TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep I Cpg 87/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-03-10

Ker kazenska taksa v obravnavanem primeru ne bi presegala vrednosti 150 točk, se upoštevajoč določbe 31. člena ZST, za konkretni primer sploh ne uporabljajo določbe iz poglavja o prisilni izterjavi takse.

Pritožbi tožene stranke se ugodi in se r a z v e l j a v i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da tožena stranka kot taksni zavezanec ni plačala v predpisanem petnajstdnevnem roku od prejema taksnega naloga (opomina) dolžne takse za ugovor z dne 5.11.2004 v višini 8.550,00 SIT in 1.900,00 SIT za taksni opomin. Zato je odločilo, da mora plačati navedeno takso v skupnem znesku 10.450,00 SIT, poleg nje pa še kazensko takso v višini 50% pribitka v znesku 5.225,00 SIT. Organizaciji za plačilni promet, banki je naročilo, da mora z računa taksnega zavezanca, ki je tam naveden, prenesti znesek 15.675,00 SIT na račun sodnih taks.

Zoper ta sklep je tožena stranka vložila pritožbo, v kateri navaja, da ne drži ugotovitev sodišča prve stopnje, da ni plačala takse za ugovor in za taksni opomin v višini 10.450,00 SIT. Za ugovor na izvršilni predlog z dne 5.11.2004 je bila plačana sodna taksa dne 6.12.2004. V dokaz prilaga bančni izpisek z dne 6.12.2004.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je iz spisovnih podatkov razvidno, da je tožena stranka (takrat dolžnik) nalog za plačilo sodne takse za ugovor zoper sklep o izvršbi prejela dne 27.11.2004. Iz pritožbi priloženega potrdila S. banke d.d. z dne 6.12.2004 pa je razvidno, da je bilo plačilo terjane takse s strani tožene stranke opravljeno dne 6.12.2004, torej znotraj petnajstdnevnega roka, določenega v 4. odst. 26. člena Zakona o sodnih taksah (ZST). To pa pomeni, da ugotovitve v izpodbijanem sklepu, da tožena stranka v predpisanem roku ni plačala zahtevane takse, niso pravilne. Zato je moralo pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljaviti (3. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku), ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje samo, kljub temu, da je imelo za takšno ravnanje podlago v 4. odst. 30. člena ZST. Res je sicer, da v obravnavanem primeru tožena stranka ni ravnala v skladu s pozivom sodišča prve stopnje, ko ni v petnajstdnevnem roku predložila potrdila o plačilu sodne takse. V takem primeru pa se glede na 3. odst. 29. člena ZST zaračuna in izterja samo kazenska taksa v višini 10%, vendar ne več kot 250 točk. Ker pa kazenska taksa v obravnavanem primeru ne bi presegala vrednosti 150 točk, se upoštevajoč določbe 31. člena ZST, za konkretni primer sploh ne uporabljajo določbe iz poglavja o prisilni izterjavi takse.

ZST člen 26,  26/4,  29,  29/3,  31,  26,  26/4,  29,  29/3,  31.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 67/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-05-05

izvršilni naslov zoper gospodarsko družbo - nadaljevanje izvršilnega postopka zoper družbenika

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep v delu, ki ga napada upnik s pritožbo, izdalo v skladu z določilom 2. odst. 25. člena ZIZ. Izvršilni postopek zoper družbenika na podlagi izvršilnega naslova, izdanega zoper gospodarsko družbo, se lahko nadaljuje le, če je v izvršilni zadevi izdan pravnomočen sklep o izvršbi. Kot je razvidno iz podatkov v spisu, pa sklep o izvršbi prvotnemu dolžniku družbi F. d.n.o. sploh ni bil vročen, preden je bila družba izbrisana iz sodnega registra. Zato se izvršilni postopek zoper družbenika ne more nadaljevati.

Pritožba upnika se zavrne in p o t r d i v izpodbijanem delu sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje, potem ko je ugotovilo, da je bil izvršilni postopek prekinjen z dnem 8.10.2001 in odločilo, da se nadaljuje, predlog upnika, da se izvršba nadaljuje z vstopom družbenikov prvotnega dolžnika 1. M.G. in 2. N.S., zavrnilo ter izvršbo ustavilo.

Zoper ta sklep se v delu, v katerem je predlog za nadaljevanje izvršbe sodišče prve stopnje zavrnilo in izvršbo ustavilo, pritožuje upnik po svojem pooblaščencu iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 338. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) in predlaga njegovo spremembo tako, da se nadaljevanje izvršbe dovoli. V pritožbi navaja, da ne more imeti nobenega vpliva na potek izvršbe dejstvo, da naj bi sklep o izvršbi zoper prvotnega dolžnika še ne bil pravnomočen. Terjatev upnika izhaja iz verodostojne listine.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep v delu, ki ga napada upnik s pritožbo, izdalo v skladu z določilom 2. odst. 25. člena ZIZ. Izvršilni postopek zoper družbenika na podlagi izvršilnega naslova, izdanega zoper gospodarsko družbo, se lahko nadaljuje le, če je v izvršilni zadevi izdan pravnomočen sklep o izvršbi. Kot je razvidno iz podatkov v spisu, kar je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje, pa sklep o izvršbi prvotnemu dolžniku družbi F. d.n.o. sploh ni bil vročen, preden je bila družba izbrisana iz sodnega registra. Zato se izvršilni postopek zoper družbenika ne more nadaljevati. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 25,  25/1,  25/2,  25,  25/1,  25/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 62/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-05-05

izvršba na podlagi verodostojne listine - obrazložen ugovor

Tudi po mnenju pritožbenega sodišča je treba dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi obravnavati kot obrazložen in s tem utemeljen. Dolžnik je namreč za svojo trditev, da ni dolžan plačati najemnine, predložil ustrezne dokaze in sicer zapisnik z dne 21.12.2002. O tem ali je dolžnik ta dogovor izpolnjeval ali ne, kar je sporno, pa bo potrebno odločiti v pravdnem postopku.

Pritožba upnika se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se sklep o izvršbi z dne 8.9.2003 razveljavi v delu, s katerim je dovoljena izvršba, to je v 2. točki izreka, ter bo o zahtevku in stroških odločalo v pravdnem postopku Okrožno sodišče v K..

Zoper ta sklep se pritožuje upnik in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da je bil sicer res dne 21.12.2002 sklenjen dogovor o ureditvi medsebojnih razmerij med upnikom in dolžnikom in da je dolžnik soglašal, da ima pravico do povrnitve vloženih sredstev v prostore lokala v višini 1.371.571,00 SIT ter da se navedeni vložek poravna preko na novo določene najemnine. Pri tem pa do podpisa nove najemne pogodbe ni prišlo. Zato mora dolžnik najemnino plačevati in znaša njegov dolg sedaj že 1.680.000,00 SIT.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 2. odst. 53. člena v zvezi s 1. odst. 61. člena in 2. odst. 62. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Tudi po mnenju pritožbenega sodišča je treba dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi obravnavati kot obrazložen in s tem utemeljen. Dolžnik je namreč za svojo trditev, da ni dolžan plačati najemnine, predložil ustrezne dokaze in sicer zapisnik z dne 21.12.2002. O tem ali je dolžnik ta dogovor izpolnjeval ali ne, kar je sporno, pa bo potrebno odločiti v pravdnem postopku. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2,  53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 50/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-04-20

ugovor zoper sklep o izvršbi - neobrazložen ugovor - pasivni družbenik - delovno razmerje

Okoliščina, da dolžnica z družbo ni bila v delovnem razmerju, nima nobenega pomena glede vprašanja, ali je bila ali ni bila tudi aktivna kot družbenica.

Pritožba dolžnice se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugovor dolžnice zoper sklep o izvršbi zavrnilo.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnica z laično pritožbo in smiselno predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da je bila dejansko dolžnica pasivna družbenica izbrisane družbe, saj ni bila nikoli v delovnem razmerju s to družbo, kar dokazuje tudi s kopijo delovne knjižice. Če bi karkoli delala za družbo, bi si preko podjemne pogodbe ali kot udeležbo v dobičku tudi izplačala, o tem pa ni nobenega dokumenta. Da ni sodelovala pri poslovanju družbe, bi lahko potrdile tudi priče, npr. dobavitelji in drugi poslovni partnerji družbe.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z 2. odst. 53. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) in torej utemeljeno štelo, da je dolžničin ugovor neobrazložen in se tem neutemeljen. Dolžnica se v ugovoru kot tudi sedaj v pritožbi sklicuje na to, da ni bila aktivna družbenica in da ni sodelovala pri poslovanju družbe, vendar pa so navedbe v tej smeri pavšalne in ne konkretne. Okoliščina, da z družbo ni bila v delovnem razmerju, nima nobenega pomena glede vprašanja, ali je bila ali ni bila tudi aktivna kot družbenica. Šele v pritožbi se sklicuje na to, da bi njene navedbe lahko potrdile priče kot npr. dobavitelji in drugi poslovni partnerji družbe, ne da bi navedla konkretna imena in priimke teh prič oz. imena dobaviteljev. Tako je tudi po mnenju pritožbenega sodišča zaključek sodišča prve stopnje, da dolžnica ni izkazala, da bi bila pasivna družbenica, povsem sprejemljiv. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 44/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-04-20

nepopolna vloga - popravljen predlog za izvršbo

Po vsebini ni utemeljena navedba dolžnika, da naj bi poslal sodišču prve stopnje popravljeni predlog za izvršbo. Kot je razvidno iz priloženega spisa istega sodišča je dejansko upnik sodišču poslal dne 29.9.2004 izvršilni predlog na podlagi verodostojne listine, ki se sicer nanaša na isti stranki in na isto terjatev, vendar pa iz tega predloga ne izhaja, da bi šlo za popravljen predlog za izvršbo. Sodišče prve stopnje ga je zato upravičeno štelo kot samostojen predlog za izvršbo in o njem odločalo v posebnem postopku.

Pritožba se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog za izvršbo zavrglo, potem ko je ugotovilo, da upnik v osemdnevnem naknadnem roku ni vrnil predloga popravljenega.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da je sodišču prve stopnje popravljeni predlog odposlal, kar je razvidno iz priloženega potrdila o oddaji pošiljke.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 4. odst. 108. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Po vsebini ni utemeljena navedba dolžnika, da naj bi poslal sodišču prve stopnje popravljeni predlog za izvršbo. Kot je razvidno iz priloženega spisa istega sodišča je dejansko upnik sodišču poslal dne 29.9.2004 izvršilni predlog na podlagi verodostojne listine, ki se sicer nanaša na isti stranki in na isto terjatev, vendar pa iz tega predloga ne izhaja, da bi šlo za popravljen predlog za izvršbo. Sodišče prve stopnje ga je zato upravičeno štelo kot samostojen predlog za izvršbo in o njem odločalo v posebnem postopku. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 41,  41.  ZPP člen 108,  108/4,  108,  108/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 22/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-05-11

Pravno neupoštevna je pritožbena navedba, da naj bi bil izvršitelj dolžan upnici povrniti sredstva iz drugega postopka.

Pritožba dolžnice se zavrne in se v izpodbijanem delu p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje: 1. vzelo na znanje umik predloga za izvršbo na dolžnikove premičnine in izvršilni postopek v tem delu ustavilo; 2. upniku odmerilo nadaljnje izvršilne stroške v višini 132.273,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sklepa do plačila ter odločilo, da jih je dolžan plačati dolžnik.

Zoper ta sklep se glede odločitve pod točko II, ki se nanaša na odmero izvršilnih stroškov iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje dolžnica. Pritožbenemu sodišču predlaga, da sklep v napadenem delu razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. S sklepom, kolikor se nanaša na odmero nadaljnjih stroškov upniku se namreč ne strinja. Izvršitelj F.S., ki je bil res v predmetnem postopku določen za izvršitelja, ni opravil nikakršnih izvršilnih dejanj v konkretnem postopku. Sicer pa je izvršitelj dolžan dolžnici povrniti sredstva iz drugega postopka kar pomeni, da je napadeni sklep nezakonit iz dveh razlogov.

Iz izpodbijanega sklepa je razvidno, da je nadaljnje izvršilne stroške v višini 132.273,00 SIT s pripadajočimi obrestmi uveljavljal upnik, potem, ko so bili stroški v taki višini na podlagi dokončnega obračuna izvršitelja slednjemu že priznani. Trditev, da sodni izvršitelj ni opravil v obravnavani zadevi nobenih izvršilnih dejanj pa je protispisna. Da ta trditev ne ustreza dejanskemu stanju je namreč razvidno iz poročila izvršitelja z dne 21.3.2004 (list. št 71 spisa). Ker pa je pravno neupoštevna tudi pritožbena navedba, da naj bi bil izvršitelj dolžan upnici povrniti sredstva iz drugega postopka, je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom ZIZ pritožbo dolžnice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 27/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-05-11

izvršilni stroški - pravilna odmera sodne takse - vrnitev preveč plačane takse

Upnik je upravičen, da se mu v okviru stroškov plačane takse vrnejo in to v višini, kot so mu ti izdatki dejansko nastali. To pa velja le v primeru, kadar je upniku obračunana in odmerjena pravilna taksa. Glede na določilo 5. odst. 38. člena ZIZ sme sodišče dolžniku naložiti le tiste stroške, ki so potrebni za izvršbo, v ta okvir pa spadajo le pravilno odmerjeni stroški taks.

Pritožba upnika se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da mora dolžnik upniku povrniti nadaljnje izvršilne stroške odmerjene na 8.550,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sklepa do plačila.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik in predlaga njegovo razveljavitev oz. spremembo. Meni, da je sodišče prve stopnje napačno ugotovilo dejansko stanje ter nepravilno uporabilo materialno pravo, ko je odločalo o obravnavani zadevi. Z nalogom - opominom za plačilo sodne takse je namreč sodišče upniku naložilo plačilo takse za predlog za odlog in sklep o odlogu izvršbe v višini 9.500,00 SIT poleg tega pa za opomin še dodatno 1.900,00 SIT, skupaj torej 11.400,00 SIT. Z obravnavanim sklepom pa je sodišče upniku priznalo stroške le v višini 8.550,00 SIT, od tega 1.900,00 SIT za plačilo sodne takse za predlog za odlog izvršbe in 6.650,00 SIT za plačilo sodne takse za sklep o odlogu izvršbe, skupaj torej 8.550,00 SIT.

Res je sicer, kar navaja upnik, da mu je sodišče prve stopnje z nalogom - opominom za plačilo sodne takse odmerilo in naložilo sodno takso za predlog za odlog in sklep o odlogu izvršbe v znesku 9.500,00 SIT ter na ta znesek še opominsko takso v višini 1.900,00 SIT kar skupaj znese 11.400,00 SIT. Načeloma tudi drži njegova trditev da je upravičen, da se mu v okviru stroškov plačane takse vrnejo in to v višini, kot so mu ti izdatki dejansko nastali (brez opominskih stroškov). To pa velja le v primeru, kadar je upniku obračunana in odmerjena pravilna taksa. V konkretnem primeru pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje očitno potem, ko je upniku poslalo nalog - opomin za plačilo sodne takse na znesek 9.500,00 SIT in dejansko od njega tudi prejelo plačilo, ugotovilo, da takso ni pravilno obračunalo. Ugotovilo je, da bi pravilno odmerjena sodna taksa znašala 8.550,00 SIT. Ker pa sme, glede na določilo 5. odst. 38. člena ZIZ sodišče dolžniku naložiti le tiste stroške, ki so potrebni za izvršbo, v ta okvir pa spadajo le pravilno odmerjeni stroški taks, upnik s svojo pritožbo ne more biti uspešen. V takem primeru mu daje pravno varstvo 32. člen Zakona o sodnih taksah, po katerem ima pravico zahtevati vrnitev preveč plačane takse. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZST člen 32,  32.  ZIZ člen 38,  38/5,  38,  38/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 28/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-05-11

Dolžnik je sicer zatrjeval tudi taka dejstva, ki bi lahko imela za posledico zavrnitev zahtevka, za zatrjevana dejstva pa dejansko ni predlagal prav nobenih dokazov. Zato je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje, da je njegov ugovor potrebno šteti za neobrazložen in s tem tudi neutemeljen.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje kot neutemeljen zavrnilo ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi izdan na podlagi verodostojne listine z dne 2.3.2005, potem, ko je ugotovilo, da je ta neutemeljen.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik in predlaga njegovo razveljavitev. Meni, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo vseh dejstev, navedenih v njegovem ugovoru. Zato tudi ugotovitev, da ugovor ni obrazložen in da so njegove navedbe pavšalne ni pravilna. Sam meni nasprotno in zato zahteva, da zadevo v celoti ponovno prouči še Višje sodišče v K. ter razsodi v korist dolžnika in ga v celoti oprosti namišljenega dolga v višini 1.189.920,00 SIT.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 2. odst. 53. člena v zvezi s 1. odst. 61. člena in z 2. odst. 62. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Po določbah 2. odst. 53. člena ZIZ mora biti ugovor obrazložen, tak pa je le, če dolžnik v njem navede dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predloži dokaze v potrditev zatrjevanih dejstev. Pri tem pa morajo biti zatrjevana dejstva take narave, da imajo lahko za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če se izkažejo za resnična. Da so v konkretnem ugovoru navedena dejstva zgolj pavšalna, saj niso z ničemer dokazno podprta se strinja tudi pritožbeno sodišče. Iz dolžnikovih ugovornih navedb ne izhaja, da bi ta zatrjeval, da med strankama ni obstajalo poslovno razmerje. Njegove trditve je razumeti le, da so bili dogovori med strankama drugačni; da je upniku prepovedal objavo reklame njegovih plovil, česar pa ta ni upošteval; da se je zavezal, da bo zanj brezplačno oglaševal eno leto; da je med njima obstajal dogovor o sklenitvi pisne pogodbe, do katere pa po upnikovi krivdi ni prišlo ipd.. To pa dejansko pomeni, da je dolžnik sicer zatrjeval tudi taka dejstva, ki bi lahko imela za posledico zavrnitev zahtevka, za zatrjevana dejstva pa dejansko ni predlagal prav nobenih dokazov. Zato je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje, da je njegov ugovor potrebno šteti za neobrazložen in s tem tudi neutemeljen. Tak ugovor pa je potrebno v skladu z določilom 5. odst. 62. člena ZIZ zavrniti. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2,  62/5,  53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 12/2006
Sodna praksa višjih sodišč, 2006-04-06

pogodba o delitvi ekskluzivne pravice za prodajo izdelkov - posamezne dobave izdelkov

Pri tej pogodbi ne gre za kupoprodajno pogodbo, na podlagi katere bi se opravljale posamezne dobave kot delne dobave, ampak gre za pogodbo, s katero je tožeča stranka toženi stranki dodelila ekskluzivno pravico za prodajo izdelkov S..

Pritožba se zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo revizijo tožene stranke.

Zoper ta sklep se pritožuje tožena stranka po svojem pooblaščencu iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da je napačen zaključek sodišča prve stopnje, da vrednost spornega predmeta po nobenem od vtoževanih sedmih računov ne presega zneska 5.000.000,00 SIT. V konkretnem primeru ni šlo za več ločenih pravnih poslov oz. posameznih kupoprodajnih razmerij, ampak za eno kupoprodajno razmerje, v celoti opredeljeno s pogodbo o podelitvi distributerstva z dne 1.6.1995. To pomeni, da se vsi računi opirajo na isto dejansko podlago, to je na dobavo blaga določenega po vrsti in ceni ter po plačilnem roku.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje v predmetnem primeru odločilo v skladu s 1. odst. 39. člena in 490. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Tožeča stranka je v predmetni zadevi vtoževala sedem računov v skupni vrednosti 6.332.846,39 SIT, pri čemer vrednost blaga pa vsakem od posameznih sedmih računov ni presegala 5.000.000,00 SIT. Sklicevanje tožeče stranke, da naj bi šlo pri vseh sedmih računih za enoten posel na podlagi pogodbe o distributerstvu z dne 1.6.1995 tudi po mnenju pritožbenega sodišča ni utemeljeno. Pri tej pogodbi namreč ne gre za kupoprodajno pogodbo, na podlagi katere bi se opravljale posamezne dobave kot delne dobave, ampak gre za pogodbo, s katero je tožeča stranka toženi stranki dodelila ekskluzivno pravico za prodajo izdelkov S.. Pogodba, na katero se sklicuje tožena stranka, torej ni pogodba, ki bi bila kupoprodajna pogodba, na podlagi katere bi se opravljale potem posamezne delne dobave. Dejansko je šlo pri dobavah po sedmih računih, ki jih je tožeča stranka iztoževala iz tožene stranke, za posamezne dobave po samostojnih kupoprodajnih pogodbah, zaradi česar je potrebno tudi vrednost vsake dobave upoštevati kot samostojen tožbeni zahtevek, od katerega vrednosti je odvisno tudi vprašanje dovoljenosti revizije. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.