VSL sklep I Cp 422/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-01

S tem, ko je sodišče prve stopnje tožeči stranki neposredno naložilo,

da plača stroške, ki so nastali z vročanjem vabila priči, ne da bi

tožeča stranka predhodno predlagala način vročanja po pooblaščenem

vročevalcu in ne da bi jo predhodno pozvalo, naj založi znesek,

potreben za stroške, ki bodo nastali z zaslišanjem priče, je porušilo

razmerje med razpravnim in preiskovalnim načelom in s tem procesni

red, predpisan z ZPP. Stroški, ki so nastali z vročanjem vabila

priči, namreč niso posledica predloga stranke v smislu 2. odst. 132.

člena ZPP, ampak jih je povzročilo sodišče na lastno iniciativo.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep v izpodbijani 2. točki

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ocenilo, da se

pooblaščenemu vročevalcu J.J. prizna nagrada in stroški v višini

17.257,20 SIT. Plačilo zneska je naložilo tožeči stranki.

Tožeča stranka izpodbija dajatveni del sklepa (2. točka izreka

sklepa). Uveljavlja pritožbena razloga bistvene kršitve določb

pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga,

da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi.

Navaja, da je 15.6.2004 predlagala, naj se vročitev opravi po pravni

ali fizični osebi, ki opravlja vročanje kot registrirano dejavnost na

podlagi posebnega dovoljenja ministra, pristojnega za pravosodje, ni

pa predlagala, naj se tako opravijo tudi druge vročitve niti ni za ta

namen založila predujma. Meni, da ji je zato sodišče prve stopnje

brez pravne podlage naložilo, da mora vročevalcu plačati 17.267,20

Iz podatkov v spisu izhaja naslednja kronologija procesnih dejanj:

- sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 15.6.2004 na predlog obeh

pravdnih strank odredilo, da se vročitev priči I.M. opravi po pravni

ali fizični osebi, ki opravlja vročanje kot registrirano dejavnost na

podlagi posebnega dovoljenja minstra, pristojnega za pravosodje;

- v ta namen je tožečo stranko s sklepom z dne 24.6.2004 pozvalo, naj

plača predujem za postavitev vročevalca v znesku 30.000,00 SIT;

- potem ko je tožeča stranka založila zahtevani znesek, je določeni

vročevalec opravil vročitev vabila priči I.M.;

- v nadaljnjem postopku tožeča stranka ni več predlagala vročanja na

način, kot je predviden v 2. odst. 132. člena Zakona o pravdnem

postopku (ZPP) niti je sodišče prve stopnje ni pozvalo, naj založi

znesek, potreben za stroške, ki bodo nastali z izvedbo dokaza z

- sodišče prve stopnje je na narok za glavno obravnavo 16.12.2004

ponovno povabilo pričo I. M., pri čemer je uporabilo način

- po izvršeni vročitvi in izstavitvi računa je sodišče prve stopnje z

izpodbijanim sklepom pooblaščenemu vročevalcu priznalo nagrado v

višini 17.257,20 SIT, plačilo pa naložilo tožeči stranki.

ZPP je na področju dokazovanja uvedel razpravno načelo; sodišče

izvede le dokaz, ki ga je predlagala stranka, ne pa dokazov po uradni

dolžnosti (primerjaj s 1. odst. 7. člena ZPP). Kako mora sodišče

ravnati, kadar stranka predlaga izvedbo dokaza, katerega izvedba je

povezana s stroški, določa 153. člen ZPP, ki v svojem bistvu pomeni

uresničitev razpravnega načela iz 7. člena ZPP. Predujem za izvedbo

dokaza mora plačati tista stranka, ki predlaga izvedbo dokaza (1.

odst. 153. člena ZPP). Sodišče obveznost plačila predujma stranki

naloži s sklepom, v katerem označi dokaz, ki ga je treba izvesti,

višino zneska predujma in rok, v katerem mora biti znesek plačan.

Sankcija za nespoštovanje obveznosti plačila predujma je opustitev

izvedbe dokaza. Sodišče mora v tem primeru glede na vse okoliščine po

svojem prepričanju presoditi, kakšen pomen ima pasivnost stranke (3.

odst. 153. člena ZPP). S tem, ko je sodišče prve stopnje tožeči

stranki neposredno naložilo, da plača stroške, ki so nastali z

vročanjem vabila priči, ne da bi tožeča stranka predhodno predlagala

način vročanja po pooblaščenem vročevalcu in ne da bi jo predhodno

pozvalo, naj založi znesek, potreben za stroške, ki bodo nastali z

zaslišanjem priče, je porušilo razmerje med razpravnim in

preiskovalnim načelom in s tem procesni red, predpisan z ZPP.

Stroški, ki so nastali z vročanjem vabila priči, namreč niso

posledica predloga stranke v smislu 2. odst. 132. člena ZPP, ampak

jih je povzročilo sodišče na lastno iniciativo. Napaka sodišča, ki jo

je storilo pri oblikovanju vrstnega reda procesnih dejanj, ne more

bremeniti stranke. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo in

sklep v izpodbijanem delu razveljavilo (2. točka izreka, 3. točka

ZPP člen 7,  7/1,  132,  132/2,  153,  153/1,  153/3,  7,  7/1,  132,  132/2,  153,  153/1,  153/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.