VSL sklep II Cp 682/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-11

Ker gre za sospornike na strani tožene stranke, tožba pa je bila

umaknjena le zoper drugotoženko, lakho drugotoženka zahteva vrnitev

Pritožbi se delno ugodi, sklep sodišča prve stopnje se v izpodbijanem

delu (3. točka izreka) spremeni tako, da je tožeča stranka dolžna

povrniti drugotoženki poleg že prisojenih stroškov (37.862,60 SIT) še

pravdne stroške v višini 179.936,20 SIT, skupaj z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od 23.12.2004 dalje do plačila, v roku 15 dni, da

V ostalem se pritožba zavrne in se v izpodbijanem, a nespremenjenem

Tožeča stranka je dolžna drugotoženki povrniti 10.345,70 SIT

pritožbenih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11.5.2005

dalje do plačila, v 15 dneh, da ne bo izvršbe.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zaradi umika tožbe

zoper drugotoženko sklenilo, da je pravdni postopek zoper

drugotoženko končan (prvi in drugi odstavek izreka). Tožeči stranki

je naložilo povrniti drugotoženki 37.862,60 SIT pravdnih stroškov v

15. dneh od prejema prepisa sklepa dalje, v primeru zamude skupaj z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva zamude dalje do plačila

Zoper tretji odstavek izreka izpodbijanega sklepa se je drugotoženka

pravočasno pritožila zaradi bistvenih kršitev določb postopka in

zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da pritožbeno sodišče

izpodbijani sklep spremeni in ji prizna celotne pravdne stroške

skupaj s sodnimi taksami in zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sklepa

sodišča prve stopnje dalje do dne plačila, podrejeno pa izpodbijani

sklep razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek.

Navaja, da je napačno stališče sodišča prve stopnje, da bi bila

odločitev o povračilu sodnih taks preuranjena, ker pravdni postopek

zoper prvega toženca še ni končan. Glede na dejstvo, da je bila

obveznost tožencev za plačilo sodnih taks nerazdelna, enako velja

tudi za terjatev povračila plačanih sodnih taks v primeru uspeha v

pravdi ali pri umiku tožbe. Nerazdelnost obveznosti plačila sodnih

taks je določena v zakonu, zato je mogoč edino sklep, da je solidarna

tudi terjatev na povračilo plačanih sodnih taks. To pomeni, da se

solidarnost te terjatve na podlagi 425. člena prej veljavnega Zakona

o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR) domneva. Nerazdelnost

glede pravdnih stroškov izrecno določa tudi 3. odstavek 161. člena

Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ko gre za zahtevek,

ki so ga nasprotne stranke dolžne plačati nerazdelno. Tak zahtevek pa

je tožeča stranka postavila tudi v tem postopku. To še dodatno

dokazuje, da bi moralo sodišče drugi toženki priznati kot pravdne

stroške sodne takse v celoti. Enako velja tudi glede ostalih pravdnih

stroškov po Odvetniški tarifi (v nadaljevanju OT). Nepravilna je tudi

odločitev v obrestnem delu. V dosedanji sodni praksi je povsem

nesporno, da od zneska pravdnih stroškov tečejo zakonske zamudne

obresti od dneva izdaje odločbe. Sodna praksa je na tem področju

ustaljena in splošno sprejeta na vseh stopnjah. V nasprotju s tem je

sodišče odločilo, da zamudne obresti od stroškov tečejo od izteka 15

Tožeča stranka je vložila tožbo zoper dva toženca in zahtevala od

njiju solidarno plačilo odškodnine v višini 4.849.200,00 SIT. Ker je

nato tožbo umaknila samo zoper drugotoženko in je sodišče prve

stopnje zoper njo izdalo sklep o ustavitvi postopka, je drugotoženka

v skladu z določbo sedmega odstavka 163. člena ZPP pravočasno in

utemeljeno zahtevala povrnitev stroškov postopka.

Nepravilno je stališče sodišča prve stopnje, da bi bila preuranjena

odločitev o povračilu sodne takse za odgovor na tožbo, ker je

obveznost plačila sodne takse nerazdelna, pravdni postopek zoper

prvotoženca pa še ni končan, in da je drugotoženka upravičena le do

povrnitve 10 % odvetniških storitev, kolikor se le-ti zaradi

sosporništva povišajo. V skladu z določbo tretjega odstavka 3. člena

ZST je v primeru, kadar mora po tem zakonu dvoje ali več oseb skupaj

plačati takso, njihova obveznost res solidarna. Vendar pa tretji

odstavek 3. člena ZST določa le solidarno obveznost zavezancev za

plačilo sodne takse do države RS. V konkretnem primeru pa je ključno

vprašanje, kakšne narave je terjatev sospornikov (upnikov) za

povrnitev pravdnih stroškov do nasprotne stranke (dolžnika). Tega

vprašanja ZST ne ureja, zato je treba uporabiti določbe ZPP in

Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ). Slednji ureja splošno

pravilo solidarnosti upnikov v 406. členu OZ, ki določa, da gre na

upniški strani za solidarnost več oseb le, če je solidarnost

dogovorjena ali z zakonom določena. Pritožba se zato neutemeljeno

sklicuje na določbo tretjega odstavka 161. člena ZPP. Ta določba

namreč določa le solidarnost dolžnikov (ne pa upnikov) za plačilo

stroškov pravdnega postopka, kadar so ti nerazdelno odgovorni glede

glavne stvari. Ni pa mogoče te določbe smiselno uporabiti tudi v

primeru, kadar so sosporniki upniki za povračilo pravdnih stroškov.

Solidarnost z zakonom ni izrecno določena, poleg tega pa je njihova

terjatev na povračilo pravdnih stroškov odvisna od uspeha v pravdnem

postopku. Terjatev sospornikov na povračilo pravdnih stroškov je zato

lahko le deljena (1. in 2. odstavek 161. člena ZPP). Po oceni

pritožbenega sodišča ima zato drugotoženka pravico do povračila

polovice sodne takse za odgovor na tožbo (ne glede na dejstvo, da je

to sodno takso v razmerju do države RS nosil prvotoženec sam), tj.

12.123,00 SIT, in do polovice potrebnih odvetniških stroškov obeh

sospornikov (tj. do polovice od 110 % vrednosti odvetniških storitev

po 9. členu OT). V notranjem razmerju sospornika namreč krijeta

stroške po enakih delih (prvi odstavek 161. člena ZPP).

Glede na navedeno je drugotoženka upravičena do povračila naslednjih

pravdnih stroškov: 12.123,00 SIT, ki predstavlja polovico plačane

sodne takse za odgovor na tožbo, in do povračila polovice

neprerekanih stroškov postopka v višini 2.833 točk, povečanih za 10 %

(9. člen OT), skupaj torej 3.116,30 točk. Seštevku priznanih

odvetniških stroškov je treba prišteti še 20 % DDV. Skupni znesek

pravdnih stroškov, do katerega je upravičena drugotoženka, tako znaša

217.798,80 SIT (3116,30 točk x 110,00 SIT x 1,2 (DDV) : 2 + 12.123,00

SIT). Upoštevajoč že priznane stroške v višini 37.862,60 SIT, je

tožeča stranka dolžna drugotoženki povrniti še 179.936,20 SIT

Pritrditi je nadalje tudi pritožbi, da je po ustaljeni sodni praksi

drugotoženka upravičena do zakonskih zamudnih obresti od dneva izdaje

sklepa o stroških postopka, in ne od poteka paricijskega roka.

Zakonske zamudne obresti so objektivna posledica dolžnikove zamude,

ki je nastala tedaj, ko je sodišče odmerilo stroške postopka.

Drugotoženki so namreč nastajali stroški ves čas postopka, s sklepom

pa so ji bili odmerjeni glede na vrednost točke na dan odmere. Od

tedaj dalje pa je drugotoženka že upravičena do zakonskih zamudnih

Glede na navedeno je bilo treba pritožbi delno ugoditi in sklep

sodišča prve stopnje spremeniti tako, kot je razvidno iz izreka te

odločbe (3. točka 365. člena ZPP), v ostalem pa pritožbo zavrniti in

v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrditi sklep sodišča prve

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi drugega odstavka

165. člena v zvezi z drugim odstavkom 154. člena ZPP. Glede na to, da

je drugotoženka izpodbijala le odločitev o stroških postopka, znaša

vrednost spornega predmeta 397.735,00 SIT (3116,30 točk x 1,2 (DDV) +

24.246,00 SIT za sodno takso - že prisojenih 37.862,60 SIT). Uspeh

drugotoženke v pritožbenem postopku tako znaša 45,2 %. Pritožbeno

sodišče je drugotoženki priznalo priglašenih 150 točk za sestavo

pritožbe (tar. št. 21/2), obvestilo stranki 20 točk (tar. št. 39/4),

20 % DDV in 2 % administrativnih stroškov (13/3. člen OT), skupaj

torej 22.888,80 SIT. Sodne takse za pritožbo pritožbeno sodišče ni

priznalo, saj le-ta ni bila plačana. Upoštevajoč uspeh drugotoženke

je tožeča stranka dolžna povrniti drugotoženki 10.345,70 SIT

pritožbenih stroškov, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva

ZPP člen 161,  161/1,  161/2,  161/3,  161,  161/1,  161/2,  161/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.