VSL sklep I Cp 2587/05
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-19

Za jezdece, udeležene v cestnem prometu, se smiselno uporabljajo

določbe ZVCP (1. odst. 96. člena). Za jezdenje po vozišču se smiselno

uporabljajo določbe za enosledna vozila (5. odst. 96. člena).

Enosledno vozilo je vozilo, katerega sled ni širša od 50 cm (24.

točka 1. odst. 19. člena). Ker je torej jezdenje po javni poti

dovoljeno, bi moralo sodišče prve stopnje ugotoviti, ali je toženec

kot udeleženec v cestnem prometu ravnal v skladu s cestnoprometnimi

predpisi ali ne, saj je le v tem primeru odgovoren za nastalo škodo.

Ob upoštevanju določbe 1. odst. 83. člena ZVCP se sani in smuči ne

štejejo za vozila, zato je vleka prepovedana, saj ta ni dovoljena

niti za enosledna vozila (1. odst. 74. člena ZVCP). Smuči in sani se

lahko uporabljajo le tam, kjer je dovoljena hoja pešcev in smejo

dosegati le hitrost, s katero se premikajo pešci (2. odst. 83. člena

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odločilo, da je toženec

dolžan plačati tožniku odškodnino v znesku 4.000.000,00 SIT z

zakonskimi zamudnimi obrestmi, tekočimi od dneva vložitve tožbe, to

je od 14.10.2003 dalje do izdaje prvostopne sodbe v višini predpisane

obrestne mere, zmanjšane za temeljno obrestno mero, od dneva izdaje

prvostopne sodbe do plačila pa obresti po predpisani obrestni meri

zamudnih obresti ter znesek 196.903,00 SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi od 1.4.2003 dalje do plačila. Dolžan mu je tudi povrniti

stroške pravdnega postopka v višini 568.978,00 SIT z obrestmi.

Presežek tožbenega zahtevka do zahtevanih 6.400.000,00 SIT je sodišče

Proti navedeni sodbi v obsodilnem delu se pritožuje tožena stranka

zaradi napačno ugotovljenega dejanskega stanja in napačne uporabe

materialnega prava ter predlaga, da sodišče druge stopnje njegovi

pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi ter vrne zadevo

sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Po mnenju pritožnika je

napačen zaključek prvostopnega sodišča, da je vleka več sank in

smučarja, pripetih na vrvi, privezani na osebni avtomobil, ta naveza

brez avta pa je dolga več kot 10 metrov, dopustna. Toženec je videl

avto in ne sani, sankačev ter smučarja. Umaknil se je, kolikor se je

mogel in kolikor se je dalo. Če bi avto tožnika bil brez privezanih

sani in smučarja, bi peljal mimo, konj toženca bi resda zdrsnil

nazaj, ampak v prazno. Škode torej ne bi bilo. Na mestu, kjer se je

umaknil toženec, ni prostora niti možnosti, da vidiš, kdo je za avtom

in kaj vleče avto. Toženec je predlagal ogled kraja, vendar ga

sodišče ni opravilo. Toženec tudi ni mogel pričakovati, niti mogel

videti, da je zadeva, ki gre za avtomobilom, dolga več kot 10 metrov.

Z izpodbijano odločitvijo je sodišče prve stopnje uzakonilo navezo na

osebnih atomobilih in s tem kršilo materialno pravo. Po mnenju

pritožnika on ni kriv za nastanek škode. Konj pa tudi ni nevarna

Pritožba je bila v skladu z določilom 1. odst. 344. člena Zakona o

pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) vročena tožeči stranki, ki

Sodišče prve stopnje je v izpodbijani sodbi zaključilo, da je toženec

ravnal v nasprotju z določbo člena 96/IV Zakona o varnosti cestnega

prometa (Uradni list RS, št. 30/98 v nadaljevanju ZVCP), ki dovoljuje

jezdecem uporabo le poti za jezdece, vozišče občinskih cest pa lahko

uporabljajo le, če je tako določeno s prometnim režimom. Ker na javni

gozdni poti, na kateri se je pripetila nesreča, režim ne določa, da

po njih lahko jahajo konje, je zaključilo, da je očitno namenjena le

vožnji z avtomobili, ne pa jahanju. Jahanje po tej cesti je torej

prepovedano, vožnja z avtomobili in sankami pa je po oceni

prvostopnega sodišča dopustna. Na podlagi takšnih zaključkov je

sodišče prve stopnje odločilo, da je za škodo, ko jo je zaradi brce

konja trpel tožnik, v celoti odgovoren toženec kot lastnik konja, saj

je s konjem jahal po cesti, po kateri ne bi smel in ni bil dovolj

skrben in pazljiv pri umiku s cestišča, zaradi česar je njegov konj

Takšni zaključki prvostopnega sodišča so po presoji pritožbenega

sodišča materialnopravno nepravilni. V 4. odst. 96. člena ZVCP je res

določeno, da smejo jezdeci uporabljati le poti za jezdenje. Vozišče

občinskih cest pa smejo uporabljati le, če je tako določeno s pravnim

režimom na teh cestah. Cesta, na kateri je prišlo do obravnavanega

škodnega dogodka je gozdna javna pot, ki povezuje naselja v občini

Radovljica, na kateri se lahko odvija mešan promet, kar izhaja iz 7.

člena Odloka o kategorizaciji občinskih cest v občini Radovljica

(Uradni vestnik Gorenjske, št. 4/99). Občina Radovljica je prometni

režim na občinskih cestah uredila z Odlokom o občinskih cestah

(Uradni vesnik Gorenjske št. 47/99). Prepovedi ogrožanja občinskih

cest in prometa na občinskih cestah so navedene v 46. členu

navedenega Odloka. Med prepovedmi ni navedeno, da je po občinskih

cestah prepovedano vsakršno jahanje konj, saj je v 14. točki določena

le prepoved vodenja konj ali drugih živali, ki so tako podkovane, da

lahko poškodujejo cesto. Ta prepoved je sankcionirana kot prekršek v

11. točki 1. odst. 58. člena Odloka. Po določbi 3. točke 1. odst. 19.

člena ZVCP je javna pot občinska cesta, ki ne izpolnjuje predpisanih

pogojev za lokalno cesto ali je namenjena posameznim vrstam

udeležencev v cestnem prometu kot so pešci, goniči, jezdeci,

kolesarji, vozniki koles s pomožnim motorjem, vozniki traktorjev in

kmetijske mehanizacije. Če je javna pot namenjena le posamezni vrsti

udeležencev v cestnem prometu, mora biti označena s predpisano

prometno signalizacijo. V konkretnem primeru je glede na že citirano

določilo 7. člena Odloka o kategorizaciji občinskih cest v občini

Radovljica javna pot, na kateri je prišlo do nesreče, namenjena

mešanemu prometu, kar pomeni, da jo lahko uporabljajo tudi jezdeci.

Zaključek prvostopnega sodišča, da je jahanje konj po javni poti

Kolnica - Goška raven prepovedano, je glede na povedano, napačen. Za

jezdece, udeležene v cestnem prometu, se smiselno uporabljajo določbe

ZVCP (1. odst. 96. člena). Za jezdenje po vozišču se smiselno

uporabljajo določbe za enosledna vozila (5. odst. 96. člena).

Enosledno vozilo je vozilo, katerega sled ni širša od 50 cm (24.

točka 1. odst. 19. člena). Ker je torej jezdenje po javni poti

dovoljeno, bi moralo sodišče prve stopnje ugotoviti, ali je toženec

kot udeleženec v cestnem prometu ravnal v skladu s cestnoprometnimi

predpisi ali ne, saj je le v tem primeru odgovoren za nastalo škodo.

Sodišče prve stopnje tožencu očita premajhno skrbnost, saj umik enega

metra izven cestišča naj ne bi bil zadosten glede na položaj in

velikost vozila, ki ga je dohitevalo. Ob tem pa sodišče prve stopnje

ne pove, v kakšnem obsegu bi se moral toženec umakniti, da bi bil

zadosti skrben in pazljiv, niti ne ugotovi, ali je toženec glede na

mesto, kamor se je umaknil, lahko videl, kakšen udeleženec v cestnem

prometu se mu približuje. Vleka treh sankačev in smučarja z osebnim

avtomobilom res ni običajna kompozicija v cestnem prometu, ki bi jo

lahko ali celo moral drug udeleženec v cestnem prometu pričakovati.

Ob upoštevanju določbe 1. odst. 83. člena ZVCP se sani in smuči ne

štejejo za vozila, zato je vleka prepovedana, saj ta ni dovoljena

niti za enosledna vozila (1. odst. 74. člena ZVCP). Smuči in sani se

lahko uporabljajo le tam, kjer je dovoljena hoja pešcev in smejo

dosegati le hitrost, s katero se premikajo pešci (2. odst. 83. člena

ZVCP). Za promet s smučmi in sanmi se smiselno uporabljajo pravila,

ki veljajo za pešce (3. odst. 83. člena ZVCP). Glede na citirana

določila ZVCP je napačen tudi zaključek sodišča prve stopnje, da

tožnik, niti njegova žena s tem, ko se je tožnik peljal na sankah,

ki jih je privezane na avtomobil vlekla žena kot voznica osebnega

Glede na povedano je sodišče prve stopnje zaradi zmotne uporabe

določb Odloka o občinskih cestah in neuporabe navedenih določb ZVCP

dejansko stanje glede temelja tožbenega zahtevka zmotno in nepopolno

ugotovilo, zato je bilo potrebno v skladu z določbo 355. člena ZPP

pritožbi ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti ter vrniti zadevo

sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V ponovljenem postopku naj

sodišče prve stopnje v skladu z že navedenimi usmeritvami ugotovi

odločilna dejstva o ravnanju obeh udeležencev nezgode, pri čemer mora

upoštevati citirana zakonska določila o tem, kakšno bi bilo pravilno

ravnanje posameznih udeležencev in komu od njih se lahko očita

nespoštovanje predpisov in nezadostno pazljivost ter skrbnost. Ocena

prvostopnega sodišča, da v konkretnem primeru ni podana objektivna

odgovornost toženca kot lastnika konja, saj konj ni nevarna stvar v

smislu 149. in 150. člena Obligacijskega zakonika pa je tudi po

Odločitev o stroških pritožbenega postopka je odpadla, saj pritožnik

ZVCP člen 19,  19/1,  19/1-24,  74,  74/1,  83,  83/1,  83/2,  96,  96/1,  96/5,  19,  19/1,  19/1-24,  74,  74/1,  83,  83/1,  83/2,  96,  96/1,  96/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.