VSK sklep II Cpg 119/2005
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-09-22

ugovor tretjega - vknjižba lastninske pravice

S strani tretjega uveljavljeni razlogi v ugovoru ne

omogočajo zaključka, da ima tretji na predmetu izvršbe (tj.

na dolžnikovih nepremičninah) pravico, ki bi preprečevala

izvršbo. Za takšen zaključek namreč ne zadošča okoliščina,

da je tretji kot kupec z dolžnikom kot prodajalcem dne

6.1.2004 sklenil prodajno pogodbo za nepremičnine, ki so

predmet izvršbe, saj s samo sklenitvijo pogodbe tretji še ni

postal lastnik nepremičnin, ampak bi to postal šele z

vknjižbo svoje lastninske pravice na nepremičninah na

podlagi navedene pogodbe (49. čl. Stvarnopravnega zakonika,

Pritožbi tretjega, družbe G. podjetje za investicije in

trgovino d.o.o. D. ter dolžnika se zavrneta in se

p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje: I.) kot

neutemeljen zavrnilo ugovor tretjega zoper sklep o izvršbi z

dne 24.3.2004; II.) kot neutemeljen zavrnilo predlog

Proti navedenemu sklepu je smiselno v delu, v katerem je bil

njegov ugovor zavrnjen, tretji vložil pritožbo zaradi zmotne

ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in napačne

uporabe materialnega prava ter predlagal njegovo

razveljavitev. V pritožbi zastopa mnenje, da interpretacija

11. in 49. čl. SPZ, kot jo je podalo sodišče prve stopnje, v

tej zadevi s pravnih in dejanskih vidikov ni utemeljena. V

konkretnem primeru je tretji na nepremičninah, ki so predmet

kupoprodaje, pridobil stvarno pravna upravičenja dne

6.1.2004, ko je v obliki notarskega zapisa bila sklenjena

kupoprodajna pogodba. Notarski zapis predstavlja javno

listino, torej gre za dokument javnega pomena. Vsa dejstva,

ki so navedena v tej listini, so verodostojna in temeljijo

na verodostojnih listinah, ki so bile ob sklenitvi

notarskega zapisa predložene notarski pisarni. S sklenjeno

kupoprodajno pogodbo v taki obliki sta soglašali obe

pogodbeni stranki v celoti, kar potrjujeta s svojimi

podpisi. S tako sklenjeno kupoprodajno pogodbo je soglašala

tudi A. d.d., saj se je tretji, to je pritožnik, zavezal, da

v skladu z dogovorom z banko kot upnikom, da pritožnik

neposredno na njen transakcijski račun nakaže določene

zneske kupnine kot izpolnitev obveznosti dolžnika oziroma

prodajalca po tej pogodbi do A. d.d. Tako se je pritožnik

obvezal pod točko šestič kupoprodajne pogodbe, ki določa, da

je pritožnik kupnino po prvi in drugi alinei te točke v

določenih zneskih dolžan plačati na poravnalni račun N. d.d.

in poravnalni račun A. d.d. Pritožnik zato zatrjuje, da je

na podlagi tako sklenjene kupoprodajne pogodbe prevzel

obveznost, da bo kot del kupnine poravnal kreditne

obveznosti do omenjenih bank, kot to določa kupoprodajna

pogodba. Z njeno sklenitvijo je med pritožnikom na eni

strani in omenjenima bankama nastalo neposredno dolžniško

upniško razmerje, pri čemer se je pritožnik kot dolžnik na

podlagi sklenjene pogodbe zavezal do obeh bank, da jima bo v

določenem roku nakazal določene zneske plačil za poravnavo

kreditnih obveznosti. Trdi, da je sklenjena kupoprodajna

pogodba v realizaciji, saj je del kupnine prodajalcu že

poravnal in da plačuje za nepremičnine, ki jih je s tem

nakupom prevzel, po odločbi pristojnega davčnega organa

pripadajoče davčne obveznosti, kot nadomestilo za uporabo

Proti navedenemu sklepu je v delu, v katerem je bil njegov

predlog za odlog izvršbe zavrnjen, dolžnik vložil pritožbo

zaradi zmotno ter nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja

in zaradi napačne uporabe zakona, ter pritožbenemu sodišču

predlagal, da izvršbo odloži. V pritožbi opozarja na

spremenjeno dejansko in pravno stanje v tej zadevi, saj so

na podlagi kupoprodajne pogodbe, ki je bila sklenjena v

obliki notarskega zapisa, lastninska upravičenja na

nepremičninah, ki so predmet izvršbe, prešla s soglasjem

upnika na novega lastnika, to je G. d.o.o., s tem pa je

dolžniško upniško razmerje na tej podlagi nastalo med

upnikom to je A. d.d. in novim lastnikom, to je družbo G.

d.o.o. Teh pravno relevantnih dejstev pa sodišče doslej ni

upoštevalo. Zato pritožnik meni, da je njegov predlog za

odlog izvršbe utemeljen in ga je treba obravnavati predvsem

tudi z vidika, da je v tej zadevi bil vložen ugovor

tretjega, kar smiselno utemeljuje predlagano odložitev

Pritožbi tretjega in dolžnika nista utemeljeni.

V obravnavanem primeru je sodišče prve stopnje na podlagi

izvršilnih naslovov - izvršljivih notarskih zapisov - dne

24.3.2004 med drugim dovolilo izvršbo tudi na dolžnikovih

nepremičninah. S strani tretjega uveljavljeni razlogi v

njegovem ugovoru pa tudi po mnenju pritožbenega sodišča ne

omogočajo zaključka, da ima tretji na predmetu izvršbe (tj.

na dolžnikovih nepremičninah) pravico, ki bi preprečevala

izvršbo. Za takšen zaključek namreč ne zadošča okoliščina,

da je tretji kot kupec z dolžnikom kot prodajalcem dne

6.1.2004 sklenil prodajno pogodbo za nepremičnine, ki so

predmet izvršbe, saj s samo sklenitvijo pogodbe tretji še ni

postal lastnik nepremičnin, ampak bi to postal šele z

vknjižbo svoje lastninske pravice na nepremičninah na

podlagi navedene pogodbe (49. čl. Stvarnopravnega zakonika,

SPZ). Da pa tretji kot takšen še ni bil vknjižen, je sodišče

prve stopnje povzelo iz pribavljenega zemljiškoknjižnega

izpiska. Poleg tega pa je sodišče prve stopnje ugotovilo

tudi, da tretji kot kupec niti še ni plačal kupnine za

predmetne nepremičnine in da je upnik pridobil zastavno

pravico na predmetnih nepremičninah na podlagi neposredno

izvršljivih notarskih zapisov, kar je bilo zaznamovano v

zemljiški knjigi - slednje še predno je tretji sklenil

prodajno pogodbo za te nepremičnine z dolžnikom. To pomeni,

da bo upnikova zastavna pravica učinkovala tudi proti

tretjemu, ko se bo ta vknjižil kot lastnik predmetnih

nepremičnin (142. čl. SPZ). Glede na te ugotovitve sodišča

prve stopnje se pokaže, da niso utemeljene pritožbene

trditve, češ da naj bi tretji že na podlagi prodajne pogodbe

pridobil stvarnopravna upravičenja na predmetnih

nepremičninah in da bi bilo treba upoštevati notarski zapis

kot dokument javnega pomena. Kar se pa tiče trditev, da se

je tretji v prodajni pogodbi za predmetne nepremičnine

zavezal, da bo upniku nakazal določene znesek kupnine kot

izpolnitev obveznosti dolžnika do upnika, to ne pomeni, da

je šlo za prevzem dolga in da je upnik soglašal, da tretji

prevzame dolžnikov dolg (1. odst. 427. čl. Obligacijskega

zakonika, OZ); tretji pa niti ni predložil nobenega dokaza o

tem, da je upniku kaj izpolnil oz. da je upnik iz naslova

prevzema dolga od tretjega prevzel kakšno izpolnitev (3.

odst. 427. čl. OZ). Poleg tega pa tretji ni listinsko

podprto zatrjeval, da bi bila podana situacija po 428. čl.

OZ (po kateri se šteje, da je hipotekarni upnik privolil v

pogodbo o prevzemu dolga, če ni na pisno zahtevo odtujitelja

nepremičnine v treh mesecih odklonil svoje privolitve).

Glede na to je pritožbeno sodišče pritožbo tretjega zavrnilo

kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrdilo sklep

sodišča prve stopnje (2. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem

K pritožbi dolžnika : Tako kot je po ugotovitvah sodišča

prve stopnje dolžnik v predlogu za odlog izvršbe navajal

enake argumente, kot jih je v svojem ugovoru navajal tretji,

sedaj dolžnik v pritožbi zoper odločitev o zavrnitvi

predloga za odlog izvršbe, navaja vsebinsko enake razloge,

ki jih navaja tretji v pritožbi zoper sklep o zavrnitvi

njegovega ugovora (da so na podlagi kupoprodajne pogodbe, ki

je bila sklenjena v obliki notarskega zapisa, lastninska

upravičenja na nepremičninah, ki so predmet izvršbe, prešla

na novega lastnika - G. d.o.o. - s tem pa je dolžniško

upniško razmerje nastalo med upnikom in novim lastnikom). S

takšnimi razlogi pa dolžnik ne more utemeljevati svojega

predloga za odlog izvršbe, ampak bi ga (ob izpolnjevanju

pogojev iz 1. odst. 71. čl. ZIZ), lahko le s trditvijo, da

bi s takojšnjo izvršbo pretrpel nenadomestljivo škodo in da

je ta škoda večja od tiste, ki zaradi odloga lahko nastane

upniku (oz. ob uveljavljanju posebno upravičenih razlogov,

nanašajočih se nanj, ne pa na tretje osebe - 2. odst. 71.

čl. ZIZ). Dolžnik pa dejanskega stanu iz 71. čl. ZIZ niti ni

zatrjeval, zato je sodišče prve stopnje njegov predlog za

odlog izvršbe utemeljeno zavrnilo. Glede na to pa je tudi

njegova pritožba neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče

zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sklep sodišča prve

stopnje (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.