TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Kp 89/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-05

Če obsojenec šele v roku za pritožbo zoper sodbo, s katero je bila preklicana pogojna obsodba zaradi neizpolnitve posebnega pogoja, izpolni ta pogoj, ni več razloga za preklic pogojne obsodbe. Zato sodišče 2. stopnje preklicni postopek ustavi.

Pritožbi obsojenega D. M. se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se pogojna obsodba ne prekliče, in se postopek za preklic pogojne obsodbe ustavi.

Stroški postopka za preklic pogojne obsodbe obremenjujejo proračun.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje preklicalo pogojno obsodbo, izrečeno v svoji pravnomočni sodbi z dne 8.10.2004, opr. št. K 305/2003, in izreklo kazen en mesec zapora. Obsojencu je naložilo v plačilo stroške kazenskega postopka v nedoločenem znesku ter povprečnino v znesku 65.000,00 SIT.

Zoper to sodbo se je pravočasno pritožil obsojenec smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Smiselno je predlagal ustavitev postopka za preklic pogojne obsodbe. Priložil je potrdilo oškodovanca R. K. o plačilu zneska 14.000,00 SIT z dne 21.2.2005.

Spis je bil odstopljen V. d. t. R. S., Z. o. v C.; višji državni tožilec M. B. je z dopisom z dne 23.3.2005 obvestil sodišče druge stopnje, da ne bo vložil pisnega stališča do pritožbe.

Čeprav z zamudo, je obsojenec z oškodovančevim že omenjenim potrdilom dokazal, da vendar izpolnil v pogojni obsodbi določen posebni pogoj. Dolžni znesek 13.990,00 SIT je bil sicer dolžan plačati do 17.11.2004; sicer je v postopku za preklic pogojne obsodbe oškodovanec R. K. dne 3.2.2005 sporočil, da mu je obsojenec že plačal 7.000,00 SIT. Očitno je obsojenec drugo polovico obveznosti poravnal dne 21.2.2005.

Tako v času izdaje izpodbijane sodbe posebni pogoj ni bil izpolnjen, pa je do tega prišlo v pritožbenem postopku. Zato sodišče druge stopnje ni našlo potrebe po preklicu pogojne obsodbe. Iz teh razlogov je izpodbijano sodbo spremenilo in nadaljnji postopek ustavilo. Zato tudi stroški preklicnega postopka bremenijo proračun.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 118/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-14

Če oškodovanec kljub zahtevi za popravo vloge tega ne stori, je treba njegovo nepopolno vlogo zavreči, saj je bil opozorjen na to posledico. Kazenski postopek zoper neznanega storilca ni mogoč.

Pritožba oškodovanca S. C. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo vlogo oškodovanca z dne 1.4.2003, ker kljub pravnomočnemu sklepu o popravi te vloge ni dopolnil tako, da bi bila sposobna za obravnavanje.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil oškodovanec z laično pritožbo, v kateri je navedel, da z odločitvijo ni zadovoljen. Opisal je svoje ravnanje po prejemu sklepa z dne 16.6.2003 zaradi pribave potrebnih podatkov, kar mu ni uspelo. Ker brez imena in priimka obdolženca ne more dopolniti svoje kazenske ovadbe z dne 1.4.2003, je predlagal, da se ga sprejme na osebni razgovor ob proučitvi prilog, ki jih je priložil pritožbi. Smiselno je predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nov postopek.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna; oškodovanec niti v pritožbi ni dopolnil svoje vloge tako, kakor mu je bilo naloženo s pravnomočnima sklepoma z dne 16.6.2003 in z dne 17.3.2004. Ker vloga še sedaj ni sposobna za obravnavanje, saj kazenski postopek na sodišču zoper neznanega storilca ni mogoč, pritožbi ni bilo mogoče ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 97/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-19

Če okrožno sodišče pri odločanju o zahtevi za preiskavo ugotovi, da pravna opredelitev očitanega kaznivega dejanja ustreza pravni opredelitvi iz pristojnosti okrajnega sodišča, zahtevo za preiskavo zavrne.

Pritožba oškodovanca L. F. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je bila zavrnjena zahteva za uvedbo preiskave okrožnega državnega tožilca, vložena zoper osumljenca zaradi nadaljevanega kaznivega dejanja velike tatvine po 1. in 3. točki I. odstavka 212. člena KZ; dve dejanji naj bi bili storjeni na škodo L. F..

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil oškodovanec z laično pritožbo smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Smiselno je predlagal njegovo spremembo ter uvedbo preiskave.

V. d. t. V. d. t. R. S., Z. o. v C. F. H. je v pisnem stališču do pritožbe z dne 1.4.2005 predlagal zavrnitev pritožbe. Oškodovancu je bilo to stališče vročeno dne 6.4.2005, vendar nanj ni odgovoril.

Oškodovanec očitno ni razume pomena izpodbijanega sklepa, ki je v tem, da osumljencu ni mogoče očitati kaznivega dejanja velike tatvine po 1. točki I. odstavka 212. člena KZ, pač pa le nadaljevano kaznivo dejanje tatvine po I. odstavku 211. člena KZ. Zato ne drži pritožbena trditev, da je sodišče prve stopnje odločilo, da osumljenec ni storilec kaznivega dejanja na oškodovančevo škodo. Ker je za sojenje zaradi kaznivega dejanja tatvine po I. odstavku 211. člena KZ pristojno okrajno sodišče, je odločitev sodišča prve stopnje pravilna.

Sodišče druge stopnje je v pritožbenem postopku ugotovilo, da je okrožni državni tožilec vložil dne 1.2.2005 pred sodiščem prve stopnje neposredno obtožnico zoper osumljenca tudi zaradi obeh kaznivih dejanj na škodo pritožnika, ki je vpisana pod opr. št. K 28/2005. Tako oškodovanec ni z ničemer prikrajšan pri svojih pravicah v kazenskem postopku. Njegova kritika dela sodišča prve stopnje se tako pokaže kot napačna.

Iz teh razlogov sodišče druge stopnje pritožbi ni ugodilo.

KZ člen 211,  211/1,  212,  212/1,  212/1-3,  211,  211/1,  212,  212/1,  212/1-3.  ZKP člen 169,  169/7,  169/10,  169,  169/7,  169/10.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 23/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-02-15

Če obsojenka dokazuje krivi izpovedbi obremenilnih prič v obnovitvenem postopku samo s ponovnim zaslišanjem istih prič, kazenski pregon zoper njiju pa zaradi poteka časa ni več mogoč, in obe priči vztrajata pri izpovedbi iz rednega postopka, s takšno zahtevo ne more uspeti. Drugih razlogov, ki bi potrjevali krivi izpovedbi, pa ni niti predlagala.

Pritožba obsojene M. V. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo obsojenkino zahtevo za obnovo kazenskega postopka v zadevi opravilna številka K 126/93.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožila obsojenka po zagovornici smiselno, zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagala je njegovo spremembo ter dovolitev obnove kazenskega postopka, podrejeno pa razveljavitev in dopolnitev postopka s soočenjem obsojenke in prič M. G. in J. D..

V. d. t. V. d. t. R. S., Z. o. v C. F. H. je v pisnem stališču do pritožbe predlagal njeno zavrnitev.

To stališče je bilo vročeno obsojenki in zagovornici. Obsojenka je nanj odgovorila z nekakšno pritožbo, v kateri je ponovila navedbe iz zahteve za obnovo. Zagovornica na to stališče ni odgovorila.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna, saj obsojenka v postopku za obnovo kazenskega postopka tudi s ponovnim zaslišanjem prič M. G. in J. D. ni uspela dokazati, da sta ti dve priči v kazenskem postopku v zadevi opr.št. K 126/93 po krivem izpovedali. Zato s pritožbo, v kateri se ponovno sklicuje na ti dve izpovedbi, ko sicer ni predlagala izvedbe kakršnegakoli drugega novega dokaza, ne more uspeti.

Priča J. D. je z obsojenkinim dopisom in z že pripravljeno pisno izjavo, da je v rednem postopku na prvi stopnji krivo izpovedal, dokazal obsojenkin poskus vplivanja nanj v tem obnovitvenem postopku.

Obe priči, ki naj bi v tem postopku sami potrdili, da sta v prejšnjem postopku lažno pričali, sta bili v rednem postopku na prvi stopnji zaslišani dne 15.11.1993. Ker ju zaradi poteka časa ne bi bilo mogoče kazensko preganjati zaradi krive izpovedbe, tudi, če bi v tem postopku to priznali (pa nista!), je obsojenkina zahteva za obnovo kazenskega postopka, vložena dne 30.10.2003 priporočeno po pošti, očitna špekulacija. Obsojenka je z zahtevo za obnovo čakala prav zato, da ji krive izpovedbe obeh prič ne bi bilo treba dokazovati s pravnomočno obsodilno sodbo.

Pri zaslišanju obeh prič dne 23.2.2004 sta bili navzoči obsojenka in zagovornica, zato ni jasno, kaj naj bi se s predlaganim soočenjem med njima in obsojenko sodišče še ugotovilo.

Obsojenka tako ni dokazala, da sta obe priči v rednem kazenskem postopku po krivem izpovedali. Zato je sodišče druge stopnje njeno pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

ZKP člen 410,  410/1,  410/1-1,  410,  410/1,  410/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 131/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-19

Ker je predlagatelj v tem postopku uspel, je tudi odločitev o stroških postopka pravilna.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep o stroških sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je izdalo nalog za izpraznitev poslovnih prostorov ter nasprotni udeleženki naložilo, da do 01.09.2002 izprazni poslovni prostor v S., v izmeri 39,27 m2 in ga prostega od oseb in stvari izroči najemodajalcu. Najemniku - nasprotnemu udeležencu je naložilo tudi, da mora plačati najemodajalcu - predlagatelju 11.900,00 SIT njegovih stroškov postopka.

Nasprotna udeleženka je vložila ugovor, ki je po vsebini pritožba zoper odločitev o stroških postopka. Navaja, da je vse zadeve v zvezi z najemom prostorov reševala sporazumno in bi jih tudi tokrat, ne glede na pogodbo za nedoločen čas, če bi najemodajalec izrazil svojo željo oziroma zahtevo za izpraznitev, zato ugovarja odmerjenim stroškom, ki naj bi jih morala povrniti najemodajalcu.

Kot je razvidno iz pritožbe, nasprotna udeleženka nalogu za izpraznitev poslovnega prostora ne ugovarja, pritožuje se le zoper stroške postopka. Za nalog za izpraznitev poslovne stavbe oziroma poslovnega prostora se smiselno uporabljajo določbe Zakona o pravdnem postopku, ki se nanaša na plačilni nalog (3.odst. 29.čl. Zakona o poslovnih stavbah in poslovnih prostorih), tudi določbe o stroških postopka. Ker je predlagatelj v tem postopku uspel, je tudi odločitev o stroških postopka pravilna (1.odst. 154.čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Pritožbeno sodišče je zato neutemeljeno pritožbo nasprotnega udeleženca zavrnilo in potrdilo pobijani sklep o stroških sodišča prve stopnje (2.tč. 365.čl. ZPP).

ZPSPP člen 29,  29/3,  29,  29/3.  ZPP člen 154,  154/1,  154,  154/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1179/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-01-25

Odgovor na tožbo je tožena stranka vložila priporočeno na pošto dne 20.3.2001. Ker je tožena stranka tožbo v odgovor prejela 14.3.2001, je torej njen odgovor na tožbo prispel na sodišče v okviru 30-dnevnega zakonskega roka, zato sodišče prve stopnje zamudne sodbe ne bi smelo izdati.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se zato r a z v e l j a v i ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Prvostopenjsko sodišče je na podlagi ugotovitve, da tožena stranka ni odgovorila na tožbo v 30-tih dneh od njene vročitve, izdalo zamudno sodbo, s katero je toženki naložilo, da je dolžna plačati tožeči stranki 558.623,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.5.1996 dalje do plačila in ji povrniti 12.000,00 SIT pravdnih stroškov. Zoper sodbo se pritožuje toženka po pooblaščencu. V pritožbi navaja, da pogoji za izdajo zamudne sodbe v obravnavani zadevi niso bili izpolnjeni, saj je toženka na podlagi dne 14.3.2001 prejetega poziva, naj na tožbo odgovori, po svojem pooblaščencu podala pisni odgovor na tožbo že 20.3.2001, torej v okviru 30-dnevnega roka. Pritožbi prilaga kopijo odgovora na tožbo in opozarja na možnost napake pri vodenju vpisnika, saj je odgovor na tožbo sočasno vseboval tudi nasprotno tožbo, zato je bila verjetno vloga vložena v drugi spis.

Spisovni podatki v celoti potrjujejo navedbe tožene stranke iz njene pritožbe. Odgovor na tožbo je namreč tožena stranka vložila priporočeno na pošto dne 20.3.2001, vloga pa je prispela na sodišče 21.3.2001, le da je bila v spis v obravnavani zadevi vezana šele 16.9.2003, torej potem, ko je bila zamudna sodba že izdana (l.št.19 spisa). Ker je tožena stranka tožbo v odgovor prejela 14.3.2001, je torej njen odgovor na tožbo prispel na sodišče v okviru 30-dnevnega zakonskega roka, zato sodišče prve stopnje zamudne sodbe ne bi smelo izdati. Zaradi absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 7. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje (354. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 263/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-07

V predmetnem sporu gre za postopek v zakonskih sporih ter sporih iz razmerij med starši in otroki in sicer za spor o preživljanju mladoletnega otroka. Po določbi 2. odst. 408. čl. ZPP v sporih o varstvu, vzgoji in preživljanju otrok senat ni vezan na postavljene zahtevke. V sporih iz razmerij med starši in otroki tako zakon uveljavlja izjemo od načela, da sodišče odloča v mejah postavljenih zahtevkov. Zato ni pravilno stališče prvostopenjskega sodišča, da tožnikova tožba z nedoločeno postavljenim zahtevkom ni bila sposobna obravnavanja.

Pritožbi se ugodi, sklep r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom tožbo zavrglo. Ocenilo je, da zahtevek tožnika, ki zahteva, naj se preživnina zniža in znaša med 20.000,00 do 25.000,00 SIT, ni določen, zato je tožbo zavrglo in odločitev oprlo na določbo 4. odst. 108. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 1. odst. 180. čl. ZPP.

Zoper tak sklep se je tožnik pritožili. V laični pritožbi meni, da je na poziv sodišča vlogo dopolnil, je pa zaradi napake zapisal znesek preživnine med 20.000,00 do 25.000,00 SIT namesto fiksnega zneska. Napako popravlja, znesek naj bi znašal 20.000,00 SIT. Prosi za ugodno rešitev pritožbe.

Prvostopenjsko sodišče je tožbo zavrglo, ker je ocenilo, da je nepopolna in je zato ni mogoče obravnavati. Izhajalo je iz določbe 1. odst. 180. čl. ZPP, ki glede vsebine tožbe določa, da mora le-ta obsegati določen zahtevek glede glavne stvari in stranskih terjatev, dejstva na katere tožnik opira zahtevek, dokaze, s katerimi se ta dejstva ugotavljajo in druge podatke, ki jih mora imeti vsaka vloga. Tožbeni zahtevek, naj bi preživnina znašala med 20.000,00 in 25.000,00 SIT po oceni sodišča prve stopnje ni bil določen. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da gre v predmetnem sporu za postopek v zakonskih sporih ter sporih iz razmerij med starši in otroki in sicer za spor o preživljanju mladoletnega otroka. Po določbi 2. odst. 408. čl. ZPP v sporih o varstvu, vzgoji in preživljanju otrok senat ni vezan na postavljene zahtevke. V sporih iz razmerij med starši in otroki tako zakon uveljavlja izjemo od načela, da sodišče odloča v mejah postavljenih zahtevkov. Zato ni pravilno stališče prvostopenjskega sodišča, da tožnikova tožba z nedoločeno postavljenim zahtevkom ni bila sposobna obravnavanja, ko je odločitev oprlo zgolj na določbo 180. čl. ZPP, ne da bi ob tem upoštevalo tudi specialno določbo 408. čl. ZPP. Pa tudi sicer je bil zahtevek dovolj določen, najmanj, kar je iz predloga določno izhajalo, je bil predlog, da se preživnina zniža (vsaj) na 25.000,00 SIT. Podlage za zavrženje tožbe iz navedenih razlogov ni bilo, pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo, sklep sodišča prve stopnje razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek (3. tč. 365. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sodba I Cp 1211/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-02-09

V pozivu, naj na tožbo odgovori, je bil toženec izrecno

opozorjen, kakšno posledico ima opustitev odgovora na tožbo

ter tudi, da mora biti odgovor obrazložen. Tudi toženčeva

bolezen in siceršnje socialno stanje namreč na odločitev ne

Pritožba se zavrne in p o t r d i sodba sodišča prve

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijano sodbo odločilo, da

se je toženec dolžan v 60 dneh izseliti iz stanovanjske hiše

L.11, R. ter jo izročiti tožnici prosto njegovih stvari.

Zoper sodbo se pritožuje toženec. Navaja, da se na tožbo, ki

jo je prejel dne 26.03.2003, ni odzval, ker ne zaupa preveč

v verodostojnost sodišča v N.. Pritožbi prilaga

"anamnestično popisnico" centra za socialno delo iz leta

1970, iz katere naj bi bilo razvidno, kakšna oseba je

tožnica, ki ga meče iz hiše. Sam je težak sladkorni bolnik,

brezposelen in si ne more privoščiti niti stanovanja niti

Ker toženec v 30-ih dneh od prejema tožbe ni podal odgovora

nanjo, je sodišče izdalo zamudno sodbo, s katero je

tožbenemu zahtevku ugodilo. V pozivu, naj na tožbo odgovori,

je bil toženec izrecno opozorjen, kakšno posledico ima

opustitev odgovora na tožbo ter tudi, da mora biti odgovor

obrazložen, ker se sicer šteje, da ni vložen. Ker toženec

kljub takemu opozorilu odgovora ni podal, je to imelo za

posledico (ob ugotovitvi prvostopenjskega sodišča, da so

bili podani tudi vsi ostali pogoji iz 318.čl. Zakona o

pravdnem postopku) izdajo sodbe, s katero je bilo tožencu

naloženo, da se je dolžan iz tožničine stanovanjske hiše

izseliti, ker za bivanje v njej nima nobenega pravnega

naslova. Tudi toženčeva bolezen in siceršnje socialno

stanje, na kar opozarja v pritožbi, namreč na odločitev ne

moreta v plivati. Po eni strani zato, ker ne gre za take

pravno upoštevne okoliščine, ob obstoju katerih tožničin

zahtevek za izpraznitev hiše ne bi bil utemeljen, po drugi

strani pa, ker gre za zatrjevanje novih dejstev, zamudne

sodbe pa se ne more izpodbijati zaradi nepopolne ali zmotne

Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo

sodbo sodišča prve stopnje (353.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 91/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-02-09

Denarja, ki je bil zasežen in ni v nobeni povezavi s kaznivim

dejanjem zaradi katerega je tekel kazenski postopek, ni mogoče

odvzeti, ker naj bi bil namen uporabe denarja nemoralen. Denarna

sredstva sama po sebi niso splošno nevarna in nemoralna, zato jih je

Pritožbi obsojenega M. K. se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v Kranju obsojenemu M.

K. odvzelo denar, dan tajnemu policijskemu delavcu in sicer v znesku

EUR-ov, ki se nahajajo na deviznem računu tamkajšnjega sodišča.

Zoper navedeni sklep se je pritožil obsojeni M. K. smiselno zaradi

zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in bistvenih

kršitev določb kazenskega postopka in smiselno predlaga razveljavitev

Pritožnik ima prav ko zatrjuje, da izhaja zasežen denar iz postopka,

kateremu ni sledil kazenski postopek kot to tudi ugotavlja sodišče

prve stopnje v svoji obrazložitvi ko navaja, da zaseženi denar izhaja

iz nekaznivega pripravljalnega dejanja. Tako je utemeljena pritožbena

navedba, da je bilo z odvzemom denarja kršeno določilo 498. člena

Zakona o kazenskem postopku (ZKP). Sodišče prve stopnje se je pri

odločitvi oprlo na obsojenčev domneven namen ob izročanju denarja

osebi B. A. (ta naj bi bil tajni policijski delavec). Določilo 498.

člena Zakona o kazenskem postopku določa, da se predmeti, ki se po

kazenskem zakonu smejo ali morajo vzeti, vzamejo tudi tedaj, kadar se

kazenski postopek ne konča s sodbo, s katero se obdolženec spozna za

krivega, če je nevarno, da bi bili uporabljeni za kaznivo dejanje,

ali če to zahtevajo koristi splošne varnosti ali razlogi morale. V

konkretnem primeru pa do kazenskega postopka sploh ni prišlo in je

zato pomembno ali gre za takšen predmet, da je podana nevarnost, da

bo ponovno uporabljen za kaznivo dejanje ali pa odvzem narekujejo

razlogi splošne varnosti ali morale. Ker gre v konkretnem primeru za

denarna sredstva, ni mogoče govoriti, da bi bila ta sredstva sama po

sebi splošno nevarna ali pa nemoralna, zato nikakor ni sprejemljivo

stališče sodišča prve stopnje, da je obsojencu potrebno odvzeti

denar, ker naj bi bil namen zaradi katerega je bil denar izročen,

nemoralen. V konkretnem primeru pa tudi ne gre za tako imenovani

"umazan" denar (498a člen). Zato je pritožbeno sodišče izpodbijani

sklep razveljavilo. Sodišče prve stopnje bo moralo zasežen denar, ki

ne izvira iz kaznivega dejanja in tudi ni v nikakršni povezavi s tem

kazenskim postopkom obdolžencu z odredbo vrniti, saj mu je bil z

odredbo tudi zasežen in ne gre za predmet, ki bi se moral vzeti (člen

196/4, 194/6, 260/4 ...), prav tako pa ne gre za predmet, ki bi bil

KZ člen 69,  196,  196/1,  69,  196,  196/1.  ZKP člen 498,  498a,  498,  498a.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 354/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-03-16

Zakoniti zastopnik zasebnega tožilca ni povzročil stroškov z

vročanjem vabila po pooblaščenem vročevalcu, ker vabila, ki mu ga je

sodišče poslalo za glavno obravnavo ni prevzel, saj bi ga moralo

sodišče vabiti po pooblaščencu, ki ga je imel od vložitve zasebne

Pritožbi pooblaščencev zasebnega tožilca se ugodi in se izpodbijani

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v Ljubljani zasebnemu

tožilcu O. L., Dunajska 29, Ljubljana naložilo v plačilo stroške

vročitve vabila na glavno obravnavo dne 10.12.2004, v znesku

Zoper sklep so se pritožili pooblaščenci zasebnega tožilca in

predlagali, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da imajo pritožniki prav, ko

zatrjujejo, da je sodišče prve stopnje povsem po nepotrebnem odredilo

vročitev vabila zasebnemu tožilcu po pooblaščenem vročevalcu, ker je

imel zasebni tožilec pooblaščenca. Iz podatkov spisa (odredba list.

št. 35) je razvidno, da je sodišče odredilo, da se na glavno

obravnavo 10.12.2004 povabi predstavnik O. L., kot zakoniti zastopnik

zasebnega tožilca. Ker vabilo ni bilo vročeno, je sodišče z odredbo

(list. št. 37) odredilo, da se zakonitega zastopnika zasebnega

tožilca vabi preko pooblaščenega vročevalca. Takšno vročanje pa ni

bilo potrebno in je tudi v nasprotju z Zakonom o kazenskem postopku

(člen 221/III), ki določa, da se zasebnemu tožilcu vroča vabilo na

glavno obravnavo, v kolikor ima pooblaščenca tako, da se zanj vroči

le-temu. Ker je imel zasebni tožilec pooblaščenca, bi moralo sodišče

opraviti vročitev za zakonitega zastopnika zasebnega tožilca preko

pooblaščenca, to je Odvetniške družbe Č. iz Grosuplja. Tako stroški z

vročanjem po pooblaščenem vročevalcu niso nastali po krivdi zasebnega

tožilca in je zato pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.