VSL sodba II Cp 1128/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-20

Enoletni zastaralni rok za terjatve zaradi poškodbe stvari začne teči

od dneva, ko je prevoznik izročil stvar. Ob tem ni pomembno, kdaj je

Prevoznikova odgovornost preneha šele, ko prevoznik poskusi predati

stvari, pa mu to ne uspe brez njegove krivde. Če je prejemnik

upravičeno odklonil prevzem pošiljke, zastaralni rok ni začel teči.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo, ki jo je

popravilo s sklepom z dne 23.3.2004, tožencu naložilo, da

mora tožnici plačati 900.000,00 SIT z zamudnimi obrestmi od

17.11.2000 in 54.557,00 SIT z zamudnimi obrestmi od

13.1.2001 ter ji povrniti 749.058,00 SIT njenih pravdnih

stroškov z zamudnimi obrestmi od sodbe dalje.

Toženec se je proti sodbi pritožil iz vseh pritožbenih

razlogov. Predlaga njeno spremembo in zavrnitev tožbenega

zahtevka, podrejeno pa razveljavitev in vrnitev zadeve v

ponovno odločanje. Nasprotuje ugotovitvi sodišča prve

stopnje, da ni dokazov, da je do poškodbe blaga prišlo

zaradi nepravilne embalaže. Sklicuje se na dopis T., d.o.o., z dne

21.7.2000, da je bilo blago podjetja S. že večkrat slabo embalirano.

Ko je blago prevzel na prevoz, ni opazil pomanjkljivosti v embalaži,

skrite pomanjkljivosti pa mu kot prevozniku niso mogle biti znane.

Očitno je bilo blago preohlapno pakirano v folijo in prelepljeno z

lepilnim trakom, ki sta med prevozom popustila. Vztraja, da je vozil

skrbno in previdno. Sicer pa tožnica ni dokazala, da je bilo blago

ustrezno pakirano. Izpodbijana sodba se opira na izvedensko mnenje,

čeprav ga je izvedenka podala na podlagi pomanjkljivih in neskladnih

dokazov. Tožnik v zvezi s tem opozarja na različne ugotovitve v

zapisnikih z dne 19.7.2000 in z dne 31.7.2000. Tožnica ni dokazala,

da je bila vsebina poškodovanih posod neustrezna ali uničena.

Izvedenka je tako le domnevala, da je bilo blago v celoti neuporabno.

Zastaranje teče od dne 18.7.2000, ko je prišlo do poškodbe tovora.

Dejstvo, da je prejemnik pošiljko najprej zavrnil, ne more vplivati

na tek zastaralnega roka. Končno pa je zaradi napačne odločitve o

glavni stvari nepravilna tudi odločitev o pravdnih stroških.

Izpodbijana sodba izhaja iz ugotovitve, da toženec ni

dokazal odločilnih dejstev, ki bi ga lahko razbremenila

njegove odškodninske odgovornosti. Takšna ocena sodišča prve

stopnje je skladna s pravilom o povezanosti trditvenega in

dokaznega bremena iz 1.odst. 7. člena Zakona o pravdnem

postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, 96/02 in 2/04). Toženec

namreč (z izjemo zavarovalne pogodbe z dne 21.7.2000) za

svoje trditve v postopku na prvi stopnji ni predložil

nobenega dokaza in tudi narokov za glavno obravnavo se ni

udeleževal. Zmotno je njegovo prepričanje, da bi tožnica

morala dokazati, da je bila sporna pošiljka ustrezno

pakirana. Nasprotno, po 93. členu Zakona o prevoznih

pogodbah v cestnem prometu (ZPPCP, Ur. l. SFRJ št. 2/74), je

prevoznik (objektivno) odgovoren za izgubo stvari, ki jo je

prevzel za prevoz, razen če dokaže, da je škoda nastala

zaradi dejanj ali opustitev uporabnika prevoza, zaradi

lastnosti stvari ali zunanjih vzrokov, ki jih ni bilo mogoče

pričakovati, se jim izogniti ali jih odvrniti.

Lastnost pošiljke je tudi pomanjkljivo pakiranje, na

katerega se sklicuje toženec. Pošiljko je dolžan zapakirati

pošiljatelj. Toženec bi se torej lahko oprostil svoje

odškodninske odgovornosti, če bi dokazal, da je bilo

pomanjkljivo pakiranje vzrok za nastanek obravnavane škode.

Gola toženčeva trditev, da je vozil skrbno in previdno, pa

ne zadošča. Sodišče prve stopnje sicer ni posebej ocenjevalo

vsebine dopisa T., d.o.o., z dne 21.7.2000, vendar ta opustitev ni

vplivala na pravilnost in zakonitost sodbe. Dejstvo, da naj bi bilo

po navedenem dopisu blago podjetja S. že prej večkrat slabo

embalirano, namreč samo po sebi ni odločilno. Toženec bi moral

dokazati, da je bilo tudi v obravnavanem primeru tako in da je bila

prav slaba embalaža vzrok za nastalo škodo. Res je sicer, da skritih

pomanjkljivosti embalaže ni mogoče naprtiti prevozniku, vendar

toženec sam trdi, da je bila sporna pošiljka preohlapno zapakirana.

Takšno napako pa je mogoče zaznati že pri običajnem pregledu, zato ni

šlo za skrito pomanjkljvost. Izpodbijana sodba v zvezi s tem pravilno

ugotavlja, da mora prevoznik opozoriti pošiljatelja na

pomanjkljivosti pri pakiranju, ki jih je mogoče opaziti, sicer

odškodninsko odgovarja za poškodbo pošiljke. Ta obveznost izhaja iz

2. odst. 658. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Ur. l.

SFRJ 29/78, 39/85 in 57/89). Toženec je to dolžnost zanemaril, če ob

prevzemu pošiljke, kot sam trdi, ni opazil pomanjkljivega pakiranja,

ali pa to ni bilo vzrok za nastanek škode. Potemtakem se svoji

odškodninski odgovornosti ne more izogniti.

Pritožbeni dvomi o dokazni vrednosti izvedenskega mnenja, ki

ga je uporabilo sodišče prve stopnje, nimajo podlage.

Izvedenka je namreč svoje mnenje o tem, da poškodovane

posode s smolo in pločevinke barvnega koncentrata niso bile

več primerne za nadaljnjo prodajo, oprla na potrdilo

proizvajalca S. z dne 18.9.2000, da lahko kakršnakoli poškodba posod

zaradi vpliva vlažnosti iz okolja povzroči poslabšanje lastnosti

smole. Dejstvo, da so bile posode s smolo obtolčene (ena tudi

preluknjana) in da je iz pločevink iztekla vsebina, izhaja iz

reklamacijskega zapisnika z dne 19.7.2000, ko je bil pri ugotavljanju

škode navzoč tudi toženec. Dejstvo, da se ta zapisnik razlikuje od

tistega z dne 31.7.2000, ko je bila sporna pošiljka vendarle

prevzeta, pa ne more biti odločilno, saj je med obema zapisnikoma

minilo 12 dni, sporna pošiljka pa v tem času ni bila v posesti

Razlogi, ki jih o višini škode navaja izpodbijana sodba,

temeljijo na izvedenih dokazih in so po oceni pritožbenega

sodišča dovolj jasni in prepričljivi. Sicer pa toženec za

svoje pomisleke o višini škode ni predložil nobenega dokaza.

Toženec se glede na določilo 102. člena ZPPCP tudi ne more

uspešno sklicevati na predpisano omejitev odškodninske

odgovornosti, saj bi moral v ta namen dokazati, da škoda ni

bila povzročena namenoma ali zaradi njegove velike

malomarnosti. Navsezadnje je brez podlage tudi toženčev

ugovor zastaranja. Sodišče prve stopnje se je pri presoji

tega ugovora pravilno oprlo na 112. člen ZPPCP, po katerem

enoletni zastaralni rok za terjatve zaradi poškodbe stvari

začne teči od dneva, ko je prevoznik izročil stvar. Ni torej

pomembno, kdaj je škoda nastala. V teoriji in sodni praksi

je splošno sprejeto stališče, da je izročitev opravljena, ko

prevoznik izpolni vse obveznosti iz pogodbe in preda

pošiljko na voljo prejemniku ali drugi osebi, pooblaščeni

ali upravičeni za prejem. Čeprav je toženec poskušal predati

pošiljko prejemniku že 19.7.2000, takrat zastaralni rok še

ni začel teči. Prevozniška odgovornost namreč preneha šele

takrat, ko prevoznik poskusi predati stvari, pa mu to ne

uspe brez njegove krivde. V obravnavanem primeru pa se je

izkazalo, da je tožničin zavarovanec zaradi poškodbe

pošiljke dne 19.7.2000 upravičeno odklonil njen prevzem. To

pomeni, da je zastaralni rok začel teči šele dne 31.7.2000

in do vložitve tožbe še ni iztekel, zato tudi toženčeva

Potemtakem je odločitev sodišča prve stopnje v dejanskem in

materialnopravnem pogledu pravilna. Posledica toženčevega neuspeha v

postopku je tudi njegova obveznost povrnitve tožničinih pravdnih

stroškov. Ta temelji na 1. odst. 154. člena ZPP, medtem ko odmere

stroškov za posamezna procesna dejanja toženec niti opredeljeno ne

Pritožbeni razlogi torej niso podani. Sodišče prve stopnje

tudi ni zagrešilo nobene uradoma upoštevne absolutne

bistvene kršitve določb pravdnega postopka, drugih pa

toženec ne uveljavlja. Glede na navedeno je sodišče druge

stopnje toženčevo pritožbo na podlagi 353. člena ZPP kot

neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo prve stopnje.

Toženec je s pritožbo propadel, zato sam trpi svoje

pritožbene stroške. Odločitev v teh je zajeta v zavrnilnem

izreku sodbe, temelji pa na določilu 1. odst. 165. člena

Določila zveznih predpisov nekdanje SFRJ, ki so navedena v

obrazložitvi, so bila uporabljena pri odločanju na podlagi

1. odst. 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne

ustavne listine o samostojnosti in neodvisnotti Republike

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.