VSL sklep I Kp 1268/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-12

Senat sodišča prve stopnje ni ravnal pravilno, ko je v fazi

ugovornega postopka iz spisa izločil izjavo privilegirane priče -

obtoženčevega sina, ker ta ni bil popolno poučen o svoji pravici, da

mu ni potrebno pričati. Okoliščina, da preiskovalni sodnik pričo ob

njeni izjavi, da se ne odpoveduje pravici pričati, ni poučil, da se

bo na njeno izpovedbo lahko oprla sodna odločba tudi v primeru, če se

bo na glavni obravnavi odpovedala pričanju, oziroma takšno opozorilo

ni bilo vpisano v zapisnik, ni identična kateremu od primerov,

taksativno naštetih v členu 237 ZKP, ob izpolnitvi katerih sodišče ne

sme na izpoved priče opreti svoje odločbe. Zato ne gre za neveljaven

dokaz, pač pa bi lahko pomanjkljiv pravni pouk vplival na

verodostojnost dokaza, kar pa bo sodišče prve stopnje lahko

ugotavljalo šele po zaslišanju priče na glavni obravnavi, v kolikor

se bo priča tej pravici odpovedala. Utemeljeni pritožbi okrožne

državne tožilke je zato pritožbeno sodišče ugodilo ter izpodbijani

Pritožbi okrožnega državnega tožilca se ugodi ter se izpodbijani

sklep razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji

Z uvodoma navedenim sklepom je senat sodišča prve stopnje na podlagi

IV. odstavka 276. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) iz

kazenskega spisa izločil zapisnik o zaslišanju priče E. K. ker je

ocenil, da se na njegovo izpovedbo sodna odločba ne sme opirati.

Zoper sklep se je pritožila okrožna državna tožilka zaradi

bistvene kršitve določb kazenskega postopka po 1. točki 370.

člena ZKP v zvezi z II. odstavkom 371. člena istega zakona

in predlagala, naj sodišče druge stopnje napadeni sklep

Prav ima državna tožilka v svoji pritožbi, da je sklep

sodišča prve stopnje o izločitvi izjave privilegirane priče

v tej fazi kazenskega postopka najmanj preuranjen. Nobenega

dvoma sicer ni, da je bil priča E. K. pomanjkljivo opozorjen, saj ga

je preiskovalni sodnik le poučil, da mu ni treba pričati kot sinu

obtoženca, ne pa tudi, da se bo v primeru odpovedi tej pravici na

njegovo izpovedbo lahko oprla sodna odločba, četudi se bo na glavni

obravnavi odpovedal pričanju, vendar pa takšen izostanek dela

pravnega pouka še ne more avtomatično pomeniti, da gre za absolutno

nedovoljeni dokaz, ki bi se moral takoj izločiti iz spisa in na

kakršnega sodišče v nobenem primeru ne bi smelo opreti svoje odločbe.

V obravnavanem primeru bi namreč bili podani razlogi za izločitev

zapisnika le tedaj, če priča sploh ne bi bila poučena o tem, da ni

dolžna pričati, ali pa se tej pravici v primeru pričanja izrecno ne

bi odpovedala, oziroma pouk in odpoved pričanju ne bi bila zapisana v

zapisnik. Zato ugotovljena pomanjkljivost, ko iz zapisnika o

zaslišanju privilegirane priče ne izhaja tudi drugi, manj pomemben

del opozorila, da se bo namreč na izpoved priče lahko oprla sodna

odločba, če tudi se bo na glavni obravnavi odpovedala pričanju, ne

more imeti za posledico neveljavnosti izvedenega dokaza, vsekakor pa

bi mogla vplivati na njegovo verodostojnost, kar pa bo sodišče prve

stopnje lahko ugotovilo šele ob zaslišanju iste priče na glavni

obravnavi, ko bo v primeru odpovedi pričanju dolžno ugotavljati, ali

bi se priča odpovedala pričanju pred preiskovalnim sodnikom v

primeru, ko bi ji bilo dano in v zapisnik zapisano popolno opozorilo.

Glede na povedano je senat sodišča druge stopnje ugodil

utemeljeni pritožbi okrožne državne tožilke in izpodbijani

sklep razveljavil ter zadevo vrnil sodišču prve stopnje v

ZKP člen 83,  236,  236/2,  237,  83,  236,  236/2,  237.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.