VSL sodba II Cp 1730/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-06-08

zastaranje odškodninske terjatve - odgovornost za drugega

Ker je tožnik oškodovanec zvedel že ob samem dogodku dne 21.9.1996,

ko naj bi bil pretepen na policijski postaji, da sta mu škodo

povzročila dva policista in mu je bil tedaj znan tudi obseg škode, je

začel teči zastaralni rok po 367. čl. ZOR, saj je že tedaj vedel za

vse elemente, ki so mu omogočali uveljavitev odškodninskega zahtevka

zoper odgovorno osebo Republiko Slovenijo in ne šele tedaj, ko je

zvedel za konkretna imena policistov, ki naj bi ga poškodovala. Datum

slednjega bi bil pomemben za začetek teka zastaralnega roka le v

primeru, če bi tožbo oškodovanec vložil direktno zoper povzročitelja.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Okrajno sodišče v Trbovljah je zavrnilo tožbeni zahtevek, da

je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki 1.900.000,00

SIT odškodnine in pravdne stroške, vse z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od izdaje prvostopenjske sodbe dalje do

plačila. Tožeči stranki je bilo naloženo, da mora povrniti

toženi stanki pravdne stroške v višini 148.712,00 SIT. Po

ugovoru tožene stranke je namreč ugotovilo, da je tožnikova

Zoper zavrnilno sodbo se je pritožil tožnik. Izpodbija jo iz

pritožbenih razlogov nepopolno ugotovljenega dejanskega

stanja in kršitve materialnega prava. Predlaga, da se

pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne

sodišču prve stopnje v novo sojenje. Nasprotuje stališču

sodišča prve stopnje, da je bila tožba vložena prepozno in

da ni dokazov, da bi za imena policistov tožnik izvedel šele

ob prvem zaslišanju in da ni pomembno, kdo od policistov je

bil tisti, ki mu je škodo povzročil. V pritožbi ponavlja, da

storilcev ni mogel poznati in je logično, da mu glede na

dejanske okoliščine niso dali svojih osebnih podatkov. Za

konkretna imena policistov je zvedel ob prvem zaslišanju v

kazenskem postopku, v okviru katerega je podal svoj zagovor,

zanesljivo pa pred 13.9.1999 ni vedel za imena. Ni pa

dovolj, da je vedel, da so bili policisti. Meni, da je glede

na določilo 1. odst. 376. čl. Zakona o obligacijskih

razmerjih (ZOR) za vložitev tožbe zoper pravno osebo skladno

z določilom 172. čl. ZOR potrebno vedeti imena storilcev. Za

pričetek teka zastaralnega roka mora namreč imeti oba

podatka, to je podatek o škodi in podatek o tistem, ki jo je

napravil. Brez navedb imen policistov njegova tožba zoper

pravno osebo ne bi bila sposobna za obravnavanje, saj brez

ugotovitve konkretnega storilca tudi odgovornost pravne

Ob preizkusu izpodbijane sodbe pritožbeno sodišče ni

ugotovilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere je

dolžno paziti po uradni dolžnosti. V čem naj bi bilo

nepopolno ugotovljeno dejansko stanje, pritožnik ne navede.

Očitno pa je, da šteje, da je zaradi nepravilne uporabe

materialnega prava ostalo dejansko stanje nepopolno

ugotovljeno. Vendar pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da so

za izpodbijano odločitev ugotovljene odločilne okoliščine

in je izpodbijana sodba tudi materialnopravno pravilna.

Neprerekana je ugotovitev, da je tožniku nastala škoda

21.9.1996, ko naj bi ga policista Z. D. in G. L. na Policijski

postaji Trbovlje grobo pretepla in mu povzročila poškodbe, in da je

bila tožba vložena dne 30.5.2001. Tožnik je v tožbi zatrjeval, da je

za storilca zvedel šele, ko je bil prvič zaslišan v zadevi I K

1068/99, kar je bilo 13.9.1999. Sodišče prve stopnje je ocenilo, da

tožnik ni dokazal, da bi o imenih obeh policistov zvedel šele tedaj.

V tem pogledu je sicer sodišče prve stopnje zmotno uporabilo pravilo

o dokaznem bremenu. Kdaj je tožnik zvedel za škodo, ve samo on. Ta pa

trdi, da je bilo to ob njegovem prvem zaslišanju. Na strani tožene

stranke je, da dokaže, da to ni bilo tedaj, ampak že prej. Vendar pa

to na pravilnost same odločitve v tej zadevi ni vplivalo. Pravilno je

namreč stališče sodišča prve stopnje glede bistva določbe 1. odst.

376. čl. ZOR. Po 1. odst. cit. člena zastara odškodninska terjatev za

povzročeno škodo v treh letih, odkar je oškodovanec zvedel za škodo

in za tistega, ki jo je napravil. V vsakem primeru pa zastara ta

terjatev v petih letih, odkar je škoda nastala. Tožnik je vedel, da

so mu škodo povzročili policisti. To pa je tudi po mnenju

pritožbenega sodišča že dovolj za vložitev tožbe po 172. čl. ZOR

zoper Republiko Slovenijo, ki odgovarja za škodo, ki jo povzročijo

njeni organi tretji osebi pri opravljanju ali v zvezi z opravljanjem

svojih funkcij. Da je tožnik zvedel za obseg škode že ob prvem obisku

zdravnika, neposredno po nastanku škode, ni prerekano. Da so mu škodo

povzročili policisti, pa je vedel že neposredno ob dogodku. Glede na

vednost tožnika o samem obsegu škode in o dejstvu, da sta mu jo

povzročila policista, je bil s tožbo z dne 30.5.2001 uveljavljani

zahtevek proti RS zastaran. Pritožnik sicer vztraja pri tem, da bi po

določbi 1. odst. 376. čl. ZOR moral vedeti za ime tistega, ki je

škodo napravil, vendar pa pritožbeno sodišče šteje, da bi bilo takšno

stališče pravilno, če bi tožnik škodo uveljavljal direktno zoper

konkretnega policista. Ker pa tožbeni zahtevek uveljavlja zoper

Republiko Slovenijo, pa je bilo dovolj dokazati, da so mu škodo

povzročili policisti Republike Slovenije. V tem pogledu pritožbeno

sodišče v celoti soglaša s stališčem sodišča prve stopnje. Za

uveljavitev zahtevka zoper Republiko Slovenijo nista bili odločilni

imeni policistov, ki sta jo povzročila. Ker je tožnik tožil odgovorno

osebo, je začel teči zastaralni rok, ko je zvedel, da sta mu škodo

povzročila policista, kar je bilo neposredno ob dogodku dne

21.9.1996, saj v primeru odgovornosti za drugega začne

zastaralni rok teči takrat, ko je oškodovanec vedel za

odgovorno osebo, torej, ker sta škodo povzročila policista,

za Republiko Slovenijo. Vsa razlogovanja v pritožbi o tem,

da tožba, če ne bi vsebovala konkretnih imen povzročiteljev,

ne bi bila sposobna za obravnavanje, pa niso utemeljena, saj

zastaranje po smislu določbe 376. čl. ZOR in tudi skladno s

stališčem sodne prakse začne teči, ko je oškodovanec glede

na okoliščine primera mogel ob običajni vestnosti zvedeti za

vse elemente, ki mu omogočajo uveljaviti odškodninski

zahtevek. To pa je v danem primeru obseg škode in dejstvo,

da so mu škodo povzročili policisti. Ker je odločitev

prvostopenjskega sodišča o zastaranju tožnikove terjatve

tudi po mnenju pritožbenega sodišča pravilna, je pritožbo

tožeče stranke kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijano

zavrnilno sodbo potrdilo na podlagi 353. čl. ZPP.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili

ZOR člen 170,  172,  376,  170,  172,  376.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.