VSL sodba in sklep II Cp 2047/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-06

skupno premoženje - posebno premoženje - stvar - dogovor o skupni gradnji

Ugotovljeno dejansko stanje ne daje podlage za zaključek, da je

tožnica z vlaganji v hišo pridobila stvarnopravni zahtevek na temelju

določb o originarni pridobitvi lastninske pravice zaradi ustvaritve

nove stvari (prim. 22. člen ZTLR). Vendar je tožnica tožbeni zahtevek

utemeljevala tudi na določbi prvega odstavka 20. člena ZTLR, ki ureja

pridobitev lastninske pravice s pravnim poslom. Zatrjavala je namreč

obstoj dogovora o skupni gradnji (adaptaciji), s ciljem, da postane

hiša skupno premoženje zakoncev. V tem delu pritožba utemeljeno

očita, da izpodbijana sodba nima razlogov o pravnoposlovni podlagi za

pridobitev (so)lastninske pravice. Zakonca se namreč lahko

dogovorita, da eden od njiju pridobi solastniški delež z vlaganji v

posebno premoženje drugega, ne glede na to, da na podlagi zakona s

takimi vlaganji ne bi pridobil (so)lastninske pravice.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba razveljavi v 1., 2.

in 4. točki izreka, ki se nanaša na odločitev o primarnem tožbenem

zahtevku, v 1. in 3. točki pod točko II. izreka, ki se nanaša na

odločitev o podrednem tožbenem zahtevku in v III. točki izreka ter se

zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V

ostalem se pritožba zavrne in v nerazveljavljenem delu (3. točki

izreka, ki se nanaša na odločitev o primarnem tožbenem zahtevku in 2.

točki pod točko II izreka) potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno

Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek, s katerim

je tožnica zahtevala ugotovitev, da je lastnica nepremičnine na

naslovu V. 5, Š., parc. št. 1113 in 117 (pravilno: 1117) vl. št. 285

k.o. (Š.), do 1/3, izstavitev primerne zemljiškoknjižne listine,

ugotovitev, da je lastnica vseh premičnin, ki se nahajajo v hiši na

naslovu V. 5, Š., do 1/2 in povrnitev pravdnih stroškov s pripadki.

Prav tako je zavrnilo podredni tožbeni zahtevek, s katerim je tožnica

zahtevala plačilo zneska 50.000,00 EUR, ugotovitev, da je lastnica

vseh premičnin, ki se nahajajo v hiši na naslovu V. 5, Š., do 1/2 in

povrnitev pravdnih stroškov s pripadki. Tožnici je naložilo povrnitev

toženčevih pravdnih stroškov v znesku 445.028,00 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od dne 14.7.2004, v roku 15 dni.

Proti navedeni sodbi se pravočasno pritožuje tožnica. Uveljavlja vse

pritožbene razloge (prvi odstavek 338. člena Zakona o pravdnem

postopku - ZPP, Ur. l. RS, št. 36/04- drugo uradno prečiščeno

besedilo) in predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe ter vrnitev

zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Glede zavrnitve

primarnega tožbenega zahtevka navaja, da je sodišče prve stopnje

spregledalo določbo 266. člena Stvarnopravnega zakonika - SPZ, po

kateri stvarne pravice, pridobljene pred uveljavitvijo SPZ, ostanejo

v veljavi z vsebino, kot jo določa SPZ. Tožničina lastninska pravica

je nastala z vlaganji v času obnove nepremičnine v letih 1994-1997,

torej pred uveljavitvijo SPZ, zato bi moralo sodišče uporabiti

določbe Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih - ZTLR. Po

določbah ZTLR je lastninska pravica lahko nastala tudi z vlaganji v

tujo nepremičnino, če je zaradi takih vlaganj nastala nova stvar. V

takem primeru bi se lahko uporabile določbe 23. člena ZTLR (spojitev)

in 24.-26. člena ZTLR (gradnja na tujem svetu). Prvostopenjsko

sodišče zaradi napačne uporabe materialnega prava te možnosti sploh

ni predvidelo. Sodišče prve stopnje ni pravilno ugotovilo dejanskega

stanja oziroma sploh ni ugotavljalo pravno relevantnih dejstev.

Skladno z določbami ZTLR se je lastninska pravica lahko pridobila z

vlaganji, ki so bila tako obsežna, da je nastala nova stvar. Tožbeni

zahtevek se je opiral tudi na to pravno podlago, saj so bili za

ureditev hiše potrebni veliki posegi: zgornje nadstropje je bilo

treba v celoti izdelati, opraviti gradbena in instalacijska dela ter

spremeniti spodnji del. Zaradi vlaganj se je vrednost nepremičnine

bistveno povečala, tožnica pa je v prenovo hiše vložila vsa svoja

sredstva: redne dohodke, sredstva pridobljena s kreditom in sredstva

od prodaje stanovanja. Sodišče prve stopnje tudi ni ugotavljalo, ali

je med pravdnima strankama obstajal dogovor, po katerem bi tožničina

vlaganja ustvarjala tudi stvarnopravne učinke. Tožnica je obstoj

takšnega dogovora zatrjevala, izpodbijana sodba pa o tem nima

razlogov. Sodišču prve stopnje očita, da je zavrnilo kot nepotrebne

vse tožničine dokazne predloge ter v celoti in nekritično sprejelo za

resnične vse toženčeve trditve, s čimer naj bi grobo kršilo načelo

kontradiktornosti. Glede zavrnitve podrednega tožbenega zahtevka

tožnica meni, da je sodišče prve stopnje napačno ocenilo predložene

dokaze: prodajno pogodbo za garsonjero, potrdilo o bančnem kreditu in

cenilni elaborat, ki vsaj posredno dokazujejo, da je tožnica v hišo

vlagala in tudi kakšen je bil njen vložek. Poleg tega je toženec

izpovedal, da je bilo v hišo vloženih kakšnih 60.000,00 DEM, pri

čemer je bil tožničin vložek kakšnih 10.000,00 DEM. Iz tega po

tožničinem mnenju izhaja, da je bil vložek 10.000,00 DEM nesporen in

je tožbeni zahtevek vsaj v tem delu utemeljen. Zaključek sodišča, da

tožnica ni dokazala, da je v nepremičnino vlagala, je po tožničinem

mnenju v nasprotju s samo obrazložitvijo sodbe, da se hiša kot taka

ni spremenila, ampak se je z vlaganji povečala zgolj njena vrednost.

Sodišču prve stopnje še očita, da je ni zaslišalo, da je po

nepotrebnem zavrnilo dokaz z ogledom, ker bi ta dokaz ob primerjavi s

cenilnim elaboratom pokazal, kakšna so bila tožničina vlaganja in da

glede vlaganj ni popolno zaslišalo toženca in priče.

Toženec v odgovoru na pritožbo predlaga zavrnitev pritožbe.

Stvarnopravni zakonik - SPZ (Ur. l. RS, št. 87/02) je začel veljati

dne 1.1.2003 (276. člen SPZ). V prehodni določbi prvega odstavka 266.

člena določa, da stvarne pravice, pridobljene pred uveljavitvijo tega

zakona, ostanejo v veljavi z vsebino, kot jo določa ta zakon. SPZ

torej ne učinkuje za nazaj in v skladu z načeli pravne države ne

posega v stvarne pravice, ki so bile pridobljene pred dnevom njegove

uveljevitve. Te pravice ostanejo v veljavi in zaradi uveljavitve SPZ

noben imetnik stvarne pravice svoje pravice ne izgubi, četudi je bila

pravica pridobljena na pravnih temeljih, ki jih SPZ ne pozna več

oziroma na pravnih temeljih, pri katerih se pogoji za pridobitev

spreminjajo. Ker v obravnavanem primeru ni bilo zatrjevano niti

ugotovljeno, da bi bila sporna vlaganja v nepremičnino opravljena po

uveljavitvi SPZ, torej po 1.1.2003, sodišče prve stopnje sprejete

odločitve ne bi smelo opreti na določbo 48. člena SPZ, pač pa na

predhodno veljavni Zakon o temljnih lastninskopravnih razmerjih -

ZTLR (Ur. l. SFRJ št. 6/80 z nadaljnjimi spremembami). Na to pritožba

Glede problematike vlaganj dela ali/in denarja v času zakonske zveze

v nepremičnino, ki je posebno premoženje enega od zakoncev, se je

večinska sodna praksa zaradi pomanjkanja specifičnih družinskopravnih

določb naslonila na splošna pravila stvarnega prava. Zavzela je

stališče, da postane nepremičnina, ki je posebno premoženje enega

zakonca, njuno skupno premoženje samo v primeru, ko je vlaganje

zakoncev tolikšno, da se stanje in vrednost nepremičnine ekonomsko

spremenita v tolikšni meri, da jo lahko štejemo za novo stvar.

Pritožbeno sodišče soglaša s stališčem sodišča prve stopnje, da v

obravnavanem primeru ugotovljeno dejansko stanje ne daje podlage za

zaključek, da je tožnica z vlaganji v hišo pridobila stvarnopravni

zahtevek na temelju določb o originarni pridobitvi lastninske pravice

zaradi ustvaritve nove stvari (prim. 22. člen ZTLR). Ocenjuje pa, da

je tožnica tožbeni zahtevek utemeljevala tudi na določbi prvega

odstavka 20. člena ZTLR, ki ureja pridobitev lastninske pravice s

pravnim poslom. Zatrjavala je namreč obstoj dogovora o skupni gradnji

(adaptaciji) s ciljem, da postane hiša skupno premoženje zakoncev

(glej drugi in tretji odstavek I. točke tožbe). V tem delu je

utemeljen očitek, da izpodbijana sodba nima razlogov o pravnoposlovni

podlagi za pridobitev (so)lastninske pravice. Zakonca se namreč lahko

dogovorita, da eden od njiju pridobi solastniški delež z vlaganji v

posebno premoženje drugega, ne glede na to, da na podlagi zakona s

takimi vlaganji ne bi pridobil (so)lastninske pravice. Pomanjkanje

razlogov o pravnoodločilnih dejstvih predstavlja bistveno kršitev

določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena

Pritožbeno sodišče je zato na podlagi določbe prvega odstavka 354.

člena ZPP, pritožbi delno ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo v

1., 2. in 4. točki izreka, ki se nanaša na odločitev o primarnem

tožbenem zahtevku, v posledici sprejete odločitve pa tudi v 1. in 3.

točki pod točko II. izreka, ki se nanaša na odločitev o podrednem

tožbenem zahtevku in v III. točki izreka, ki se nanaša na odločitev o

pravdnih stroških ter zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje

v novo sojenje. V ostalem, to je v delu, ki se nanaša na odločitev o

primarnem in podrednem tožbenem zahtevku glede tožničinih

stvarnopravnih upravičenj na premičninah, je pritožbeno sodišče, ker

ni našlo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek

350. člena ZPP), pritožbo zavrnilo in v nerazveljavljenem delu

potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje na podlagi

predloženega procesnega gradiva odločiti o obstoju dogovora o skupnji

gradnji hiše. V primeru, če bo ugotovilo, da takšnega dogovora ni

bilo, bo moralo odločiti o obligacijskem (obogatitvenem) zahtevku za

povrnitev vlaganj. Glede vlaganj pritožbeno sodišče pojasnjuje, da

tožeča stranka v pritožbi utemeljeno opozarja na nespornost vložka

10.000,00 DEM (pri čemer pa je dvomljivo, ali gre za pristno terjatev

v tuji valuti). Ni odveč še omeniti, da je tožnica zatrjevala

vlaganja v eno hišo, in sicer hišo na naslovu V. 5, Š., medtem ko je

sodišče prve stopnje ugotovilo, da gre za dve hiši, št. 4 in št. 89,

in tožbeni zahtevek zavrnilo glede dveh parcel, št. 1113 in 1117 vl.

št. 285 k.o. Š.. Tudi v tem delu razlogi izpodbijane sodbe niso jasni

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na določbi

tretjega v zvezi s četrtim odstavkom 165. člena ZPP.

ZZZDR člen 51,  51/1,  51/2,  51,  51/1,  51/2.  ZTLR člen 20,  20/1,  22,  20,  20/1,  22.  SPZ člen 266,  266/1,  266,  266/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.