VSL sklep II Cp 2317/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-18

Ni mogoče prisiliti tožene stranke, da se vodi postopek proti njej

pred krajevno nepristojnim sodiščem, če sama s tem ne soglaša. Svoje

nestrinjanje pa mora izraziti z ugovorom, katerega mora vložiti

najpozneje v odgovoru na tožbo do razpisa glavne obravnave.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se

ugovoru krajevne pristojnosti tožene stranke ne ugodi.

Proti navedeni odločitvi se pritožuje tožena stranka zaradi bistvenih

kršitev določb pravdnega postopka in sodišču druge stopnje predlaga,

da pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da se izreče

Okrožno sodšče v Kranju za krajevno nepristojno ter izroči predmet

krajevno pristojnemu sodišču v Ljubljani. V pritožbi pojasnjuje, da

je tožeča stranka vložila tožbo za odškodnino iz pogodbenega razmerja

na sodišče po kraju nastanka škode in ne po kraju sklenitve posla in

sedežu toženca. Tožena stranka je pravočasno v odgovoru na tožbo

ugovarjala krajevni pristojnosti sodišča v Kranju, saj meni, da je

sodišče, na katerem je tožeča stranka vložila tožbo, krajevno

nepristojno za odločanje v tej zadevi, saj je za škodo iz pogodbenih

razmerij skladno s členom 51 Zakona o pravdnem postopku (v

nadaljevanju ZPP) pristojno sodišče po kraju izpolnitve obveznosti,

to pa je bila Ljubljana, kjer je tožnik na sedežu toženca kupil

sporno seme. Po določilu 339. člena ZPP je bistvena kršitev določb

pravdnega postopka podana, če sodišče med postopkom ni uporabilo

kakšne določbe tega zakona ali jo je uporabilo nepravilno, pa bi to

lahko vplivalo na zakonitost in pravilnost sodbe. Sodišče prve

stopnje se je zavestno odločilo za kršenje ZPP, zaradi česar toženec

nima vere v nepristranskost sodišča. Tožena stranka meni, da so

določila ZPP kogentne narave ter da so jih tako stranke, še posebej

pa sodišča dolžna spoštovati ter uveljavljati.

V obravnavani zadevi tožnik zahteva od tožene stranke plačilo

odškodnine. Tožbo je vložil na Okrožnem sodišču v Kranju in se ob tem

skliceval na določbo 1. odstavka 52. člena ZPP, po kateri je za

sojenje v sporih o nepogodbeni odgovornosti za škodo poleg sodišča

splošne krajevne pristojnosti pristojno tudi sodišče, na območju

katerega je bilo storjeno škodno dejanje ali sodišče, na območju

katerega je nastala škodljiva posledica. Glede na to, da iz tožbenih

navedb jasno izhaja, da je predmet tožbenega zahtevka plačilo

odškodnine za škodo, ki izvira iz poslovnega razmerja pravdnih

strank, citirano zakonsko določilo ne pride v poštev. Na to

okoliščino je tožena stranka opozorila že v odgovoru na tožbo, ko je

ugovarjala krajevno pristojnost Okrožnega sodišča v Kranju, saj po

njenem mnenju v obravnavani zadevi velja splošna krajevna pristojnost

v sporih iz pogodbenih razmerij kot to določa 51. člen ZPP, zato

citirano zakonsko določilo ne pride v poštev. O ugovoru krajevne

pristojnosti mora sodišče odločiti tako, da ga zavrne ali se izreče

za krajevno nepristojno, saj določila 1. odstavka 22. člena ZPP ni

mogoče razumeti tako, da ima sodišče diskrecijsko pravico o tem, da

ugovoru krajevne pristojnosti ne ugodi kljub temu, da je ugovor

utemeljen. Ni mogoče prisiliti tožene stranke, da se vodi postopek

proti njej pred krajevno nepristojnim sodiščem, če sama s tem ne

soglaša. Svoje nestrinjanje pa mora izraziti z ugovorom, katerega

mora vložiti najpozneje v odgovoru na tožbo do razpisa glavne

obravnave. To je tožena stranka v obravnavani zadevi tudi storila,

zato bi moralo sodišče prve stopnje ob upoštevanju navedb v tožbi in

določil ZPP o krajevni pristojnosti ugotoviti, ali je krajevno

pristojno ali ne in v skladu z ugotovitvijo odločiti o ugovoru

krajevne pristojnosti. Dejstvo, da tega ni storilo že takoj po

vložitvi odgovora na tožbo, pač pa je kljub ugovoru razpisalo narok

za glavno obravnavo, na odločitev ne more imeti nobenega vpliva kot

tudi ne sklicevanje na načelo ekonomičnosti postopka. Tudi dejstvo,

da zakon za konkretno zadevo ne določa izključne krajevne

pristojnosti, ne pomeni, da sodišče ni dolžno odločiti o pravočasnem

ugovoru tožene stranke, saj bi bila ta okoliščina lahko pomembna le v

primeru, če bi se sodišče izreklo za krajevno nepristojno po uradni

dolžnosti in ne na ugovor tožene stranke.

Glede na povedano je sodišče druge stopnje v skladu z določbo 3.

točke 365. člena ZPP pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep

razveljavilo ter vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v ponovno

odločanje. V ponovljenem postopku naj sodišče prve stopnje ob

upoštevanju določb ZPP o krajevni pristojnosti ugotovi, katero

sodišče je krajevno pristojno za odločanje v obravnavani zadevi in o

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.