TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Kp 268/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-20

Zakonski (izvenzakonski) partner ni upravičena oseba, ki bi pred

smrtjo obtoženca lahko vložila zahtevo za varstvo zakonitosti.

Pritožba A. O. se zavrne kot neutemeljena.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani zahtevo za

varstvo zakonitosti, ki jo je prodala A. O., na podlagi II. odst.

422. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zavrglo.

Zoper navedeni sklep se je pritožila A. O. zaradi bistvene kršitve

določb kazenskega postopka in predlaga, da pritožbeno sodišče

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje

ravnalo pravilno, ko je zavrglo pritožničino zahtevo za

varstvo zakonitosti v skladu z II. odst. 422. člena ZKP.

Pritožnica namreč nima pravice, da vloži zahtevo za varstvo

zakonitosti, kot je to pravilno ugotovilo sodišče prve

stopnje z izpodbijanim sklepom. V tem sklepu je bilo

pritožnici tudi pojasnjeno, kateri so razlogi, zaradi

katerih ni upravičena oseba do vložitve izrednega pravnega

sredstva v pravnomočno končanem kazenskem postopku. Sodišče

prve stopnje ji je v razlogih sklepa tudi pojasnilo, da bi

ji ta pravica pripadla le v primeru obsojenčeve smrti. Sama

pritožnica pa v pritožbi navaja, da takšni razlogi ne

obstajajo in je zato njena pritožba neutemeljena, saj

pritožnica dejansko ni oseba, ki bi lahko vložila zahtevo za

varstvo zakonitosti kot to določa 421. člen Zakona o

ZKP člen 367,  367/II,  421,  421/I,  422,  422/II,  367,  367/II,  421,  421/I,  422,  422/II.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Kp 1717/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-05

Osebnega avtomobila Renault 19 ni mogoče šteti za stanovanje oziroma

za drug tuj prostor po 36. členu Ustave Republike Slovenije. Za

stanovanje oziroma drug tuj prostor bi bilo mogoče šteti samo posebej

prirejeno prevozno sredstvo, ki se uporablja tudi kot stanovanje.

Določbe VI. odst. 215. člena ZKP o hišni preiskavi pa se uporabljajo

le za preiskavo skritih prostorov v prevoznem sredstvu.

Pritožba okrožne državne tožilke se zavrne kot neutemeljena in se

Okrajno sodišče v Radovljici je oprostilo obdolženega M. M. obtožbe

zaradi kaznivega dejanja po členu 262 KZ in odločilo, da bremenijo

Zoper sodbo je vložila pritožbo okrožna državna tožilka M. M. J. iz

pritožbenega razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in

predlagala spremembo izpodbijane sodbe, tako da bi pritožbeno sodišče

spoznalo obdolženca za krivega in mu izreklo denarno kazen.

Obdolženčev zagovornik odvetnik K. G. je v odgovoru na pritožbo

Višji državni tožilec svetnik J. S. je v pisnem predlogu, ki je bil

posredovan tudi obdolžencu in njegovemu zagovorniku, predlagal

zavrnitev pritožbe, s čimer se je strinjal tudi obdolženčev

Pritožbeno sodišče je ob preizkusu izpodbijane sodbe v okviru

pritožbenih navedb ocenilo, da ni nobenih pomislekov v dokazno oceno

sodišča prve stopnje. Neutemeljene so pritožbene navedbe, da naj bi

obdolženec preiskoval skrite prostore oškodovančevega avtomobila, za

kar naj bi bila potrebna posebna sodna odredba, kajti iz zagovora

obdolženca in izpovedi prič je razvidno, da je avtomobil pregledal

samo vizuelno, oškodovanec sam mu je odprl prtljažnik, pokrov motorja

in pokrov predala pri sovoznikovem sedežu v avtomobilu, pa tudi

njegova sopotnika sta sama pokazala vsebino svojih nahrbtnikov.

Pravilni so tudi zaključki sodišča prve stopnje, da osebnega

avtomobila ni mogoče šteti za stanovanje, oziroma za drug tuj prostor

po 36. členu Ustave Republike Slovenije, pritožnica pa tudi ni

navedla nobenih konkretnih razlogov, na podlagi katerih bi bilo

mogoče napraviti drugačen zaključek kot v izpodbijani sodbi. Po oceni

pritožbenega sodišča so povsem pravilni zaključki sodišča prve

stopnje, da obdolženčevega vizuelnega pregleda avtomobila ni mogoče

šteti za preiskavo stanovanja ali drugih prostorov, katere se

uporablja za bivanje, v avtomobilu pa tudi posebnih skritih prostorov

ni bilo, zato tudi ni bilo nobene potrebe po uporabi člena 215/VI

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo okrožne

državne tožilke kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve

URS člen 36,  36.  ZKP člen 215,  215/VI,  215,  215/VI.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 660/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-26

Oškodovanec kot tožilec je v svoji pritožbi, ki jo je vložil zoper

sklep okrajnega sodišča, grobo žalil sodišče, ko je med drugim

navedel, da je "Nadaljevanje postopka nesmiselno, dokler deluje na

oblasti stara škodljiva, nezakonita sodna horda". Ob reševanju

pritožbe oškodovanca kot tožilca je zato višje sodišče na podlagi

določila I. odst. 78. člena ZKP slednjemu izreklo denarno kazen v

višini 100.000,00 SIT, saj je ocenilo, da gre za žalitev, ki zahteva

izrek disciplinske kazni, saj takšnega ravnanja oškodovanca kot

Na podlagi I. odst. 78. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) se

oškodovanec kot tožilec D.W. kaznuje z denarno kaznijo 100.000,00

ker je v svoji pritožbi z dne 29.4.2005 med drugim navedel

"Nadaljevanje postopka je nesmiselno, dokler deluje na oblasti stara,

To kazen je dolžan plačati v roku enega meseca, da ne bo izvršbe.

Oškodovanec kot tožilec D.W. je dne 29.4.2005 vložil zoper sklep

Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. I K 811/2003 z dne 25.4.2005

pritožbo, na podlagi katere je sodišče druge stopnje izpodbijani

sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljni

V pritožbi je med drugim navedel, da je "nadaljevanje postopka

nesmiselno, dokler deluje na oblasti stara škodljiva, nezakonita

sodna horda". Na takšen način izražano nestrinjanje z odločitvijo

sodišča prve stopnje predstavlja po prepričanju sodišča druge stopnje

žaljivo vrednostno oceno, ki izraža prezir in zaničevanje do sodstva

in nima nič skupnega s svobodo izražanja, kot je opredeljena v 39.

členu Ustave Republike Slovenije. Po oceni pritožbenega sodišča zato

takšen način pritoževanja nedvomno dokazuje, da gre tudi v

subjektivnem pogledu za naklepno žalitev, kar je za udeleženca v

postopku - oškodovanca kot tožilca nesprejemljivo in nedopustno, zato

je sodišče druge stopnje moralo po uradni dolžnosti in ob upoštevanju

določila I. odst. 78. člena ZKP reagirati tako, da je oškodovanca

kot tožilca kaznovalo z denarno kaznijo. V skladu z napotkom iz

navedene določbe je upoštevalo tudi določen razpon višine izrečene

kazni in v zvezi s tem podatke o zadnji uradno objavljeni povprečni

mesečni plači v Republiki Sloveniji na zaposleno osebo (Ur. l. RS št.

42/2005). Denarna kazen namreč lahko znaša najmanj 1/5 zadnje uradno

objavljene povprečne mesečne neto plače v Republiki Sloveniji na

zaposleno osebo (169.641,00 SIT : 3 je 56.547,00 SIT) in največ

trikratni znesek te plače (508.923,00 SIT). Sodišče druge stopnje je

pri določitvi višine kazni upoštevalo tudi znane podatke o višini

pokojninskih prejemkov oškodovanca kot tožilca, ki jih je sodišču

posredoval sam, pa tudi obseg in vrsto žalitve, storjene proti

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1822/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-13

Soglasje nasprotnega udeleženca za umik predloga v nepravdnem

postopku ni potrebno, sodišče pa mora nasprotnega udeleženca o tem

P Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zaradi umika predloga

ustavilo nepravdni postopek zaradi prodaje nepremičnin vl. št. 531

k.o. B.. Odločilo je, da bo o priglašenih stroških nasprotnega

udeleženca sodišče odločilo naknadno s posebnim sklepom.

Zoper sklep se pritožuje B.K. zaradi zmotno in nepopolno

ugotovljenega dejanskega stanja in zaradi procesne kršitve in

predlaga, da se izpodbijani sklep razveljavi in postopek nadaljuje.

Navaja, da predlagatelj ni dal soglasja za umik predloga. Navaja

tudi, da upoštevaje, da ni vedel za umik predloga, predlaga, da se

zadeva vrne v prejšnje stanje in v zadevi odloči.

Predlagateljici sta na pritožbo odgovorili in predlagali zavrnitev

1. odst. 23. člena Zakona o nepravdnem postopku - ZNP določa, da

predlagatelj lahko umakne predlog do izdaje odločbe sodišča prve

stopnje. 1. odst. 24. člena istega zakona pa, da vsak udeleženec

lahko v 15. dneh od dneva, ko je bil obveščen o umiku, predlaga

Pritožba tako nima prav, da bi moral predlagatelj za umik dati

soglasje. Take določbe ZNP nima. Res pa je, da bi sodišče prve

stopnje moralo nasprotnega udeleženca B.K. obvestiti o umiku ter mu

sporočiti, da lahko v 15. dneh predlaga nadaljevanje postopka. Šele

po izteku tega roka bi lahko izdalo izpodbijani sklep. Ker sodišče

prve stopnje ni tako ravnalo in ker je izdalo sklep o umiku, ne da bi

nasprotnemu udeležencu dalo možnost, da se v 15. dneh izjavi o

morebitnem nadaljevanju postopka, je kršilo določbo 1. odst. 24.

člena ZNP, kar v zvezi s členom 339/1 Zakona o pravdnem postopku -

ZPP in členom 37 ZNP predstavlja bistveno kršitev določb nepravdnega

postopka. Ta kršitev je namreč vplivala na pravilnost in zakonitost

Pritožbi je bilo zato treba ugoditi in sklep razveljaviti člen 354/1

ZPP v zvezi s členom 37 ZNP). Po prepričanju pritožbenega sodišča, je

pritožnikov "predlog za vrnitev v prejšnje stanje", podan skupaj s

pritožbo v 15. dneh od prejema izpodbijanega sklepa, treba

obravnavati kot predlog nasprotnega udeleženca B.K., naj se postopek

nadaljuje (člen 24/1 ZNP). Sodišče prve stopnje bo zato v tem smislu

Odločitev o pritožbenih stroških, nastalih z odgovorom na pritožbo,

se pridrži za končno odločbo glede na določbo člena 165/3 ZPP v zvezi

ZNP člen 23,  23/1,  24,  24/1,  37,  23,  23/1,  24,  24/1,  37.  ZPP člen 339,  339/1,  354,  354/1,  339,  339/1,  354,  354/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1359/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-20

Za veljavnost darilne pogodbe, katere predmet je iz prometa odjavljen

in nevozen avto, pisna oblika ni potrebna.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Stranki krijeta vsaka svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje razveljavilo svoj

plačilni nalog opr.št. I Pl z dne 20.8.1998 in zavrnilo tožbeni

zahtevek, po katerem bi moral toženec tožeči stranki na podlagi

regresne pravice plačati 225.772,00SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi. Tožeči stranki je naložilo, da tožencu povrne 146.097,00

Tožeča stranka se proti sodbi pritožuje iz vseh pritožbeinh razlogov

in predlaga, da se spremeni tako, da plačilni nalog ostane v veljavi,

podrejeno pa, da se sodba razveljavi in zadeva vrne v novo sojenje.

Meni, da toženec ni navedel kakršnihkoli dejstev, s katerimi bi

zatrjeval, da na dan nezgode 28.9.1995 ni bil lastnik vozila. Trdil

je, da je lastništvo prešlo na I.K. šele leta 1996. Pomanjkljivih

trditev ne more nadomestiti izvedba dokaza z zaslišanjem stranke.

Sicer pa toženčeve izpovedi tudi niso verodostojne, saj je podal več

različnih. Pritožnica meni, da je I.K. imel namen vozilo uporabiti za

vožnjo, zato bi toženec z njim za uradni prenos lastništva moral

V odgovoru na pritožbo toženec predlaga njeno zavrnitev.

Da je (so)povzročitelj nezgode I.K. sporni neregistrirani in nevozni

avto prevzel od toženca pred nesrečo, je potrdil tudi sam, zaslišan

kot priča (list.št. 52). Brezpredmetne, pa tudi v nasprotju z vsebino

zapisnikov so tako pritožbene trditve, da toženčeve izpovedbe niso

verodostojne. V navedeni bistveni točki so namreč povsem skladne s

Kržičevo izpovedbo, v ostalem pa toženec zaslišan kot stranka le

popravlja ali precizira svoje navedbe, kar je glede na potek časa po

predaji avtomobila I.K. povsem razumljivo in niti najmanj ne kaže na

neverodostojnost izpovedi. Pritožbeno sodišče torej nima nikakršnih

pomislekov o pravilnosti prvostopenjske ugotovitve, da toženec v času

nezgode ni bil lastnik vozila, zaradi česar ga ne zadene odgovornost

za njene posledice. Z izkazano odjavo iz prometa že 3 leta pred

škodnim dogodkom (B1) je sporni avto postal navadna premična stvar in

je zato toženčevo lastništvo na njem prenehalo z izročitvijo I.K..

Listina o prenosu lastninske pravice, ki jo omenja pritožba, bi bila

potrebna le v primeru (ponovne) registracije na Kržičevo ime, do

katere pa, kot je v prvostopenjskem postopku zanesljivo ugotovljeno,

ni pršlo. Sicer pa so razlogi izpodbijane sodbe o vseh teh odločilnih

okoliščinah tako jasni, logični in prepričljivi, da jim ni potrebno

ničesar dodati, hkrati pa je v njih že odgovorjeno na vse pritožbene

Po povedanem in ko tudi ni našlo uradno upoštevnih kršitev, je

pritožbeno sodišče sodbo prve stopnje potrdilo (čl. 353 ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških je posledica neuspele tožničine

pritožbe ter dejstva, da toženčev odgovor nanjo glede na njegovo

vsebino ni bil potreben (čl. 165/1 in 155/1 ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1490/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-04

V primeru, da predlagatelj predlaga vpis stvarne pravice na podlagi

listine v izvirniku, ki je že pri zemljiškoknjižnem sodišču mora

predlogu priložiti prepis te listine, saj fotokopija ne zadošča tem

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne v

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor

K.Š. in odločilo, da zemljiškoknjižni sklep ostane v veljavi.

Zoper tak sklep se pritožuje K.Š. zaradi zmotne uporabe določb Zakona

o zemljiški knjigi in v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče

ugodi njegovi pritožbi ter izpodbijani sklep razveljavi in zadevo

vrne v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da ni podpisal pogodbe,

ki bi vsebovala dogovor o služnosti, saj v nasprotnem primeru R.Z. ne

bi začel postopka z ureditvijo poti. Zemljiškoknjižna referentka ni

mogla na podlagi prepisa pogodbe vložene v zbirki listin pod dn.št.

9319/75 v letu 2003 dovoliti vknjižbe služnosti na podlagi prepisa

kupne pogodbe na kateri ni bilo overjenega podpisa Š.K..

S trditvami v pritožbi, da Š.K. ni podpisal kupne pogodbe pod dn.št.

9319/75 z dne 7.7.1995, ki bi vsebovala dogovor o služnosti in

opisovanju okoliščin v zvezi z dogovarjanjem o podpisu pogodbe glede

sporne služnosti pritožitelj ter predložitvijo fotokopije pogodbe

Š.K. (v nadaljevanju besedila pritožitelj) zatrjuje nova dejstva in

predlaga nove dokaze, kar v zemljiškoknjižnem postopku ni dovoljeno

(prvi odstavek čl. 160 Zakona o zemljiški knjigi - ZZK-1, Ur.l. RS

58/03) in teh dokazov in trditev pritožbeno sodšče ni smelo

upoštevati. Utemeljeno pa pritožba opozarja, da predlagateljica

predlogu ni predložila ustrezne listine (prvi odstavek tč. 2 čl. 148

ZZK-1), kar je procesna predpostavka za odločanje o predlogu (čl.

146/1 tč. 4 ZZK-1). Če se z zemljiškoknjižnim predlogom zahteva vpis

na podlagi listine, ki je v izvirniku že vložena v zbirko listin

zemljiškoknjižnega sodišča pri katerem je bil zemljiškoknjižni

predlog vložen, zadošča, da predlagatelj zemljiškoknjižnemu predlogu

priloži prepis te listine in navede zbirko listin pod katero je

vložen izvirnik (prvi odstavek čl. 143 ZZK-1). Ker je

predlagatreljica predlogu predložila le fotokopijo sporne

kupoprodajne pogodbe in ne p r e p i s a, kot ji nalaga ZZK-1 je njen

predlog pomanjkljiv in je bilo pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep

razveljaviti in zadevo vrniti v ponovno odločanje (čl. 161/3 tč. 5

ZZK-1). V novem odločanju bo moralo sodišče prve stopnje s sklepom

naložiti predlagateljici, da predlog dopolni v določenem roku s

predložitvijo p r e p i s a listine, ki je podlaga za vpis in po

dopolnjenem postopku ponovno odločiti o predlogu.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1697/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-13

rok - podaljšanje roka za plačilo predujma

Če stranka predlaga podaljšanje roka, mora sodišče o tem odločiti. To

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne

sodišču prve stopnje v nadaljevanje postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo, ker

upnik v roku ni nakazal predujma za cenitev.

Zoper sklep se upnik pritožuje in navaja, da je sodišče po predlogu

dolžnice ustavilo izvršilni postopek za plačane zneske. Dolžnica je

sodišču predložila obvestilo o sklenjeni izvensodni poravnavi, to pa

je le zavajanje sodišča, saj upnik ni sklenil nobene poravnave.

Upniku je bila z razveljavitvijo sklepa onemogočena edina možnost

izterjave dolga, saj je dolžnica prezadolžena.

Po določbi 15. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ se v

postopku izvršbe in zavarovanja smiselno uporabljajo določbe Zakona o

pravdnem postopku (ZPP), če ni v tem ali v kakšnem drugem zakonu

drugače določeno. Ko gre za vprašanje rokov, ZIZ nima posebnih

določb, zato je treba uporabiti določbo 110. čl. ZPP, ki določa, da

če roki niso določeni z zakonom, jih sodišče določa glede na

okoliščine primera. Tak rok se na predlog prizadete osebe lahko

podaljša, če so za to opravičeni razlogi, podaljšanje pa se mora

predlagati, preden se rok izteče. Zoper sklep o podaljšanju roka ni

Preneseno na konkretno situacijo pritožbeno sodišče ugotavlja, da je

sodišče prve stopnje s sklepom z dne 29.9.2004, ki ga je pooblaščenec

upnika prejel 26.10.2004, naložilo upniku, da mora v 30 dneh založiti

predujem. Pred iztekom roka, 16.11.2004, je upnik predlagal, naj se

cenitev odloži za 30 dni, ker bo upnik nakazal predujem, če dolžnica

do 15.12.2004 terjatve ne bo poplačala. Sodišče prve stopnje bi glede

na citirano določbo 110. čl. ZPP moralo s sklepom odločiti o

podaljšanju roka. Ker sklepa o tem ni izdalo, ni jasno, kdaj naj bi

se rok iztekel. 15.12.2004 ne more biti tak rok, glede na to, da

Sodišče prve stopnje je tako kršilo določbe postopka po čl. 339/1 ZPP

v zvezi s čl. 15 ZIZ, kajti nepravilna uporaba 110. čl. ZPP je

vplivala na pravilnost in zakonitost odločitve o tem, da se izvršba

V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje v skladu z

navedenimi določbami ZPP odločiti o podaljšanju roka, nato pa o

Odločitev pritožbenega sodišča temelji na določilu čl. 365 točka 3

ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 110,  110/1,  110/2,  110/3,  110,  110/1,  110/2,  110/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1689/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-11

ustavitev izvršbe - bistvena kršitev določb postopka

Ni mogoče preizkusiti sklepa o ustavitvi izvršbe (zaradi poplačila

upnika), če je v obrazložitvi sklepa ugotovljeno le, da je dolžnikov

dolžnik obvestil sodišče, da je sklep o izvršbi v celoti izvršen.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno

Z izpodbijanim sklepom je sodišče izvršbo, dovoljeno s sklepom opr.

št. 0008 I 2003/09191, z dne 9.7.2003, ustavilo. Pojasnilo je, da je

dolžnikov dolžnik z vlogo z dne 31.1.2005 obvestil sodišče, da je

sklep o izvršbi v celoti izvršen, zato je sodišče izvršbo ustavilo

(3. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

Zoper sklep se upnik pravočasno pritožuje in uveljavlja pritožbeni

razlog zmotne uporabe materialnega prava in zmotne ugotovitve

dejanskega stanja in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi,

izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v

nov postopek. Navaja, da ne drži, da bi dolžnikov dolžnik v celoti

poplačal upnikovo terjatev. Pritožbi prilaga izračun dolga dolžnika,

upoštevaje sklep In 2003/01110, ki ga je dne 15.3.2003 izdalo isto

sodišče in se nanaša na izvršbo na dolžnikove nepremičnine in s

katerim je upniku priznalo tudi nadaljnje izvršilne stroške v višini

33.900,00 SIT s pripadki. Upnikov izračun pokaže, da dolžnik na dan

31.1.2005 dolguje še 166.006,64 SIT s pripadki. Sodišče pred svojo

odločitvijo upnika ni seznanilo z dopisom dolžnikovega dolžnika, da

bi v zvezi s takšnim sporočilom lahko podal svoje stališče.

Pritožbeno sodišče izpodbijanega sklepa ne more preizkusiti, saj

le-ta ne vsebuje obrazložitve v zvezi s poplačilom upnikove terjatve.

Navedba, da je dolžnikov dolžnik sporočil, da je sklep o izvršbi v

celoti izvršen, za preizkus sklepa in pritožbe, ne zadostuje (ni

jasno, kolikšen znesek je dolžnikov dolžnik nakazal upniku, ni

razvidno, ali je sodišče upoštevalo izvršilne stroške v zadevi In

2003/01110, saj gre le za en postopek izvršbe).

Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep

razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3.

točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 14. točko

2. odst. 339. člena ZPP in 366. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

V nadaljnjem postopku naj sodišče prve stopnje navedeno

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na 3. odst. 165.

ZIZ člen 3,  15,  3,  15.  ZPP člen 339,  339/2,  339/2-14,  339,  339/2,  339/2-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 728/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-06

Več dolžnikov odgovarja za obveznost solidarno samo, če je tako

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo izvršilni

Zoper tak sklep se pritožujejo upniki, ki v pritožbi navajajo, da je

bila poravnava sklenjena z vsemi štirimi dolžniki in sicer za skupen

solidaren dolg v znesku 10.000,00 DEM, podrejeno pa je bilo

sklenjeno, da bo vsak plačal 2.500,00 DEM. Dolžnika B. B in D. M. sta

plačala svoj del dolga prav tako obročno M. M., T. . pa samo

1.000,00 SIT. Ostali dolžniki odgovarjajo za celoten dolg na podlagi

Izvršilni naslov sodna poravnava Okrožnega sodišča v Krškem P 18/95

določa, da se vsak izmed štirih dolžnikov zavezuje plačati upnikom po

2.500,00 DEM tolarske protivrednosti in da sta dolžnika B. B. in

D. M. svoj del obveznosti poravnavala ob podpisu poravnave. Navedena

dolžnika bi solidarno odgovarjala za celotno obveznost iz sklenjene

poravnave samo, če bi bilo tako izrecno dogovorjeno tako, da je brez

pravne podlage sklicevanje upnikov, da gre za solidarno odgovornost

dolžnikov, sklicujoč se pri tem na člen 395 ZOR. Na navedeno določilo

bi se lahko upniki sklicevali, če bi šlo za solidarno odgovornost, za

kar pa v konkretnem kot že omenjeno ne gre. Ker sta dolžnika B.

B. in D. M. že izpolnila svoj del obveznosti je sodišče prve stopnje

pravilno odločilo, ko je zavrnilo izvršilni predlog zoper njiju.

Odločitev zoper ostala dva dolžnika pa je pravilna, ker iz predloga

izhaja, da zoper njiju sploh ni predlagano izvršilno sredstvo. Kakšni

so odnosi med dolžniki za odločanje ni pomembno, neutemeljeno

pritožba očita sodišču prve stopnje pristranskost, saj ne pojasni in

obrazloži v čem naj bi sodišče ravnalo pristransko. Trditev, da iz

poravnave izhaja solidarna odgovornost dolžnikov pa je protispisna,

saj iz poravnave kaj takega ne izhaja in je zaradi tega neutemeljena.

Glede na navedeno je bilo pritožbo zarniti in potrditi izpodbijani

sklep (člen 365 točka 2 ZPP v zvezi s členom 15 ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.