VSL sodba I Cpg 954/04
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-01-12

sklepčnost tožbe - terjatev - trditvena podlaga

Prav tako tožbena trditvena podlaga ne omogoča presoje sodišču o

očitani zlorabi pooblastila za avtonomno določanje članarine

"članom", ki so ta status pridobili po sili zakona. Ob pomanjkanju

nasprotnih trditev in argumentacije v prid višini vtoževane terjatve,

ki bi sodišču sploh omogočile odgovor na ugovorne trditve, je treba

šteti, da je tožba v tem pogledu nesklepčna.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem

Pritožnik sam nosi stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim delom sodbe delno razveljavilo

sklep o izvršbi v 1. točki izreka in zavrnilo tožbeni zahtevek na

Proti zavrnilnemu delu sodbe sodišča prve stopnje vlaga pravočasno

pritožbo tožeča stranka. V pritožbi uveljavlja "vse" pritožbene

razloge. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani del sodbe

razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje sodišču prve stopnje.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

V čem si razlogi izpodbijane sodbe med seboj nasprotujejo, pritožnik

ni navedel konkretno. Na nekonkretne očitke, ki bi lahko imeli pomen

absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 14. točke 2. odstavka

339. člena ZPP, pa pritožbeno sodišče ne more konkretno odgovoriti.

Vrhovno sodišče Republike Slovenije je s sodbo z dne 6.9.2005, opr.

št. III Ips 10/2005 zavzelo v zvezi z učinkom ugotovitvene odločbe

Ustavnega sodišča naslednje stališče (stališče je drugačno od

stališča iz sodbe Vrhovnega sodišča RS Ru 30/96 z dne 5.11.1996, na

katero se sklicuje sodišče prve stopnje):

"Učinki ugotovitve protiustavnosti niso izrecno urejeni. Kakšni so,

je mogoče dognati s pomočjo sklepanja po podobnem. Zaradi

protiustavnosti razveljavljeni zakoni se uporabljajo do preteka

uskladitvenega roka, če je ta določen. To izhaja iz drugega stavka 1.

odstavka 161. člena Ustave (in iz drugega stavka 43. člena Zakona o

ustavnem sodišču). Če je protiustavnost zakona zgolj ugotovljena in

je postavljen rok za uskladitev z Ustavo, je pravni položaj zelo

podoben kot v primeru razveljavitve zakona z rokom. O protiustavnosti

v obeh primerih ni dvoma; razlika obstaja le glede tega, ali je zakon

tudi razveljavljen ali ne. Če ustavna odločba le ugotovi neskladnost

zakona z ustavo, zakon ni razveljavljen in se torej mora uporabljati

še naprej vsaj do izteka roka za odpravo neskladnosti. Isto velja

celo za (že razveljavljeni) zakon do preteka roka za učinkovanje

razveljavitve." V tem stališču je vsebovan načelni odgovor na

pritožbena izvajanja v zvezi s pritožbenim razlogom zmotne uporabe

Tožena stranka je v ugovoru proti sklepu o izvršbi na podlagi

verodostojne listine ugovarjala tako podlagi kot višini izterjevane

terjatve. Tožena stranka je namreč (med drugim) navedla: "Po mnenju

dolžnika zbornica zaradi pomanjkanja nadzora nad izvrševanjem

pooblastila avtonomno določanje članarine zlorablja, saj je bilo

povečanje članarine zavezancev za pavšal napram predhodnemu letu po

posameznih letih naslednje: v letu 1998 se je članarina povečala za

12%, v letu 1999 za 25 %, za leto 2000 pa za 28,6 %. Navedene

stopnje rasti so bistveno višje od stopnje inflacije ter realne rasti

družbenega proizvoda skupaj, kar kaže na povečanje stopnje obdavčitve

brez ustreznega nadzora". Pravkar citiranih ugovornih trditev po

prepričanju pritožbenega sodišča ni mogoče razumeti drugače, kot da

tožena stranka oporeka tudi višini izterjevane terjatve. V odgovoru

na ugovor (prim. l. št. 9) tožeča stranka vtoževane in še sporne

terjatve po višini ni utemeljevala. Menila je, da ugovorne navedbe

V pravdnem postopku mora vsaka stranka navesti dejstva in predlagati

dokaze, na katere opira svoj zahtevek ali s katerimi izpodbija

navedbe in dokaze nasprotnika (212. čl. ZPP). V obravnavanem primeru

tožeča stranka v postopku, ki je tekel po uspešnem ugovoru proti

sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine, ni pojasnila, na

kakšen način je izračunala vtoževano terjatev, čeprav je tožena

stranka v ugovoru izpodbijala tudi višino vtoževane terjatve (prim.

zgoraj). Višina vtoževane terjatve, razvidna iz predložene

verodostojne listine, poimenovane "Dolg po knjigovodski evidenci" (v

prilogi A2), ni z ničemer konkretizirana niti s sklepi o določitvi

osnove in stopnje članskega prispevka, na katere se ta listina

sklicuje. Sklepi o določitvi osnove in stopnje članskega prispevka

(Ur.l. RS 22/97, 3/98 in 84/98) vsebujejo namreč le splošne

kriterije, ki ne omogočajo konkretnega preizkusa vtoževane terjatve.

Tožbena trditvena podlaga, upoštevaje pri tem omenjene sklepe

avtonomnega organa tožeče stranke (v zvezi z 2. odst. 20. čl. Zakona

o Gospodarski zbornici Slovenije), zato po prepričanju pritožbenega

sodišča ne daje nobene osnove sodišču za presojo o ugovarjni višini

vtoževane terjatve. Prav tako tožbena trditvena podlaga ne omogoča

presoje sodišču o očitani zlorabi pooblastila za avtonomno določanje

članarine "članom", ki so ta status pridobili po sili zakona. Ob

pomanjkanju nasprotnih trditev in argumentacije v prid višini

vtoževane terjatve, ki bi sodišču sploh omogočile odgovor na ugovorne

trditve, je treba šteti, da je tožba v tem pogledu nesklepčna.

V obravnavanem primeru gre za spor majhne vrednosti. V tem postopku

ne velja določilo 2. odstavka 362. člena ZPP (prim. 2. odstavek 458.

člena ZPP). Pritožbeno sodišče je zato odločilo, kot je razvidno iz

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na 1. odstavku

154. člena v zvezi s 1. odstavkom 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.