VSL sklep II Cp 836/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-06-27

Kadar Zavod za zdravstveno zavarovanje terja povračilo škode (stroške zdravljenja) od fizične osebe - povzročitelja prometne nesreče ter od zavarovalnice (na podlagi 18. člena ZOZP), sta toženi stranki v materialnem sosporništvu.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi ter zadeva vrne Okrožnemu sodišču v Krškem v novo sojenje. Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek na solidarno plačilo škode v znesku 221.611,41 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 30.10.1997 dalje ter povrnitev pravdnih stroškov. Tožniku je sodišče naložilo, naj plača toženki Zavarovalnici Tilia d.d. 58.370,00 SIT, A.J. pa 38.632,00 SIT. Zoper sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožeča stranka. Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Uvodoma navaja, da je sodišče v Krškem s sklepom Pg 75/98 napačno odločilo, da ni stvarno in krajevno pristojno v tej zadevi. Ne glede na to, da je postal ta sklep pravnomočen, bi moralo sodišče v skladu z 19.členom ZPP ves čas po uradni dolžnosti paziti na stvarno pristojnost. Pritožnik sodišču očita, da je zmotno in nepopolno ugotovilo dejansko stanje, ko je odločilo, da ni podana velika malomarnost drugotožene stranke. Njegove krivde namreč sploh ni ocenjevalo z vidika povprečnega voznika. Ne glede na to pa je več kot očitno, da je drugotoženc na glavni obravnavi navajal neresnična dejstva, saj je bil očitno poučen o pogojih za ugotavljanje velike malomarnosti. Pritožnik sodbi očita tudi pomankljivo obrazložitev. V razlogih navedene ugotovitve, da se je toženec ustavil pred vstopom na glavno cesto ter da ni videl nobenega vozila, namreč po mnenju pritožnika niso odločilnega pomena. Pritožba je utemeljena. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je podana bistvena kršitev pravil pravdnega postopka iz 4. točke 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP. Tožnik v obravnavani zadevi je namreč Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, torej pravna oseba iz 1. točke prvega odstavka 481. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, prvotožena stranka Zavarovalnica Tilia d.d. pa gospodarska družba, torej prav tako oseba iz 1. točke prvega odstavka 481. člena ZPP. Drugotoženec je sicer fizična oseba, vendar pa se njegova odškodninska odgovornost opira na v bistvenem isto dejansko in pravno podlago. Življenski dogodek, iz katerega izvira škodni primer, je namreč avtomobilska nezgoda, ki jo je povzročil drugotoženec, sicer zavarovanec prvotožene stranke. Dejanska podlaga so tista dejstva tega življenskega primera, katerih ugotovitev je potrebna v skladu s pravilom iz 86. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju - ZZVZZ. Ta namreč določa, da ima zavod pravico zahtevati povrnitev povzročene škode od tistega, ki je namenoma ali iz velike malomarnosti povzročil bolezen, poškodbo ali smrt zavarovane osebe. Ker pa se obveznost zavarovalnice povrniti škodo presoja v obsegu deleža odškodninske odgovornosti njenega zavarovanca (18. člen Zakona o obveznih zavarovanjih v prometu; Ur. l. 70/94, 29/96), je tako pravna in dejanska podlaga zahtevka zoper prvo in drugotoženo stranko v bistvenem enaka in se v obravnavani zadevi osredotoča na dejansko vprašanje, ali je drugotoženec ravnal v skladu s pravnim standardom povprečno skrbnega voznika (kriterij za presojo velike malomarnosti) ter na uporabo materialnopravnega določila 86. člena ZZVZZ. Iz povedanega sledi, da sta prvo in drugotoženec materialna sospornika (1. točka prvega odstavka 191. člena ZPP). 484. člen ZPP določa, da pravila o postopku v gospodarskih sporih veljajo tudi, kadar so v sporu poleg oseb iz prvega odstavka 481. člena ZPP (tožnik in prvotoženka) kot sosporniki iz 1. točke 191. člena tega zakona udeležene še druge osebe. Iz tega sledi, da je obravnavana zadeva gospodarski spor. Po 6. točki drugega odstavka 32. člena ZPP pa je v takem primeru za odločanje pristojno Okrožno sodišče. V postopku na prvi stopnji je o zadevi odločilo Okrajno sodišče, torej sodišče, ki ni bilo stvarno pristojno. Tožeča stranka to bistveno kršitev (4.točka 339/2 člen ZPP) uveljavlja v pritožbi, do česar je upravičena ne glede na to, da se zoper sklep Pg 75/98 z dne 8.10.1998 ni pritožila (glej 332.člen ZPP a contrario 319. člen ZPP). Ker je iz navedenih razlogov pritožba utemeljena, je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo v skladu s 1. odstavkom 354. člena ZPP vrnilo pristojnemu sodišču prve stopnje v novo sojenje.

ZZVZZ člen 86,  86.  ZOZP člen 18,  18.  ZPP člen 191,  191.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.