VSL sklep III Cp 2087/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2005-05-11

Pogojnih terjatev, dokler pogoj ni izpolnjen, ni mogoče pobotati.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve

Dolžnica krije svoje stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor

dolžnice zoper sklep o izvršbi, opr. št. I 2004/00059 z dne 6.4.2004

(1. točka izreka), ter odločilo, da je dolžnica dolžna upniku

povrniti stroške v višini 30.940,00 SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi od 26.8.2004 do plačila, v roku 8 dni (2. točka izreka).

Zoper sklep se je dolžnica pravočasno pritožila iz vseh pritožbenih

razlogov po 338. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju

ZPP) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (v

nadaljevanju ZIZ). Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in

izpodbijani sklep spremeni tako, da predlog za izvršbo zavrne s

stroškovno posledico. Navaja, da je upnik vložil odgovor na ugovor,

ki ga sodišče ni posredovalo dolžnici v odgovor, ampak je odgovor na

ugovor vročilo skupaj s sklepom. S tem je bilo kršeno načelo

kontradiktornosti, saj se ima dolžnica pravico na odgovor na ugovor

tudi izjasniti. V času, ko je bila terjatev ugovarjana v pobot, je

obstajala, saj do dneva, ko je bila ugovarjana v pobot, sodišče

obveznosti do upnika, tamkajšnjega dolžnika, da plača upnici to, kar

je v sklepu naloženo, ni preklicalo. Upnica je torej v času pobota

razpolagala s terjatvijo. Kaj se je s to terjatvijo kasneje zgodilo,

ni bistveno za odločanje o tem, ali sta bili nasprotni terjatvi

strank pobotani ali ne. Poleg tega dolžnica še navaja, da je upnik

terjatev, katero uveljavlja v tem izvršilnem postopku, že 2.3.2004

ugovarjal v pobot dolžničini terjatvi v višini 110.625,00 SIT in

obrestim na to dolžničino terjatev, ki so, izračunane na dan

1.3.2004, znašale 18.329,00 SIT. Glede na tako pobotanje po trditvah

samega upnika dolžnica dolguje še 46.198,00 SIT ter stroške predloga

za izvršbo. Pri tem dolžnica še navaja, da upnikov poziv, da dolžnica

potrdi pobotanje, nima nobenega pravnega pomena, ker pobotanje

nastane avtomatično v trenutku, ko upnik prejme pobotno izjavo. Upnik

bi moral o pobotu sodišče obvestiti, pa tega ni storil, zaradi česar

je dolžnici povzročil stroške, ki jih je dolžan povrniti. V nobenem

primeru pa upnik ni upravičen do stroškov odgovora na ugovor, in

sicer ker je njegovo stališče materialnopravno nepravilno že v samem

ugovoru, podrejeno pa, če bi to stališče bilo pravilno, pa ni

upošteval izjave o pobotu z dne 2.3.2004.

Sodišče prve stopnje je ravnalo pravilno, ko upnikovega odgovora na

ugovor ni vročalo dolžnici v izjavo. Sodišče namreč v skladu z

določbo drugega odstavka 58. člena ZIZ v primeru, če upnik v odgovoru

na ugovor ugovoru nasprotuje, glede na okoliščine primera razpiše

narok za obravnavo ugovora ali pa izda sklep brez naroka. ZIZ tako ne

predvideva dolžnikovega odgovora na upnikov odgovor na ugovor. Načelo

kontradiktornosti torej ni bilo kršeno, dolžnica pa je bila z vsebino

upnikove vloge seznanjena istočasno s sklepom o ugovoru.

Ni pravilno stališče sodišča prve stopnje, da terjatev po sklepu,

opr. št. I I 401/95, ni bila obstoječa. Terjatev je v času pobotne

izjave sicer obstajala, vendar pa je bila po svoji naravi pogojna.

Pri terjatvi na plačilo 168.405,00 SIT gre namreč za odmero stroškov

za vzpostavitev v prejšnje stanje in njihovo začasno založitev, ne pa

za končno terjatev dolžnice. Do plačila teh stroškov bi bila dolžnica

namreč dejansko upravičena, če bi dolžnici ti stroški tudi sicer

nastali. Ker je bila izvršba po sklepih I I 401/95 in I I 400/95

ustavljena, se pogoj za plačilo terjatve po sklepu I I 401/95 ni

izpolnil, o stroških izvršilnega postopka pa še ni bilo niti

pravnomočno odločeno (l. št. 19 in 20), zaradi česar slednjih

stroškov dolžnica tudi ni mogla uveljavljati v pobot. Pogojna

terjatev se šteje za zapadlo šele tedaj, ko se pogoj izpolni, zato v

konkretnem primeru v času, ko je bila dana pobotna izjava (pa tudi ne

kasneje), niso bili izpolnjeni vsi pogoji za pobot. Eden izmed

pogojev za pobot je namreč, da sta terjatvi zapadli (311. člen

Obligacijskega zakonika; v nadaljevanju OZ). Pobotna izjava dolžnice

z dne 27.6.2002 je zato glede na navedeno neučinkovita. Sodišče prve

stopnje je po oceni pritožbenega sodišča ravnalo pravilno, ko je

dolžničin ugovor, da je terjatev zaradi pobota ugasnila, zavrnilo.

Dolžnica prvič v pritožbi navaja, da je upnik terjatev na plačilo

175.152,00 SIT ugovarjal v pobot dolžničini terjatvi v višini

110.625,00 SIT dne 2.3.2004. Ker gre za pritožbeno novoto, je

pritožbeno sodišče ne sme upoštevati (prvi odstavek 337. člena ZPP v

zvezi s 15. členom ZIZ). Dolžnica namreč tudi ni pojasnila, zakaj

tega dejstva ni navedla pravočasno že pred sodiščem prve stopnje.

Odločitev o nadaljnjih stroških izvršilnega postopka je pravilna. Če

upnik ugovoru dolžnice ne bi nasprotoval, bi se dolžničine navedbe v

ugovoru štele za resnične (drugi odstavek 58. člena ZIZ). Ne glede na

siceršnjo vsebino odgovora na ugovor, je treba zato šteti upnikove

stroške odgovora na ugovor za potrebne in jih je dolžnica dolžna

upniku povrniti (prvi odstavek 155. člena ZPP v zvezi s 15. členom

Glede na navedeno pritožbeni razlogi niso podani, prav tako pa niso

podani razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti

(drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Pritožbeno

sodišče je zato pritožbo dolžnice zavrnilo ter potrdilo sklep sodišča

prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi prvega odstavka

165. člena ZPP. Ker dolžnica s pritožbo ni uspela, krije svoje

stroške pritožbenega postopka (1. odstavek 154. člena ZPP v zvezi s

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.