VSL sklep I Kp 99/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-07

Za izrek varstvenega ukrepa po 64. čl. KZ ne zadošča obstoj

nevarnosti, da bi obdolženec ponavljal katerakoli kazniva dejanja,

temveč je potrebno ugotoviti obstoj nevarnosti za huda kazniva

dejanja zoper življenje, telo, spolno nedotakljivost ali premoženje.

Pritožbi zagovornice obdolženega M. I. se ugodi, izpodbijani sklep se

razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje v postopku za

izrek varnostnega ukrepa obdolženemu M. I. po čl. 64 Kazenskega

zakonika izreklo varnostni ukrep obveznega psihiatričnega zdravljenja

Proti temu sklepu je zagovornica obdolženca vložila pritožbo smiselno

zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in predlagala

razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno

Višji državni tožilec J. Š. iz Vrhovnega državnega tožilstva

Republike Slovenije je v pisnem mnenju, podanem po II. odst. 442. čl.

Bistvo pritožbe obdolženčeve zagovornice je, da izpodbija izpovedbo

izvedenca psihiatra dr. V. R. na glavni obravnavi dne 11.11.2004, ker

izvedenec pred zaslišanjem obdolženca ni ponovno pregledal. Zato je

po njeni oceni vprašljiva odločitev sodišča o izbiri najustreznejšega

Iz podatkov spisa izhaja, da je izvedenec dr. V. R. pregledal

obdolženca in medicinsko dokumentacijo o njegovem zdravljenju v

psihiatrični bolnici v mesecu aprilu 2004 in v pisnem izvidu in v

mnenju z dne 25.4.2004 zapisal, da obdolženec boluje za panaroidno

shizofrenijo, to je kronično duševno boleznijo, zaradi katere je

kaznivo dejanje storil v neprištevnem stanju. Menil je, da je pri

obdolžencu potrebno trajno zdravljenje do nadaljnjega v zaprti

ustanovi, ker bi se sicer nezdravljeni ali neustrezno zdravljeni

obdolženec predstavljal življenjsko nevarnost za okolico in da

obdolženec aktualno ni sposoben produktivnega sodelovanja na glavni

Kljub temu, da je sodišče po prejemu predloga za izrek varnostnega

ukrepa prejelo dne 24.8.2004 tudi dopis oddelčnega zdravnika dr.

A. D. iz Psihiatrične klinike v Ljubljani, kjer je bil obdolženec na

zdravljenju, da v avgustu 2004 ni več zaznati strokovnih argumentov,

da bi moral biti obdolženec še pridržan brez privolitve in da je bil

zaradi tega premeščen na odprti oddelek ter, da je njegovo

zdravstveno stanje takšno, da je nadaljevanje zdravljenja odvisno

izključno od njegove odločitve, sodišče v mesecu novembru, ko je

opravilo glavno obravnavo, ni preverjalo, ali je obdolženčevo

zdravstveno stanje tako, da je lahko navzoč na glavni obravnavi.

Sodišče prve stopnje je, kot izhaja iz izpodbijanega sklepa, svojo

odločitev, da obdolžencu izreče varnostni ukrep po 64. čl. KZ, oprlo

na mnenje izvedenca, da ambulantno zdravljenje pri obdolžencu ne

zadošča zaradi njegove bolezenske neuvidevnosti in da bi obdolženec,

če bi bil na prostosti, ponavljal kazniva dejanja in bi pomenil

nevarnost za okolje in njega samega. Pri tem pa je sodišče

spregledalo, da je varnostni ukrep obveznega psihiatričnega

zdravljenja v zdravstvenem zavodu moč izreči le, če so izpolnjeni

naslednji pogoji: objektivni znaki kaznivega dejanja, neprištevnost

in da mora sodišče ugotoviti, da na podlagi teže storjenega kaznivega

dejanja in stopnje duševne motenosti, obstaja nevarnost, da bi

obdolženec lahko storil kakšno hudo kaznivo dejanje zoper življenje,

telo, spolno nedotakljivost ali premoženje in da je takšna nevarnost

mogoče odpraviti le z zdravljenjem in varstvom v zdravstvenem zavodu.

Sodišče prve stopnje namreč ni ugotovilo, da obstaja pri obtožencu

nevarnost ponavljanja teh hudih kaznivih dejanj, ki so našteta v

zakonu, temveč zgolj, da obstaja nevarnost, da bi ponavljal kazniva

dejanja in pomenil nevarnost za okolje in njega samega. Ob takšni

ugotovitvi pa je utemeljena pritožba zagovornice, da je dejansko

stanje v tem, ali je bi obdolžencu izrečen ustrezen ukrep, nepopolno

ugotovljeno in je zaradi tega izpodbijani sklep razveljavilo in

zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje.

V ponovljenem postopku bo moralo sodišče z izvedencem psihiatrične

stroke ugotoviti, ali je obdolženec sposoben biti navzoč na glavni

obravnavi in obdolženca povabiti na glavno obravnavo. V skladu z

določbo II. odst. 492. čl. ZKP bo moralo o glavni obravnavi obvestiti

tudi obdolženčeve starše, saj obdolženec, ki je star 32 let, živi pri

njih in starše po potrebi tudi zaslišati v zvezi z možnostjo

njihovega nadzora nad obdolžencem pri jemanju zdravil. Nato bo moralo

s ponovnim zaslišanjem izvedenca psihiatra ugotavljati sedanje

duševno stanje obdolženca in na podlagi ocene teže kaznivega dejanja,

ki jih je obdolženec storil zanesljivo ugotoviti, ali obstaja

nevarnost ponavljanja hudih kaznivih dejanj zoper življenje, telo,

spolno nedotakljivost ali premoženje, torej ugotoviti ali so

izpoljnjeni pogoji za izrek varnostnega ukrepa po 64. čl. KZ oziroma,

ali so eventuelno izpolnjeni pogoji za izrek milejšega ukrepa, to je

obveznega psihiatričnega zdravljenja na prostosti po 65. čl. KZ, ali

pa postopek za izrek varnostnega ukrepa ustaviti in za svojo

odločitev navesti popolne in prepričljive razloge.

KZ člen 64,  64,  64.  ZKP člen 492,  492.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.