VSK sodba I Cpg 253/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-15

282. čl. ZPP določa, da se narok za glavno obravnavo vseeno

opravi, četudi nanj ne pride katera od strank. Gre za to, da

dokazno nepodprte prošnje za preložitev naroka za glavno

Pritožba tožene stranke se zavrne in se p o t r d i

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje vzdržalo v

veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Sežani, opr.št.

Ig 181/2001 z dne 30.8.2001, v tč. 1 in 3 izreka, tako da je

dolžna tožena stranka v roku 8 dni plačati tožeči stranki

glavnico 1.243.550,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi:

od zneska 440.300,00 SIT od 5.1.2000 do plačila ter od

zneska 803.250,00 SIT od 19.1.2000 do plačila in ji povrniti

izvršilne stroške v znesku 30.700,00 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od 30.8.2001 do plačila. Hkrati je toženi

stranki naložilo, da mora v 15 dneh povrniti tožeči stranki

pravdne stroške v znesku 107.712,00 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od 23.4.2004 do plačila.

Proti navedeni sodbi je tožena stranka vložila pritožbo iz

razloga, ker da je sodišče v njej naredilo povsem zmotne

zaključke glede dejanskega stanja in uporabe prava; glede na

to je predlagala njeno razveljavitev in vrnitev zadeve

sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje. V pritožbi

opozarja, da že iz same vsebine računa št. 01/2000 izhaja,

da je bil projekt strojnih instalacij za komunalno

infrastrukturo zazidave S.Zahod - funkcionalna enota E

predan toženi stranki le v treh izvodih, torej tožeča

stranka ni izpolnila pogodbenih določil pri izdelavi

dokumentacije. Sodišče bi moralo raziskati neskladje med

številom izvodov, vsebino računa in pogodbenimi določili. Ne

glede na povedano so bili predani trije izvodi nepodpisani

(nepotrjeni), torej za toženo stranko brez vrednosti in

neuporabni. Tožena stranka pa uveljavlja tudi pritožbeni

razlog nezmožnosti sodelovanja v postopku. Sodišče je

stranki odvzelo možnost, da nastopa v procesu s tem, da N.Š.

kot zakoniti zastopnik tožene stranke v času porodniškega

dopusta na dan razpisane obravnave ni mogla zagotoviti

varstva za tri in pol mesečnega sina z zdravstvenimi

težavami in se zato zaradi objektivnega razloga ni mogla

udeležiti naroka. Sodišče prve stopnje je ravnalo nezakonito

tudi zato, ker je splošno znano, da za tako majhne otroke ne

obstoji nobena oblika institucionalnega varstva, ki bi

toženi stranki omogočila udeležbo na obravnavi. Iz opisanih

razlogov tožena stranka tudi ni mogla veljavno pooblastiti

drugega odvetnika, saj jo je pooblaščenec pred narokom

obvestil, da na obravnavo ne more pristopiti in da je iz

tega razloga pooblastilo sodišču odpovedal.

Po ugotovitvah sodišča prve stopnje temelji terjatev tožeče

stranke, izkazana z računoma št. 1/2000 in št. 36/99 na

Pogodbi št. ET-2033/99 z dne 19.10.1999 za izdelavo projekta

PGD, PZI infrastrukture za zunanji vodovod in plinovod

območja druga faza v ZN S. - zahod in na Pogodbi št.

ET-2023/99 z dne 19.10.1999 za izvajanje strokovnega nadzora

nad izvajanjem strojnih instalacij za objekt E. v Š.. Med

pravdnima strankama je torej bila sklenjena pogodba o delu

po določilu 600. čl. in nasl. v času spornega razmerja

veljavnega Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR); da je

bilo delo s strani tožeče stranke kot izvajalca del dejansko

opravljeno, je sodišče prve stopnje zaključilo na podlagi

dopisa tožeče stranke z dne 29.12.1999, saj je tožena

stranka na samem dopisu potrdila prejem dokumentacije. Glede

na to je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, da je

dolžna tožena stranka kot naročnik del plačati tožeči

stranki opravljeno delo. Vse, kar je tožena stranka v zvezi

z uveljavljeno terjatvijo tožeče stranke v postopku na prvi

stopnji navajala, so bile njene ugovorne navedbe zoper sklep

o izvršbi, češ da med strankama ni bilo nikakršnega

razmerja, iz katerega bi izhajala terjatev tožeče stranke,

kar pa je sodišče prve stopnje prepričljivo ovrglo glede na

ugotovljeni obstoj obeh pogodb in glede na to, da je bilo

delo po teh pogodbah s strani tožeče stranke kot izvajalca,

opravljeno. Pritožbene trditve tožene stranke v smeri, češ

da naj bi tožeča stranka toženi stranki predala nepodpisane

(nepotrjene) projekte strojnih instalacij in da naj bi jih

predala v nezadostnem številu izvodov, so nedopustne

pritožbene novote, saj ni tožena stranka hkrati izkazala, da

jih brez svoje krivde ni mogla navesti do prvega naroka za

glavno obravnavo (1. odst. 337. čl. Zakona o pravdnem

Ni pa utemeljen niti pritožbeni očitek, da naj bi bila

toženi stranki odvzeta možnost sodelovanja v postopku.

Pritožbeno sodišče namreč ugotavlja, da je toženo stranko v

obravnavanem postopku zastopal odvetnik, ki je že 31.3.2004

prejel vabilo za glavno obravnavo, razpisano na dan

23.4.2004. Dva dni pred narokom pa je odvetnik tožene

stranke sporočil sodišču, da v soglasju z direktorico tožene

stranke odpoveduje pooblastilo za zastopanje in se glede na

to razpisane glavne obravnave ne bo udeležil, bo pa na

obravnavo pristopila direktorica tožene stranke, N.Š..

Imenovana pa je le dan pred razpisanim narokom za glavno

obravnavo zaprosila sodišče za preložitev naroka, ker da je

na porodniškem dopustu in ni uspela dobiti varstva za

otroka. Prošnji tožene stranke sodišče prve stopnje ni

ugodilo, saj je narok za glavno obravnavo dne 23.4.2004

vseeno opravilo v nenavzočnosti tožene stranke; 282. čl. ZPP

namreč določa, da se narok za glavno obravnavo vseeno

opravi, četudi nanj ne pride katera od strank. Gre za to, da

dokazno nepodprte prošnje za preložitev naroka za glavno

obravnavo sodišče ne upošteva, v konkretni zadevi pa gre

tudi za to, da je odvetnik tožene stranke po lastnih

navedbah (vloga z dne 21.4.2004) odpovedal pooblastilo za

zastopanje tožene stranke v soglasju z njeno direktorico,

pri čemer je sporočil, da se glavne obravnave dne 23.4.2004

ne bo udeležil, čeprav 4. odst. 99. čl. ZPP jasno določa, da

je po odpovedi pooblastila pooblaščenec dolžan še en mesec

opravljati dejanja za tistega, ki mu je pooblastilo dal, če

je treba odvrniti kakšno škodo, ki bi lahko nastala zanj v

tem času. Sklicujoč se na navedeno zakonsko določilo bi si

tožena stranka lahko zagotovila navzočnost svojega

dotedanjega odvetnika na naroku za glavno obravnavo.

Ker je v obravnavani zadevi sodišče prve stopnje pravilno in

popolno ugotovilo dejansko stanje, nanj pravilno uporabilo

materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo očitane kršitve

določb pravdnega postopka in niti nobene takšne, na katero

pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo

tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.