VSK sodba I Cpg 281/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-10

pasivna legitimacija - odgovornost dedičev za dolgove zapustnika - samostojni podjetnik - dedovanje dolgov v zvezi z dejavnostjo samostojnega podjetnika - pritožbena novota - poziv dedičem k nadaljevanju postopka

Pokojnik je bil samostojni podjetnik, ki je fizična oseba in za njegove dolgove odgovarjajo dediči kot odgovarjajo dediči za dolgove zapustnika, ki je fizična oseba.

Pritožbi prve tožene in druge ter tretje tožene stranke se zavrneta in potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje potem, ko je zaradi delnega umika tožbe sklep o izvršbi delno razveljavilo odločilo, da sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v S. z dne 14.1.1998 ostane delno v veljavi v točki 1 izreka tako, da so dolžne tožene stranke tožeči stranki v roku 8-ih dni solidarno plačati glavnico v znesku 159.182,20 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 10.4.1998 do plačila, glede pravdnih stroškov pa odločilo, da jih je dolžna tožena stranka povrniti tožeči v znesku 58.504,20 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2.3.2005 dalje do plačila. Zoper to sodbo se pritožujejo prva tožena stranka po svojem pooblaščencu kot tudi druga in tretja tožena stranka po svojem pooblaščencu.

Prva tožena stranka se pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da v predmetnem primeru ni podana pasivna legitimacija toženih strank. V konkretnem primeru dediči niso odgovorni za dolgove zapustnika, ker ne gre za dolg zapustnika, pač pa za dolg njegovega podjetja E.. Pri tem ni pomembno, da je pokojni opravljal svojo dejavnost kot samostojni podjetnik. Sicer pa sodba nima razlogov o dejstvih, ki so pomembna za odločitev, saj sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, ali so dediči po pokojnem sploh dedovali, ali je zapuščinski postopek sploh zaključen, kolikšno premoženje so dediči podedovali po pokojnem in kolikšna je vrednost podedovanega premoženja. Sodišče prve stopnje bi moralo glede na to, da je toženec tekom postopka umrl, prekiniti postopek in počakati na zaključek zapuščinskega postopka. S tem pa je podana tudi kršitev iz 8. točke 2. odst. 339. člena ZPP.

Druga in tretja tožena stranka se prav tako pritožujeta iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 338. člena ZPP in predlagate, naj pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti zavrne tožbeni zahtevek, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje ravnalo napačno, ko je sicer pozvalo tožence, naj prevzamejo postopek, pri tem pa jih ni seznanilo, niti opozorilo na pravne posledice tovrstnega poziva. Pritožnika sta sodišču odgovorila, da postopka ne prevzameta in sta zato štela, da se postopek zoper njiju ne bo nadaljeval. Sodišče prve stopnje pa je postopek nadaljevalo, pri tem pa sklepa o nadaljevanju pritožnika nista prejela, ampak je bil vročen le prvi toženi stranki in odvetnici, ki pa ni bila več pooblaščenka tožeče stranke. Sodišče prve stopnje tudi ni ugotavljalo, ali sta pritožnika kot dediča dejansko kaj podedovala, saj dediči sicer odgovarjajo za zapustnikove dolgove le do višine vrednosti podedovanega premoženja. Tudi ni šlo za dolg zapustnika, ampak za dolg njegovega podjetja.

Pritožbi toženih strank nista utemeljeni.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje glede vseh za odločitev v sporu bistvenih okolnosti dejansko stanje pravilno in popolno ugotovilo in na ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo niti v pritožbah zatrjevanih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka niti drugih takih kršitev v postopku, na katere mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Sicer pa pritožbeno sodišče k posameznim od obeh pritožb navaja:

Napačno je razlogovanje prve tožene stranke v pritožbi, da naj bi toženci kot dediči po pokojnem S. ne odgovarjali za njegove dolgove, ker naj bi šlo za dolgove podjetja E.. Kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje in česar pritožba niti ne pobija, je šlo pri pokojniku za samostojnega podjetnika, ki je torej fizična oseba, in za njegove dolgove odgovarjajo dediči kot odgovarjajo dediči za dolgove zapustnika, ki je fizična oseba. Kar pa se tiče trditev prve tožene stranke, da izpodbijana sodba nima razlogov o bistvenih dejstvih, saj ne ugotavlja, ali so dediči po pokojnem sploh kaj dedovali, ali je bil zapuščinski postopek sploh zaključen, kolikšno premoženje so dediči podedovali po pokojnem in kolikšna je vrednost podedovanega premoženja, pa pritožbeno sodišče le pripominja, da ne gre za zatrjevano bistveno kršitev določb pravdnega postopka, saj pritožnica, te navedbe podaja šele v pritožbi in jih ni podala pred sodiščem na prvi stopnji. Zato jih v skladu z določilom 1. odst. 337. člena ZPP v pritožbenem postopku ni mogoče več upoštevati, saj sme po tem določilu v pritožbi pritožnik sicer navajati nova dejstva in predlagati nove dokaze, vendar le, če izkaže, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oz. predložiti do prvega naroka za glavno obravnavo oz. do konca glavne obravnave, če so izpolnjeni pogoji iz 2. odst. 286. člena ZPP. Tudi ni točno, da tožencem ne bi bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Sodišče prve stopnje je postopek prekinilo in sklep o prekinitvi vročilo prvi toženki ter jo tudi pozvalo, da nadaljuje postopek nato pa izdalo tudi sklep o nadaljevanju prekinjenega postopka in ga prav tako vročilo prvi toženki. Zato za zatrjevano bistveno kršitev določb pravdnega postopka po 8. točki 2. odst. 339. člena ZPP prav tako ne gre.

K pritožbi druge in tretje tožene stranke:

Trditev druge in tretje tožene stranke, da ju sodišče prve stopnje, ko je toženca pozvalo, naj prevzameta postopek, ni opozorilo na pravne posledice tovrstnega poziva, ni upoštevna, saj za tako opozorilo ni podlage v zakonu. Toženca sta bila pozvana, da postopek nadaljujeta in ne glede na to, da sta se sicer uprla nadaljevanju, taka njuna izjava ne more preprečiti nadaljevanja postopka kot je to razvidno iz določila 1. odst. 208. člena ZPP, po katerem se postopek, ki je bil prekinjen iz razloga po 1. točki 1. odst. 205. člena ZPP nadaljuje, ko ga dedič prevzame ali ko ga sodnik povabi, naj to stori. Tako je sodišče prve stopnje upravičeno s postopkom nadaljevalo. Tudi ni res, da pritožnika sklepa o nadaljevanju postopka nista prejela, saj je iz podatkov v spisu razvidno, da je bil tak sklep tako drugemu tožencu kot tretji toženki vročen dne 1.2.2005. Kar pa se tiče navedb drugega toženca in tretje toženke, da sodišče prve stopnje ni ugotavljalo ali sta toženca sploh kaj podedovala glede na to, da odgovarjata za zapustnikove dolgove le do višine vrednosti podedovanega premoženja, pa pritožbeno sodišče, kot je bilo to povedano v zvezi s pritožbo prve tožene stranke, poudarja, da v tej smeri toženca med pravdo nista podajala navedb, tako da gre za nove navedbe, ki jih v skladu s 1. odst. 337. člena ZPP v pritožbenem postopku ni več mogoče upoštevati. Prav tako ni utemeljena navedba tožencev, da ni šlo za dolg zapustnika, ampak za dolg njegovega podjetja, saj je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je zapustnik deloval kot samostojni podjetnik, to je kot fizična oseba in se zato dolgovi, tudi tisti, ki so nastali v zvezi z njegovo dejavnostjo samostojnega podjetnika, podedujejo.

Iz vseh navedenih razlogov je pritožbeno sodišče tako pritožbo prve tožene stranke kot pritožbo druge in tretje tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

ZD člen 142,  142.  ZGD člen 1,  1/7,  1,  1/7.  ZPP člen 208,  208/1,  286,  286/2,  337,  337/1,  208,  208/1,  286,  286/2,  337,  337/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.