TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Kp 71/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-29

Če obdolženec v roku za napoved pritožbe vloži pritožbo, se šteje, da

je s tem pravočasno vložil tudi pritožbo.

Pritožbi obdolženke se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in

zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje kot prepozno

zavrglo pritožbo, ki jo je obdolženka vložila dne 3.1.2005 zoper

sodbo Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I K 200/2003 z dne

24.11.2004, katero je prejela dne 23.12.2004.

Zoper ta sklep se je obdolženka pravočasno pritožila. V

pritožbi navaja, da je pritožbo zoper sodbo vložila že v

roku osmih dni po izreku sodbe. S takšnimi navedbami

smiselno izpodbija ugotovitev sodišča v izpodbijanem sklepu,

Pritožnica utemeljeno navaja, da je dne 1.12.2004 vložila

pritožbo zoper sodbo (list. št. 42). To pritožbo je sodišče

prve stopnje štelo kot napoved pritožbe zoper sodbo, ki je

bila razglašena dne 24.11.2004 in zato tudi izdelalo sodbo z

obrazložitvijo in to sodbo obdolženki tudi vročilo dne

23.12.2004. Čeprav je obdolženka kasneje vložila še eno

pritožbo, sicer res prepozno, pa je potrebno šteti, da je v

svoji pritožbi, dani v roku za napoved pritožbe nedvomno

izpodbijala sodbo in da je že to njeno vlogo potrebno šteti

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep

razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da bo

ZKP člen 368,  368/1,  368/2,  368,  368/1,  368/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1451/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-02-02

kazensko procesno pravo - kazensko materialno pravo

Delno plačilo obveznosti naložene v izrečeni pogojni obsodbi še ne

pomeni, da obsojenec ni pripravljen obveznosti izpolniti, čeprav je

bila delna izpolnitev obveznosti izvršena šele ob razpisu drugega

naroka za preklic pogojne obsodbe, saj je bil obsojenec po lastnih

navedbah prej nezaposlen oz. ni prejemal plačil.

Leto dni po preteku preizkusne dobe pogojne obsodbe kljub

neizpolnitvi posebne obveznosti ni mogoče preklicati.

Pritožbi zagovornice obsojenega M. B. se ugodi tako, da se

izpodbijana sodba razveljavi in se postopek za preklic pogojne

Z izpodbijano sodbo je Okrajno sodišče v Novem mestu obsojenemu

M. B. preklicalo pogojno obsodbo, ki mu je bila izrečena s sodbo

Okrajnega sodišča v Novem mestu, opr. št. K 368/00, z dne 19.9.2001

Zoper navedeno sodbo se je pritožila obsojenčeva zagovornica zaradi

zmotne ugotovitve dejanskega stanja in predlagala, da pritožbeno

sodišče pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje spremeni tako,

Višja državna tožilka je predlagala, da se izpodbijana sodba spremeni

tako, da se postopek za preklic pogojne obsodbe ustavi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno

ugotovilo dejansko stanje, kot to opozarja pritožnica. Iz izpovedbe

oškodovanca na naroku za preklic pogojne obsodbe je razvidno, da je

obsojeni plačal del dolga. Plačal je znesek 105.000,00 SIT, to je le

1.595,00 SIT manj, kolikor je znašala glavnica, ki mu je bila

naložena v plačilo skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi kot poseben

pogoj. Tako ravnanje obsojenca pa ne kaže na to, da ni bil

pripravljen spoštovati posebnega pogoja, pa čeprav je opravil plačilo

ob razpisu drugega naroka za preklic pogojne obsodbe (prej mu za delo

niso plačali, sedaj pa ima zaposlitev, kjer prejema dohodek). Zato

niso bili podani pogoji za preklic pogojne obsodbe (člen 506 ZKP).

Pritožbeno sodišče ugotavlja tudi, da je rok za preklic pogojne

obsodbe v skladu s čl. 55/II KZ potekel in zato pogojne obsodbe ni

mogoče več preklicati. Pritožbeno sodišče je zato izpodbijano sodbo

razveljavilo ter postopek za preklic pogojne obsodbe ustavilo, saj je

dne 1.10.2004 poteklo že (eno) leto od poteka preizkusne dobe.

Ker je pritožnik s pritožbo uspel, pa stroški postopka v skladu s čl.

98 v povezavi s čl. 96 ZKP bremenijo proračun sodišča.

KZ člen 54,  55,  55/2,  217,  217/1,  54,  55,  55/2,  217,  217/1,  54,  55,  55/2,  217,  217/1.  ZKP člen 506,  506/1,  506/4,  506,  506/1,  506/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1379/04
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-13

Pripoznava je enostranska, brezpogojna izjava toženca, da je zahtevek

podlaga za izdajo sodbe na podlagi pripoznave.

Pooblaščenec, ki ni odvetnik, mora imeti za pripoznavo tožbenega

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne

Stroški pritožbenega postopka so nadaljnji pravdni stroški.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da je tožnica

lastnica parcele št. 3180/8 v k.o. .., tožencem pa naložilo, da

izstavijo za zemljiškoknjižni vpis sposobno listino, na osnovi katere

bo lahko tožnica dosegla vknjižbo lastninske pravice na svoje ime do

celote, ker bo sicer listino nadomestila sodba.

Proti sodbi se pritožujeta tretje in četrtotoženec, uveljavljata vse

dopustne pritožbene razloge in predlagata razveljavitev izpodbijane

sodbe. Navajata, da ni bila dana podlaga za izdajo sodbe na podlagi

pripoznave, ker so toženci pripoznali zahtevek tožnice le pogojno ter

pripoznavo vezali z ureditvijo vprašanja služnosti poti. Sicer pa

pritožitelj J. Š. nikomur na obravnavi ni dal izrecnega pooblastila

za pripoznavo zahtevka, po določbah 96. člena ZPP pa mora biti za

pripoznavo tožbenega zahtevka podano izrecno pooblastilo in ne

zadošča neko splošno pooblastilo. Pritožitelja predlagata še

O predlogu za oprostitev plačila sodnih taks je pristojno odločati

Sicer pa pritožba utemeljeno graja prvostopno odločitev. Pripoznava

je enostranska, brezpogojna izjava toženca proti sodišču, da je

zahtevek tožnika utemeljen. Izjava o pripoznavi, ki so jo v vlogi z

dne 26.4.2004 podali vsi štirje toženci pa ni brezpogojna. Tudi

izjavi toženk B. K. in M. K., dane na obravnavi dne 12.5.2004 ni

mogoče razumeti kot brezpogojno pripoznavo, saj je drugotoženka, ki

je hkrati tudi pooblaščenka tretje in četrtotoženca pred koncem

naroka izjavila, da poudarja, da je služnost potrebna, saj do vsake

stanovanjske hiše je potreben dostop. Tako je potrebno njeno izjavo,

da tožnici priznavajo zahtevek na lastninsko pravico parcele št.

3180/8 razumeti v povezavi z že izraženim in ponovno poudarjenim

stališčem, da je treba urediti vprašanje služnosti. Takšna pripoznava

pa ni brezpogojna. Poleg tega pa je tudi pritrditi pritožbi, da

pooblaščenec, ki ni odvetnik, ni upravičen pripoznati tožbenega

zahtevka, če za to nima izrecnega pooblastila (96. člen ZPP). Izrecno

pooblastilo za pripoznavo tožbenega zahtevka pa iz priloge pod B8 in

B9 ne izhaja. Glede na vse navedeno torej niso bili dani pogoji za

izdajo sodbe na podlagi pripoznave in je z njeno izdajo sodišče prve

stopnje storilo bistveno kršitev določb postopka iz 7. točke 2.

odstavka 339. člena ZPP ter je zato pritožbeno sodišče izpodbijano

sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo prvemu sodišču v novo sojenje.

Izrek o stroških pritožbenega postopka ima podlago v določbi 3.

ZPP člen 96,  316,  316/1,  96,  316,  316/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1805/05
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-20

nezakonita uporaba stanovanja - tožba na izpraznitev stanovanja

Toženec je imel sklenjeno najemno pogodbo za službeno najemno

stanovanje za določen čas, in ker mu je delovno razmerje prenehalo,

je izpraznitveni zahtevek tožeče stranke na pravni podlagi 111. člena

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano zamudno sodbo je prvo sodišče ugodilo tožbenemu

zahtevku tožeče stranke, da je tožena stranka dolžna izprazniti

trosobno stanovanje, podrobno opisano v točki I. izreka sodbe, ter ga

praznega izročiti tožeči stranki. Pod točko II. izreka sodbe je

naložilo toženi stranki, da tožeči plača znesek 537.973,00 SIT z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneskov in za čas, ki je naveden pod

to točko izreka sodbe. Obenem je toženi stranki naložilo, da tožeči

stranki povrne pravdne stroške v znesku 33.360,00 SIT s pripadki.

Proti sodbi se pritožuje toženec. Navaja, da ima zahtevek tožeče

stranke oporo v dejstvu, da ga je Ministrstvo za obrambo kot invalida

III. kategorije odpustilo na podlagi petih zaporednih izostankov z

dela. V pravdnem postopku je sicer tožbo izgubil, a je vložil

revizijo. Res je dolžnik, vendar zato, ker je ostal brez dohodkov,

žena, ki je sicer zaposlena, pa plačila najemnine ne zmore. Upa, da

bo dokazal, da mu bodo vse pravice, vključno z bivanjem v stanovanju,

priznane. Za plačilo zaostalih zneskov se bo skušal dogovoriti za

Pritožnik v svoji pritožbi ne oporeka tudi sicer pravilni ugotovitvi

prvega sodišča, da so v tej pravdni zadevi obstajali pogoji za izdajo

zamudne sodbe v smislu 318. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP).

Na podlagi dejanskih ugotovitev, ki jih je nanizalo v razlogih

izpodbijane sodbe, je tudi z ugoditvijo tožbenemu zahtevku tožeče

stranke v celoti prvo sodišče pravilno uporabilo materialno pravo.

Toženec je namreč imel sklenjeno najemno pogodbo za službeno

stanovanje za določen čas, in ker mu je delovno razmerje prenehalo,

je izpraznitveni zahtevek tožeče stranke na pravni podlagi 111. člena

Stanovanjskega zakona (SZ-1), utemeljen. Toženec sicer trdi, da je

proti sodbi Višjega delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani

vložil revizijo, vendar (ne glede na to, da te svoje trditve s

kakšnim dokazom tudi ni podprl), s to trditvijo uveljavlja

nedovoljeni pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve

dejanskega stanja, iz tega razloga pa zamudne sodbe ni dovoljeno

Obligacijski zahtevek tožeče stranke toženec tudi v pritožbi priznava

kot utemeljen, na njegov v pritožbi ponujeni dogovor tožeči stranki

za obročno plačilo pa sodišče ne more imeti nobenega vpliva, saj je

to izključno stvar pravdnih strank samih.

Ker izpodijana sodba tudi s kršitvami, na katere mora paziti

pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ni obremenjena, je sodišče

druge stopnje pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo sodbo

sodišča prve stopnje po določbi 353. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1073/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-13

Če stranka svojo pritožbo umakne pred odločitvijo pritožbenega

sodišča, le-to s sklepom ugotovi, da je pritožba umaknjena.

Tožnik je svojo pritožbo proti sodbi P 95/2004 Okrajnega sodišča v

Novem mestu z dne 14.12.2005 s pisno vlogo dne 5.4.2005 umaknil pred

izdajo odločbe sodišča druge stopnje (2. odst. 334. čl. ZPP). Zato je

pritožbeno sodišče po ugotovitvi, da tožena stranka stroškov za

odgovor na pritožbo ni zaznamovala, odločilo tako, kot izhaja iz

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sodba I Cpg 376/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-29

Tožena stranka je zatrjevala, da je iztoževane zneske plačala, pri tem pa je treba upoštevati, da ni na strani tožene stranke le dokazno breme glede tega, da je zneske, ki jih je bila dolžna tožeči stranki, dejansko plačala, ampak mora sama dokazati tudi, kdaj jih je plačala.

Pritožba tožene stranke se zavrne kot neutemeljena in v izpodbijanem delu p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je potem, ko je zaradi delne skrčitve tožbenega zahtevka sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v P. opr.št. Ig z dne 13.11.2001 razveljavilo v točki 1 izreka za znesek 520.510,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od več posameznih zneskov in v tem delu postopek ustavilo, odločilo, da omenjeni sklep o izvršbi ostane deloma v veljavi v točki 1 in 3 izreka tako, da je tožena stranka dolžna v roku osmih dni plačati tožeči stranki znesek 324.772,50 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od več posameznih zneskov od zapadlosti do plačila in stroške izvršilnega postopka v znesku 41.450,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13.11.2001 dalje do plačila, glede nadaljnjih pravdnih stroškov pa odločilo, da jih je tožena stranka dolžna povrniti tožeči v znesku 32.967,20 SIT v roku 15 dni.

Zoper to odločbo se v delu, v katerem je sodišče prve stopnje odločilo, da sklep o izvršbi ostane v veljavi in glede izreka o stroških, pritožuje tožena stranka po svojem pooblaščencu, brez posebne navedbe pritožbenih razlogov ter predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da je tožeča stranka kot upnik utesnila zahtevek v tistem delu, v katerem je terjatev tožena stranka plačala, šele z vlogo z dne 06.02.2002, dejansko pa je tožena stranka ta znesek poravnala že pred vložitvijo izvršilnega predloga. Sodišče prve stopnje pri tem sploh ni ugotavljalo, kdaj je bil omenjeni znesek res plačan. Dejansko pa je bil poravnan tudi ostali del tožbenega zahtevka, sodišče pa je kljub temu priznalo zakonite zamudne obresti kar od leta 1999 oziroma 2002 dalje, ne da bi sploh ugotovilo, kdaj so bili zneski s strani tožene stranke sploh plačani.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na sicer pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo nobenih takih kršitev v postopku, ki bi jih bilo potrebno upoštevati po uradni dolžnosti. Tožena stranka je zatrjevala, da je iztoževane zneske plačala, pri tem pa je treba upoštevati, da ni na strani tožene stranke le dokazno breme glede tega, da je zneske, ki jih je bila dolžna tožeči stranki, dejansko plačala, ampak mora sama dokazati tudi kdaj jih je plačala. Glede tega, da naj bi jih plačala celo pred vložitvijo izvršilnega predloga, pa tožena stranka tudi v pritožbi postavlja le gole trditve brez dokazov. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 392/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-15

ugovor - negativno dejstvo - dokazno breme

V primeru, da gre za zatrjevanje negativnega dejstva, ga dolžnik po sami naravi stvari ne more dokazati, pač pa ga mora dokazati upnik.

Pritožbi dolžnika se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se s p r e m e n i tako, da se ugovoru dolžnika zoper sklep o izvršbi ugodi in sklep o izvršbi razveljavi v točki II ter bo zahtevku in stroških odločeno v pravdnem postopku pri Okrožnem sodišču v K.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi zavrnilo kot neutemeljen.

Zoper ta sklep se po svojem pooblaščencu pritožuje dolžnik iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da ni dolžan upniku ničesar, saj blaga iz računov, ki so bili predloženi predlogu za izvršbo, ni prejel. Upnik pa ni predložil dokaza, da mu je takšno blago izročil. Nenavadna je zato odločitev sodišča prve stopnje, da ni ponudil nikakršnega dokaza npr. predlagal, da upnik predloži dobavnice in da zato njegovih trditev ni moč upoštevati. Pozitivni predpisi negativnega dokaza ne poznajo. Zato kot dolžnik ne more dokazovati nekaj, kar ni, to je dejstva, da blaga ni prejel. Dolžnost dokazovanja je v tem primeru na strani upnika, da dokaže, da mu je blago izročil in da zato dolguje določena plačila.

Pritožbeno sodišče se ne strinja z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da v obravnavanem primeru dolžnikov ugovor ni obrazložen. Dolžnik je namreč navedel v svojem ugovoru, da blaga, katerega plačilo iztožuje upnik, sploh ni prejel. To pa je dejstvo, ki ga je dolžnik moral navesti glede na določila 2.odst. 53.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Res pa je, da citirana zakonska določba zahteva od dolžnika tudi predložitev dokaza, s katerim dokazuje zatrjevano dejstvo. To zakonsko zahtevo pa je dolžnik izpolnil, saj se je skliceval na dobavnici, ki naj jih predloži upnik. V obravnavanem primeru gre za zatrjevanje negativnega dejstva, ki ga dolžnik po sami naravi stvari ne more dokazati, pač pa ga mora dokazati upnik. Zato je na slednjem dokazno breme, da zatrjevano negativno dejstvo ne obstoji. To pa zadošča za zaključek, da je ugovor obrazložen v skladu z določilom 2.odst. 53.čl. ZIZ. Pritožbeno sodišče je zato ob ugoditvi pritožbi dolžnika izpodbijani sklep sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugovoru zoper sklep o izvršbi ugodilo, ga razveljavilo v točki II izreka ter bo o zahtevku in stroških odločeno v pravdnem postopku pri pristojnem sodišču.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 386/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-15

ustavitev izvršilnega postopka - poplačilo upnika

Zgolj sporočilo organizacije za plačilni promet, v katerem ni niti povedano, kakšen znesek je bil sploh izterjan, ne more biti podlaga za ustavitev izvršilnega postopka.

Pritožbi upnika se ugodi, izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se izvršba v predmetni zadevi ustavi in se izvršilni postopek zaključi, ker naj bi iz dopisa OPP z dne 08.10.2004 izhajalo, da so dokončno izvršili sklep o izvršbi in sicer dne 06.10.2004.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da po njegovih izračunih terjatev dolžnika ni v celoti poplačana. O tem je z dopisom 19.10.2004 obvestil prvostopno sodišče; v tem dopisu je tudi navedel točne zneske celotnega dolga in plačil ter znesek preostalega dolga. Ta dolg po upnikovih izračunih znaša še 3.382,90 SIT z zamudnimi obrestmi od 06.10.2004 do plačila.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje neutemeljeno izdalo izpodbijani sklep. Zgolj sporočilo organizacije za plačilni promet z dne 08.10.2004, v katerem ni niti povedano, kakšen znesek je bil sploh izterjan, ne more biti podlaga za ustavitev izvršilnega postopka. Zato je bilo potrebno utemeljeni pritožbi upnika ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje, da zanesljivo ugotovi ali je in v kakšni meri je upnik v predmetnem izvršilnem postopku že poplačan.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep I Cpg 369/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-15

notarski zapis kot izvršilni naslov - zavarovanje denarne terjatve z zastavno pravico na nepremičnini

Drugodolžnica je podpisala izvršljiv sporazum o zavarovanju terjatve po 250.čl. ZIZ z ustanovitvijo zastavne pravice na nepremičnini. Drugodolžnica se je strinjala z neposredno izvršljivostjo obveznosti, pritožba dolžnice je neutemeljena.

Pritožba drugodolžnice D.V. se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor drugodolžnice z dne 11.05.2003 zoper sklep o izvršbi, potem ko je ugotovilo, da nobena od navedb drugodolžnice ne predstavlja ustreznega ugovornega razloga in je zato štelo njen ugovor za neobrazložen.

Proti navedenemu sklepu je dolžnica D.V. vložila pritožbo, v kateri smiselno predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. V pritožbi navaja, da je res kot solastnica družbe P. d.o.o. zavarovala najeti dolgoročni kredit s hipoteko, kot je navedeno v sklepu o izvršbi. Meni pa, da bi upnik moral najprej svoj dolg izterjati od prvega dolžnika. Ta namreč še zmeraj razpolaga z nepremičnino, katere vrednost je cca 30 mio SIT.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da so v obravnavanem primeru upnik, družba P. d.o.o. Z., kot dolžnik in drugodolžnica D.V. pri notarki M.K.R. dne 19.10.2001 podpisala izvršljiv sporazum o zavarovanju terjatve po 250.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) z ustanovitvijo zastavne pravice na nepremičnini v obliki neposredno izvršljivega notarskega zapisa. Ker dolžnik P. d.o.o. Z. kredita ni odplačeval v skladu s pogodbenimi določili, mu je upnik dne 14.01.2003 odpovedal kredit in določil zapadlost terjatve s 17.01.2003. Ob takem dejanskem stanju, ko se je tudi drugodolžnica strinjala z neposredno izvršljivostjo obveznosti iz notarskega zapisa pa tudi pritožbeno sodišče ugotavlja, da je pritožba dolžnice neutemeljena, zaradi česar je njeno pritožbo kot tako tudi zavrnil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 25/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-08

vrnitev v prejšnje stanje - objektivni zastaralni rok - zamuda

Navedbe dolžnika, da naj bi sodišče prve stopnje ugotovilo, da je sklep pravnomočen, čeprav dolžniku ni bil nikoli vročen, ne morejo biti upoštevne v postopku za odločanje o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje, saj se o vrnitvi v prejšnje stanje odloča le, če je dolžnik zamudil rok za opravo kakšnega dejanja iz opravičenega vzroka, v konkretnem primeru pa dolžnik ravno zatrjuje, da zamude ni bilo.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog dolžnika za vrnitev v prejšnje stanje kot prepozen zavrglo, obenem pa je kot prepozen zavrglo tudi ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi opr.št. Ig z dne 16.04.2003.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik iz vseh pritožbenih razlogov po 1.odst. 338.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) ter predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijano odločbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da dolžnik niti pooblaščenec dolžnika nikoli ni prejel sklepa o izvršbi, zlasti tudi ne 22.04.2003, kot to zmotno ugotavlja sodišče prve stopnje. Po naključju ga je našla neznana oseba in izročila dolžniku, ki pa je tedaj že imel oznako pravnomočnosti. Sklep, ki ga dolžnik nikoli ni prejel, pa ni mogel postati pravnomočen.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje svojo odločitev o tem, da se predlog za vrnitev v prejšnje stanje zavrže kot prepozen, pravilno utemeljilo na določilih 3.odst. 117.čl. ZPP, saj je dolžnik zamudil tudi objektivni rok za vložitev takega predloga. Zato pa je sodišče prve stopnje upravičeno zavrglo kot prepozen tudi njegov ugovor zoper sklep o izvršbi. Navedbe dolžnika, da naj bi sodišče prve stopnje ugotovilo, da je sklep pravnomočen, čeprav dolžniku ni bil nikoli vročen, ne morejo biti upoštevne v postopku za odločanje o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje, saj se o vrnitvi v prejšnje stanje odloča le, če je dolžnik zamudil rok za opravo kakšnega dejanja iz opravičenega vzroka, v konkretnem primeru pa dolžnik ravno zatrjuje, da zamude ni bilo. Dolžnik bi v predmetnem primeru lahko le v skladu z določilom 3.odst. 42.čl. ZIZ zahteval razveljavitev neutemeljenega potrdila o izvršljivosti iz 2.odst. istega člena, ne pa vrnitev v prejšnje stanje. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.