VSL sodba II Cp 726/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-13

zavarovanje - regresni zahtevek zavarovalnice - vožnja pod vplivom alkohola

Toženec, ki je trdil, da zaradi hujše poškodbe - zloma ključnice, ni

bil sposoben, da bi po nesreči izstopil iz avta in ni mogel počakati

na kraju nezgode zaradi nujne zdravniške pomoči, domneve ni uspel

ovreči. Ravnanje toženca po nesreči in dejstvo, da je bila njegova

identiteta ugotovljena zato, ker je ob nezgodi izgubil avtomobilsko

tablico, kaže na izmikanje preizkusa alkoholiziranosti.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo tožencu naložilo plačilo

258.512,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.8.2000 dalje do

plačila. Hkrati mu je naložilo, da je dolžan plačati tožeči stranki

pravdne stroške v znesku 130.740,00 SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi od izdaje sodbe sodišča prve stopnje dalje. Odločitev je

sodišče prve stopnje utemeljilo z obrazložitvijo, da je toženec

izgubil zavarovalne pravice na podlagi točke C 3. odst. 3. člena

pogojev za zavarovanje avtomobilske odgovornosti in je tožeča stranka

zato upravičena do povrnitve škode, ki jo je izplačala oškodovanki.

Proti sodbi se pritožuje toženec iz vseh pritožbenih razlogov po 338.

členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in predlaga, da

višje sodišče pritožbi ugodi in tožbeni zahtevek kot neutemeljen

zavrne s stroškovno posledico, podrejeno pa, da jo razveljavi in vrne

zadevo sodišču prve stopnje v ponovno sojenje. Sodišču prve stopnje

očita, da je bistveno kršilo določbe pravdnega postopka, ker je

razlogovanje sodišča glede izgube zavarovalnih pravic tožene stranke

v nasprotju z izvedenimi dokazi in v nasprotju z razlogi samega

tožbenega zahtevka. Toženec je prometno nezgodo zakrivil, ko se je

vračal iz službe in zato že iz tega razloga ni verjetno, da bi bil

pod vplivom alkohola, ki ga tudi sicer ne uživa. Očita, da sodišče

prve stopnje ni ugotavljalo višine škode, niti stanja ograje, ki je

bila poškodovana. Razloguje o tem, da je bila ograja stara vsaj 25

let in da v spisu ni podatkov, da bi bila zgrajena z veljavnim

dovoljenjem. Po njegovem je nesprejemljivo stališče sodišča, da glede

višine škode zadoščajo dokazi tožeče stranke in bi višino škode moral

oceniti nepristranski sodni cenilec. Utemeljenost tožbenega zahtevka

je tako po višini ostala nedokazana. Poudarja, da je v prometni

nezgodi dobil zlom desne ključnice in za kratek čas izgubil zavest.

Ob takšnih dogodkih ravnanje poškodovancev ni smiselno in

koordinirano in bi bilo neživljenjsko pričakovati, da si bo najprej

ogledal kakšno škodo je povzročil in šele potem poskrbel za lastno

zdravje. Navaja, da je iz izpovedbe oškodovanke jasno, da je zadel v

živo mejo, za katero je bila ograja in tako ni mogel niti vedeti, ali

je prišlo na ograji oškodovanke do kakšne resne poškodbe. Ugotavlja,

da je sodišče za pravno podlago odločitve in utemeljenosti tožbenega

zahtevka uporabilo Splošne pogoje zavarovalnice T., ki pa niso bili

predmet tožbenega zahtevka, niti predmet dokaznega postopka.

Tožeča stranka, ki ji je bila pritožba vročena v odgovor v skladu z

določbo 344. člena ZPP, na pritožbo ni odgovorila.

Ob preizkusu izpodbijane sodbe v okviru v pritožbi uveljavljanih

razlogov, sodišče druge stopnje ugotavlja, da ni podana absolutna

bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke 2. odst. 339.

člena ZPP, ki je po trditvi toženca v tem, da so razlogi sodišča

glede izgube zavarovalnih pravic "v nasprotju z izvedenimi dokazi in

tudi v nasprotju z razlogi samega tožbenega zahtevka". Toženec

obrazloženo ne pojasni v čem vidi nasprotje, sodišče druge stopnje pa

tudi ni ugotovilo nobenega nasprotja med izrekom in razlogi sodbe in

tudi ne nasprotja med tistim, kar se navaja v razlogih sodbe o

vsebini listin ali zapisnikov o izpovedbah v postopku, in med samimi

temi listinami oziroma zapisniki. Tudi drugih absolutnih bistvenih

kršitev, na katere mora paziti sodišče druge stopnje po uradni

dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP), sodišče prve stopnje ni

Sodišče prve stopnje je dovolj popolno in pravilno ugotovilo dejansko

stanje in tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Kot podlago za

odločitev je sodišče prve stopnje upoštevalo pogoje za zavarovanje

avtomobilske odgovornosti Slovenice (priloga spisa A 10), zato ni

jasno, na kakšni podlagi toženec trdi, da je sodišče prve stopnje

uporabilo zavarovalne pogoje zavarovalnice T.. Omenjeni splošni

pogoji v 3. odst. 3. člena, kot pravilno ugotavlja sodišče prve

stopnje, določajo, da zavarovanec izgubi zavarovalne pravice, če je v

času prometne nezgode kot voznik zavarovanega vozila pod vplivom

alkohola. Med drugim se (točka C 3. odst. 3. člena pogojev) šteje, da

je voznik pod vplivom alkohola, če se po prometni nezgodi izmakne ali

odkloni preiskavo ugotavljanja njegove alkoholiziranosti. Po

ugotovitvi sodišča prve stopnje (toženec je v pritožbi ne izpodbija)

se je toženec po prometni nezgodi odpeljal domov, ne da bi počakal na

kraju samem ali obvestil policijo, kar nudi oporo za uporabo prej

omenjenih pogojev. Drugačno pritožbeno razlogovanje je pravno zmotno.

Toženec bi se izgube zavarovalnih pravic lahko rešil le, če bi

dokazal neresničnost domneve. Sodišče druge stopnje soglaša s

sodiščem prve stopnje, da toženec, ki je trdil, da zaradi hujše

poškodbe - zloma ključnice, ni bil sposoben, da bi po nesreči

izstopil iz avta in ni mogel počakati na kraju nezgode zaradi nujne

zdravniške pomoči, domneve ni uspel ovreči. Prepričljivih razlogov

sodišča prve stopnje, da ravnanje toženca po nesreči (odpeljal se je

domov in tudi od doma policije ni obvestil; po nesreči 22.1.2000 ob

15.00 uri se je na Travmatološki kliniki Kliničnega centra zglasil

23.1.2000 ob 3.00 uri zjutraj) in dejstvo, da je bila njegove

identiteta ugotovljena zato, ker je ob nezgodi izgubil avtomobilsko

tablico, kaže na izmikanje preizkusa njegove alkoholiziranosti.

Tožencu sodišče prve stopnje, kot očitno narobe razume, ne očita, da

si ni ogledal škode, ki jo je povzročil, temveč ugotavlja, da njegovo

ravnanje kaže na izmikanje preizkusa njegove alkoholiziranosti.

Razlogovanje toženca o tem, da ni mogel vedeti, da je na objektu

oškodovanke prišlo do škode, je nedopustna pritožbena novota, ki je

sodišče druge stopnje na podlagi 1. odst. 337. člena ZPP ne sme

upoštevati. Toženec v pritožbi niti ne navede, zakaj brez svoje

krivde tega ni navajal že v postopku pred sodiščem prve stopnje. Če

se je toženec po prometni nesreči kljub zlomu desne ključnice sam

lahko pripeljal domov in šel po stopnicah v stanovanje v IV.

nadstropju (česar v pritožbi ne prereka), tudi po oceni sodišča druge

stopnje ni mogel biti v takem stanju, da ne bi bil sposoben, vsaj od

doma, poklicati policijo. Še posebej glede na to, da je po lastni

izpovedbi pred odhodom v Klinični center bil kar nekaj časa doma.

Zaradi izgube zavarovalnih pravic je sodišče prve stopnje upravičeno

tožeči stranki priznalo povrnitev izplačane odškodnine.

Zavarovalnica, ki je oškodovanki poravnala škodo, ima pravico

uveljavljati povračilo od sklenitve zavarovanja na podlagi 2. odst.

7. člena Zakona o obveznih zavarovanjih v prometu (Ur. l. RS, št.

70/94 s kasnejšimi spremembami in dopolnitvami; v nadaljevanju ZOZP).

Sodišče prve stopnje je preverjalo primernost izplačane škode za v

nezgodi poškodovano ograjo (obrazložitev na 3. strani sodbe) in so

drugačne pritožbene trditve protispisne. Pritožbena trditev, da ni

dokazano, da je bila ograja zgrajena z veljavnimi dovoljenji, je

nedopustna pritožbena novota (1. odst. 337. člena ZPP), saj toženec

ni dokazal, da tega brez svoje krivde ni mogel uveljavljati že v

postopku pred sodiščem prve stopnje. Neutemeljena je pritožbena graja

glede opustitve postavitve izvedenca gradbene stroke. Sodišče prve

stopnje je prepričljivo in jasno obrazložilo, zakaj predlaganega

izvedenca ni postavilo in se sodišče druge stopnje v izogib

ponavljanju na njegove razloge tudi sklicuje. Obrazložitvi sodišča

prve stopnje, da bi izvedenec lahko izvedeniško mnenje podal le na

podlagi ugotovljenih poškodb po zapisniku tožeče stranke in

predračuna za odpravo škode (prvotna ograja je bila nadomeščena z

novo), toženec v pritožbi obrazloženo ne prereka. Le s trditvijo, da

sodišče prve stopnje ne bi smelo upoštevati dokaza tožeče stranke in

da bi moralo postaviti izvedenca, ne more uspeti. Toženec v pritožbi

tudi ne prereka ugotovitve sodišča prve stopnje, da je tožeča stranka

upoštevala predloženi predračun le delno, in sicer v skladu s svojim

zapisnikom o ugotovljenih poškodbah ograje.

Ker uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani in ker tudi ni

razlogov na katere mora paziti sodišče druge stopnje po uradni

dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP), je sodišče druge stopnje

pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno ter potrdilo sodbo sodišča prve

stopnje (353. člen ZPP). Ker tožena stranka s pritožbo ni uspela, ni

upravičena do povrnitve pritožbenih stroškov (1. odst. 154. člena ZPP

v zvezi s 1. odst. 165. člena ZPP) in je odločitev o zavrnitvi

pritožbenih stroškov vsebovana v odločitvi o zavrnitvi pritožbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.