TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 1505/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-12-11

pritožba proti sodbi - dovoljenost pritožbe - sodna taksa - potrdilo o plačilu sodne takse

ZPP, ki je matični zakon za vprašanja pravdnega postopka, v nekaterih primerih šteje plačilo sodne takse za procesno predpostavko za dovoljenost vloge (za tožbo - 4. odstavek 180. člena ZPP, za napoved pritožbe v gospodarskem sporu - 497. člen ZPP). To pomeni, da v drugih primerih, kjer tega ne določa - v primeru pritožbe, plačilo sodne takse ni procesna predpostavka.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo postopek s pritožbo tožeče stranke.

Proti sklepu se je pritožila tožeča stranka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. V pritožbi navaja, da je sodno takso za pritožbo proti sodbi v celoti pravočasno plačala in za to svojo trditev pritožbi prilaga dokazilo.

Zakon o sodnih taksah - ZST v 1. odstavku 8. člena določa, da če taksa za vlogo, s katero se predlaga izdaja odločbe ali oprava dejanja, ali za pravno sredstvo niti po opominu ni v celoti plačana ali če vlogi ni priloženo dokazilo o plačilu sodne takse in niso podani pogoji za oprostitev plačila sodnih taks, sodišče šteje vlogo za umaknjeno, če zakon ne določa drugače. Zakon o pravdnem postopku - ZPP, ki je matični zakon za vprašanja pravdnega postopka in s tem tudi za vprašanja pritožbenega postopka, pa določa drugače. ZPP namreč v nekaterih primerih določa, da je plačilo sodne takse za vlogo procesna predpostavka za dovoljenost te vloge (za tožbo v 4. odstavku 180. člena in za napoved pritožbe v gospodarskih sporih v 497. členu), kar pomeni, da v drugih primerih, kjer tega ne določa, plačilo sodne takse za vlogo ni procesna predpostavka za njeno vsebinsko obravnavanje. Slednje velja tudi za pritožbo proti sodbi. Sodišče prve stopnje je zato s tem, ko je sklicujoč se na 1. odstavek 8. člena ZST ustavilo postopek s pritožbo tožeče stranke, tej odvzelo možnost obravnavanja njene pritožbe proti sodbi. To pa pomeni bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke 2. odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP. Sodišče druge stopnje je zato pritožbi tožeče stranke ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo (3. točka 365. člena ZPP). Je pa sicer tožeča stranka v pritožbenem postopku dokazala, da je po opominu plačala sodno takso za pritožbo proti sodbi.

Odločitev o pritožbenih stroških tožeče stranke je odpadla, saj tožeči stranki niso nastali, ZST pa tudi ne predpisuje plačila sodne takse za pritožbo zoper sklep, da se pritožba šteje za umaknjeno.

V nadaljevanju postopka naj sodišče prve stopnje postopa po določbah 344. člena in nato 354. člena ZPP.

ZST člen 8,  8/1,  8,  8/1.  ZPP člen 180,  180/4,  333,  366,  497,  180,  180/4,  333,  366,  497.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1865/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-12-18

Vrnitev v prejšnje stanje ni mogoče predlagati v primeru zamude roka za vložitev tožbe zaradi motenja posesti, ker gre za prekluzivni rok materialnega prava. Vrnitev v prejšnje stanje je mogoča samo v primeru zamude procesnih rokov.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo predlog za vrnitev v prejšnje stanje ter tožbo.

Zoper tak sklep se pritožuje tožnik zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi ter izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi tožnik navaja, da je zaradi zamude roka za vložitev tožbe prišlo po krivdi sodišča, ker je tožnik prepozno prejel odločbo o brezplačni pravni pomoči in mu zaradi tega ni moč kratiti njegovih pravic tako, da je stališče prvega sodišča nevzdržno, saj gre za situacijo, ko se pravda vroča v stanje, ki je bilo pred zamudo. Enako to velja za prekluzivne roke, ki imajo za stranke posledice izgube nekih pravic. Napačno je stališče prvega sodišča, da se vrnitev v prejšnje stanje lahko uveljavlja le pri instrukcijskih rokih.

Sodno varstvo pred motenjem posesti je mogoče zahtevati v 30 dneh, od dneva, ko se je zvedelo za motenje in storilca, najpozneje pa v enem letu, od dneva, ko je nastalo motenje (čl. 77 Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih). Gre za prekluzivni rok materialnega prava. Pri takih rokih preneha pravica ipso iure s potekom časa. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje, ki jih tožnik ne izpodbija, da je bila tožba vložena po preteku 30 dnevnega roka, ko je tožnik zvedel za motilno dejanje in storilca tako, da je sodišče prve stopnje pravilno odločilo, ko je zavrglo tožbo. Prav tako je pravilna odločitev sodišča prve stopnje glede tožnikovega predloga za vrnitev v prejšnje stanje. Vrnitev v prejšnje stanje (člen 116 ZPP) se dovoli le zaradi zamude procesnih rokov, ne pa materialnih rokov. To pomeni, da ni mogoča vrnitev v prejšnje stanje, če je stranka zamudila rok za vložitev tožbe zaradi motenja posesti. Razlogi zakaj je tožnik zamudil rok za vložitev tožbe, v ničemer ne vplivajo na pravilnost odločitve sodišča prve stopnje, saj je tožnik s pretekom roka izgubil pravico do sodnega varstva.

Ker je odločitev sodišča prve stopnje materialnopravno pravilna, je bilo pritožbo tožnika zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (člen 365 točka 2 ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 77/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-03-28

izvršba zoper delodajalca - odgovornost imetnika tekočega računa - krajevna pristojnost - atrakcija pristojnosti

Odgovornost delodajalca za opuščeno odtegnitev in izplačilo v smislu 134. čl. ZIZ se obravnava v okviru postopka zoper "prvotnega" dolžnika, katerega plačo bi delodajalec moral odtegovati, zato gre za atrakcijo pristojnosti in je za izvršbo pristojno isto sodišče kot za sklep o izvršbi na plačo dolžnika.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Odločitev o upnikovih stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje se je z izpodbijanim sklepom izreklo za krajevno nepristojno in odločilo, da bo po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopljena Okrajnemu sodišču v Kranju.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da bi morali njegov predlog vložiti v spis, ki se vodi zoper prvotnega dolžnika I. R. (opr. št. I 2000/12768) in upoštevati atrakcijo pristojnosti.

Iz podatkov v spisu je razvidno, da je upnik v izvršilnem postopku pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani, opr. št. I 2000/12768, zoper fizično osebo I. R. iz L., izposloval sklep o izvršbi na plačo. Ker dolžnikov delodajalec po trditvah upnika dolžniku ni odtegoval zarubljenih zneskov plače po sklepu o izvršbi, je upnik dne 29.11.2001 predlagal izvršbo zoper delodajalca po določilih 134. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ).

Dikciji 1. odst. 134. čl. ZIZ ("Upnik lahko predlaga, naj sodišče v izvršilnem postopku s sklepom naloži delodajalcu...") in 2. odst. 134. čl. ZIZ ("Predlog... lahko upnik vloži do konca izvršilnega postopka." - oboje podkrepilo Višje sodišče) kažeta na to, da se odgovornost delodajalca za opuščeno odtegnitev in izplačilo v smislu 134. čl. ZIZ obravnava v okviru postopka zoper "prvotnega" dolžnika, katerega plačo bi delodajalec moral odtegovati. Vodenje enotnega postopka zoper dolžnika in njegovega delodajalca kot dolžnikovega dolžnika je tudi v skladu z načelom hitrosti in ekonomičnosti postopka. Zato gre v primeru izvršbe zoper delodajalca po 134. čl. ZIZ za atrakcijo pristojnosti, saj je predlog proti dolžnikovemu dolžniku vezan na vodenje postopka proti dolžniku. Zato je za to izvršbo pristojno isto sodišče kot za sklep o izvršbi na plačo dolžnika, to pa je v konkretnem primeru po podatkih spisa Okrajno sodišče v Ljubljani.

Ker je torej odločitev sodišča prve stopnje o krajevni nepristojnosti napačna, je sodišče druge stopnje na podlagi 3. točke 365. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl. ZIZ upnikovi pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Ker je odločitev sodišča prve stopnje razveljavljena, je sodišče druge stopnje odločitev o pritožbenih stroških upnika pridržalo za končno odločbo (3. odst. 165. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

ZIZ člen 134,  134/1,  134/2,  134,  134/1,  134/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 440/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-06-12

izvršba po uradni dolžnosti - zavrženje pritožbe - gospodarski prestopek - izterjava denarne kazni - upnik

Pri izvršbi po uradni dolžnosti sodišče, ki je izdalo odločbo v gospodarskih prestopkih ne more nastopati kot upnik v izvršilnem procesnem smislu pri prisilni izterjavi določene denarne kazni.

Okrajno sodišče v Novem mestu je s sklepom opr. št. I I ... z dne ... ustavilo izvršbo.

Zoper navedeni sklep je Okrožno sodišče v ... vložilo pravočasno pritožbo. V pritožbi trdi, da je odločitev sodišča prve stopnje napačna, saj izvršitev denarne kazni ni absolutno zastarala. Okrajno sodišče v Novem mestu je očitno pomotoma ustavilo izvršbo, saj se sklep Gp ... z dne ... o absolutnem zastaranju izvršitve denarne kazni nanaša na obsojeno pravno osebo T., d.o.o. in ne na obsojeno odgovorno osebo.

Pritožba je nedovoljena, saj jo je vložila oseba, ki nima te pravice.

V konkretnem primeru gre za izvršbo po uradni dolžnosti (2. odstavek 2. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, Ur. l. RS št. 51/98, v nadaljevanju ZIZ). Prisilna izterjava neplačane denarne kazni, kar je bilo izrečeno s sodno odločbo v sodnem postopku zaradi gospodarskega prestopka, se namreč izvrši po uradni dolžnosti. To smiselno izhaja iz določbe 150. člena Zakona o gospodarskih prestopkih, ki določa, da se odločba, s katero je pravnomočno izrečena denarna kazen in odločeno o stroških postopka, izvrši, ko poteče v odločbi določen rok za plačilo kazni, in iz določbe 151. člena Zakona o gospodarskih prestopkih, ki nalaga sodišču, ki je izdalo odločbo na prvi stopnji in samo ni pristojno za njeno izvršitev, da "pošlje overjen prepis odločbe s potrdilom o izvršljivosti organu, ki je pristojen za izvršitev. Ta mora odločbo brez odlašanja izvršiti". Izvršba se torej začne po uradni dolžnosti in se tako tudi mora izpeljati. Gre za enostranski izvršilni postopek, v katerem ne nastopa upnik v izvršilnem procesnem smislu. Ker se torej postopek začne po uradni dolžnosti zoper dolžnika, se sklep vroča le stranki, to je dolžniku, (primerjaj 330. člen Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ). Poleg tega se lahko zoper sklep sodišča izdan na prvi stopnji pritožijo le stranke, v konkretnem primeru torej le dolžnik (primerjaj 366., 333. člen ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Ker Okrožno sodišče v ... ni stranka, nima pravice do pritožbe, zato je potrebno njeno pritožbo zavreči kot nedovoljeno (1. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 222, 222/2. ZPP člen 333, 343, 366, 365.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2565/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-12-04

izvršilni postopek - premet izvrše - nematerializirani vrednostni papirji

Kadar so predmet izvršbe nematerializirani vrednostni papirji, ki kotirajo na borzi, sodelovanje izvršitelja pri njihovi prodaji ni predvideno in tudi ni potrebno.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom za izvršitelja pri prodaji vrednostnih papirjev določilo P. N., upniku pa naložilo, naj v osmih dneh založi 33.750,00 SIT predujma.

Zoper sklep se zaradi napačne uporabe določb ZIZ pritožuje upnik. Sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi ter odredi povrnitev pritožbenih stroškov v upnikovo korist. Navaja, da predlagani način izvršbe ne zahteva in ne opravičuje postavitve izvršitelja. Rubež vrednostnih papirjev namreč opravi KDD, prodaja vrednostnih papirjev pa se opravi preko pooblaščenega udeleženca trga vrednostnih papirjev, kot to zahteva ZIZ.

Pritožnik utemeljeno opozarja na posebnost izvršilnega postopka, kadar so predmet izvršbe nematerializirani vrednostni papirji. Do uveljavitve novele Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ-A (Ur.l. RS 75/2002) je posebnosti tovrstnega postopka urejal Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih - ZNVP (Ur.l. RS 23/99) v določbah 60., 62. in 63. člena. Od uveljavitve novele ZIZ -A pa so bile te določbe pravnosistemsko prenesene v temeljni procesni zakon, torej ZIZ. Sodišče prve stopnje teh pravil ni uporabilo, kar predstavlja bistveno kršitev pravil postopka. Te določbe namreč predvidevajo (glej peti odstavek 163 c člena ZIZ-A), da sodišče v primeru, kadar gre za prodajo vrednostnih papirjev, ki so predmet izvršbe na organiziranem trgu vrednostnih papirjev, s sklepom poooblasti pooblaščenega udeleženca, da opravi prodajo. Izvršba na nematerializirane vrednostne papirje zaradi njihove posebne narave poteka brez sodelovanja izvršitelja, zato tudi ni razloga, da bi on določil pooblaščenca (glej tudi komentar k členom 163 a in 163 c ZIZ-A v: Galič, Jan, Jenull - Komentar novele in uvodna pojasnila, str. 339-348, Ljubljana 2002). Ker pa je odločitev o tem, ali je v obravnavani zadevi potrebno sodelovanje izvršitelja, odvisna od poprejšnje ugotovitve ali dolžnikovi nematerializirani vrednostni papirji kotirajo na borzi, tega podatka pa v spisu ni, je bilo treba izpodbijani sklep razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZNVP člen 60, 62, 63. ZIZ člen 163a, 163b, 163c. ZIZ-A člen 64.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 385/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-06-04

sodna taksa - odmera sodne takse - združitev zadev v skupno obravnavanje

Če obsega ena tožba več zahtevkov, se taksa zaračuna po vrednosti, ki predstavlja seštevek vrednosti vseh zahtevkov.

Če je več pravd (tožb) združenih v skupno obravnavanje, se taksa zaračuna v vsaki pravdi posebej, kot da pravde niso bile združene.

1. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

2. Tožena stranka sama krije stroške pritožbe.

Sodišče prve stopnje je z uvodoma navedenim sklepom sodno takso za pritožbo odmerilo v višini 102.000,00 SIT (5x1.200 točk x 17,00 SIT).

Tožena stranka (kot taksna zavezanka) se s takšno odmero ni strinjala. Zato jo je izpodbijala s pritožbo, v kateri je uveljavljala vse pritožbene razloge, predlagala pa spremembo izpodbijanega sklepa z odmero sodne takse za pritožbo v višini 54.400,00 SIT (3.200 točk x 17,00 SIT) oziroma razveljavitev izpodbijanega sklepa z vrnitvijo zadeve sodišču prve stopnje v novo odmero. Pri tem je priglasila pritožbene stroške.

V predmetni zadevi ne gre za eno tožbo z več zahtevki, ko bi se taksa zaračunala po vrednosti, ki jo predstavlja seštevek vrednosti vseh zahtevkov (gl. pojasnilo d) k tarifni številki 1 Taksne tarife Zakona o sodnih taksah (ZST)), ampak gre za več pravd (tožb), združenih v skupno obravnavanje, ko se taksa zaračuna v vsaki pravdi posebej, kot da pravde niso bile združene (gl. pojasnilo d) k tarifni številki 2 Taksne tarife ZST).

Zato je sodišče druge stopnje ob smiselni uporabi 2. točke 365. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) neutemeljeno pritožbo tožene stranke zavrnilo ter zakonit in pravilen sklep sodišča prve stopnje potrdilo (1. točka izreka).

Ker tožena stranka s pritožbo ni uspela, je sodišče druge stopnje ob smiselni uporabi 1. odst. 165. čl. v zvezi s 1. odst. 154. čl. ZPP sklenilo, da sama krije pritožbene stroške (2. točka izreka).

V nadaljevanju naj sodišče prve stopnje izdela obrazloženo sodbo.

ZST tarifna številka 1, 1/1, 1/1-d, 2, 2/2, 2/2-d.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1245/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-18

izvršilni stroški - predujem za stroške za opravo izvršbe

Sodišče je v sklepu o določitvi predujma dolžno obrazložiti, kako je določilo višino slednjega ter v ta namen konkretizirati opravila izvršbe, za katera je predujem namenjen.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (2. tč. sklepa) razveljavi ter se zadeva vrne v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom določilo izvršitelja ter sklenilo, da mora upnik v osmih dneh založiti 50.000,00 SIT predujma na žiro račun izvršitelja. V pritožbi je upnik navedel, da je že dne 5.7.1999 plačal 5.000,00 SIT predujma za rubež, pri čemer pa ga sodišče ni obvestilo, ali je bil le-ta sploh opravljen. Zaradi tega je sodišče neupravičeno naložilo plačilo stroškov izvršilnega postopka v višini 50.000,00 SIT, saj ima še vedno neporabljen predujem v znesku 5.000,00 SIT. Pritožba je utemeljena. Pritožnik ima prav, ko pravi, da mu je sodišče prve stopnje neupravičeno naložilo plačilo izvršilnih stroškov v višini 50.000,00 SIT. Stroške, povezane z opravo izvršbe, plača najprej upnik (1. odst. 38. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ)) in sicer v obliki predujma, ki mu ga določi sodišče v sklepu o določitvi izvršitelja (2. odst. 38. čl. ZIZ). Skladno z 11. čl. Pravilnika o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom (v nadaljevanju: Pravilnik) sodišče določi višino predujma na podlagi lastne ocene stroškov, ki bodo predvidoma nastali z opravo dejanja izvršbe, vendar najmanj v višini 150% cene storitev po tar. št. 1, kar za obravnavano zadevo, upoštevajoč vrednost zahtevka, znaša najmanj 30.000,00 SIT. Sodišče je tako v sklepu o določitvi predujma dolžno obrazložiti, kako je določilo višino slednjega ter v ta namen konkretizirati opravila izvršbe, za katera je le-ta namenjen. Izpodbijani sklep pa razlogov o tem ne vsebuje, saj opravila izvršbe niso določno opredeljena, niti ni obrazložena višina predujma (50.000,00 SIT), prav tako pa tudi ni navedeno, kaj je bilo storjeno z že plačanim predujmom v znesku 5.000,00 SIT (list. št. 11 spisa; sodišče bi predhodno plačani predujem moralo všteti v novo določenega). Upoštevajoč zgornje zaključke, je sodišče druge stopnje tako ob preizkusu izpodbijanega sklepa našlo bistvene kršitve določb izvršilnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. v zvezi s 366. čl. ZPP. Sklep sodišča prve stopnje ima namreč pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne da preizkusiti, saj nima razlogov o odločilnih dejstvih, to je o višini predujma (14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ. Zato je bilo treba pritožbi ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti ter zadevo vrniti v nov postopek.

Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom člen 11. ZIZ člen 38, 38/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 92/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-02-06

krajevna pristojnost - izključna krajevna pristojnost - pristojnost

Tudi če bi se namreč izpostavilo vprašanje obstoja avtorske pravice tožnika, je to v obravnavanem gospodarskem sporu (le) predhodno vprašanje.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne v nadaljnji postopek sodišču prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da ni krajevno pristojno za odločanje v obravnavanem gospodarskem sporu. Tako je odločilo zato, ker je menilo, da je po 103. čl. ZS izključno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Proti sklepu sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo tožeča stranka. V pritožbi uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep spremeni tako, da določi, da je za odločanje krajevno pristojno Okrožno sodišče v Kranju.

Res je po 2. odst. 103. čl. ZS za spore o pravicah intelektualne lastnine izključno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani. Toda v konkretnem primeru, upoštevaje tožbene trditve, ne gre za tak spor.

Tožeča stranka v tožbi trdi, da "je v stečajnem postopku prijavila terjatev iz naslova uporabnine za uporabo imena po pogodbi z dne 20.1.1991, torej iz naslova avtorskega prava." Te trditve pa po presoji pritožbenega sodišča ne zadoščajo za uvrstitev konkretnega gospodarskega spora med spore iz 2. odst. 103. čl. ZS, za katere je izključno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani. Tudi če bi se namreč izpostavilo vprašanje obstoja avtorske pravice tožnika, je to v obravnavanem gospodarskem sporu (le) predhodno vprašanje.

Zato tehtanje med kolizijo izključne pristojnosti iz 2. odst. 103. čl. ZS in 63. čl. ZPP niti ne pride v poštev. Pritožnik tako pravilno opozarja na zmotno uporabo 2. odst. 22. čl. ZPP. Pritožbeno sodišče je zato odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (3. odst. 365. čl. ZPP).

ZS člen 103, 103/2, 103, 103/2. ZPP člen 63, 63.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 603/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-04-24

ZPP namreč loči med sposobnostjo biti pooblaščenec in izkazanostjo biti pooblaščenec v določenem postopku. Le za slednjo pa velja možnost odprave pomanjkljivosti (o izkazanosti biti pooblaščenec) na način in po postopku, ki ga določa 98. člen ZPP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba in narok za glavno obravnavo dne 6.7.2001 se razveljavita ter se zadeva vrne v nov postopek sodišču prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi v 1. in 3. točki izreka.

Proti sodbi sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo tožena stranka. V pritožbi smiselno uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču smisleno predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje sodišču prve stopnje.

Tožeča stranka na pritožbo ni odgovorila.

V okviru uradoma upoštevnih postopkovnih kršitev pritožbeno sodišče ugotavlja, da je podana absolutna bistvena kršitev iz 11. točke 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

Iz zapisnika o prvem naroku za glavno obravnavo, ki je bil 6.7.2001 (l. št. 12), izhaja, da je za tožečo stranko pristopila O. O., ki po lastni izjavi ni imela opravljenega pravniškega državnega izpita. Sodišče prve stopnje je glavno obravnavo kljub temu opravilo, čeprav 4. odstavek 88. člena ZPP določa, da se dejanja, opravljena po pooblaščencu, ki ni oseba iz 3. odstavka 87. člena ZPP, štejejo, kot da niso bila opravljena. Sodišče je postopalo tako, ker je presodilo, da je opisano pomanjkljivost moč sanirati na način iz 98. člena ZPP. Vendar takšno stališče po prepričanju pritožbenega sodišča ni pravilno. ZPP namreč loči med sposobnostjo biti pooblaščenec in izkazanostjo biti pooblaščenec v določenem postopku. Le za slednjo pa velja možnost odprave pomanjkljivosti (o izkazanosti biti pooblaščenec) na način in po postopku, ki ga določa 98. člen ZPP. Dodati velja, da iz podatkov spisa sledi, da sta bili pravdni stranki sicer seznanjeni z zahtevo iz 3. odstavka 87. člena ZPP.

Tako se izkaže, da je tožečo stranko na naroku za glavno obravnavo zastopal pooblaščenec v nasprotju z določbami ZPP. S tem je podana absolutna bistvena kršitev iz 11. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in s tem razveljavitveni razlog iz 1. odstavka 354. člena ZPP. Ker 1. odstavek 354. člena ZPP v drugem stavku določa, da je potrebno razveljaviti tudi tista dejanja, ki jih zajema bistvena kršitev določb pravdnega postopka, opisana kršitev pa je bila storjena na naroku za glavno obravnavo 6.7.2001, je pritožbeno sodišče odločilo, tako kot je razvidno iz izreka tega sklepa. To pomeni, da je postopek vrnjen v fazo pred prvim narokom za glavno obravnavo.

ZPP člen 87,  87/3,  88,  88/4,  98,  354,  354/1,  87,  87/3,  88,  88/4,  98,  354,  354/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.