpodbijati iz razloga zmotne in nepopolne ugotovitve

dejanskega stanja (člen 338/2 ZPP). Z izpodbijano sodbo je bila tako

storjena v pritožbi vsebinsko očitana bistvena kršitev določb

pravdnega postopka iz 1. odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 318.

členom ZPP, kar lahko vpliva na pravilnost in zakonitost sodbe. Zato

je moralo sodišče druge stopnje ugoditi pritožbi, razveljaviti

izpodbijano sodbo ter vrniti zadevo v novo sojenje (člen 355 ZPP).

V novem postopku bo moralo sodišče prve stopnje preizkusiti ali

obstajajo pogoji za izdajo zamudne sodbe in v tem primeru tožbenemu

zahtevku ugoditi. Ob povedanem bo moralo izhajati iz neprerekanih

trditev, da sta tožeči stranki plačali stroške, katere bi moral v

skladu z dogovorom namesto njiju plačati toženec.

Ker je pritožbeno sodišče moralo razveljaviti izpodbijano sodbo že

zgolj iz zgoraj navedenih razlogov, se z drugimi pritožbenimi

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi 3.

ZPP člen 214,  214/1,  318,  214,  214/1,  318.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.