TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep I Cp 534/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-02-21

V primeru sodišče zahtevo za vrnitev takse s potrebnimi podatki pošlje pristojnemu davčnemu uradu, na območju katerega ima sodišče svoj sedež, če je bila taksa plačana v gotovini, če pa je bila plačana v sodnih kolkih, pristojnemu davčnemu uradu, na območju katerega je stalno prebivališče oziroma sedež taksnega zavezanca. O zahtevi za vrnitev takse odloči pristojni davčni urad.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 04.04.2005 zahtevo za vračilo sodne takse, ki jo je predlagateljica dne 25.08.2004 dala na zapisnik in nato z dne 05.10.2004 prejeto pisno vlogo posredovala sodišču, zavrglo.

Predlagateljica se je zoper sklep pravočasno pritožila. Opozarja, da je sodno takso plačala na podlagi poziva sodišča in zatem zahtevala, da sodišče izda odločbo o odmeri takse po 27. čl. Zakona o sodnih taksah (ZST). Sklep o odmeri takse je datiran z dnem 23.09.2004 in zato 60-dnevni rok do 05.10.2004, ko je zahtevala vrnitev takse, ni mogel preteči. Predlaga, da sodišče druge stopnje sklep tako spremeni, da se zahtevi za vračilo sodne takse ugodi ter predlagateljici prizna za čas od vložitve zahteve dalje zakonske zamudne obresti in stroške postopka, podredno sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje ter priglaša pritožbene stroške.

Po določbi 34. čl. ZST je treba zahtevo za vrnitev takse vložiti pri sodišču v roku 60 dni od dneva, ko je bila taksa pomotoma plačana oziroma od dneva, ko je prizadeti izvedel, da dejanje ni bilo opravljeno. Vendar pa je v 35.čl. ZST, ki predpisuje postopanje sodišča, ko prejme zahtevo za vrnitev takse, določeno, da v takem primeru sodišče zahtevo za vrnitev takse s potrebnimi podatki pošlje pristojnemu davčnemu uradu, na območju katerega ima sodišče svoj sedež, če je bila taksa plačana v gotovini, če pa je bila plačana v sodnih kolkih, pristojnemu davčnemu uradu, na območju katerega je stalno prebivališče oziroma sedež taksnega zavezanca (1. in 2. odst.). O zahtevi za vrnitev takse odloči pristojni davčni urad (3.odst. 35. čl. ZST). Sodišče prve stopnje bi moralo torej zahtevo za vrnitev takse s potrebnimi podatki poslati pristojnemu davčnemu uradu, in ker je odločilo o zadevi, ki v sodno pristojnost ne spada, je sodišče druge stopnje pritožbi predlagateljice ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo (3. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 3. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP). V nadaljevanju bo moralo sodišče prve stopnje postopati z zahtevo predlagateljice za vrnitev takse, kot to predpisuje določba 35. čl. ZST, zahtevo torej poslati, s potrebnimi podatki, pristojnemu davčnemu uradu.

ZST člen 34,  35,  35/1,  35/2,  35/3,  34,  35,  35/1,  35/2,  35/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1138/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-21

civilno procesno pravo - zavarovanje terjatev

tek procesnih rokov - sodne počitnice - začasna odredba

V času sodnih počitnic procesni roki ne tečejo. To pravilno ne velja v nujnih zadevah, med katere po 2. točki 2. odst. 83. člena Zakona o sodiščih spada tudi postopek za izdajo začasne odredbe.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrglo pritožbo tožeče stranke, vloženo po poblaščenki, ki jo je ta dne 14.7.2005 vložila proti sklepu o zavrnitvi predloga za izdajo začasne odredbe. Sklep ji je bil vročen 8.7.2005 (pravilno 7.7.2005), pritožbeni rok se je iztekel 15.7.2005, pritožba pa je bila vložena dne 18.7.2005, torej tri dni prepozno.

Zoper sklep se pritožuje tožnica po pooblaščenki. V pritožbi navaja, da je res prejela sklep sodišča prve stopnje 7.7.2005 in bi se zato rok za vložitev pritožbe iztekel 15.7.2005. Ker pa so od 15.7. do 15.8. v letu sodne počitnice in v tem času roki ne tečejo, se je v obravnavanem primeru rok iztekel šele 16.8.. Ker je pritožbo oddala priporočeno na pošto že 18.7.2005, je bila ta vložena pravočasno.

Res v času sodnih počitnic procesni roki ne tečejo in se sodna pisanja ne vročajo, če pa je bilo pisanje vročeno, začnejo teči procesni roki prvi naslednji dan, ko se iztečejo sodne počitnice in res se tudi v primeru, če konec pritožbenega roka pade v čas sodnih počitnic, po stališču sodne prakse rok ne more izteči med njimi, ampak šele prvi delovni dan po sodnih počitnicah. Vendar pa je tožeča stranka spregledala, da to pravilo ne velja v nujnih zadevah, med katere po 2. točki 2. odst. 83. člena Zakona o sodiščih spada tudi postopek za izdajo začasne odredbe. Ker gre v obravnavanem primeru prav za tak postopek, tek roka ni bil prekinjen in je zato odločitev prvostopenjskega sodišča, ki je pritožbo zavrglo kot prepozno, pravilna.

Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 388/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-14

prepoved odtujitve in obremenitve - zavarovanje denarne terjatve

Vknjižena pravica prepovedi odtujitve in obremenitve predstavlja namreč oviro le za take nove vknjižbe, ki se nanašajo na pridobitve pravic na nepremičnini na podlagi listin iz 1., 2., 4. in 5.tč. 1.odst. 40.čl. Zakona o zemljiški knjigi. Prepoved pa ne velja za druge, v 40.čl. ZZK-1 predvidene listine, med katere spada tudi sklep o zavarovanju denarne terjatve z zastavno pravico na nepremičnini, s katerim je izvršilno sodišče odredilo vknjižbo zastavne pravice.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Zaznamba nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa se izbriše.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor J.J. zoper sklep zemljiškoknjižne referentke Dn št. 4226/2003 z dne 19.03.2004 in njen sklep potrdilo.

Zoper odločitev se pritožuje J.J., ki se v pritožbi sklicuje na svoje navedbe iz ugovora.

Pritožnika je potrebno na prvem mestu opozoriti, da je pritožba zoper sklep, s katerim je prvostopenjsko sodišče odločalo o njegovem ugovoru, samostojno pravno sredstvo, zato bi morala vsebovati vse relevantne razloge, zaradi katerih je pritožbo vložil. Pavšalno sklicevanje na predhodne navedbe zato ne zadošča oz. lahko omogoči pritožbenemu sodišču le takšen preizkus izpodbijanega sklepa, ki ga mora opraviti po uradni dolžnosti.

Ob takem preizkusu pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da je odločitev prvostopenjskega sodišča pravilna. Vknjižena pravica prepovedi odtujitve in obremenitve predstavlja namreč oviro le za take nove vknjižbe, ki se nanašajo na pridobitve pravic na nepremičnini na podlagi listin iz 1., 2., 4. in 5.tč. 1.odst. 40.čl. Zakona o zemljiški knjigi (ZZK-1). Prepoved pa ne velja za druge, v 40.čl. ZZK-1 predvidene listine, med katere spada tudi sklep o zavarovanju denarne terjatve z zastavno pravico na nepremičnini, s katerim je izvršilno sodišče odredilo vknjižbo zastavne pravice. Pritožba torej ni utemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje ter hkrati odredilo izbris zaznambe nepravnomočnosti sklepa o dovolitvi vpisa (2.tč. 3.odst. 161.čl, ZZK-1).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1231/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-21

napotitev na pravdo - ugotavljanje očetovstva - aktivna legitimacija

V morebitni pravdi ne bi mogla izpodbiti očetovstva izkazanega s podatki rojstnega lista, ker ji zakon aktivne legitimacije za tako tožbo ne daje. Napotitev na pravdo zato v obravnavanem primeru za tožnico ne bi prinesla želenega rezultata.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom odločilo, da zapuščino po pokojnem N.D., ki obsega nepremičnino, vpisano v vložku št. 1532/4 k.o. Š., deduje na podlagi zakona njegova hči T. M..

Zoper sklep se pritožuje J. D. po pooblaščencu. V pritožbi navaja, da se je udeleževala postopka kot sestra zapustnika in kot njegova upnica. Prekinitev postopka je predlagala zato, da se ji omogoči v pravdi dokazati, da T. M. ni pokojnikova hčerka in torej ni dedinja. To dalje pomeni, da bi morali dedovati drugi dediči, vključno s pritožnico. Zato ima pravni interes izpodbijati sklep o dedovanju. Ker gre za spor o tem, kdo je dedič, bi sodišče moralo postopek prekiniti in pritožnico napotiti na pravdo oz. ji v tem svojstvu priznati položaj stranke zapuščinskega postopka.

Pritožnica, ki je zapustnikova sestra, je dedinja drugega dednega reda. V postopku je zatrjevala, da T. M. ni zapustnikova hčerka in zato ni dedinja. Take trditve načeloma predstavljajo razlog za prekinitev postopka in napotitev na pravdo po 1. točki 2. odst. 210. člena Zakona o dedovanju, ker gre med dediči za spor o takem razmerju določenega dediča do zapustnika, ki je podlaga za dedovanje po zakonu. Zapustnikova sestra je namreč potencialna dedinja po 15. členu Zakona o dedovanju. Zato stališče prvostopenjskega sodišča, da J. D. nima lastnosti stranke v tem postopku in zato tudi ni podlage za njeno napotitev na pravdo, ni pravilna, saj se v postopku ni sklicevala le na to, da je upnica zapustnika, temveč da je tudi zakonita dedinja.

Ne glede na navedeno pa je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje iz naslednjega razloga. V morebitni pravdi namreč J. D. ne bi mogla izpodbiti očetovstva N. D., izkazanega s podatki rojstnega lista, ker ji zakon aktivne legitimacije za tako tožbo ne daje. To pravico namreč ZZDR daje le domnevnemu očetu otroka, materi otroka, otroku in tistemu, ki misli, da je oče otroka. Napotitev na pravdo zato v obravnavanem primeru za tožnico ne bi prinesla želenega rezultata. Pritožbeno sodišče je glede na povedano zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD).

ZD člen 15,  210,  210/2,  15,  210,  210/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 40/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-25

smrt dolžnika - dedičev prevzem izvršilnega postopka

Predmet presoje je procesno vprašanje glede nadaljevanja postopka z dediči. Po 4. odst. 24. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) se izvršba nadaljuje, ker je prišlo do spremembe dolžnika po vložitvi predloga za izvršbo, zoper novi dolžnici.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je izdalo sklep o izvršbi zoper dolžnika J.N., ki je med postopkom umrl. Zato je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se postopek z dnem 9.9.2002 prekine ter nadaljuje z dedinjama, A.N. in N.Z.. Dedinja N.Z. se je po skrbnici Z.Z. zoper sklep pritožila. Navaja, da ugovarja zoper sklep o izvršbi, od očeta je podedovala le dolgove, predlaga, da sodišče "postopek razveljavi", saj predlog ni utemeljen in ne more dedinja plačevati za dolg svojega pokojnega očeta.

Predmet presoje tega pritožbenega postopka je procesno vprašanje glede nadaljevanja postopka z dediči. Sodišče prve stopnje je pravilno postopalo, skladno s 4. odst. 24. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) se izvršba nadaljuje, ker je prišlo do spremembe dolžnika po vložitvi predloga za izvršbo, zoper novi dolžnici, dedinji prvotnega dolžnika. Odločitev je pravilna tudi v smislu določbe 208. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki se v tem postopku smiselno uporablja (15. člen ZIZ), postopek je bil prekinjen iz razloga, ker je stranka med postopkom umrla, in se namreč nadaljuje, ko ga dediči prevzamejo ali ko jih sodnik povabi, naj to storijo. Da je pritožnica dedinja, zanjo ni sporno. Sklep je zato pravilen in zakonit in je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo in ker tudi uradoma upoštevnih kršitev (2. odst. 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ) ni zasledilo, potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). V nadaljevanju postopka pa bo moralo sodišče prve stopnje presoditi tiste navedbe v pritožbi dedinje, ki so po vsebini ugovorne navedbe in se tičejo prehoda obveznosti oz. odgovornosti pritožnice kot dedinje za zapustnikove dolgove.

ZIZ člen 24,  24/4,  24,  24/4.  ZPP člen 208,  208.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 921/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-06-06

odmera sodnih taks - pritožba zoper sklep - nedovoljena pritožba

Po določbi 2. odst. 27. člena ZST je namreč zoper odločbo, ki jo sodišče izda na zahtevo stranke o odmeri takse, dopustna posebna pritožba samo v primeru, ko se stranka ne more pritožiti zoper odločbo o glavni stvari. V tej pravdni zadevi pa še ni bilo odločeno o glavni stvari in odločanje o glavni stvari tudi v konkretni zadevi ni izključeno. Posebna pritožba zato pred izdajo odločbe o glavni stvari, ni dovoljena.

Sodišče prve stopnje je na zahtevo prvega toženca izdalo na podlagi 27. člena Zakona o sodnih taksah (ZST) izpodbijani sklep s katerim je prvemu tožencu odmerilo sodno takso za odgovor na tožbo v višini 842 točk kar znaša 15.998,00 SIT in za opomin v višini 250 točk, kar znaša 4.750,00 SIT, ter mu naložilo, da v 15-ih dneh takso plača na račun sodnih taks Republiki Sloveniji kot to določno izhaja iz izreka sklepa.

Zoper sklep se pritožuje prvi toženec po pooblaščenki, predlaga, da sodišče druge stopnje sklep razveljavi in se prvemu tožencu ne naloži plačila sodne takse za odgovor na tožbo. Opozarja na določbe 16. in 18. člena ZST, in da gre v konkretni zadevi za nujno sosporništvo na strani tožene stranke. Ker je druga toženka poravnala celotno takso meni, da sam ni dolžan plačati več nič.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v pravnem pouku izpodbijanega sklepa sicer napačno navedlo, da imajo stranke zoper sklep pravico pritožbe. Po določbi 2. odst. 27. člena ZST je namreč zoper odločbo, ki jo sodišče izda na zahtevo stranke o odmeri takse, dopustna posebna pritožba samo v primeru, ko se stranka ne more pritožiti zoper odločbo o glavni stvari. V tej pravdni zadevi pa še ni bilo odločeno o glavni stvari in odločanje o glavni stvari tudi v konkretni zadevi ni izključeno. Posebna pritožba zato, pred izdajo odločbe o glavni stvari, ni dovoljena, zato jo je sodišče druge stopnje zavrglo (1. odst. 163. v zvezi s 1. točko 365. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Toženec bo lahko pritožbo zoper izpodbijani sklep vložil, ko bo odločeno o glavni stvari.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 8/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-11

Iz 3. odst. 36. čl. ZENPP jasno izhaja, da se zahteve za izročitev ali predajo držav članic Evropske unije, ki se nanašajo na kazniva dejanja, storjena pred 7.8.2002, ne obravnavajo po določbah tega zakona, pač pa po postopku izročitve določenim z zakonom, ki ureja kazenski postopek in z mednarodnimi pogodbami, ki obvezujejo Republiko Slovenijo.

P o t r d i se sklep sodišča prve stopnje.

Z uvodoma citiranim sklepom je Okrožno sodišče v Kopru ugotovilo, da niso izpolnjeni pogoji za izročitev obs. M. M. organom Republike Italije in se je zato zahteva za izročitev organov Republike Italije, zavrnila.

Skladno s 1. odst. 527. čl. Zakona o kazenskem postopku (ZKP), je Višje sodišče v Kopru, kot sodišče druge stopnje, po uradni dolžnosti preizkusilo odločitev prvostopenjskega sodišča ter ugotovilo, da je bila odločitev pravilna. Iz 3. odst. 36. čl. ZENPP namreč jasno izhaja, da se zahteve za izročitev ali predajo držav članic Evropske unije, ki se nanašajo na kazniva dejanja, storjena pred 7.8.2002, ne obravnavajo po določbah tega zakona, pač pa po postopku izročitve določenim z zakonom, ki ureja kazenski postopek in z mednarodnimi pogodbami, ki obvezujejo Republiko Slovenijo. V tem primeru pa, kot je pravilno navedlo že prvostopenjsko sodišče, ni dopustno izročiti državljana Republike Slovenije (1. tč. 522. čl. ZKP), obs. M. M. pa ima to državljanstvo in ga zato ni mogoče izročiti Republiki Italiji. Glede na navedeno je bilo treba odločitev prvostopenjskega sodišča iz uvodoma citiranega sklepa, potrditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 197/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-05

obnova postopka - oprostitev plačila sodne takse

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v predmetnem primeru, ko je zavrglo predlog tožečih strank za obnovo postopka, pravilno uporabilo določilo 1. odst. 394. čl. ZPP. Po tem določilu se namreč lahko na predlog stranke iz določenih obnovitvenih razlogov obnovi postopek, ki je s sodno odločbo pravnomočno končan. Pogoj torej je, da se je sodni postopek s sodbo ali s sklepom, glede katerega se predlaga obnova postopka, pravnomočno končal. V konkretnem primeru pa se, kot je to pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje, s sklepom, s katerim je bil zavrnjen predlog tožečih strank za oprostitev plačila takse za tožbo, ni končal.

Pritožba tožeče stranke se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog tožečih strank za obnovo postopka zavrglo, potem ko je ugotovilo, da je predlagana obnova postopka za taksno oprostitev za tožbo in da torej ne gre za sklep, s katerim je bil postopek pravnomočno končan.

Zoper ta sklep se pritožuje tožeča stranka po svojem pooblaščencu iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 338. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. V pritožbi navaja, da je postopek pravnomočno končan tudi v primeru, kot je opredeljen v sklepu naslovnega sodišča z dne 21.5.2002, glede na to, da je v tem sklepu določeno, da se bo štelo, če tožeča stranka ne bo v postavljenem roku predložila dokaza o plačilu sodne takse, da je razširitev tožbe umaknila.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v predmetnem primeru, ko je zavrglo predlog tožečih strank za obnovo postopka, pravilno uporabilo določilo 1. odst. 394. čl. ZPP. Po tem določilu se namreč lahko na predlog stranke iz določenih obnovitvenih razlogov obnovi postopek, ki je s sodno odločbo pravnomočno končan. Pogoj torej je, da se je sodni postopek s sodbo ali s sklepom, glede katerega se predlaga obnova postopka, pravnomočno končal. V konkretnem primeru pa se, kot je to pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje, s sklepom, s katerim je bil zavrnjen predlog tožečih strank za oprostitev plačila takse za tožbo, ni končal. Neutemeljeno je sklicevanje tožeče stranke, češ da je sodišče prve stopnje tožečo stranko opozorilo, da v kolikor takse ne bo plačala, se bo štela razširitev tožbe za umaknjeno in da bi potemtakem postopek na tak način bil končan, saj v konkretnem primeru do tega ni prišlo, ampak je sodišče prve stopnje odločalo le o oprostitvi plačila sodne takse in predlog tožeče stranke za tako oprostitev zavrnilo. Zoper tak sklep pa res ni dopustna obnova postopka, ker s takim sklepom postopek res ni pravnomočno končan v smislu kot izhaja iz 1. odst. 394. čl. ZPP. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 252/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-02-23

izbris iz sodnega registra - izpodbijanje

V predmetnem primeru je tekel zoper subjekt vpisa postopek za izbris družbe iz sodnega registra, ker družba že 12 mesecev ni opravljala izplačil preko računa pri organizaciji, ki za gospodarsko družbo opravlja posle plačilnega prometa, to je iz razloga po 2. tč. 1. odst. v zvezi z 2. odst. 25. čl. ZFPPod. Po 3. tč. 4. odst. 34. čl. ZFPPod ima zoper tak sklep pravico pritožbe tudi upnik gospodarske družbe, vendar bi moral s pritožbo izpodbijati domnevo o tem, da subjekt vpisa nima premoženja. Trditve upnika, da mu je dolžnik dolžan 448.110,14 SIT s pp in je glede tega zneska upnik vložil izvršilni predlog zoper dolžnika pri Okrajnem sodišču v Kopru, pa ne pomenijo zatrjevanja, da dolžnik ima premoženje.

Pritožba upnika se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se subjekt vpisa izbriše iz sodnega registra v skladu s 1. odst. 32. čl. Zakona o finančnem poslovanju podjetij (ZFPPod).

Zoper ta sklep se pritožuje upnik subjekta vpisa G. d.o.o. T. in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da je upniku dolžnik še vedno dolžan 448.110,14 SIT s pp in je za to terjatev upnik dne 5.9.2005 vložil izvršilni predlog zoper dolžnika, Okrajno sodišče v Kopru pa je upniku sporočilo, da bo izvršilni predlog odstopilo pristojnemu Okrajnemu sodišču v Postojni.

V predmetnem primeru je tekel zoper subjekt vpisa postopek za izbris družbe iz sodnega registra, ker družba že 12 mesecev ni opravljala izplačil preko računa pri organizaciji, ki za gospodarsko družbo opravlja posle plačilnega prometa, to je iz razloga po 2. tč. 1. odst. v zvezi z 2. odst. 25. čl. ZFPPod. Po 3. tč. 4. odst. 34. čl. ZFPPod ima zoper tak sklep pravico pritožbe tudi upnik gospodarske družbe, vendar bi moral s pritožbo izpodbijati domnevo o tem, da subjekt vpisa nima premoženja. Trditve upnika, da mu je dolžnik dolžan 448.110,14 SIT s pp in je glede tega zneska upnik vložil izvršilni predlog zoper dolžnika pri Okrajnem sodišču v Kopru, pa ne pomenijo zatrjevanja, da dolžnik ima premoženje. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZFPPod člen 25,  25/1-2,  25/2,  34,  34/4-3,  25,  25/1-2,  25/2,  34,  34/4-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.