VSK sodba I Cp 1000/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-07

priposestvovanje - pridobitev lastninske pravice - denacionalizacija

Lastninsko pravico na spornem delu nepremičnine sta pridobila s priposestvovanjem in to še preden je sporna nepremičnina postala družbena lastnina.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka nosi sama svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje ugotovilo, da sta tožeči stranki, M.P. in U.M., vsak do 1/2 pridobila lastninsko pravico do 20/108 na stanovanjski hiši, vknjiženi v zemljiški knjigi s parc. št. 205/3, zk.vl. 323 k.o. M. in na podlagi sodbe se v zemljiški knjigi izvede vpis lastninske pravice pri navedeni nepremičnini na ime tožnikov, na vsakega do 10/108. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna tožečima strankama povrniti pravdne stroške v višini 251.968,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 27.8.2004 dalje do plačila, v 15-ih dneh.

Zoper sodbo se pritožuje tožena stranka po pooblaščencu iz vseh pritožbenih razlogov po 338. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP) s predlogom, da se prvostopenjska sodba razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno sojenje, podrejeno, da se sodba spremeni, tako da se tožba zavrže in tožnikoma naloži povračilo pravdnih stroškov, vključno s stroški pritožbe, vse v roku 15-ih dni, z zakonskimi zamudnimi obrestmi v primeru zamude. Navaja, da ima sodba pomanjkljive razloge v delu, ko navaja, da je bil del nepremičnine nacionaliziran leta 1974, ne navaja pa v razlogih posledic nacionalizacije. Zato je bilo materialno pravo zmotno uporabljeno. Del nepremičnine je bil z odločbo upravnega organa leta 1974 nacionaliziran. Pravni temelj nacionalizacije je bil 7a člen ZNZGP, pravni temelj vrnitve navedene nepremičnine pa bi bil uspešen denacionalizacijski postopek, ki pa ga tožnika nista sprožila. Sodišče je zagrešilo absolutno bistveno kršitev pravil postopka, saj je odločalo o zadevi, za katero ni podana sodna pristojnost, zato je potrebno tožbo zavreči. Pristojna za reševanje vprašanj denacionalizacije je upravna enota. Opozarja, da sodba navedene odločbe ni odpravila, zato je sodišče prve stopnje zagrešilo še eno absolutno bistveno kršitev, saj ni v celoti odločilo o tožbenem zahtevku. Pritožba pa je tudi utemeljena zaradi pomanjkanja sodne pristojnosti za odpravo odločbe Skupščine občine K., Oddelek za gospodarstvo in finance, št. 463-1956/74 z dne 24.4.1974.

Tožnika v obravnavani zadevi nista zahtevala odprave odločbe Skupščine občine K.,Oddelek za gospodarstvo in finance, št. 463-1956/74 z dne 24.4.1974 oz. vrnitve nacionalizirane nepremičnine, o čemer govori pritožba, ampak, da sta lastninsko pravico na spornem delu nepremičnine (20/108 stanovanjske hiše s parc. št. 205/3, vpisano v vl. št. 323 k.o. M.) pridobila s priposestvovanjem in to še preden je sporna nepremičnina (8.10.1972) postala družbena lastnina. Sodišče prve stopnje je namreč ugotovilo, da je 1/6 sporne nepremičnine prešla v družbeno lastnino na podlagi določb Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalizaciji zasebnih gospodarskih podjetij, ki je na območju Občine K. pričel veljati z Uredbo o spremembi uredbe o izvajanju zakonov in drugih zveznih pravnih predpisov na ozemlju, na katero se je razširila civilna uprava FLRJ, to je 8.10.1972. Odločba o prenosu je bila le deklaratorne narave. Na podlagi izvedenih dokazov je sodišče prve stopnje zanesljivo ugotovilo, da je priposestvovanje sporne nepremičnine nastopilo že pred letom 1972. Pokojni F.B. je pridobil sporno nepremičnino od zemljiškoknjižnih lastnikov na podlagi (realiziranega) pravnega posla že pred drugo svetovno vojno, od slednjega jo je kupil pravni prednik tožnikov M.M., leta 1953. Pogodba ni bila sklenjena v pisni obliki, niti izvršena v zemljiški knjigi, bila pa je realizirana. Od leta 1953 so bili M.M., nato pa njegovi dediči (tožnika sta dediča po pokojnem M.M.) veš čas dobroverni in zakoniti posestniki kupljene nepremičnine. Ker je F.B. sporno nepremičnino pridobil v dobroverno posest že pred drugo svetovno vojno in je to nepremičnino imel v posesti kot njen lastnik, nato pa M.M., je po ugotovitvah sodišča prve stopnje priposestvovalni rok iztekel že pred letom 1972. V obdobju pred tem datumom so se za priposestvovanje uporabljala pravna pravila Občega državljanskega zakonika (ODZ) in Načelno pravno mnenje razširjene seje ZVS, št. 30/86 z dne 4.4.1960 (paragraf 1460 in naslednji ter 1493 ODZ, ki so v bistvenem uzakonjena s pozneje sprejetim Zakonom o temeljnih lastninskopravnih razmerjih v 4. odst. 28. člena ZTLR), na kar se je pravilno oprlo tudi prvostopenjsko sodišče in ugotovilo, da je nastopilo priposestvovanje sporne nepremičnine tudi v deležu, pri katerem je bila vknjižena družbena lastnina (na podlagi odločbe Skupščine občine K. št. 463-2847/76 z dne 16.8.1976). Teh zaključkov prvostopenjskega sodišča pritožba ne izpodbija. Priposestvovanje je originaren način pridobitve lastninske pravice, v obravnavanem primeru je bila lastninska pravica pridobljena že pred nacionalizacijo in je zato odločitev prvostopenjskega sodišča, ki je tožbenemu zahtevku ugodilo, materialnopravna pravilna, niti ni obremenjena z v pritožbi očitanimi bistvenimi kršitvami določb pravdnega postopka. Sodba ima vse potrebne razloge in nima pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne bi mogla preizkusiti. Ker sodišče druge stopnje tudi ni našlo nobenih kršitev, upoštevnih po uradni dolžnosti (po 2. odst. 350. člena ZPP), je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Izrek o pritožbenih stroških temelji na 165. in 154. členu ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.