VSL Sklep II Cp 187/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-01

Predlagatelj je predlagal fizično delitev stavbe, ki je tudi po

določbi 122. člena ZNP primaren način delitve. Fizična delitev pa v

tem primeru predstavlja ustanovitev etažne lastnine v skladu z

določbami SZ, saj sklep o delitvi nadomešča voljo solastnikov, da

pravno razmerje na stvari preoblikujejo iz solastninskega razmerja v

razmerje etažne lastnine. Odločbo o nastanku etažne lastnine sodišče

izda, če je taka delitev pravno in dejansko izvedljiva. Pri določitvi

mora upoštevati določbe 8., 9. in 12. člena SZ in v sklepu določno

opredeliti posamezne dele stavbe, ki pripadajo v last posameznim

solastnikom, skupne prostore, dele in naprave ter zemljišče, kar vse

ostane v solastnini posameznih etažnih lastnikov, pri čemer se

njihovi solastninski deleži določijo v skladu z določbo 2. odstavka

12. člena SZ. Takšen sklep o fizični delitvi stavbe v solastnini je

pravni temelj za nastanek etažne lastnine, kar pomeni, da mora

vsebovati tudi temeljna pravila skupnosti etažnih lastnikov in etažni

načrt, da je možen vpis etažne lastnine v zemljiški knjigi.

Pritožbi proti sklepu z dne 12.8.2004 se ugodi, izpodbijani sklep se

razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno

Pritožbi proti sklepu z dne 7.12.2004 se ugodi, izpodbijani sklep se

spremeni tako, da se tretjega udeleženca R. O. oprosti plačila sodnih

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom z dne 12.8.2004

razdelilo nepremičnino parc. št. 281 - stanovanjska hiša, pripisano

pri vl. št. 154 k.o. Škofja Loka, v solasti nepravdnih strank tako,

da je določilo samo solastni delež predlagatelja J. O. do 3/16 v

naravi, solastni deleži nasprotnih udeležencev pa niso bili predmet

delitve. Po delitvi je določilo, da predlagatelj prejme v izključno

last in posest stanovanje v izmeri 30,56 m2 s souporabo WC-ja v I.

nadstropju, prostor, ki ga zaseda najemnik Loterija Slovenije v

pritličju stavbe s souporabo WC, neizdelano drvarnico v pritličju

stavbe v izmeri 7,22 m2 in souporabo skupnih prostorov v izmeri

19,45 m2. Predlagatelj je dolžan plačati nasprotnim udeležencem

znesek 389.464,20 SIT v ustreznem sorazmerju glede na njihove

solastninske deleže, saj predstavlja vrednost nepremičnin, ki jih po

sklepu prejme v last in posest več kot znaša njegov solastni delež.

Glede stroškov postopka je odločilo, da vsaka stranka nosi svoje

stroške postopka, skupni stroški postopka znašajo 579.109,00 SIT in

jih stranke nosijo v sorazmerju s solastnimi deleži, zato so

nasprotni udeleženci dolžni povrniti predlagatelju stroške v

Z izpodbijanim sklepom z dne 7.12.2004 pa je sodišče prve stopnje

zavrnilo predlog tretjega nasprotnega udeleženca Roka Ogorevca za

oprostitev plačila sodnih taks in mu dovolilo obročno odplačevanje

sodne takse za pritožbo v znesku 476.132,00 SIT v šestih mesečnih

Tretji udeleženec R. O. izpodbija odločitev o predlogu za razdružitev

iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da sodišče druge stopnje

njegovi pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni ter nepremičnino

razdeli tako, da predlagatelj prejme v izključno last del hiše, ki po

vrednosti ustreza njegovemu solastninskemu deležu in ki predstavlja

zaključeno celoto brez poseganja v druge stanovanjske enote v

nepremičnini, podrejeno pa, da izpodbijani sklep razveljavi in vrne

sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Pritožnik pojasnjuje, da se

sicer strinja s tem, da se nepremičnina razdeli v naravi, meni pa, da

sedanja delitev ni pravična, pa tudi ni v skladu z materialnim

zakonom. Fizično delitev stanovanjske hiše je dopustno izvesti le

tako, da posamezni deli hiše, ki gredo v last različnim lastnikom,

predstavljajo zaključene stanovanjske enote. To načelo je izpodbijani

sklep kršil, saj je v stanovanju v prvem nadstropju, ki ga je sodišče

dodelilo v izključno last predlagatelju, dodelilo tudi souporabo

WC-ja v stanovanju, ki ostane v izključni lasti nasprotnih

udeležencev, torej tudi tretjega nasprotnega udeleženca. Tako je

sodišče predlagatelju določilo del hiše, ki ne predstavlja zaključene

stanovanjske enote, poleg tega pa še nedopustno posega v stanovanjsko

enoto nasprotnih udeležencev. Isto velja glede poslovnega prostora v

pritličju, ki ga zaseda Loterija Slovenije, kjer je predlagatelju

tudi določilo souporabo WC-ja. Ta WC pa po najemni pogodbi uporablja

Frizerstvo Koritnik in je nedopustno, da bi ga uporabljal še kdo

tretji. Glede drvarnice pritožnik pojasnjuje, da je to edini prostor

v hiši, kjer ima on in prva nasprotna udeleženka shranjeno kurjavo. V

celotni hiši ni centralnega ogrevanja, zato se vsa stanovanja v hiši

ogrevajo s pečmi na trda goriva in hiša nujno potrebuje deponijo za

gorivo. Pritožnik na tem prostoru izkazuje posebni interes, ki

preprečuje, da bi prostor prevzel v izključno last predlagatelj.

Glede souporabe skupnih prostorov je izpodbijani sklep neobrazložen

in se ga v tem delu ne da preizkusiti. Iz sklepa ni razvidno, kje so

skupni prostori v izmeri 19,45 m2, nadalje ni razvidno, ali ti skupni

prostori vsebujejo tudi uporabo WC-ja in ali so prostori v pritličju

ali v nadstropju hiše. Neobrazloženost tega dela sklepa pomeni

bistveno kršitev določb ZPP, ki ima že sama po sebi za nujno

posledico razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Tretji nasprotni udeleženec R. O. v pritožbi proti sklepu o sodnih

taksah zatrjuje nepravilno uporabo materialnega prava in sodišču

druge stopnje predlaga, da njegovi pritožbi ugodi in izpodbijani

sklep spremeni tako, da ga oprosti plačila sodnih taks v tem

postopku. V pritožbi pojasnjuje, da je v 3. odstavku 13. člena Zakona

o sodnih taksah taksativno določeno, kakšna potrdila mora predložiti

prosilec za oprostitev plačila sodnih taks. Od predpisanih listin

pritožnik razpolaga le s potrdilom o premoženjskem stanju, ki ga je

sodišču predložil. Ostalih listin nima, zato jih tudi ni mogel

predložiti. Zakon ne določa, da mora v primeru, če prosilec nima

zahtevanih listin iz člena 13 Zakona o sodnih taksah sodišču

predložiti dokazilo o tem, da listin nima in zato pritožnik meni, da

zadošča njegova izjava o tem, da z zahtevanimi listinami ne

razpolaga. Še zlasti, ker ga tudi sodišče ni pozvalo k predložitvi

takih listin, na katere se sklicuje v izpodbijanem sklepu. Pritožnik

se preživlja le z dohodki, ki jih prejema kot del najemnine za

poslovna prostora in ob tem pojasni, da ima najemno pogodbo sklenjeno

z obema najemnikoma njegova mati, ki ima dohodke iz tega naslova in

od teh dohodkov daje skromno podporo pritožniku. Ker praktično nima

nobenih lastnih dohodkov, razen solastnega deleža na hiši, ki je ne

more prodati, niti dati v najem, nima premoženja in torej nima prav

nobene možnosti, da bi plačal zahtevano takso. Če bo sodišče

vztrajalo pri plačilu takse za pritožbo pritožnik meni, da bi bile s

tem grobo kršene njegove ustavne pravice do pravnih sredstev v sodnem

postopku po členu 25 Ustave Republike Slovenije.

Iz podatkov v spisu izhaja, da so predlagatelj in nasprotni

udeleženci solastniki nepremičnine vl. št. 154 k.o. Škofja Loka, ki v

naravi predstavlja poslovno stanovanjsko hišo s pripadajočim

funkcionalnim zemljiščem. V hiši je več stanovanj in dva poslovna

prostora ter skupni prostori, deli in naprave. Sodišče prve stopnje

je sledilo predlogu predlagatelja in solastno premoženje razdelilo na

podlagi določil Zakona o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP), ki

urejajo delitev solastnine in skupne lastnine (118. do 130. člen)

tako, da predlagatelj prejme v izključno last in posest stanovanje v

izmeri 30,56 m2 s souporabo WC-ja, poslovni prostor, ki ga zaseda

najemnik Loterija Slovenije v pritličju stavbe s souporabo WC-ja,

neizdelano drvarnico v pritličju stavbe v izmeri 7,22 m2 in souporabo

skupnih prostorov v izmeri 19,45 m2. Takšna odločitev pa je po

presoji pritožbenega sodišča materialnopravno napačna. Sodišče prve

stopnje bi moralo pri delitvi poslovno stanovanjske stavbe upoštevati

tudi materialne določbe Stanovanjskega zakona (Uradni list RS št.

18/91 s spremembami in dopolnitvami, v nadaljevanju SZ) in Zakona o

temeljnih lastninskopravnih razmerjih (Uradni list SFRJ št. 6/80 s

spremembami in dopolnitvami, v nadaljevanju ZTLR), ki urejajo

lastninskopravna razmerja glede stanovanj, skupnih prostorov

večstanovanjske stavbe in funkcionalnega zemljišča in sta veljala v

času vložitve predloga v obravnavani zadevi, zato se ob upoštevanju

določb 268. člena Stvarnopravnega zakonika in 193. člena

Stanovanjskega zakona (Uradni list RS št. 69/03, v nadaljevanju SZ -

Po določbi 16. člena ZTLR ima vsak solastnik pravico ob vsakem času

zahtevati delitev solastne stvari, vendar pa poslovno stanovanjske

stavbe, v kateri je več stanovanj in dva poslovna prostora, ni mogoče

razdeliti tako, da bi na enem stanovanju in na enem poslovnem

prostoru prišlo do vpisa etažne lastnine, na preostalih stanovanjih

in poslovnem prostoru in na skupnih delih in napravah, pa bi še vedno

obstajala solastnina. Etažna lastnina posameznega dela stavbe in

solastnina na tej isti stavbi preostalih solastnikov ne moreta

obstajati hkrati. Solastninski delež je po 1. odstavku 13. člena ZTLR

vselej določen v sorazmerju s celoto, etažna lastnina pa obstaja na

posameznem delu stavbe. Prav to pa je storilo prvostopno sodišče, ko

je odločilo, da predlagatelju pripada v izključno last eno stanovanje

in en poslovni prostor, ostali solastniki pa ostanejo vpisani kot

solastniki celotne zgradbe po enakih deležih kot pred delitvijo.

SZ v poglavju o lastninskopravnih razmerjih ne omogoča pridobiti

lastništva na kateremkoli prostoru v stanovanjski hiši, marveč le na

stanovanju (1. odstavek 12. člena SZ). Enako je določal tudi 19. člen

ZTLR ne le glede stanovanja, pač pa tudi glede poslovnih prostorov.

Skupni prostori, deli, objekti in naprave v večstanovanjski hiši ter

funkcionalno zemljišče ne morejo biti v lasti posameznika, saj jih

uporabljajo vsi lastniki posameznih stanovanj (2. odstavek 12. člena

SZ). Za skupne prostore, ki so v solastnini, ne velja avtomatično

možnost delitve solastnine, kot to določa ZNP v členih 119 in

nadaljnjih, saj skupni prostori služijo hiši kot celoti.

Glede na povedano bi moralo sodišče prve stopnje pozvati

predlagatelja, da predlog glede na to, da zahteva razdružitev

solastne nepremičnine, ki predstavlja poslovnostanovanjsko stavbo,

ustrezno dopolni ob upoštevanju zgoraj navedenih izhodišč.

Predlagatelj je predlagal fizično delitev stavbe, ki je tudi po

določbi 122. člena ZNP primaren način delitve. Fizična delitev pa v

tem primeru predstavlja ustanovitev etažne lastnine v skladu z

določbami SZ, saj sklep o delitvi nadomešča voljo solastnikov, da

pravno razmerje na stvari preoblikujejo iz solastninskega razmerja v

razmerje etažne lastnine. Odločbo o nastanku etažne lastnine sodišče

izda, če je taka delitev pravno in dejansko izvedljiva. Pri določitvi

mora upoštevati določbe 8., 9. in 12. člena SZ in v sklepu določno

opredeliti posamezne dele stavbe, ki pripadajo v last posameznim

solastnikom, skupne prostore, dele in naprave ter zemljišče, kar vse

ostane v solastnini posameznih etažnih lastnikov, pri čemer se

njihovi solastninski deleži določijo v skladu z določbo 2. odstavka

12. člena SZ. Takšen sklep o fizični delitvi stavbe v solastnini je

pravni temelj za nastanek etažne lastnine, kar pomeni, da mora

vsebovati tudi temeljna pravila skupnosti etažnih lastnikov in etažni

načrt, da je možen vpis etažne lastnine v zemljiški knjigi. Ob

ugotavljanju, ali je fizična delitev mogoča, je potrebno upoštevati,

da je etažna lastnina možna le na stanovanju kot posameznem delu

stanovanjske hiše, zato je pomembna ugotovitev, ali prostori, ki jih

želi predlagatelj, sploh predstavljajo stanovanje, kot ga definira 2.

člen SZ glede na to, da je WC v souporabi. V nadaljevanju postopka,

če bo predlagatelj postavil ustrezen predlog, bo moralo sodišče tudi

ugotoviti, ali je drvarnica skupen prostor glede na trditev

pritožnika, da drvarnico uporabljata tudi on in njegova mati, ali del

enega od stanovanj kot zaključene funkcionalne enote.

Iz navedenih razlogov je sodišče druge stopnje na podlagi 3. točke

365. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s

členom 37 ZNP pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter

vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V ponovljenem

postopku naj sodišče prve stopnje v skladu z zgoraj navedenimi

usmeritvami najprej pozove predlagatelja, da se izjasni, ali zahteva

razdelitev solastnine na nepremičnini v etažno lastnino, saj je le

tako mogoče solastno nepremičnino razdeliti. V primeru ustrezne

dopolnitve predloga, pa bo moralo sodišče prve stopnje po izvedenem

postopku, v katerem bo moralo ugotoviti vsa zgoraj navedena

pravnopomembna dejstva, razdeliti solastnino na nepremičnini v etažno

Po določbi 1. odstavka 168. člena ZPP v zvezi s členom 37 ZNP sodišče

oprosti plačila stroškov postopka stranko, ki po svojem splošnem

premoženjskem stanju ne zmore teh stroškov brez škode za nujno

preživljanje sebe in svoje družine. Stranka mora ob upoštevanju

določbe 2. odstavka 169. člena ZPP v zvezi s členom 37 ZNP predlogu

priložiti potrdilo pristojnega upravnega organa o svojem

premoženjskem stanju in o premoženjskem stanju članov gospodinjstva,

potrdilo o svojih dohodkih in o dohodkih članov gospodinjstva, zadnjo

odločbo o dohodnini ter morebitne druge dokaze, s katerimi dokazuje

svoje premoženjsko stanje in premoženjsko stanje članov

gospodinjstva. Pritožnik predlogu, niti pozneje po posebnem pozivu

sodišča res ni priložil drugih listin, navedenih v citiranem 2.

odstavku 169. člena ZPP, razen potrdila o premoženjskem stanju,

vendar je v odgovoru na poziv sodišču pojasnil, da ne more predložiti

zahtevanih dokazil, ker ni zaposlen, zato ne more predložiti potrdila

o svojih dohodkih, da nima drugih dohodkov, zato ni zavezanec za

plačilo dohodnine in ne more predložiti zadnje odločbe o dohodnini.

Pojasnil je tudi, da nima družinskih članov, zato ne more predložiti

dokazil o njihovem premoženjskem stanju. Iz njegovega predloga za

oprostitev izhaja, da se preživlja z dohodki od najemnine lokalov, ki

jo prejme v sorazmerju z višino njegovega solastninskega deleža.

Sodišče prve stopnje je kljub takšnim trditvam predlog za oprostitev

plačila sodnih taks zavrnilo iz razloga, da nasprotni udeleženec ni

predložil dokazil, zato ni izkazal, da bi bila s plačilom sodne takse

občutno zmanjšana sredstva za njegovo preživljenje. Takšna odločitev

pa je po presoji pritožbenega sodišča napačna, saj ima pritožnik

prav, da citirani 2. odstavek 169. člena ZPP ne določa, da bi morala

stranka predlogu za oprostitev plačila sodne takse priložiti potrdilo

o brezposelnosti ali potrdilo o tem, da ni zavezanec za plačilo

dohodnine. Kaj takega tudi prvostopno sodišče od pritožnika v sklepu,

s katerim ga je pozvalo na predložitev dokazil, ni zahtevalo.

Dejstvo, da pritožnik živi z materjo, ne pomeni, da je njegov

družinski član, saj tudi iz predloženega potrdila o premoženjskem

stanju izhaja, da nima družinskih članov. Zato ni bil dolžan

predložiti potrdila o dohodkih svoje matere in njene odločbe o

dohodnini. Starši namreč niso dolžni preživljati svojih polnoletnih

otrok, zato se eventuelni dohodki njegove matere ne morejo upoštevati

pri oceni premoženjskega stanja pritožnika. Pri odločanju o

oprostitvi plačila sodnih taks je po določbi V. odstavka 168. člena

ZPP v zvezi s členom 37 ZNP pomembna tudi vrednost spornega predmeta,

ki je v tem primeru zelo visoka, saj znaša sodna taksa kar 476.132,00

Ker torej ne drži zaključek prvostopnega sodišča, da pritožnik ni

priložil listin, ki jih je dolžan priložiti in z njimi razpolaga,

sodišče prve stopnje pa tudi ne pojasni, zakaj ne verjame

pritožnikovim navedbam, iz teh navedb in potrdila o premoženjskem

stanju pa izhaja, da pritožnik nima takšnih dohodkov, da bi brez

škode za lastno preživljanje zmogel plačati visoko sodno takso v tem

postopku, je sodišče druge stopnje na podlagi 3. točke 365. člena ZPP

v zvezi s členom 37 ZNP pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep

spremenilo tako, da je tretjega nasprotnega udeleženca oprostilo

SZ člen 8,  9,  12,  8,  9,  12.  ZN člen 118,  119,  120,  121,  122,  123,  124,  125,  126,  127,  128,  129,  130,  118,  119,  120,  121,  122,  123,  124,  125,  126,  127,  128,  129,  130.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.