TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cpg 702/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-19

plačilo stroškov - umik tožbe - izbris samostojnega podjetnika iz uradne evidence

Na pritožnikovo obveznost plačila pravdnih stroškov ne vpliva dejstvo, da ni več registriran kot samostojni podjetnik posameznik. Samostojni podjetnik je namreč fizična oseba, ki na trgu samostojno opravlja pridobitno dejavnost kot svojo izključno dejavnost, je vpisana v ustrezne uradne evidence in odgovarja za svoje obveznosti z vsem svojim premoženjem.

1. Pritožba se zavrne in se sklep v izpodbijanem delu  potrdi.

2. Zahteva tožeče stranke za povrnitev pritožbenih stroškov  se zavrne.

3. Zahteva tožene stranke za povrnitev pritožbenih stroškov se zavrne.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom v prvi točki izreka ustavilo postopek zaradi umika tožbe in v drugi točki  izreka tožniku naložilo plačilo pravdnih stroškov.

Tožnik s pravočasno pritožbo izpodbija navedeni sklep v drugi točki izreka. Tožnik v pritožbi navaja, da B. M. s.p. ne obstaja več, B. M. "kot privatnik pa ni pravni naslednik bivše organizacije", zato ne more biti zavezan za plačilo stroškov.

Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo o stroških pravdnega postopka po 1. odst. 158. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, po katerem mora tožeča  stranka,  ki umakne tožbo, povrniti nasprotni stranki pravdne stroške, razen če jo je  umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek. Pritožnik tudi  ne  navaja,  da bi šlo za izjemo po 1. odst. 158. člena ZPP. Na pritožnikovo obveznost  plačila pravdnih stroškov prav tako ne vpliva dejstvo, da ni več registriran kot samostojni  podjetnik posameznik. Samostojni podjetnik je namreč fizična oseba, ki na trgu samostojno opravlja pridobitno dejavnost kot svojo izključno dejavnost (7. odst.  1. člena Zakona o gospodarskih družbah - ZGD), je vpisana v ustrezne uradne evidence (72. - 76. člen ZGD) in odgovarja za svoje obveznosti z vsem svojim premoženjem (1. odst. 5. člena ZGD). Zato samo dejstvo, da je samostojni  podjetnik prenehal z opravljanjem dejavnosti in je bil izbrisan iz uradne evidence, ne vpliva na obstoj njegovih obveznosti.

Iz teh razlogov in ker uradoma upoštevni razlogi (2. odst. 350. člena ZPP v zvezi s  366. členom ZPP) niso podani, je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP).

Ker tožnik s pritožbo ni uspel, sam nosi stroške pritožbenega postopka (1. odst.  165. člena v zvezi s 1. odst. 154. člena ZPP). Toženec ni upravičen do povračila stroškov odgovora na pritožbo, ker teh stroškov ni moč šteti za potrebne (1. odst.  155. člena ZPP). V postopku pritožbe zoper sklep se namreč ne uporabljajo pravila v zvezi z odgovorom na pritožbo (366. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 3002/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-02-07

tožbeni zahtevek - sosporništvo - relativna bistvena kršitev

Tožba proti eventualnemu sosporniku je vložena pogojno.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba r a z v e l j a v

Tožeča stranka krije sama svoje stroške pritožbenega

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče zavrnilo podrejeni

(eventualni) tožbeni zahtevek tožeče stranke in sicer, da je

drugotoženka dolžna povrniti tožeči stranki 202.116,00 SIT z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od posameznih zneskov, kot je

podrobneje razvidno iz izreka prvostopne sodbe.

Proti navedeni sodbi se pritožuje tožeča stranka zaradi

relativne bistvene kršitve določb postopka, s pritožbenim

predlogom na razveljavitev izpodbijane sodbe.

Dejstvo je, da je tožeča stranka s tožbo z dne 15.07.2005

tožbeni zahtevek proti drugotoženki, zaradi vrnitve

202.116,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od posameznih

določenih zneskov, postavila kot podredni tožbeni zahtevek,

ker je v tožbi izrecno zapisala: "V kolikor ne bi bilo

ugodeno primarnemu zahtevku, pa tožeča stranka predlaga, da

sodišče ugodi podrejenemu zahtevku." Primarni zahtevek pa je

bil postavljen proti prvotoženki, pri čemer je tožeča

stranka tako proti prvotoženki kot drugotoženki uveljavljala

isti zahtevek. Tak zahtevek tožeče stranke je procesnopravno

potrebno obravnavati kot podrejeno (eventualno)

sosporništvo. Po določbi prvega odstavka 192. člena ZPP namreč lahko

tožeča stranka s tožbo zajame dva ali več tožencev tudi tako, da

zahteva, naj se ugodi tožbenemu zahtevku proti naslednjemu tožencu,

če bi bil pravnomočno zavrnjen zahtevek proti tistemu, ki je v tožbi

naveden pred njim. Tožba proti eventualnemu sosporniku je torej

vložena pogojno. To pa pomeni, da sodišče presoja utemeljenost

zahtevka proti podrejenemu (naslednjemu) tožencu le, če je

pravnomočno zavrnjen zahtevek proti prvemu tožencu.

V danem primeru pa temu ni tako, ker je prvostopno sodišče s

pravnomočno zamudno sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče

stranke proti prvotoženki. Tako pa se pokaže, da je

prvostopno sodišče z izpodbijano sodbo kršilo določbo prvega

odstavka 192. člena ZPP, kar pa je vplivalo na zakonitost in

pravilnost izpodbijane sodbe. S tako kršitvijo je sodišče

prve stopnje zagrešilo po pritožbi uveljavljano relativno

bistveno kršitev določb postopka po prvem odstavku 339.

člena ZPP in zato je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz

Tožeča stranka kljub dejstvu, da je s pritožbo uspela, sama

krije svoje stroške pritožbenega postopka, ker le-teh glede

na rešitev zadeve ni mogoče naprtiti nobeni od toženk, pri

čemer tožeča stranka z izdajo izpodbijane sodbe tudi ni

imela nobenih stroškov, katerih ni dolžna plačati že

ZPP člen 192,  192/1,  339,  339/1,  354,  192,  192/1,  339,  339/1,  354.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 202/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-02-02

Za uspešno uveljavitev ugovora zastaranja bi moral dolžnik najmanj konkretno navesti za katere terjatve, kdaj in zakaj naj bi zastaranje nastopilo.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi izdan na podlagi verodostojne listine zavrnilo kot neutemeljen, ker dolžnik za svoje navedbe ni ne predlagal ne predložil nobenega dokaza, njegove ugovorne navedbe pa so zgolj pavšalne in nekonkretizirane.

Zoper ta sklep je vložil pritožbo dolžnik po svojem pooblaščencu in predlagal njegovo razveljavitev. Opozarja, da je že v ugovoru navedel, da upniku ne dolguje ničesar in da iz previdnosti ugovarja zastaranje terjatev ter da so bili vsi računi, ki jih je prejel od upnika poravnani. Že sam ugovor zastaranja pa je zadosten, da se njegov ugovor šteje kot utemeljen in obrazložen. Tudi sicer upnik terja plačilo računov, ki vsebinsko niso pojasnjeni.

Ugovor, ki ga vloži dolžnik zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine je obrazložen, če dolžnik v njen navede dejstva, s katerimi ga utemeljuje in če predlaga dokaze, s katerimi se ugotavljajo dejstva, ki jih navaja v ugovoru (2. odst. 61. člena v zvezi s 53. členom ZIZ). Zatrjevana dejstva pa morajo biti dokazno podprta in taka, da imajo lahko za posledico zavrnitev zahtevka v morebitni pravdi, če se izkažejo za resnična. Takih pogojev pa tudi po oceni pritožbenega sodišča dolžnikov ugovor ni izpolnjeval. Upnik je v izpisu odprtih postavk povsem določno navedel račune, ki jih uveljavlja v plačilo z datumi izdaje in zapadlostjo ter posamičnimi zneski, ki mu jih dolžnik po teh računih dolguje. Zgolj dolžnikova navedba, da so bili vsi računi na podlagi katerih je dolžnik karkoli prejel od upnika poravnani, ne da bi bila dokazno podprta prav gotovo ne zadostuje kriterijem obrazloženosti ugovora. Takih kriterijev pa tudi po oceni pritožbenega sodišča ne izpolnjuje niti dolžnikova, kot je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje zgolj iz "previdnosti" navržena ugovorna navedba, da ugovarja (tudi) zastaranje. Za uspešno uveljavitev takega ugovora bi moral dolžnik najmanj konkretno navesti za katere terjatve, kdaj in zakaj naj bi zastaranje nastopilo. Le tako bi bilo mogoče njegov ugovor tudi v tej smeri preizkusiti. Ker tega ni storil je pravilen zaključek sodišča prve stopnje, da so njegove navedbe zgolj pavšalne in nekonkretizirane ter zato tudi pravno neupoštevne. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 53,  61,  61/2,  53,  61,  61/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 2165/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-02-09

Za obračun nagrade se upošteva skupna vrednost terjatve, ki je sestavljena iz glavnice, obresti in stroškov.

Za skupno vrednost dolga je nujen obrestni izračun, zato predstavlja potreben strošek izvršbe.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje tako spremeni, da se izvršitelju B. P. odmerijo stroški v znesku 32.282,40 SIT.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče odmerilo stroške v znesku 6.790,40 SIT.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil izvršitelj in zahteva za neizveden rubež na strani upnika nagrado v višini 25 %. Za izračun obresti po tar. št. 1 pa zahteva nagrado 2.500,00 SIT.

Po tar. št. 3 Pravilnika o tarifi za plačilo dela izvršiteljev sta enako vrednotena neuspešen in neizveden rubež in sicer s 25 % polne vrednosti. Glede na to je treba izvršitelju priznati še 25 % polne vrednosti nagrade, to je še dodaten znesek 18.750,00 SIT.

Po čl. 3 cit. Pravilnika se upošteva skupna vrednost terjatve, ki je sestavljena iz glavnice, obresti in iz stroškov.

Skupno vrednost terjatve ni mogoče izračunati brez izračuna zamudnih obresti. Glede na to gre za potrebne stroške izvršbe in je treba izvršitelju priznati še dodatnih 2.500,00 SIT. Izvršitelju je torej potrebno skupaj z DDV priznati nagrado v znesku 32.282,40 SIT.

ZIZ člen 38.  Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom tarifna številka 3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 209/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-25

spor majhne vrednosti - dokazovanje dejstev - onemogočanje obravnavanja pred sodiščem

V sporu majhne vrednosti lahko stranke dokazujejo pomembna dejstva. Sodišče lahko zavrne le nepomembne dokaze.

Pritožbi se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v novo sojenje.

O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijano sodbo je sodišče ugodilo tožbenemu zahtevku za 47.739,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 22.03.2001 dalje.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka zaradi absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka po 8. tč. II. odst. 339. čl. ZPP, ker je bilo toženi stranki onemogočeno obravnavanje pred sodiščem. Toženec je za svoje trditve predlagal dve priči, ki jih sodišče ni zaslišalo in se je oprlo le na izpovedbe prič v drugem postopku. Sodišče je odločilo na osnovi posrednih dokazov, neposrednih dokazov pa ni hotelo izvesti. Sodišče je tudi kršilo načelo ustnosti in neposrednosti iz čl. 4 ZPP. Predlaga razveljavitev.

Podani sta absolutni bistveni kršitvi po 8. in 14. tč. II. odst. 339. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Sodišče ni ocenilo izpovedbo toženca, čeprav ga je zaslišalo. Sodišče ni obrazložilo zavrnitve predloga za zaslišanje prič L. T. in G. B.. Sodba torej ne vsebuje vseh razlogov o odločilnih dejstvih in je v tem delu ni mogoče preizkusiti.

Tudi v sporih majhne vrednosti imajo stranke pravico dokazovati odločilna dejstva (pomembna dejstva). Z obema pričama je toženec skušal dokazati, da ni vozil, da ni odgovoren za škodo in da ni mogel izgubiti zavarovalnih pravic.

Toženec je predlagal dva neposredna dokaza, sodišče pa je razsodilo na osnovi posrednih dokazov, čeprav upoštevanih prič ni zaslišalo, ampak je izpovedbe povzelo iz spisa sodnika za prekrške. Takšno ravnanje pomeni onemogočanje obravnavanja pred sodiščem.

Po čl. 450 ZPP res lahko postopek poteka na osnovi pisno izvedenih pravdnih dejanj. V konkretnem primeru niso bile predložene take listine, ki bi neposredno potrjevale zatrjevano dejansko stanje, ampak je bil vpogledan le spis z ustavljenim postopkom za prekršek.

Za primere, ko ni možno razsojati na osnovi listin, je po čl. 451 ZPP dovoljeno predlaganje dokazov in ravno za izvedbo dokazov je v čl. 455 in 456 ZPP predvidena glavna obravnava.

Če je sodišče vpogledalo spis sodnika za prekrške, potem bi moralo na obravnavi izvesti tudi s strani tožene stranke predlagane dokaze (v odgovoru na tožbo v skladu s čl. 451 ZPP.

Po čl. 287/II ZPP lahko sodišče zavrne le nepomembne dokaze. Edina pomembna okoliščina za toženca pa je v tem, ali je vozil ob dogodku in glede te pomembne okoliščine sodišče ni zaslišalo prič.

V novem sojenju je treba odpraviti pomanjkljivost in ponovno odločiti o zahtevku.

ZPP člen 287,  339,  450,  451,  455,  456,  287,  339,  450,  451,  455,  456.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep I Cp 264/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-04-21

Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo, da stroški, ki jih je za potrditev pravnomočnosti priglasil upnik, niso bili potrebni.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnik sam trpi stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo upnikov predlog za odmero nadaljnjih izvršilnih stroškov z obrazložitvijo, da ti stroški po določbi V. odst. 38. čl. ZIZ niso bili potrebni. Iz obrazložitve sklepa izhaja, da upnik v vlogi z dne 2.4.2003 ni pojasnil, zakaj potrebuje podatek o pravnomočnosti sklepa o izvršbi.

Zoper sklep se je upnik pravočasno pritožil. Uveljavlja pritožbeni razlog napačne uporabe materialnega prava. Sodišču pa očita, da mu neutemeljeno ni priznalo stroškov. Z vlogo z dne 2.4.2003 je pri sodišču ugotavljal pravnomočnost sklepa o izvršbi in si za takšno vlogo zaračunal 20 točk skupaj z 20 % DDV. Sodišče mu je pravnomočnost sklepa o izvršbi potrdilo, o stroških postopka pa ni odločilo. Ker o stroških ni odločilo, je moral z vlogo z dne 14.10.2003 ponovno zahtevati odločitev o nadaljnjih stroških postopka in je bila tudi ta vloga potrebna, saj je sodišče moralo odločati o predlogu strank. Sodišče je napačno zaključilo, da ugotovitev pravnomočnosti sklepa ni bil potreben strošek za izvršbo in meni, da tudi ni dolžan sodišču pojasnjevati, zakaj potrebuje podatek o pravnomočnosti. Predlaga, da se njegovi pritožbi ugodi in da se mu priznajo vsi zahtevani stroški, kot tudi stroški te pritožbe.

Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo, da stroški, ki jih je za potrditev pravnomočnosti priglasil upnik, niso bili potrebni, zato upniku tudi teh stroškov ni odmerilo, niti mu ni priznalo nadaljnjih stroškov. Sodišče je ravnalo pravilno in v skladu z določbo 38. čl. ZIZ in svojo odločitev tudi v sklepu obrazložilo. Sodišče prizna samo tiste stroške, ki so bili potrebni za izvršbo, upnik pa ni z ničemer izkazal, zakaj so bili stroški za potrditev pravnomočnosti potrebni, saj se izvršba nadaljuje ne glede na takšno potrditev. Zato pritožba upnika ni utemeljena in jo je bilo potrebno v skladu z določbo 365. čl. v zvezi s 353. čl. ZPP zavrniti. Ker pritožnik s pritožbo ni uspel, sam nosi stroške pritožbenega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 2200/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-04-13

Ker je bila ustavitev izvršbe vezana na neplačilo predujma, bi moralo prvostopno sodišče pred izdajo izpodbijanega sklepa preveriti, ali je bil predujem nakazan na račun sodišča ali ne.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Pritožbeni stroški upnice so nadaljnji izvršilni stroški.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršilni postopek.

Proti takšnemu sklepu se je iz vseh pritožbenih razlogov (I. odstavek 338. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP, v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju, v nadaljevanju ZIZ) pritožila upnica. V pritožbi je navedla, da je izpodbijani sklep preuranjen in nezakonit, saj rok za plačilo predujma za cenilca v dopisu sodišča z dne 29.08.2005 ni bil določen. Ravno tako v njem niso bile opredeljene posledice njegovega neplačila, upnica pa je predujem nakazala sodišču dne 22.09.2005, zaradi česar je sodišču druge stopnje predlagala, da njeni pritožbi ugodi, izpodbijani sklep pa razveljavi.

Odločitev prvostopnega sodišča, da se zaradi neplačila predujma izvršba ustavi, je napačna. To sodišče namreč pred izdajo izpodbijanega sklepa dne 22.09.2005 ni preverilo, ali je upnica denar nakazala na njegov račun, kot ji je bilo s prvim sklepom z dne 16.06.2005 izrecno naloženo, medtem ko iz podatkov v spisu izhaja, da je upnica to storila ravno na dan izpodbijanega sklepa (l. št. 47 spisa).

Upnica pri tem resda ni spoštovala rokov, ki sta ji bila naložena s sklepoma z dne 16.06.2005 in 24.06.2005, niti ni predujma plačala po pozivu z dne 29.08.2005, vendar pa je rok za plačilo predujma rok, ki ni prekluzivne narave in ga je tako mogoče podaljšati, upnici pa s strani sodišča tudi ni bilo izrecno naloženo, da mora plačilo predujma izkazati s tem, da sodišču pošlje dokazilo o plačilu. Zaradi tega bi se moralo prvostopno sodišče pred ustavitvijo izvršbe prepričati o (ne)plačilu predujma, saj je bila ta posledica vezana izključno na njegovo neplačilo, ne pa na nepredložitev dokazila o plačilu (tako tudi II. odstavek 38. člena ZIZ) in ker je iz podatkov v spisu razvidno, da je bil 22.09.2005 predujem dejansko plačan, je sodišče prve stopnje istega dne izvršbo ustavilo neutemeljeno.

Zaradi navedenega je sodišče druge stopnje upničini pritožbi ugodilo, sklep prvostopnega sodišča pa razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na III. odstavku 165. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 2058/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-01

Izjema od desetletnega zastaranja občasnih terjatev, ki izvirajo iz pravnomočnih sodnih odločb, velja le za tiste pravnomočno priznane občasne terjatve, ki zapadejo v bodoče.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo dolžnikov ugovor in mu naložilo, da upnici povrne stroške ugovornega postopka v višini 42.160,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 21.09.2005 dalje do plačila.

Proti takšnemu sklepu se je zaradi zmotne uporabe materialnega prava (3. točka I. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP, v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju, v nadaljevanju ZIZ) pritožil dolžnik. V njej je navedel, da tudi po II. odstavku 379. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR) občasne terjatve, ki izvirajo iz pravnomočnih sodnih odločb, zastarajo v roku, določenem za zastaranje občasnih terjatev, torej v treh letih. Obresti so po njegovi oceni občasne terjatve, zato je v konkretni izvršilni zadevi prišlo do zastaranja vseh tistih, ki so starejše od treh let. Sodišču druge stopnje je predlagal, da njegovi pritožbi ugodi, izpodbijani sklep pa razveljavi.

Dolžnikova pritožba neutemeljeno izpodbija po sodišču prve stopnje uporabljeno pravno pravilo iz I. odstavka 379. člena ZOR s sklicevanjem na II. odstavek istega člena. Pri tem namreč spregleda, da izjema od desetletnega zastaranja občasnih terjatev, ki izvirajo iz pravnomočnih sodnih odločb, velja le za tiste pravnomočno priznane občasne terjatve, ki zapadejo v bodoče, za kar pa ne gre v konkretnem primeru, v katerem upnica od dolžnika izterjuje že zapadle, pa neplačane občasne dajatve (obresti), ki zaradi navedenega niso zastarale.

V preostalem delu sklep prvostopnega sodišča ni izpodbijan, zato ga sodišče druge stopnje posebej ni preizkušalo, tudi sicer pa kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (II. odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP in s 15. členom ZIZ), to sodišče ni ugotovilo, zaradi česar je pritožbo dolžnika zavrnilo in v celoti potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZOR člen 379,  379/1,  379/2,  379,  379/1,  379/2.  ZIZ člen 15,  15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 1152/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-21

lahko sodišče prve stopnje, ko zavrne tožbeni zahtevek svojo

odločitev opre zgolj na dejstva, ki so v tožbi navedena, ne

more pa odločati o tem, ali so dejstva, na katera se opira

tožbeni zahtevek v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil

sam tožnik. V tem primeru sodišče prve stopnje le ne more

izdati (obsodilne) zamudne sodbe, ker ni izpolnjen pogoj iz

4. točke prvega odstavka 318. člena ZPP. Tožba je

nesklepčna, zato bi moralo sodišče tožnika pozvati, da jo

ustrezno popravi, potem pa ravnati glede na to, ali je

Pritožbi se ugodi, izpodbijana zamudna sodba se razveljavi

in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za

Z izpodbijano zamudno sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo

tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka od toženih

strank zahtevala plačilo 1,988.905,00 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od 11.09.2003 do plačila.

Zoper takšno sodbo vlaga pritožbo tožnik. Uveljavlja

pritožbene razloge bistvene kršitve določb pravdnega

postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga

razveljavitev izpodbijane sodbe ter vrnitev zadeve sodišču

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Tretji odstavek 318. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP

na katerega sodišče prve stopnje opira svojo odločitev

določa, da v kolikor iz dejstev, ki so navedena v tožbi, ne

izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka izda sodišče sodbo, s

katero tožbeni zahtevek zavrne. To pa pomeni, da lahko

sodišče prve stopnje, ko zavrne tožbeni zahtevek svojo

odločitev opre zgolj na dejstva, ki so v tožbi navedena, ne

more pa odločati o tem, ali so dejstva, na katera se opira

tožbeni zahtevek v nasprotju z dokazi, ki jih je predložil

sam tožnik. V tem primeru sodišče prve stopnje le ne more

izdati (obsodilne) zamudne sodbe, ker ni izpolnjen pogoj iz

4. točke prvega odstavka 318. člena ZPP. Tožba je

nesklepčna, zato bi moralo sodišče tožnika pozvati, da jo

ustrezno popravi, potem pa ravnati glede na to, ali je

tožnik tožbo ustrezno popravil ali ne (podobno odločba

Sodišče prve stopnje je v nasprotju z določbami ZPP izdalo

zavrnilno zamudno sodbo, zato je podana bistvena kršitev

določb pravdnega postopka iz 7. točke drugega odstavka 339.

člena ZPP, kar ima vedno za posledico razveljavitev

izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v

ponovno odločanje (prvi odstavek 354. člena ZPP).

V ponovljenem postopku bo sodišče prve stopnje najprej

pozvalo tožečo stranko, da tožbo ustrezno dopolni oziroma

popravi (prvi odstavek 108. člena ZPP), nato pa bo ravnalo

glede na to, kako bo postopala tožeča stranka.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilo tretjega

ZPP člen 108,  108/1,  165,  165/3,  318,  318/1,  318/1-4,  318/3,  339,  339/2,  339/2-7,  354,  354/1,  108,  108/1,  165,  165/3,  318,  318/1,  318/1-4,  318/3,  339,  339/2,  339/2-7,  354,  354/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.