VSK sklep I Cp 317/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-10

Če bi zaradi opustitve zastopnika lahko nastala škoda za tistega, ki je pod skrbništvom, sodišče počaka s postopkom in predlaga, naj se določi drugi zakoniti zastopnik. Pasivnost skrbnika je povzročila domnevo priznanja dejstev in posledično, ko je sodišče presodilo, da so podani tudi drugi pogoji za izdajo zamudne sodbe iz 318. čl. ZPP, izdajo zamudne sodbe. Nezadostna skrbnost skrbnika, skrbnikova neaktivnost, je torej privedla do posledice izdaje zamudne sodbe, po kateri mora toženka tožeči stranki vrniti kupnino in plačati odškodnino, čeprav skrbnik brez odobritve centra za socialno delo ne sme razpolagati s premoženjskimi pravicami večje vrednosti. Prvostopenjsko sodišče zato zamudne sodbe ne bi smelo izdati.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je izdalo zamudno sodbo in razsodilo, da je kupoprodajna pogodba ov.št. 2317/99, ki so jo dne 28.6.1999 sklenili tožniki kot kupci in toženka kot prodajalka, razdrta, ter je toženki ob tem naložilo, da tožnikom vrne kupnino v višini 6.928.730,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30.6.1999 dalje ter jim plača 1.000.000,00 SIT odškodnine z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva vložitve tožbe, 7.7.2003 dalje ter jim povrne tudi stroške postopka v znesku 248.185,00 SIT, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dne izdaje sodbe sodišča prve stopnje dalje, vse v roku 15 dni pod izvršbo.

Zoper sodbo se je toženka pritožila. V pritožbi, ki jo je vložila v njenem imenu odvetnica, uveljavlja vse pritožbene razloge, pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje ter priglaša pritožbene stroške. Meni, da tožniki niso plačali sodne takse za tožbo, sodišče bi zato moralo postopati po 4. odst. 180. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) in šteti, da so tožniki tožbo umaknili. V posledici te kršitve je tudi v nasprotju z zakonom izdana zamudna sodba (7. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP). Tožniki tudi niso dokazovali, da bi bila toženki delno vzeta poslovna sposobnost in tudi da je B.P.njen skrbnik. Sodišče je samo pribavilo nepravdni spis Okrajnega sodišča v N.G. in prekoračilo svoje pristojnosti ter ravnalo v nasprotju z načelom kontradiktornosti. Sicer pa iz tega spisa ne izhaja, kdo je stalni skrbnik, pač pa da je začasni skrbnik B.P. mož toženke. Tožeča stranka sicer navaja, da je bila pogodba sklenjena in z njene strani realizirana in kot dokaz ponudi zaslišanje strank, vpogled v zemljiško knjigo. Z nobenim aktom pa ne dokaže trditev, da v času sklepanja pogodbe toženka ni bila lastnica, ne predloži sklepa o dedovanju. Tudi ne drži, da v trenutku overitve še ni bil zaznamovan delni odvzem poslovne sposobnosti. Ta navedba je v nasprotju s predlogom CSD N.G., vloženim 26.9.1999 v nepravdni zadevi pod opr.št. N 43/99, na katerem je odredba sodnika o zaznambi v zemljiški knjigi. Iz dopisa pooblaščenke tožnika D.H. z dne 17.11.2000, naslovljenega na B. P., pa izhaja, da je bila istega dne, ko je bila pogodba overjena pri notarki, zaznamba, da je nad prodajalko začet postopek za odvzem poslovne sposobnosti. Dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek, so torej v nasprotju s predloženimi dokazi in z dokazi, ki jih je sodišče izvedlo "po uradni dolžnosti". Tudi zato pogoji za izdajo zamudne sodbe niso podani. Tožniki sicer v tožbi trdijo, da so dne 13.6.2003 izvedeli, da vknjižba ne bo mogoča in da so sklenili pogodbo s poslovno nesposobno osebo ter so zato pozvali dne 5.7.2004 skrbnika, naj pogodbo odobri, zatem pa v tč. 3. navedejo, da je tožnik D.H. že v letu 2003 izvedel za vprašljivost poslovne sposobnosti toženke. Tudi iz uvoda sodbe izhaja, da je skrbnik B.P. čeprav ni popravka tožbe in ni dokaza, da bi bil P.B.skrbnik. Tudi zato je nasprotje med navedbami v tožbi in predloženimi dokazi. Glede navedb v tožbi, da so tožniki opravili določena dela v vrednosti 1.000.000,00 SIT, pa pritožnica meni, da postopanje prvostopenjskega sodišča ni bilo pravilno, saj tožbi to izvedensko poročilo ni bilo predloženo, zato je sodišče pozvalo tožnike, da v osmih dneh predložijo izvedeniško mnenje, kar so tudi storili. Iz tega poročila ne izhaja zatrjevano delo v tožbi, pač pa nekaj povsem drugega (na primer izdelava idejnega projekta, ...). Skrbnik P.B., ki naj bi mu bila tožba vročena v odgovor dne 6.9.2003, ne obstoji, ta oseba nima nobene zveze s toženko in njenim možem P. B. Toženki torej ni bilo nič vročeno. Iz nepravdnega spisa naj bi se sicer razbralo, da je bila toženki delno odvzeta poslovna sposobnost zaradi "razprodaje" premoženja, torej zapravljivosti in ne česa drugega. Za postopek je torej toženka pravdno in procesno sposobna. Tudi ni toženke doslej nihče pozval, naj poskrbi za odobritev pravnega posla. Mož toženke je preprost človek, komaj pismen, ki je štel, da bo sodišče kaj povprašalo njega oz. ženo, kot so predlagali tožniki, ne pa, da bo kar odločilo. Sodišče je kršilo določbo 79. čl. ZPP, saj ne razpolaga z odločbo o skrbništvu. Tudi ni preverilo in ugotavljalo, ali zakoniti zastopnik osebe, ki je pod skrbništvom, kaže potrebno skrbnost, in če bi ugotovilo, da je ne kaže, bi to moralo sporočiti centru za socialno delo. Zaradi opustitve odgovora na tožbo lahko nastane za toženko škoda, počakati bi moralo na odločitev omenjenega organa. To, da nastaja toženki škoda, je več kot jasno, saj toženka ni prejela kupnine. Kje bo sedaj nezaposlena mati s tremi mladoletnimi otroci, z nezaposlenim možem dobila denar ob svoji zaščiteni kmetiji, da bo vračala tisto, česar ni prejela, očitno nikogar ne zanima. Za postopek delnega odvzema poslovne sposobnosti so tožniki izvedeli že na dan overitve pogodbe, saj jim je to povedala toženka, ko so jo odvlekli k notarki in je rok za razvezo pogodbe že potekel ter je njihova pravica zastarala. Tožbeni zahtevek bi moralo zato sodišče zavrniti. Temelj ni v 132. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR), pač pa bi moralo sodišče uporabiti 141. čl. ZOR, saj so tožniki očitno izkoristili stisko in nezadostno izkušenost toženke, njeno lahkomiselnost in si izborili zase korist, ki je v očitnem nesorazmerju s tem, kar so ponujali. Pogodba je nična, saj vrednost predmetnih nepremičnin po cenitvi, ki jo je opravil CSD N.G., znaša trikrat več kot prikazujejo tožniki, pri tem pa se sklicuje na cenitev, ki jo je opravil eden izmed tožnikov oz. njihov sorodnik, opravljena je bila torej po meri tožnikov. Kupnina ni bila plačana, nepremičnina ni bila izročena v posest, saj je toženka imela v svojih nepremičninah koze (dopis odvetnice B.P. Materialno pravo ni pravilno uporabljeno, upoštevati je potrebno tudi načelo enakovrednosti strank. In končno pritožnica ugotavlja, da ji je sodišče s postopanjem odvzelo pravico do sodnega varstva, uporabe instituta vrnitve v prejšnje stanje. Odgovor na tožbo ni bil podan in je za to toženka izvedela iz sodbe. Za sodbo je izvedela 23.1.2004, po poteku trimesečnega objektivnega roka za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje. Zamudna sodba je bila namreč izdana po treh mesecih in 10 dneh.

Tožeča stranka je tožbo v tej zadevi vložila dne 7.7.2003. Tedaj je 4. odst. 180. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi z določbo 9. čl. Zakona o spremembah in dopolnitvah ZPP (ZPP-A, Ur.l. RS št. 96/2002 z dne 14.11.2002) določal, da če tožbi ni priloženo dokazilo o plačilu sodne takse za tožbo, ki mora biti plačana po predpisih o sodnih taksah, in niso podani pogoji za oprostitev plačila sodnih taks, ravna sodišče s tako tožbo kot z nepopolno vlogo. Če dokazilo ni predloženo niti v roku za dopolnitev, se šteje, da je tožeča stranka umaknila tožbo. V pritožbi uveljavljana procesna kršitev iz 4. odst. 180. čl. ZPP ni podana, saj iz podatkov spisa izhaja, da je tožeča stranka takso plačala (potrdilo banke na list.št. 3 spisa). Da gre za plačilo takse v tej zadevi, pove že datum plačila, 7.7.2003, isti dan kot dan vložitve tožbe ter znesek, ki predstavlja znesek dolžne takse - 1 % od vrednosti zahtevka, to je 79.287,00 SIT. Zato dejstvo, da je plačnik družba in ne tožeča stranka, ne more, ob pavšalnih trditvah pritožbe, da je morebiti v teku še drugi postopek med strankama, ko ne pove, kateri, potrditi pritožbene teze, da taksa ni plačana.

Tudi očitek pritožbe, da postopanje sodišča ni bilo pravilno, ko je samo pridobilo nepravdni spis, ni utemeljen. Tožeča stranka je namreč v tožbi navedla, da je toženki bila odvzeta poslovna sposobnost. Ker mora sodišče med postopkom ves čas po uradni dolžnosti med drugim paziti, ali je tisti, ki nastopa kot stranka, lahko pravdna stranka in ali je pravdno sposoben ter ali zastopa pravdno nesposobno stranko njen zakoniti zastopnik (80. čl. ZPP), je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je to presodilo, pridobilo nepravdni spis in vpogledalo odločbo Centra za socialno delo N.G., s katero je le-ta potem, ko je prejel pravnomočen sklep Okrajnega sodišča v N.G. izdan v nepravdni zadevi pod opr.št. N -- z dne 9.11.1999, s katerim je bila toženki delno odvzeta poslovna sposobnost, toženko postavil pod skrbništvo (odločba z dne 13.12.1999 na l.št. 30 in 31 nepravdnega spisa). Gre torej za sklep o postavitvi pod skrbništvo, s katerim je toženki, ki ji je bila poslovna sposobnost delno odvzeta, določen skrbnik v smislu 179. čl. Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (ZZZDR). Za skrbnika je bil toženki postavljen B.P., s stalnim bivališčem T., začasno Š., ki mu je bila tožba tudi vročena, zgolj dejstvo, da je prišlo pri zapisu tožbe do očitne pisne napake, ko je naveden kot skrbnik B. P., pa na pravilnost vročitve ne vpliva, saj gre očitno za isto osebo, in je skrbnik tožbo tudi prejel.

Tudi ne drži, da je tožba toženki nepravilno vročena, ker bi morala, kot to meni pritožba, biti vročena za ta postopek pravdno in procesno sposobni toženki osebno.

Oseba, ki ji je delno odvzeta poslovna sposobnost, je pravdno sposobna v mejah svoje poslovne sposobnosti (2. odst. 77.čl. ZPP). Po ZZZDR je poslovna sposobnost oseb, ki jim je delno odvzeta sposobnost, lahko širša ali ožja (208., 203 ter 185. čl.). V vsakem konkretnem primeru je potrebno, na podlagi odločbe o postavitvi pod skrbništvo, ugotoviti mejo odvzete poslovne sposobnosti. Stranka z omejeno poslovno sposobnostjo namreč nima pravdne sposobnosti v sporih o pravicah in dolžnostih, glede katerih ji je poslovna sposobnost omejena. S sklepom, s katerim je bila toženki delno odvzeta poslovna sposobnost (sklep opr.št. N 9, z dne 9.11.1999) je bila, kot izhaja tudi iz razlogov, toženki opravilna sposobnost odvzeta zaradi potrebe po pomoči pri upravljanju njenega premoženja ter je bilo zato z odločbo CSD N.G. z dne 13.12.1999 skrbniku med drugim v 3. točki naloženo, da vestno skrbi za osebnost, pravice in koristi varovanke in skrbno upravlja njeno premoženje, premično in nepremično, v točki 5 pa še, da ne sme brez poprejšnje odobritve pristojnega skrbstvenega organa storiti drugih ukrepov, za katere mora dati po zakonu odobritev skrbstveni organ ter se mora pri vsakem važnejšem opravilu posvetovati z varovanko, če je le-ta zmožna razumeti, zakaj gre. V tem sporu, ki se tiče pravic in obveznosti v zvezi s toženkinim premoženjem (v zvezi s prodajo njene nepremičnine) toženka pravdne sposobnosti nima.

V predmetni zadevi je sodišče izdalo zamudno sodbo. Izdalo jo je, ker je ugotovilo, da so izpolnjeni pogoji za izdajo zamudne sodbe pogoji iz 318. čl. ZPP, med drugim tudi, da tožena stranka v 30-tih dneh od prejema tožbe ni odgovorila. V takem primeru se namreč šteje, da stranka, ki se o trditvah nasprotne stranke ni izjavila, dejanske trditve v tožbi priznava. Zato sodišče resničnosti dejanskih trditev ni preizkušalo, pač pa le ugotavljalo, ali sledi iz navedb v tožbi utemeljenost zahtevka. Skrbnik, ki glede na določbo 1. odst. 79. čl. ZPP lahko opravlja v imenu stranke sam ali če je tako določeno z zakonom, po pooblaščencu vsa pravdna dejanja, sme, če je za vložitev ali umik tožbe, za pripoznanje tožbenega zahtevka oz. za odpoved tožbenemu zahtevku, za sklenitev sodne poravnave ali druga pravdna dejanja v posebnih predpisih določeno, da mora imeti posebno dovoljenje, storiti to le tedaj, če ima tako dovoljenje. Tretji odstavek cit. člena pa nalaga sodišču, da vodi nadzorstvo nad procesno aktivnostjo oz. skrbnostjo zakonitega zastopnika. Če bi zaradi opustitve zastopnika lahko nastala škoda za tistega, ki je pod skrbništvom, sodišče počaka s postopkom in predlaga, naj se določi drugi zakoniti zastopnik. Na te določbe utemeljeno opozarja pritožba. Pasivnost skrbnika je namreč povzročila domnevo priznanja dejstev in posledično, ko je sodišče presodilo, da so podani tudi drugi pogoji za izdajo zamudne sodbe iz 318. čl. ZPP, izdajo zamudne sodbe. Nezadostna skrbnost skrbnika (pritožnica sedaj v pritožbi, ki jo je v njenem imenu vložila strokovna pooblaščenka, odvetnica, oporeka tudi dejanskim trditvam v tožbi), skrbnikova neaktivnost, je torej privedla do posledice, izdaje zamudne sodbe, po kateri mora toženka tožeči stranki vrniti kupnino in plačati odškodnino, čeprav skrbnik brez odobritve centra za socialno delo ne sme razpolagati s premoženjskimi pravicami večje vrednosti (2. alinea 191. čl. ZZZDR, enako 5. tč. odločbe Centra za socialno delo N.G. dne 13.12.1999). Prvostopenjsko sodišče zato po presoji pritožbenega sodišča zamudne sodbe ne bi smelo izdati, na kar utemeljeno opozarja tudi pritožba, ko se sklicuje na določbo 79. čl. ZPP ter ustrezne pristojnosti centra za socialno delo. Ker torej pogoji za izdajo zamudne sodbe niso bili podani, je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 7. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP, na kar pritožba opozarja in na to kršitev tudi pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP). Zato je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (354. čl. ZPP). V novem sojenju bo moralo prvostopenjsko sodišče s postopkom nadaljevati, upoštevati navedbe v odgovoru na tožbo in tudi določbe ZPP in ZZZDR, glede pravic in obveznosti toženke, ki ji je je poslovna sposobnost delno odvzeta, kot tudi materialnopravne določbe ZOR glede vrnitvene dolžnosti oz. odgovornosti za škodo osebe, ki je omejeno sposobna.

Ker je sodišče druge stopnje sodbo razveljavilo, je razveljavilo tudi stroškovno odločbo ter je tudi odločitev o pritožbenih stroških toženke pridržalo za končno odločbo (3. odst. 165. čl. ZPP).

ZZZDR člen 191,  191.  ZPP člen 79,  79/1,  79/3,  318,  79,  79/1,  79/3,  318.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.