VSK sklep I Cp 169/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-10

Prvostopenjsko sodišče se ni opredelilo do vseh navedb tožeče stranke. Brez ocene teh konkretnih okoliščin zadeve pa se po oceni pritožbenega sodišča ni mogoče opredeliti, ali gre v toženčevem primeru za izgubo pravic iz zavarovanja iz razloga po 3.c tč. 1.odst. 3.čl. pogojev, po kateri zavarovanec izgubi svoje pravice iz zavarovanja, če po prometni nezgodi uživa alkohol ter tako onemogoči ugotavljanje stopnje njegove alkoholiziranosti v trenutku nastanka prometne nezgode.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Prvostopenjsko sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, naj ji toženec plača 729.950,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 10.08.1999, kolikor je sama plačala oškodovancu iz prometne nesreče, za katero naj bi bil odgovoren toženec. Po izvedenem dokaznem zaključku je prvostopenjsko sodišče ocenilo, da toženec s tem, ko je užival alkohol po prometni nesreči, ni izgubil svojih zavarovalnih pravic po 3.tč. 1.odst. 3.čl. Pogojev za zavarovanje avtomobilske odgovornosti (v nadaljevanju Pogojev), ker takšnega njegovega ravnanja ni mogoče šteti kot izmikanja možnosti ugotavljanja njegove alkoholiziranosti.

Zoper sodbo se pritožuje tožeča stranka. S stališčem prvostopenjskega sodišča, da toženčevega uživanja alkohola po prometni nesreči ni mogoče šteti kot ravnanje, zaradi katerega je izgubil zavarovalne pravice, se ne strinja. Opozarja na izpoved oškodovanca M.G., ki je povedal, da sta ga po prometni nesreči, ko je bil pod vplivom šoka, toženec in njegova dva sopotnika prepričevali, da prisotnost policije ni potrebna, saj bo sicer ugotovljeno, da je tudi sam kriv, hkrati pa mu priznavali svojo odgovornost za nastanek prometne nesreče. Ko so prišli na kraj nesreče delavci AMZ, ki so izkušeni pri ukrepanju v podobnih situacijah, so takoj predlagali, naj se pokliče policijo. Materialna škoda na vozilih je bila visoka, sam toženec pa je izpovedal, da sopotniki niso hoteli prisotnosti policije, saj bi z njimi nastale dodatne sitnosti. Poleg tega 10.tč. 3.odst. 122.čl. Zakona o varnosti cestnega prometa, ki se nanaša na vse kategorije prometnih nesreč, torej tudi takih, kot je bila obravnavana in za katero sodišče ugotavlja, da navzočnost policije ni predpisana, določa, da mora udeleženec, ki je že zapustil mesto prometne nesreče, omogočiti policiji naknadno ugotavljanje dejstev in vseh okoliščin prometne nesreče. Sem pa spada nedvomno tudi ugotavljanje stopnje alkoholiziranosti udeležencev v trenutku nastanka prometne nesreče. Prometna nesreča se je zgodila ob 06.20 uri, preizkus alkoholiziranosti pa je bil s strani policistov odrejen že ob 07.35 uri, torej le dobro uro in 15 minut po nastanku prometne nesreče. Poleg tega je imel toženec po nesreči do doma 10 minut peš hoje, kar dalje pomeni, da je v eni uri po nastanku prometne nesreče popil tako količino vina, da je rezultat alkotesta pokazal kar 1,03 g/kg alkohola, kar pomeni že popolno nesposobnost za udeležbo v prometu. Glede na vse te okoliščine konkretnega primera kot so visoka materialna škoda na vozilih, nevozno stanje vozil, prepričevanje s strani toženca in njegovih sopotnikov, da se policije ne kliče, dan in uro škodnega dogodka (iz petka na soboto ob 06.20 uri) tožeča stranka meni, da bi toženec lahko pričakoval, da ga bodo na domu obiskali policisti, še posebej, ker je sam kraj nesreče zapustil, medtem ko je zavarovanec ostal, da bi počakal AMZ zaradi odvoza vozila. Tožeča stranka pa je predlagala v postopku tudi zaslišanje policista PP Koper P.P., ki je obravnaval konkretno prometno nesrečo in s čigar zaslišanjem bi se lahko razjasnila sporna dejstva.

Iz obrazložitve izpodbijane sodbe izhaja, da za sodišče ni bil sporen toženčev odhod s kraja prometne nesreče, ker je prišlo le do materialne škode in ker so se vsi udeleženci strinjali, da policije ni potrebno poklicati. Na podlagi tega pa je dalje sklepalo, da toženčevega kasnejšega ravnanja (uživanje alkohola) ni mogoče obravnavati kot izmikanje in onemogočanje ugotavljanja stopnje njegove alkoholiziranosti, ker zavarovalniški pogoji ne določajo, koliko časa bi moral biti udeleženec iz prometne nezgode v tistih primerih, ko policisti na kraju nezgode niso prisotni, še vedno pripravljen za morebitni alkotest. Tak zaključek prvostopenjskega sodišča pa je poenostavljen in preuranjen. Prvostopenjsko sodišče se namreč ni opredelilo do vseh tistih navedb tožeče stranke (nekatere od njih je v odgovoru na tožbo priznavala tudi tožena stranka), ki jih ponovno izpostavlja sedaj v pritožbi in za katere ima podlago v izvedenih dokazih. Gre za izpoved oškodovanca M.G., da so toženec in njegova dva sopotnika stopili iz avtomobila in oškodovancu rekli, da policije ni potrebno klicati, ker bo sicer tudi on kriv (da torej navzočnost policije ni potrebna), da je do prometne nezgode prišlo zjutraj ob 06.20 uri, da je bil alkotest s strani policistov tožencu odrejen že ob 07.35 uri in da naj bi ta pokazal kar 1,03 g/kg alkohola, da naj bi to po toženčevih trditvah bilo posledica dejstva, da je v eni uri po nastanku prometne nesreče (v jutranjih urah) popil tolikšno količino vina, da je šlo za visoko materialno škodo na vozilih... Brez ocene teh konkretnih okoliščin zadeve pa se po oceni pritožbenega sodišča ni mogoče opredeliti, ali gre v toženčevem primeru za izgubo pravic iz zavarovanja iz razloga po 3.c tč. 1.odst. 3.čl. pogojev, po kateri zavarovanec izgubi svoje pravice iz zavarovanja, če po prometni nezgodi uživa alkohol ter tako onemogoči ugotavljanje stopnje njegove alkoholiziranosti v trenutku nastanka prometne nezgode.

Pritožbi tožeče stranke je zato ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pri ponovnem obravnavanju zadeve bo moralo prvostopenjsko sodišče opraviti celovito in analitično dokazno oceno vseh izvedenih dokazov, se opredeliti do vseh pravno relevantnih trditev tožeče stranke in sprejeti jasne dokazne zaključke, na podlagi katerih bo mogoče preveriti tudi pravilnost uporabe materialnega prava (354.čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

ZOR člen 200,  200.  ZPP člen 340,  355,  340,  355.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.