VSL sodba II Cp 1276/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-04

Stopnjo tožnikove invalidnosti po tabeli Splošnih pogojev za nezgodno

zavarovanje oseb lahko sodišče določi le na podlagi ocene izvedenca

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem zavrnilnem delu potrdi sodba

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da mora tožena

stranka tožniku na podlagi nezgodnega zavarovanja plačati

3.156.000,00 SIT odškodnine z zamudnimi obrestmi ter mu povrniti

259.427,00 SIT pravdnih stroškov. V presežku je tožbeni zahtevek

Tožnik zaradi zmotne uporabe materialnega prava izpodbija zavrnilni

izrek sodbe, in sicer za znesek 2.000.000,00 SIT neprisojene

zavarovalnine za delež invalidnosti ter za nepriznani del stroškov.

Zaključek o umestitvi podane invalidnosti glede na ugotovljene

poškodbe je namreč v domeni sodne presoje in ne izvedenčeve. Sodišče

pa se je naslonilo zgolj na izvedensko mnenje, kar je nezakonito.

Uporabiti bi moralo normo - tabelo invalidnosti ter okvalificirati

poškodbe kot difuzne poškodbe možganov s klinično evidentiranimi

posledicami psihoorganskega sindroma - po slo. medicinskem slovarju

l. 2002 - razpršene, neostro omejene, enakomerno razdeljene psihične

spremembe s spremembami inteligence in karakterja (točka 5 - lažje do

40%, srednje do 50 %, ali težje stopnje do 60 %), ne pa zgolj kot

kontuzijsko poškodbo možganov s postkontuzijskim sindromom - po 9.

točki I. poglavja tabele. Ker je sestavljalec splošnih pogojev

zavarovalnica, je potrebno v dvomu podati razlago v korist

zavarovanca, torej poškodbe in posledice razlagati kot difuzne

(razpršene) poškodbe možganov. Kontuzija pomeni zgolj posamezno

udarnino ali zmečkanino, ne pa poškodbe možganov na več mestih, ki so

podane pri tožniku. Ker pa gre za več poškodb na različnih mestih

možganov, je takšna razlaga preozka. Ob pravilni uporabi materialnega

prava bi bile tožnikove poškodbe uvrščene v 5. točko tabele in bi

skupna njegova invalidnost znašala 50 %, invalidnina pa 5.000.000,00

SIT, glede na to, da je po polici za invalidnost zavarovan za

10.000.000,00 SIT. Sodba naj se v tem smislu spremeni tako, da se mu

prizna zahtevana zavarovalnina z obrestmi in stroški.

Tabela invalidnosti (priloga A5) v I. poglavju med poškodbami glave

pod točko 5. opredeljuje poškodbe možganov s klinično evidentiranimi

posledicami psihoorganskega sindroma lažje, srednje in težje stopnje,

v točki 9. pa kontuzijske poškodbe možganov kot postkontuzionalni

sindrom z objektivnimi nevrološkimi patološkimi spremembami po

kontuziji možganov ugotovljen s sodobnimi diagnostičnimi metodami

(računalniška tomografija, magnetna resonanca), ali kot operirani

intracelebralni hematom brez nevroloških izpadov. Pod točko 10. je

med poškodbe glave uvrščeno stanje po trepanaciji lobanje in/ali

zlomu lobanjskega dna ali lobanje rentgenološko ugotovljeno.

Navedeni povzetek vsebine in formulacije določb tabele, ki za

posamezne naštete vrste poškodb določajo tudi stopnjo oz. procent

invalidnosti, sam po sebi kaže, da teh določb za okvalificiranje

ugotovljenih konkretnih tožnikovih poškodb sodišče ne more samo

uporabiti brez sodelovanja medicinskega strokovnjaka. Gre namreč za

kombinacijo več pojmov oz. standardov izključno medicinskega značaja,

ki jih očitno ni možno vsebinsko razložiti zgolj na podlagi

interpretacije po medicinskem slovarju, kot sicer meni pritožnik. V

obravnavani specifični situaciji torej (pravna) opredelitev

tožnikovih poškodb in njihovih posledic v smislu s tabelo določene

stpnje invalidnosti ni možna brez sodelovanja izvedenca. Prvo sodišče

je zato svojo odločitev v tej smeri pravilno oprlo na strokovno oceno

izvedenca medicinske stroke. Če se tožnik z njegovimi zaključki po

navedenih točkah Tabele ne strinja, bi moral že v postopku na prvi

stopnji zahtevati dodatna pojasnila z zaslišanjem izvedenca in je

tako možnost vsekakor imel. Glede na določilo 1. odstavka 253. člena

ZPP sicer izvedenec da svoj izvid in mnenje predvsem ustno na

obravnavi, vendar neupoštevanje tega pravila pomeni le relativno

procesno kršitev (1. odst. 339. člena ZPP), ki pa je pritožnik ne

uveljavlja, saj zavrnilni del sodbe izpodbija izključno zaradi zmotne

uporabe materialnega prava. Ta pritožbeni razlog pa, kot sledi iz

povedanega, po presoji sodišča druge stopnje ni podan. Ker tudi ne

najde kršitev, na katere to sodišče pazi po uradni dolžnosti, je

prvostopenjsko sodbo v izpodbijanem delu potrdilo (čl. 353 ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.