TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep I Cpg 148/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-22

Po tožniku predložena izjava z dne 5.4.2005, v kateri je

navedeno, da tožnik v letu 2004 ni imel nikakršnih

prejemkov, tudi po mnenju pritožbenega sodišča ne zadošča,

saj v kolikor drži njegova trditev, da ni imel prejemkov (in

bi zato lahko bil upravičen do uveljavljene oprostitve), se

logično predpostavlja, da si je iskal zaposlitev in bi v

takšnem primeru tudi bil evidentiran kot iskalec pri

pristojni službi. Niso bili izpolnjeni pogoji po 1. odst.

168. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP).

Pritožba tožeče stranke se zavrne in se p o t r d i

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo

predlog tožeče stranke za oprostitev plačila vseh stroškov

Proti navedenemu sklepu je tožeča stranka po svojem

pooblaščencu vložila pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov

in predlagala njegovo razveljavitev. Sklicuje se na

obrazložitev izpodbijanega sklepa, v kateri sodišče

ugotavlja, da premoženjsko stanje tožnika ni tako slabo, da

bi s plačilom stroškov postopka bilo ogroženo njegovo

preživljanje in preživljanje njegove družine, oziroma da bi

se občutno zmanjšala sredstva, s katerimi se tožeča stranka

in njeni družinski člani preživljajo; pri tem pa poudarja,

da je tožnik v skladu s pozivom sodišča prve stopnje

dopolnil predlog za oprostitev plačila stroškov postopka z

Predvsem pritožbeno sodišče ugotavlja, da ne drži pritožbena

trditev, češ da je tožnik v skladu s pozivom sodišča prve

stopnje (z dne 30.3.2005) predložil vso zahtevano

dokumentacijo, ki je bila potrebna za ugoditev njegovemu

predlogu za uveljavljeno oprostitev; v izpodbijanem sklepu

je sodišče prve stopnje navedlo, da tožnik ni predložil

dokazila o svojih dohodkih za zadnje tri mesece oz.

dokazila, da je bil kot iskalec zaposlitve prijavljen v

evidenci brezposelnih oseb. Po tožniku predložena izjava z

dne 5.4.2005, v kateri je navedeno, da tožnik v letu 2004 ni

imel nikakršnih prejemkov, tudi po mnenju pritožbenega

sodišča ne zadošča, saj v kolikor drži njegova trditev, da

ni imel prejemkov (in bi zato lahko bil upravičen do

uveljavljene oprostitve), se logično predpostavlja, da si je

iskal zaposlitev in bi v takšnem primeru tudi bil

evidentiran kot iskalec pri pristojni službi. Poleg tega pa

pritožba ne izpodbija niti zaključka sodišča prve stopnje,

da so neutemeljene tožnikove trditve o ogroženosti

preživljanja njegovih družinskih članov zaradi plačila

stroškov postopka, saj je ugotovilo, da je tožnik predložil

potrdilo, da živi v samostojnem gospodinjstvu in da ne drži

njegova trditev, da vzdržuje še dva otroka. Ker v

obravnavanem primeru niso bili izpolnjeni pogoji po 1. odst.

168. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem

sodišče oprosti stranko plačila stroškov postopka, je

sodišče prve stopnje utemeljeno predlog tožnika zavrnilo,

pritožbeno sodišče pa je zato njegovo pritožbo zavrnilo kot

neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 895/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-06

Pritožnica ni dedinja po zapustniku, saj jo je iz dedovanja izključil njegov sin kot dedič prvega dednega reda, ti pa izključujejo dediče drugega dednega reda. Prav tako pritožnica ni stranka postopka, kajti ta je samo prijavila svojo terjatev v zapuščinskem postopku. Stranka postopka bi postala le, če bi predlagala ločitev zapuščine (143.čl. ZD), kar pa ni predlagala.

Pritožba se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo pritožbo, ki jo je vložila mati zapustnika, ker v tem postopku ni dedinja, prav tako pa tudi ni stranka zapuščinskega postopka.

Zoper ta sklep se je pritožila dedinja in v pritožbi navaja, da nima nič proti, da je dedič zapustnikovega premoženja njen vnuk oziroma sin zapustnika T.R.. Ne strinja pa se, da s premoženjem upravlja njegova bivša žena I.Č.. Iz tekočega računa pri banki je dvignila 250.000,00 SIT, prodala avtomobil, v stanovanje pa dala podnajemnike. Pohištvo zapustnika je iz tega stanovanja dala v klet. Prosila jo je, naj ene sobe ne da v najem, vendar se dogovora ni držala. Boji se, da bodo stvari in premoženje zapustnika prodane, predno bo njegov sin postal polnoleten.

Pritožba ne vsebuje pritožbenih razlogov, ampak ta izraža le nestrinjanje z ravnanji I.Č., ki je mati zapustnikovega sina. Pritožbeno sodišče je zato moralo izpodbijani sklep preizkusiti po uradni dolžnosti v mejah razlogov iz 2.odst. 350.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s členom 163 Zakona o dedovanju (ZD). Pri tem je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna in zakonita, kajti pritožbo zoper sklep o dedovanju je vložila pritožnica, ki je mati zapustnika, za kar pa ni imela pravice. Pritožnica namreč ni dedinja po zapustniku, saj jo je iz dedovanja izključil njegov sin kot dedič prvega dednega reda, ti pa izključujejo dediče drugega dednega reda. Prav tako pritožnica ni stranka postopka, kajti ta je samo prijavila svojo terjatev v zapuščinskem postopku. Stranka postopka bi postala le, če bi predlagala ločitev zapuščine (143.čl. ZD), kar pa ni predlagala. Pritožnica je torej vložila pritožbo kot oseba, ki te pravice ni imela, zato je takšno pritožbo pravilno sodišče prve stopnje zavrglo (člen 343 ZPP v zvezi s členom 163 ZD). Ker je pritožba neutemeljena, jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2.tč. 365.čl. ZPP v zvezi s členom 163 ZD).

ZD člen 143,  163,  143,  163.  ZPP člen 343,  343.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 444/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-13

Tožeča stranka niti v pritožbi ne zatrjuje, da je sodišču dokazilo o plačani taksi predložila, temveč navaja le, da je takso plačala. Ker ZPP določa fikcijo umika tožbe že za primer, da ni predloženo dokazilo o plačilu, pa je odločitev prvostopenjskega sodišča pravilna.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopenjsko sodišče štelo tožbo za umaknjeno, ker tožeča stranka ni ravnala po sklepu z dne 10.03.2004, ki ji je nalagal, naj tožbo dopolni tako, da predloži dokazilo o plačilu takse za tožbo.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka po pooblaščencu. V pritožbi trdi, da je dne 10.12.2003, to je že en teden po vloženi tožbi, poravnala takso za tožbo v višini 17.100,00 SIT in prilaga fotokopijo plačilnega naloga. Ker je bila taksa plačana, predlaga razveljavitev sklepa.

105.a čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP - Ur.l. RS, št. 2/2004) povsem jasno določa, da v primeru, ko vlogi ni priloženo dokazilo o plačilu sodne takse, ravna sodišče s tako vlogo kot z nepopolno vlogo in če dokazilo ni predloženo niti v roku za dopolnitev, se šteje, da je vloga umaknjena. Iz spisovnih podatkov v obravnavani zadevi izhaja, da tožeča stranka tožbi ni priložila dokazila o plačilu sodne takse, da je bila s sklepom prvostopenjskega sodišča z dne 10.03.2004 (ki je bil pooblaščencu tožeče stranke vročen 15.03.2004) pozvana, naj tožbo dopolni z dokazilom o plačilu takse, da je bila opozorjena na pravne posledice te opustitve, da pa kljub temu po tem sklepu ni ravnala. Prvostopenjsko sodišče je zato povsem pravilno (na podlagi 4.odst. 180.čl. ZPP-A, ki je imel vsebinsko povsem enako določbo kot 105.a čl. ZPP-B) tožbo štelo za umaknjeno. Tožeča stranka niti v pritožbi ne zatrjuje, da je sodišču dokazilo o plačani taksi predložila, temveč navaja le, da je takso plačala. Ker ZPP določa fikcijo umika tožbe že za primer, da ni predloženo dokazilo o plačilu, pa je odločitev prvostopenjskega sodišča pravilna. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2.tč. 365.čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 481/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-28

oprostitev plačila sodne takse - krajevna skupnost

Po zakonu o lokalni samoupravi je krajevna skupnost ožji del občine. Gre torej za obliko lokalne samouprave znotraj občine. Ker je bila v obravnavanem primeru taksna zavezanka taka lokalna skupnost, gre za situacijo, ko je podan razlog za oprostitev obveznosti plačila sodnih taks.

Pritožbi se ugodi in se zato izpodbijani sklep r a z v e l j a v i.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom odločilo, da je dolžna tožena stranka K.s. V., K., ker ni v predpisanem 15-dnevnem roku od prejema taksnega naloga plačala sodne takse, plačati tako dolžno takso kot 50% pribitek kot kazensko takso zaradi neplačila, skupaj 146.091,00 SIT. Odločilo je še, da bo po pravnomočnosti sklepa poslalo ta sklep v izvršitev Banki Slovenije, da iz razpoložljivega dobroimetja taksnega zavezanca prenese navedeni znesek na račun sodnih taks.

Zoper sklep se pritožuje K.s. V., ki opozarja, da je po 11.čl. Zakona o sodnih taksah (ZST) oproščena plačila sodnih taks.

Po zakonu o lokalni samoupravi je krajevna skupnost ožji del občine. Gre torej za obliko lokalne samouprave znotraj občine (ki je prav tako samoupravna lokalna skupnost). 11.čl. ZST določa, da so med drugim plačila sodnih taks oproščene tudi lokalne samoupravne skupnosti. Ker je bila v obravnavanem primeru taksna zavezanka taka lokalna skupnost, gre za situacijo, ko je podan razlog za oprostitev obveznosti plačila sodnih taks. Pritožbeno sodišče je zato sklep sodišča prve stopnje razveljavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cp 1132/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-28

začasna odredba - veljavnost - terjatev - tožbeni zahtevek

Ker je tožbeni zahtevek tožeče stranke pravnomočno zavrnjen, ni mogoče več govoriti o verjetnem izkazu terjatve. Zato temeljna predpostavka za izdajo začasne odredbe ni več podana, zato tudi pogojev za podaljšanje veljavnosti začasne odredbe več ni.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožeče stranke za podaljšanje veljavnosti začasne odredbe.

Zoper sklep se je tožeča stranka pritožila. Predlaga, da sodišče druge stopnje pritožbi tako ugodi, da izpodbijani sklep spremeni tako, da se predlogu tožeče stranke za podaljšanje veljavnosti začasne odredbe ugodi in se ta podaljša ter velja še 30 dni po vročitvi odločbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije o reviziji, vloženi zoper sodbo Višjega sodišča v opr.št. I Cp z dne 16.03.2005, ki jo je vložila tožeča stranka, podrejeno sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Priglaša pritožbene stroške. Sklep izpodbija iz vseh pritožbenih razlogov. Meni, da sodišče prve stopnje napačno ugotavlja, da terjatev tožeče stranke ni verjetno izkazana. Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku namreč ugodilo, pritožbeno sodišče je sicer razsodilo drugače, iz razloga drugačnega razumevanja materialnopravnih določb Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov. To pa ne pomeni, da terjatev tožeče stranke ni verjetno izkazana. V nadaljevanju razlaga, zakaj meni, da materialno pravo ni bilo pravilno uporabljeno. Opozarja, da bo o reviziji odločalo Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Opozarja, še, da drugih sredstev zavarovanja tožeča stranka nima. S predlagano izdajo začasne odredbe ne bo toženi stranki nastala nobena škoda, na drugi strani bi tožeča stranka brez podaljšanja začasne odredbe lahko utrpela nenadomestljivo škodo.

Pritožbeno sodišče soglaša z razlogi prvostopenjskega sodišča v izpodbijanem sklepu. Temeljni pogoj za izdajo začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve je verjeten izkaz obstoja terjatve (272. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju). Ker je tožbeni zahtevek tožeče stranke, kot sama opozarja v pritožbi, pravnomočno zavrnjen, ni mogoče več govoriti o verjetnem izkazu terjatve. Zato temeljna predpostavka za izdajo začasne odredbe ni več podana, zato tudi pogojev za podaljšanje veljavnosti začasne odredbe, ki jo je sodišče prve stopnje dne 14.10.2002 izdalo, trajala pa je še 30 dni po pravnomočnem zaključku pravde, več ni. Odločitev sodišča prve stopnje je zato pravilna in pritožba neutemeljena že iz zgoraj navedenega razloga. Zato jo je sodišče druge stopnje zavrnilo in ker tudi uradoma upoštevnih kršitev določb pravdnega postopka (2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP) ni zasledilo, potrdilo prvostopenjski sklep (2. tč. 365. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 261/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-21

delna ustavitev izvršbe - plačilo - izvršitelj

Izvršilni postopek (tudi delno) je končan takrat, ko je upnik poplačan. Dokazila o tem, da je bil upnik res poplačan še za nadaljnjih 50.000,00 SIT, pa v spisu ni, saj ni izkazano, da bi izvršitelj prejeti denar dejansko nakazal upniku.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Dolžnik je dolžan upniku povrniti 13.420,00 SIT nadaljnjih izvršilnih stroškov.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom izdalo že tretji sklep o delni ustavitvi postopka, vsakič za s strani dolžnika plačanih 50.000,00 SIT oz. 55.000,00 sit. Nazadnje izdani sklep se nanaša na dolžnikovo plačilo, izvršeno dne 24.11.2004.

Zoper sklep se pritožuje upnik po pooblaščencu. V pritožbi zatrjuje, da niti s strani dolžnika, niti s strani izvršitelja ni prejel nobenega plačila, zato ni podlage za ustavitev postopka za znesek 50.000,00 SIT. Če bi sodišče upnika pozvalo, naj se izjasni o navedbah izvršitelja, da je dolžnik 50.000,00 SIT plačal, bi upnik z vlogo pojasnil, da tega plačila ni prejel. Predlaga razveljavitev sklepa in zahteva povrnitev pritožbenih stroškov.

Iz spisovnih podatkov izhaja, da je upnik dne 19.10.2004 sodišču sporočil, da je za poplačilo terjatve, ki je predmet izterjave v tem postopku, prejel dve delni plačili in sicer 28.11.2003 znesek 55.500,00 SIT in dne 23.6.2004 še nadaljnjih 50.000,00 SIT, pri čemer je bil zadnji znesek plačan izvršitelju. V zvezi z drugim zneskom pa se v spisu nahaja tudi poročilo izvršitelja, ki mu je priložena pobotnica (list. št. 9 in 10 spisa). Izvršitelj je sodišče v nadaljevanju postopka obvestil, da je dolžnik poravnal še nadaljnjih 50.000,00 SIT dne 24.11.2004 in tudi v zvezi s tem plačilom predložil pobotnico. Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom na podlagi tega poročila postopek delno ustavilo, upnik pa v pritožbi zatrjuje, da navedenega zneska ni prejel. Ker je izvršilni postopek (tudi delno ) končan takrat, ko je upnik poplačan, dokazila o tem, da je bil upnik res poplačan še za nadaljnjih 50.000,00 SIT, kot se to ugotavlja v sklepu sodišča prve stopnje, pa v spisu ni, saj ni izkazano, da bi izvršitelj prejeti denar dejansko nakazal upniku, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Ker je upnik s pritožbo uspel, mu je dolžnik dolžan povrniti stroške pritožbenega postopka v višini 13.420,00 SIT (sestava pritožbe 100 odvetniških točk, 20% DDV, 2% materialni stroški).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 601/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-11

predlog za izvršbo - listina, primerna za vpis v zemljiško knjigo

Iz podatkov v zemljiški knjigi, v katere je sodišče vpogledalo na podlagi neposrednega dostopa do elektronske zemljiške knjige, sicer ne izhaja, da je dolžnik solastnik navedene nepremičnine, vendar pa je upnica s tem, ko je predlogu za izvršbo priložila overjen prepis Kupne pogodbe št. 10-VH2/28, izpolnila pogoj iz 3. odst. 168. člena ZIZ.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo dolžnikov ugovor kot neutemeljen.

Zoper sklep se po svojem pooblaščencu pritožuje dolžnik zaradi bistvene kršitve postopka ter zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in razveljavi vsa izvršilna dejanja. V pritožbi navaja, da upnica dolžnikove lastnine ni dokazala. Zakon o izvršbi in zavarovanju - v nadaljevanju ZIZ v 168. členu jasno določa, da mora upnik dolžnikovo lastnino dokazati z izpiskom iz zemljiške knjige, ki ga mora priložiti predlogu za izvršbo. Upnica je sicer navedla neke zemljiškoknjižne podatke v dopolnitvi predloga za izvršbo dne 20.12.2001, ni pa izkazala lastnine, kot to predpisuje ZIZ.

Pritožbene navedbe, da upnica ni izkazala, da je dolžnik (so)lastnik nepremičnine, v naravi vrstne hiše, stoječe na parc.št. 1502, vpisane v vl.št. 339, k.o. O., na katero je predlagana izvršba, ne držijo. Upnica je namreč predlogu za izvršbo priložila overjen prepis Kupne pogodbe št. 10-VH2/28, na podlagi katere sta z dolžnikom kupila nepremičnino, ki je predmet izvršbe. Iz podatkov v zemljiški knjigi, v katere je sodišče vpogledalo na podlagi neposrednega dostopa do elektronske zemljiške knjige, sicer ne izhaja, da je dolžnik solastnik navedene nepremičnine, vendar pa je upnica s tem, ko je predlogu za izvršbo priložila overjen prepis Kupne pogodbe št. 10-VH2/28, izpolnila pogoj iz 3. odst. 168. člena ZIZ. 3. odst. 168. člena ZIZ namreč določa, da v primeru, če je lastninska pravica na nepremičnini vpisana v zemljiški knjigi na nekoga drugega, mora upnik priložiti listino, ki je primerna za vpis dolžnikove lastninske pravice.

Ker je torej upnica predlogu za izvršbo priložila listino, ki je primerna za vpis dolžnikove solastninske pravice na nepremičnini, ki je predmet izvršbe, se izkažejo pritožbene navedbe za neutemeljene. Pritožbo dolžnika je bilo potrebno zato zavrniti in potrditi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 700/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-18

Ugovor zoper sklep o izvršbi je v skladu s 3. odst. 9. člena ZIZ potrebno vložiti v roku osmih dni od vročitve sklepa.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrglo ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi kot prepozen.

Zoper sklep se pritožuje dolžnik preko pooblaščenca, iz vseh pritožbenih razlogov iz 1. odst. 338. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju - v nadaljevanju ZIZ. V pritožbi navaja, da je v vlogi z dne 14.2.2005 jasno navedel, da sklepa z dne 9.4.2002 ni nikoli prejel ter da je zanj izvedel na način kot je v vlogi navedeno. Ker je navedel tudi datum, ko je za navedeni sklep izvedel, je ugovor pravočasno vložil in ni razlogov za zavrženje. Dolžnik je navedel, da se je po nalogu sodišča preselil na drugi naslov in je torej sodišču znano, da ne stanuje na naslovu, na katerega naj bi mu bil vročen sklep o izvršbi. O dolžnikovih navedbah izpodbijani sklep nima razlogov, zato so bile kršene določbe postopka, posledica katerih pa je zmotna uporaba materialnega prava, dejansko stanje pa ni bilo pravilno ugotovljeno.

Ugovor zoper sklep o izvršbi je v skladu s 3. odst. 9. člena ZIZ potrebno vložiti v roku osmih dni od vročitve sklepa. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je dolžnik sklep o izvršbi z dne 9.4.2002 prejel dne 20.4.2002. Dolžnik v pritožbi trdi, da mu sklep o izvršbi navedenega dne ni bil vročen, da se je po nalogu sodišča odselil z naslova, na katerega naj bi mu bil vročen sklep o izvršbi. Take pritožbene navedbe, v katerih dolžnik niti ne pove, kdaj se je odselil iz naslova A., niti ne trdi, da se je z navedenega naslova odselil pred vročanjem sklepa o izvršbi, ugotovitve sodišča prve stopnje, da je bil sklep o izvršbi dolžniku vročen dne 20.4.2002, ne morejo omajati. Poleg tega pa tudi primerjava podpisa na vročilnici (list.št. 4) in podpisa na pooblastilu (list.št. B1) kaže, da gre za podpis iste osebe, to je dolžnika.

Glede na to, da se je ugovorni rok 8 dni iztekel dne 28.4.2002, dolžnik pa je ugovor poslal priporočeno po pošti šele dne 14.2.2005, je bil ugovor vložen po izteku osemdnevnega roka za ugovor (2. in 3. odst. 9. člena ZIZ). Ob takih ugotovitvah pritožbeno sodišče ugotavlja, da je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, ki je ugovor dolžnika zavrglo kot prepozen (3. odst. 58. člena ZIZ v zvezi s 3. odst. 9. člena ZIZ). V ugovoru dolžnik tudi ni navedel razlogov, ki bi kazali na to, da gre za dovoljen ugovor po izteku roka (1. odst. 56. člena ZIZ). Pritožba dolžnika zoper sklep prvostopenjskega sodišča tako ni utemeljena in jo je bilo potrebno zavrniti ter potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cp 645/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-10-18

Dopis dolžnikovega dolžnika N. sodišču prve stopnje ni dajal zadostne podlage za zaključek, da je upnica v obravnavanem postopku v celoti poplačana in posledično za ustavitev postopka izvršbe v celoti.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se s p r e m e n i tako, da se izvršba delno ustavi, in sicer za dne 8.9.2004 plačanih 53.815,99 SIT.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijanim sklepom na podlagi dopisa N. d.d., z dne 9.9.2004 ustavilo izvršbo, dovoljeno s sklepom sodišča opr. št. I 1233/99 z dne 3.12.1999.

Zoper sklep se pritožuje upnica, ki v pritožbi navaja, da je dolžnik upnici dolžan povrniti še izvršilne stroške priznane s sklepom z dne 1.7.2004, v višini 28.168,88 SIT.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da dopis dolžnikovega dolžnika N. z dne 9.9.2004 (na list.št. 38), sodišču prve stopnje ni dajal zadostne podlage za zaključek, da je upnica v obravnavanem postopku v celoti poplačana in posledično za ustavitev postopka izvršbe v celoti. Iz navedenega dopisa je namreč mogoče razbrati le, da je bilo na račun upnika dne 8.9.2004 plačanih 53.815,99 SIT. Iz podatkov v spisu pa izhaja, da je bil dolg dolžnika na dan 8.9.2004 višji od 53.815,99 SIT, saj je dolžnik poleg dolga iz sklepa o izvršbi, to je glavnice v višini 7.200,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30.9.1997 dalje in izvršilnih stroškov odmerjenih na 9.500,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 3.12.1999 dalje, dolgoval upnici tudi nadaljnje izvršilne stroške v višini 28.168,88 SIT, ki so bili odmerjeni s sklepom opr.št. I 1233/99 z dne 1.7.2004. Tako se izkaže, da je ugotovitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu, da je predmetna izvršba v celoti realizirana, brez podlage in neutemeljena. Glede na to, da je za upnico nesporno, da je bilo na njen račun nakazanih 53.815,99 SIT je pritožbeno sodišče njeni pritožbi ugodilo tako, da je izpodbijani sklep spremenilo tako, da se izvršba le delno ustavi, in sicer za dne 8.9.2004 plačanih 53.815,99 SIT (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.