VSL sklep I Cp 1659/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-04-20

Tuj socialni zavod za zavarovanje ima pravico do regresa za

ponesrečenega delavca, ki se ponesreči na poti iz začasnega bivališča

v kraj bivanja po nemških predpisih. Vsebino tujega prava mora

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba ravzeljavi in zadeva vrne

sodišču prve stopnje v ponovno odločanje pred drugim sodnikom.

Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje v tretjem odločanju

zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim tožeča stranka od tožene stranke

zahteva plačilo 146.578,43 EUR z ustreznimi zamudnimi obrestmi od

zapadlosti posameznih zneskov ter podrejeni tožbeni zahtevek na

ugotovitev navedene terjatve ter zahtevek na plačilo v skladu s

sklenjeno prisilno poravnavo. V posledici take odločitve je tožeči

stranki naložilo povrnitev pravdnih stroškov toženi stranki v znesku

2.503.900,00 SIT z ustreznimi zamudnimi obrestmi.

Zoper tako sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožeča

stranka, ki v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njeni

pritožbi ter izpodbijano sodbo spremeni tako, da stroškovno ugodi

njenemu tožbenemu zahtevku; podrejeno pa, da izpodbijano sodbo

razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V

pritožbi tožeča stranka navaja, da je v tožbi in tekom postopka

navedla in dokazala vse elemente odškodninske odgovornosti, to je

škodni dogodek in nedopustno škodno ravnanje tožene stranke, to je

prometno nesrečo avtobusa tožene stranke, v kateri je umrl potnik v

avtobusu - zavarovanec tožeče stranke A.O., ko sta se voznika

avtobusa med vožnjo menjavala in je avtobus zgrmel s ceste. Tožeča

stranka je predložila zapisnik preiskovalnega sodnika, ki je opravil

ogled in predlagala pribavo kazenskega spisa takratnega Temeljnega

sodišča v Novem mestu. Neutemeljene in v nasprotju z določbo čl. 178

ZOR so ugotovitve izpodbijane sodbe, da tožeča stranka ni navedla in

dokazala dejstev v zvezi z nedopustnim škodnim ravnanjem, ko pa je po

določbi čl. 178/4 ZOR odgovornost tožeče stranke napram tretjim

(potnikom) objektivna in zato tožeča stranka ni dolžna dokazovati

krivde in tako krivda voznikov avtobusa niti ni prenehala, sicer pa

je sodišče tudi vezano na obsodilno kazensko sodbo. S takim

postopanjem je sodišče prve stopnje zagrešilo absolutno bistveno

kršitev postopka iz drugega odstavka čl. 339 ZPP točka 14.

Odgovornost tožene stranke sploh ni sporna, saj kaj takega ne izhaja

iz odločbe Vrhovnega sodišča II Ips 222/91, niti tožena stranka ni

prerekala, da se je prometna nesreča zgodila tako kot zatrjuje tožeča

stranka ter da je podana odgovornost tožene stranke za nastalo škodo,

celo nasprotno, tožena stranka je priznala obveznost po temelju,

kasneje je samo trdila, da nesrečo, iz katere vtožuje tožeča stranka

regres, ni mogoče smatrati za nesrečo pri delu v smislu nemških

predpisov. Izpodbijana sodba pri tem nepravilno zamenjuje dejansko

stanje s pravnim vprašanjem. Dejansko stanje med pravdnima strankama

ni sporno in ga zaradi tega tožeča stranka tudi ni bila dolžna

natančneje dokazovati in je odločitev v nasprotju z določbo čl. 221/1

oziroma sedaj čl. 214 ZPP. Glede obstoja kaznivega dejanja je sodišče

vezano na pravnomočno sodbo kazenskega sodišča, s katero je bil

obtoženec spoznan za krivega. Tožena stranka je svojo odgovornost

priznala v odgovoru na tožbo - sporna je bila le višina, kasneje pa

je začela trditi, da nesreče, v kateri je umrl A.O., ni mogoče šteti

za nesrečo pri delu. V takih primerih mora sodišče oceniti ravnanje

stranke in kaj pomeni preklic priznanja (čl. 214/2 ZPP). Tega sodišče

prve stopnje ni storilo in je tudi v zvezi s tem zagrešilo absolutno

bistveno kršitev določb postopka. Nadalje navaja, da sodišče

zamenjuje dejansko stanje s pravnimi vprašanji. Napačno je bilo tudi

materialno pravo, saj je napačno uporabilo čl. 530/3 RVO in sodišče

zmotno ugotavlja, da se tožeča stranka zgolj sklicuje na navedeni

člen, saj je predložila vrsto listin, ki dokazujejo njene trditve in

tudi sodne odločbe. Prav tako listine, da je imel pok. A.O. v Mnchnu

le začasno prebivališče, medtem ko tožena stranka ni predložila

nikakršnih dokazov. Sodišče se o teh listinah ni izreklo in je v

nasprotju z listinami zaključilo, da tožeča stranka ni predložila

nikakršnih dokazov in je podana nadaljnja absolutna bistvena kršitev

določb postopka iz drugega odstavka čl. 339 točka 14 ZPP. Isto velja

za ugotovitev, da je več let bival v Mnchnu in si je tam ustvaril

dom, ko pa iz listin izhaja, da je pokojni A.O. v Mnchnu živel le

začasno in je umrl v nesreči, ko je potoval domov k družini. Tožeča

stranka se pri tem sklicuje na sodbo A 2 ZRU 19/83 z dne 28.7.1983.

Pribavljanje sodne prakse ne pomeni ugotavljanje dejanskega stanja,

kot zmotno meni sodišče prve stopnje, temveč uporabo prava, ki ga

mora poznati in zaradi tega v skladu s čl. 12 ZPP to pribaviti

sodišče prve stopnje. Ali je šlo za nesrečo pri delu, je predhodno

vprašanje za reševanje, katerega je v skladu z nemškim pravom

pristojna tožeča stranka. O tem vprašanju je tožeča stranka odločila

z odločbo I/03021 z dne 21.12.1984. V primeru razveljavitve tožeča

stranka predlaga, da se zadeva dodeli v reševanje drugemu sodniku.

Tožena stranka je na pritožbo odgovorila in predlagala, da pritožbeno

sodišče pritožbo tožeče stranke zavrne in potrdi izpodbijano sodbo.

Sodišče prve stopnje je tudi v novem sojenju prepisalo razveljavljeno

sodbo, pri tem je bilo celo tako dosledno, da je celo napisalo enako

opravilno številko kot v razveljavljeni sodbi III P, čeprav ima

zadeva po razveljavitvi opr. št. P. Nestrinjanje z razlogi sodišča

druge stopnje ne more biti upošteven razlog, da sodišče prve stopnje

v novem odločanju prepiše razveljavljeno sodbo brez pravno upoštevnih

razlogov in je v posledici tega ponovno zagrešilo absolutno bistveno

kršitev določb postopka iz drugega odstavka čl. 339 točka 14 ZPP in

se v izogib ponavljanju pritožbeno sodišče v celoti sklicuje na

razloge iz predhodnega razveljavitvenega sklepa I Cp z dne 16.6.2004

in k temu še dodaja. Ob tem, ko je pokojni zavarovanec tožeče stranke

Adem Omerovič umrl v prometni nesreči 17.6.1983 kot potnik avtobusa

med prevozom v rojstni kraj v Bosno in odgovornost tožene stranke za

nesrečo sploh ni sporna, ves čas dolgotrajnega postopka je

protispisna in izmišljena ugotovitev, da tožeča stranka ni dokazala

odškodninske odgovornosti tožene stranke, saj ji kaj takega glede na

nesporna dejstva in priznanje tožene stranke tega sploh ni potrebno

dokazovati. Med strankama je sporno samo, ali je v konkretnem primeru

šlo za nesrečo pri delu in v zvezi s tem pravilno uporabo nemškega

prava. Tožeča stranka se pri tem sklicuje na odločbe nemškega sodišča

v podobnih primerih in okoliščino, da je o tem kot o predhodnem

vprašanju že odločila tožeča stranka z odločbo. Razlogi sodišča prve

stopnje, da ne gre za nesrečo pri delu in da pokojni A.O. ni imel

začasnega bivališča v Mnchnu v takratni ZR Nemčiji, so protispisni

in v nasprotju s predloženimi listinami oziroma se ne dajo

preizkusiti, saj sodba o tem nima razlogov in je s takim postopanjem

zagrešilo nadaljnjo bistveno kršitev določb postopka iz drugega

odstavka čl. 339 ZPP točka 14 ZPP. Da pokojni A.O. ni imel začasnega

bivališča v Nemčiji, je tožena stranka pričela trditi šele po zadnji

razveljavitvi sodbe in pri tem sploh ne navaja opravičljivega razloga

in gre zaradi tega za nedopustne novote, ki jih sodošče pri odločanju

ne sme upoštevati (drugi odstavek čl. 362 v zvezi s čl. 286/4 ZPP),

sicer pa je kot že omenjeno ta ugotovitev v nasprotju s predloženimi

listinami. Če se sodišče ne strinja z mnenjem tožeče stranke o

predhodnem vprašanju, bi moralo pribaviti nemške predpise, ki

določajo kdo odloča o predhodnem vprašanju in ne to obravnavati kot

dejansko vprašanje, ravno tako je z uporabo nemške sodne prakse. Tudi

v tem primeru ne gre za dejansko vprašanje ampak za pravilno uporabo

Zaradi vseh navedenih okoličin je bilo pritožbi ugoditi in

izpodbijano sodbo razveljaviti in zadevo vrniti v ponovno odločanje

(čl. 354 ZPP). V novem odločanju bo moralo sodišče prve stopnje

upoštevati, da odgovornost tožene stranke ni sporna, bo moralo pa ob

uporabi ustreznih predpisov nemškega prava in glede na ugovore tožene

stranke ugotoviti ali je tožbeni zahtevek tožeče stranke utemeljen,

pri čemer bo moralo odločitev obrazložiti, da bo mogoč preizkus kot

Ker gre za staro zadevo in je sodnik sicer brez ustrezne obrazložtive

že zavzel stališče, je pritožbeno sodišče odločilo, da se zadevo vrne

v odločanje drugemu sodniku (čl. 356 ZPP).

Izrek o stroških temelji na določbi čl. 166 ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.