VSL sodba II Cp 1211/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-06

odškodnina za nepremoženjsko škodo - spolni napad na osebo, mlajšo od štirinajst let

Zaradi pretrpljenih duševnih bolečin, ki jih je toženec, ki je bil

pravnomočno obsojen na zaporno kazen štirih let, ker je s tožnico

spolno občeval in storil druga spolna dejanja nad njo, ko še ni bila

stara 14 let, najmanj enkrat tudi z uporabo silo, pri čemer je

izkoriščal njeno lažjo duševno prizadetost in tudi dejstvo, da se je

nanj navezala in mu to dopuščala, da ga ne bi izgubila kot

prijatelja, kar je pri tožnici pustilo trajne negativne posledice, ki

se kažejo kot znaki posttravmatske stresne motnje, ki so še sedaj

zelo intenzivne, je toženec povzročil tožnici tako škodo, da je

primerna odškodnina po 202. členu ZOR 5.000.000,00 SIT in ne

9.000.000,00 SIT, kot je bilo odmerjeno na prvi stopnji.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da se

"Tožena stranka je dolžna tožeči stranki plačati odškodnino

v znesku 5.000.000,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi za

čas od 13.2.2004 do plačila v 15 dneh, da ne bo izvršbe.

Kar zahteva tožeča stranka več, se zavrne.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti 207.685,00

SIT pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi za čas

od 6.4.2005 do plačila v 15 dneh, da ne bo izvršbe".

V preostalem se pritožba zavrne in se v nespremenjenem delu

Okrožno sodišče v Ljubljani je razsodilo, da je toženec dolžan

plačati tožnici odškodnino v znesku 9.000.000,00 SIT in nastale

pravdne stroške v znesku 776.755,80 SIT vse v 15 dneh in z zakonskimi

zamudnimi obrestmi za čas od 13.2.2004 do plačila. Takšna odškodnina

ji je bila prisojena zaradi pretrpljenih duševnih bolečin na podlagi

202. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR), ker je toženec, ki

je bil pravnomočno obsojen na zaporno kazen štirih let, nedovoljeno

posegal v njeno spolno integriteto z uporabo sile, z zlorabo

podrejenosti in zaupanja tožnice do njega. Šlo pa je za

nedopustna škodna dejanja, ki so pri tožnici pustila trajne

negativne posledice, ki se kažejo kot znaki postravmatske

stresne motnje, ki so še sedaj zelo intenzivne.

Zoper sodbo se je pritožil toženec. Izpodbija jo iz vseh po

338. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP) predvidenih

pritožbenih razlogov. Predlaga, da se njegovi pritožbi ugodi

in sodbo razveljavi, tožnici pa naloži povrnitev pravdnih

stroškov. Navaja, da sodišče ni pravilno uporabilo določila

ZOR, saj je odškodnina občutno previsoka in ne sledi sodni

praksi. Ker je toženec opozoril na dejstvo, da je imela

tožnica že pred dogodkom določene psihične težave v družini,

kar je bilo omenjeno tudi v izvedenskem mnenju, bi moralo

sodišče tudi na podlagi dopolnitve mnenja ugotoviti, ali so

sedanje psihične težave vse v vzročni zvezi z dogodkom, za

katerega naj bi bil odgovoren, ali pa gre za posledice, ki

so v vzročni zvezi s predhodnimi družinskimi razmerami pri

toženi stranki. To je pomembno dejstvo, ki lahko vpliva na

višino odškodnine, kar je sodišče samo tudi v obrazložitvi

Ob preizkusu izpodbijane sodbe pritožbeno sodišče ni

ugotovilo bistvenih procesnih kršitev, ki jih neopredeljeno

uveljavlja tožena stranka in na katere je dolžno paziti po

uradni dolžnosti. Podan pa tudi ni pritožbeni razlog

nepopolne ali zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Očitek

sodišču prve stopnje, da bi moralo ugotoviti, ali so sedanje

psihične težave vse v vzročni zvezi z dogodkom, za katerega

naj bi bil odgovoren toženec, ali pa gre za posledice, ki so

v vzročni zvezi s predhodnimi družinskimi razmerami pri

toženi stranki, je neutemeljen. Sodišče prve stopnje je ta

toženčev ugovor v obrazložitvi sodbe obravnavalo in nanj

tudi odgovorilo s tem, ko je v obrazložitvi povzelo mnenje

sodne izvedenke, ki ga je sprejelo in iz katerega ne izhaja,

da bi imela tožnica pred obravnavanimi dogodki kakšne težave

v družini, niti da bi se kdaj zdravila pri psihiatru. Izhaja

le, da so bili pri tožnici na čustvenem in socialnem

področju prisotni primanjkljaji, do katerih je prišlo zaradi

pomanjkanja spodbud in vzgojne zanemarjenosti in torej ne gre za

psihične motnje, temveč za primanjkljaje, ki so vplivali na njeno

osebnost že pred obravnavanimi dogodki. Ti so kot travmatski dogodki

njene primanjkljaje le še poglobili. Glede na takšno ugotovitev

izvedenke je sodišče prve stopnje tudi utemeljeno zavrnilo kot

nepotreben dokazni predlog tožene stranke za dopolnitev izvedeniškega

mnenja glede obstoja psihičnih težav pred škodnim dogodkom. V tem

pogledu zato ni potrebno nikakršno dopolnjevanje ugotovitev

Soglašati pa je s pritožbenim stališčem, da je odmerjena

odškodnina previsoka in ne sledi sodni praksi glede na

ugotovljene trajne negativne posledice, ki se kažejo kot

znaki postravmatske stresne motnje, ki so bile

najintenzivnejše v času, ko je tožnica trpela ravnanja, ter

v obdobju potem, vendar pa so še sedaj zelo intenzivna in se

kažejo tako, da tožnica dogodke pogosto podoživlja v budnem

stanju, ima neprijetne sanje in prave nočne more, da ni

pričakovati, da se bodo simptomi omilili, možni pa so tudi

zapleti v njenem zakonu zaradi njenih težav v spolnosti, ki

so posledica spolne zlorabe, da zaradi posledic travmatičnih

dogodkov tožnica na nobenem življenjskem področju ne

funkcionira ustrezno, pri čemer je prognoza tudi v prihodnje

zaradi njene slabše intelektualne opremljenosti ter velikih

čustvenih in socialnih primanjkljajev slaba. Sodišče prve

stopnje je res zapisalo, da navedene ugotovitve sodne

izvedenke predstavljajo psihične lastnosti tožnice, ki

vplivajo na obseg škode in s tem na višino odškodnine. S

takšnim stališčem se pritožbeno sodišče povsem strinja,

vendar pa meni, da tožena stranka v svoji pritožbi to

napačno interpretira. Psihične težave, o katerih govori

pritožnik, ki naj bi jih imela pred škodnim dogodkom, bi

lahko vplivale na odmerjeno odškodnino v tem smislu, da

toženec ne bi v celoti odgovarjal za nastalo škodo. Vendar

pa, kot že rečeno, sodišče pri tožnici psihičnih motenj, ki

bi jih imela pred škodnim dogodkom ni ugotovilo, ampak le

psihične lastnosti, ki so se izražale kot zgoraj omenjeni

primanjkljaji na čustvenem in socialnem področju, ki so jih

travmatski dogodki le še poglobili. To pa je vplivalo na

obseg škode, ki je bila zaradi tega večja, in posledično

tudi na višino odškodnine. Kljub temu pa pritožbeno sodišče

meni, da sodišče prve stopnje pri odmeri odškodnine ni

pravilno uporabilo določbe 200. člena ZOR v zvezi z 202.

členom ZOR. Odškodnina v višini 9.000.000,00 SIT je

pretirano visoka in ni ustrezna sodni praksi v podobnih

primerih. Ob upoštevanju določbe 200. člena ZOR je po

prepričanju pritožbenega senata primerna odškodnina za

tožnico glede na njeno konkretno prizadetost, ki pa vendarle

ni bila tolikšna, da bi si tožnica ne osnovala družine, v

višini 5.000.000,00 SIT in meni, da višje prisojena

odškodnina ne bi bila v skladu z določbo 2. odst. citiranega

čl. ZOR. Pritožbi tožene stranke je zato pritožbeno sodišče

delno ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je

prisojeno odškodnino znižalo na 5.000.000,00 SIT, kar je primerljivo

z odškodninami v podobnih primerih, kar je tožeča stranka zahtevala

več, pa je zavrnilo. Sodbo je spremenilo na podlagi 4. točke 358.

Ker je izpodbijano sodbo spremenilo je na podlagi 165. člena

ZPP v zvezi s 154. členom ZPP, je pritožbeno sodišče

odločilo tudi o stroških vsega postopka. Tožeča stranka je

uspela s 5/9 svojega zahtevka, zato ji je toženec v tem

razmerju dolžan povrniti njene pravdne stroške, tožeča

stranka pa toženi 4/9 pravdnih stroškov. Stroški tožeče

stranke so bili že pravilno odmerjeni v znesku 776.755,80

SIT, od tega jih mora toženec povrniti tožnici 431.531,00

SIT. Stroške tožene stranke pa je pritožbeno sodišče

odmerilo v postopku na prvi stopnji v znesku 327.830,00 SIT

(za odgovor na tožbo 900 odvetniških točk, za zastopanje na

prvem naroku 900 točk, za odsotnost iz pisarne 2 x po 80

točk in 450 točk za zastopanje na naroku, poleg tega pa 2 %

za materialne stroške ali 48 točk, 2 x kilometrina po

1.687,00 SIT ter 20 % DDV v znesku 54.076,00 SIT). Poleg

tega pa je bilo toženi stranki priznati še pritožbene

stroške v višini 1250 točk za sestavo pritožbe, 20 točk za

materialne stroške in 50 točk za končno poročilo, vse

upoštevaje vrednost točke 110,00 SIT, ter 20 % DDV v znesku

175.824,00 SIT. Pritožbeni stroški toženca tako znašajo

175.824,00 SIT oziroma celokupni pravdni stroški 503.654,00

SIT. Od tega je tožeča stranka dolžna tožencu povrniti 4/9

oziroma 223.846,00 SIT. Po kompenzaciji mora tožena stranka

tožeči stranki povrniti še 207.685,00 SIT pravdnih stroškov

z zakonskimi zamudnimi obrestmi v primeru zamude od izdaje

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.