TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cpg 1013/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-11-21

plačilo takse - procesna predpostavka - presumpcija umika

Zakonska dikcija 1. odst. 8. člena ZST je nejasna, saj ni možna situacija, da bi bilo predloženo dokazilo o plačilu takse, taksa pa ne bi bila plačana. Taksne, davčne in druge podobne predpise, ki urejajo obveznosti posameznikov do države, je treba v primeru kakršnih koli nejasnosti razlagati v korist zavezanca. V obravnavanem primeru torej, da je edini pogoj za vložitev pravnega sredstva plačilo takse, medtem ko predložitev potrdila ni odločilna.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom štelo ugovor dolžnika za umaknjen. Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da je dne 10.4.2002 takso plačal in o tem tudi obvestil sodišče. Pritožba je utemeljena. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je iz listine, priložene pritožbi (priloga B6) razvidno, da je dolžnik dne 10.4.2002 takso za ugovor v obravnavani zadevi plačal. Pri tem je bila sodna taksa plačana pravočasno v 15 dnevnem roku od vročitve opomina (4. odst. 26. člena ZST). Glede na navedeno je zmoten drugačen zaključek sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu. Sodišče prve stopnje je zato ravnalo nepravilno, ko je uporabilo določbo 1. odst. 8. člena ZST in odreklo dolžniku pravico do ugovora. Sodišče druge stopnje je zaradi navedenega na podlagi 3. točke 365. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 55/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-10-16

zaslišanje prič - vabilo na narok - priča - kaznovanje

Skladno s 1. odst. 241. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZPPSL sme sodišče denarno kaznovati pričo, če na zaslišanje ne pride in svojega izostanka ne opraviči pod pogojem, da je bila priča v redu povabljena na zaslišanje. To v smislu 1. odst. 237. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZPPSL pomeni, da mora biti priča v vabilu na zaslišanje opozorjena na posledice neopravičenega izostanka.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Z uvodoma citiranim sklepom je sodišče prve stopnje kaznovalo pričo A. D. z denarno kaznijo 100.000,00 SIT, ker se ni odzval vabilu sodišča na zaslišanje, niti ni opravičil odsotnosti.

Zoper navedeni sklep se je A. D. pravočasno pritožil, smiselno pa je uveljavljal pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja z navedbo, da je izostanek sodišču opravičil. Smiselno je predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Skladno s 1. odst. 241. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZPPSL sme sodišče denarno kaznovati pričo, če na zaslišanje ne pride in svojega izostanka ne opraviči pod pogojem, da je bila priča v redu povabljena na zaslišanje. To v smislu 1. odst. 237. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZPPSL pomeni, da mora biti priča v vabilu na zaslišanje opozorjena na posledice neopravičenega izostanka.

Iz podatkov spisa (na red. št. 31) pa izhaja, da je sodišče vabilo pritožnika na zaslišanje z dopisom, v katerem se sklicuje na določilo 96. čl. ZPPSL. To določa dolžnost družbenikov ali delavcev, ki so bili pri dolžniku zaposleni, dati podatke in izročiti listine, ki se nanašajo na stečajnega dolžnika, navedena dolžnost pa se obravnava po predpisih o dolžnostih pričevanja. V omenjenem dopisu priči ni zaslediti opozorila priči o posledicah neopravičenega izostanka v smislu že citiranega določila 1. odst. 237. čl. ZPP.

Priča torej ni bila v redu povabljena na zaslišanje, materialna predpostavka za izrek denarne kazni zaradi pritožnikovega izostanka torej ni bila izpolnjena. Pritožbeno sodišče je utemeljeni pritožbi priče A. D. ugodilo in na podlagi 3. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZPPSL izpodbijani sklep razveljavilo.

ZPPSL člen 96,  96.  ZPP člen 237,  237/1,  241,  241/1,  237,  237/1,  241,  241/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 959/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-06-13

najemna pogodba - vlaganje v nepremičnino - povrnitev najemnikovih vlaganj

Iz dejanskih in neizpodbjanih ugotovitev sodišča prve stopnje sledi, da si je tožeča stranka sporne poslovne prostore pred sklenitvijo pogodbe ogledala, da ji niso bile neznane pomanjkljivosti, na katere se sedaj sklicuje in zaradi katerih naj bi bil najeti poslovni prostor neuporaben. Takšen dogovor ZPSPP dopušča.

Pogodba nadalje vsebuje dogovor, da najemnik "vsa dodatna vlaganja v stavbe in zemljišče po končanem najemu na račun nespremenjene najemnine prepusti najemodajalcu brez povračila, razen če se stranki drugače ne dogovorita". Iz doslej razloženega sledi, da ni videti, da bi v konkretnem primeru tožeča stranka sploh uveljavljala povračilo za popravila, ki bi ne šla po pogodbi v njeno breme (prim. 14. in 17. čl. ZPSPP in zgoraj cit. pogodbeno določilo 5. člena). Vsaka izmed pogodbenih strank nosi riziko svojih zavestnih odločitev, ki temeljijo na poznavanju bistvenih okoliščin posla, kot to terja načelo varnosti pravnega prometa.

Če pa pogodba velja, je izključena presoja o povračilu vrednosti vlaganj po načelih neopravičene pridobitve. Drugačne pritožbene trditve so pravno zmotne: ni šlo namreč za prehod premoženja brez podlage (prim. 1., 2. in 3. odst. 210. čl. ZOR).

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo obogatitveni tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka uveljavljala plačilo 1.410.538,40 SIT za vlaganja v objekt tožene stranke v času trajanja najemne pogodbe.

Proti sodbi sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo tožeča stranka. V pritožbi uveljavlja pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo spremeni, ali pa naj jo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje sodišču prve stopnje.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Sodišče prve stopnje pravilno ni upoštevalo sklepa občinskega sveta tožene stranke kot podlage uveljavljanemu zahtevku. Omenjeni sklep je le akt poslovanja, ki ne more nadomestiti izjave volje tožeče stranke kot odgovora na zahtevek tožeče po vrnitvi vrednosti spornih vlaganj. Zato nima obligacijskopravnih učinkov.

Iz dejanskih in neizpodbjanih ugotovitev sodišča prve stopnje sledi, da si je tožeča stranka sporne poslovne prostore pred sklenitvijo pogodbe ogledala, da ji niso bile neznane pomanjkljivosti, na katere se sedaj sklicuje in zaradi katerih naj bi bil najeti poslovni prostor neuporaben. Takšen dogovor ZPSPP dopušča, kot to pravilno sklepa sodišče prve stopnje (14. čl. ZPSPP). Pogodba nadalje vsebuje dogovor, da najemnik "vsa dodatna vlaganja v stavbe in zemljišče po končanem najemu na račun nespremenjene najemnine prepusti najemodajalcu brez povračila, razen če se stranki drugače ne dogovorita" (5. čl. najemne pogodbe, priloga A 3).

ZPSPP člen 14,  17,  14,  17.  ZOR člen 210,  210/4,  210,  210/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 229/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-05-14

Stranka, ki zatrjuje, da ima terjatev do tožene stranke, mora podlago in višino te terjatve v postopku dokazovati, če je katerokoli od teh vprašanj sporno (primerjaj 212. člen ZPP, 1. odstavek 286. člena ZPP in 1. odstavek 7. člena ZPP).

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z uvodoma citirano sodbo je sodišče prve stopnje razveljavilo izvršilni sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. Ig 96/09798 z dne 10.7.1996 v 1. in 3. točki izreka in tožbeni zahtevek zavrnilo, ker tožeča stranka uveljavljane terjatve ni dokazala.

Zoper sodbo se je pravočasno pritožila tožeča stranka "iz vseh pritožbenih razlogov" in predlagala spremembo izpodbijane sodbe z ugoditvijo tožbenemu zahtevku.

Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila.

Uvodoma pritožbeno sodišče ugotavlja, da gre glede na vrednost uveljavljenega tožbenega zahtevka za spor majhne vrednosti (primerjaj 1. odstavek 495. člena ZPP). Zoper sodbo, izdano v sporu majhne vrednosti, pa zmotno ali nepopolno ugotovljeno dejansko stanje in bistvena postopkovna kršitev po 1. odstavku 339. člena ZPP nista dopustna pritožbena razloga (primerjaj 1. odstavek 458. člena ZPP v zvezi s 480. členom ZPP).

Na vprašanje, katera dejstva in dokaze zanje mora navajati in predložiti stranka, odgovarja materialno pravo. Stranka, ki zatrjuje, da ima terjatev do tožene stranke, mora podlago in višino te terjatve v postopku dokazovati, če je katerokoli od teh vprašanj sporno (primerjaj 212. člen ZPP, 1. odstavek 286. člena ZPP in 1. odstavek 7. člena ZPP). Glede na to, da je tožena stranka prerekala tožbeni zahtevek tako po temelju, kot po višini, je bilo na tožeči stranki dokazno breme o obstoju terjatve in njeni višini. Tožena stranka, ki oporeka obstoju kakršnekoli podlage zahtevka, negativnega dejstva ne more dokazovati, kot zmotno meni pritožnik. Materialnopravno pravilno je zato sodišče prve stopnje uporabilo pravila ZPP o dokaznem bremenu, ki ga je prevalilo na tožečo stranko, pri tem pa tudi pravilno presodilo, da zgolj račun kot enostranska listina tožeče stranke še ne dokazuje sklenjenega poslovnega razmerja med pravdnima strankama, ki bi bil podlaga uveljavljenemu tožbenemu zahtevku.

Ker prvostopenjsko sodišče ni zagrešilo kršitev, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP), tožeča stranka pa drugih bistvenih postopkovnih kršitev iz 2. odstavka 339. člena ZPP v pritožbi ni uveljavljala, je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 538/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-03-14

Vprašanje pasivne legitimacije se sicer presoja po materialnem (ne pa po procesnem pravu), vendar na podlagi dejstev, ki jih je po izpeljanem dokaznem postopku ugotovilo sodišče (prve stopnje).

1. Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba potrdi.

2. Tožena stranka sama krije stroške pritožbe.

Sodišče prve stopnje je z uvodoma navedeno sodbo sklep o izvršbi, ki ga je izdalo Okrajno sodišče v Ljubljani, ohranilo v veljavi v 1. in 3. točki izreka (1. točka izreka), pri čemer je toženi stranki naložilo povrnitev 61.967,00 SIT pravdnih stroškov tožeče stranke z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 21.10.1999 do plačila (2. točka izreka).

Proti navedeni sodbi se je pritožila tožena stranka (po pooblaščenem odvetniku). Uveljavljala je pritožbena razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka (ki ga ni konkretizirala, saj ni navedla, v čem naj bi bile kršitve podane) in zmotne uporabe materialnega prava. Prvenstveno je predlagala spremembo izpodbijane sodbe z razveljavitvijo sklepa o izvršbi in z zavrnitvijo tožbenega zahtevka, podrejeno pa njeno razveljavitev z zavrnitvijo zadeve prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje. Pri tem je priglasila stroške pritožbe.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki pa nanjo ni odgovorila.

Vprašanje pasivne legitimacije se sicer presoja po materialnem (ne pa po procesnem) pravu, vendar pa teh dejstev (to je dejstev, ki jih je po izpeljanem dokaznem postopu ugotovilo sodišče prve stopnje) tožena stranka v sporu majhne vrednosti ne more izpodbijati (1. odstavek 495. člena v zvezi s 1. odstavkom 458. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP)). Tako se pokaže, da je pravilen zaključek sodišča prve stopnje, da ugovor pasivne legitimacije, ki ga je podala tožena stranka, ni utemeljen.

Tožena stranka se je v zvezi z ugovorom pomanjkanja pasivne legitimacije sicer (smiselno) sklicevala na utemeljitev, ki jo je podala v postopku pred sodiščem prve stopnje, vendar le-te v postopku pred sodiščem druge stopnje ni mogoče upoštevati, saj mora pritožnica navesti razloge, ki jih želi v pritožbi uveljavljati (prim. razloge sodbe in sklepa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije z dne 08.12.1999, opr. št. III Ips 128/98).

Zato je sodišče druge stopnje na podlagi 353. člena ZPP neutemeljeno pritožbo tožene stranke zavrnilo ter zakonito in pravilno sodbo sodišča prve stopnje potrdilo (1. točka izreka). Sodišče prve stopnje je namreč na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo.

Ker tožena stranka s pritožbo ni uspela, je sodišče druge stopnje na podlagi 1. odstavka 165. člena v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP sklenilo, da sama krije pritožbene stroške (2. točka izreka).

ZPP člen 458,  458/1,  495,  495/1,  458,  458/1,  495,  495/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 35/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-05-21

Če gospodarska družba nekega dejanja ni opravila (npr. ni vložila pritožbe proti sklepu o začetku postopka izbrisa), ker je stvarni in pravni položaj presodila nepravilno, gre za motivno zmoto, ki je v postopku pač ni mogoče upoštevati.

Pritožba gospodarske družbe se zavrne in se sklep registrskega sodišča potrdi.

Registrsko sodišče je na podlagi 1. odst. 32. čl. Zakona o finančnem poslovanju podjetij (ZFPPod) sklenilo, da se gospodarska družba izbriše iz sodnega registra. Njeno pritožbo proti sklepu o izbrisu pa je kot nedovoljeno zavrglo, saj gospodarska družba ni vložila ugovora proti sklepu o začetku postopka izbrisa.

Gospodarska družba se je (po direktorju) pritožila proti sklepu registrskega sodišča o zavrženju njene pritožbe proti sklepu o izbrisu. Predlagala je razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Gospodarska družba ni vložila ugovora proti sklepu o začetku postopka izbrisa, zato ni bila upravičena vložiti pritožbe proti sklepu o izbrisu (1. tč. 4. odst. 34. čl. v zvezi s 1. tč. 3. odst. 30. čl. ZFPPod), katero je registrsko sodišče pravilno kot nedovoljeno zavrglo, ne da bi jo vsebinsko obravnavalo.

Zato je pritožbeno sodišče na podlagi 3. odst. 34. čl. v zvezi z 2. tč. 2. odst. 31. čl. ZFPPod neutemeljeno pritožbo gospodarske družbe zavrnilo ter zakonit in pravilen sklep registrskega sodišča potrdilo. Glede na konkretno procesno situacijo pritožbene navedbe gospodarske družbe namreč niso pravno pomembne in pritožbenemu sodišču zato nanje ni treba odgovarjati. Vseeno pa dodaja, da gre v primeru, če gospodarska družba nekega dejanja ni opravila (npr. ni plačala davčne obveznosti preko žiro računa ali ni vložila pritožbe proti sklepu o začetku postopka izbrisa), za motivno zmoto, ki je v procesu kot take (ko je nepravilno presodila stvarni in pravni položaj) pač ni mogoče upoštevati.

ZFPPod člen 30,  30/3,  30/3-1,  31,  31/2,  31/2-2,  34,  34/3,  34/4,  34/4-1,  30,  30/3,  30/3-1,  31,  31/2,  31/2-2,  34,  34/3,  34/4,  34/4-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 36/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-05-21

Zmote pooblaščenca subjekta pri (ne)predložitvi dokazov v postopku izbrisa gospodarske družbe iz sodnega registra brez likvidacije glede na 1. odstavek 31. člena ZFPPod ni mogoče upoštevati.

Pritožba gospodarske družbe se zavrne in se sklep registrskega sodišča potrdi.

Registrsko sodišče je z uvodoma navedenim sklepom na podlagi 2. odstavka 32. člena Zakona o finančnem poslovanju podjetij (ZFPPod) zavrnilo ugovor pooblaščenca gospodarske družbe proti sklepu o začetku postopka izbrisa in hkrati odločilo o njenem izbrisu iz sodnega registra po uradni dolžnosti.

Gospodarska družba se je proti takšnemu sklepu pritožila (po pooblaščencu). Navedla je, da iz bilance stanja za leto 2000, ki jo je priložila, izhaja, da ima premoženje. Premoženje pa naj bi sicer imela tudi v obliki terjatve v tujini, kar naj bi izhajalo iz priloženega dopisa odvetnika dr. F. S. z dne 17.10.2001. Zato je predlagala razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Na podlagi 2. odstavka 25. člena ZFPPod se šteje, da je podan izbrisni razlog iz 2. točke 1. odstakva 25. člena ZFPPod. Gre za zakonsko domnevo, ki jo je mogoče izpodbijati. Tako jo je gospodarska družba v ugovoru proti sklepu o začetku postopka izbrisa izpodbijala s sklicevanjem na bilanco stanja za leti 1999 in 2000 ter na popis osnovnih sredstev, vendar nobenega od navedenih listinskih dokazov ni predložila. Predložila je le bilanco stanja za leto 1998 (na dan 31.12.1998), ki pa se ne nanaša na obdobje, ki ga zajema obvestilo Agencije Republike Slovenije za plačilni promet, Podružnice Ljubljana (po 26. členu ZFPPod).

Ker torej gospodarski družbi ni uspelo izpodbiti domneve o obstoju izbrisnega razloga, je registrsko sodišče pravilno zavrnilo njen ugovor, istočasno pa odločilo o njenem izbrisu iz sodnega registra. Zmote njenega pooblaščenca pri (ne)predložitvi dokazov namreč zaradi 1. odstavka 31. člena ZFPPod ni bilo mogoče upoštevati. Zato bilanca stanja za leto 2000 in dopis odvetnika dr. F.S. z dne 17.10.2001, pa tudi druge predložene listine, predstavljajo nedovoljene pritožbene novote (po 5. odstavku v zvezi s 1. točko 4. odstavka 34. člena ZFPPod), ki jih naknadno (v pritožbenem postopku) ni mogoče upoštevati.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo gospodarske družbe zavrnilo ter zakonit in pravilen sklep registrskega sodišča o izbrisu potrdilo (3. odstavek 34. člena v zvezi z 2. točko 2. odstavka 31. člena ZFPPod).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 211/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-04-12

Tožeča stranka zahteva plačilo določenega denarnega zneska kot povračilo stroškov vzdrževanja pavdnima strankama solastne stvari - nepremičnine. Za tak spor ZPP ne določa izključne krajevne pristojnosti (ne gre namreč za spor o nepremičninI iz 57. člena ZPP), zato se okrajno sodišče ne bi smelo po uradni dolžnosti izreči za nepristojno.

Za odločanje v sporu je pristojno Okrajno sodišče v Grosupljem.

Okrajno sodišče v Grosupljem je izdalo sklep, da ni pristojno za odločanje v tej zadevi in po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopilo v reševanje Okrajnemu sodišču v Ljubljani

To sodišče je sprožilo spor o pristojnosti. Meni, da se sodišče lahko izreče za krajevno nepristojno le na ugovor tožene stranke, ki ga ta lahko poda najkasneje v odgovoru na tožbo. Po uradni dolžnosti pa se lahko izreče za nepristojno po predhodnem preizkusu tožbe le, kadar je kakšno drugo sodišče izključno krajevno pristojno (22. čl. Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Ker za obravnavano zadevo zakon ne predpisuje izključne krajevne pristojnosti, tožena stranka pa takega ugovora ni podala, saj ji tožba še niti ni bila vročena, se Okrajno sodišče v Grosupljem ne bi smelo izreči za nepristojno.

Za odločanje v sporu je pristojno Okrajno sodišče v Grosupljem.

Sodišče se lahko izreče za krajevno nepristojno na ugovor tožene stranke, ki ga lahko ta poda najkasneje v odgovoru na tožbo, do razpisa glavne obravnave. Sodišče se lahko po uradni dolžnosti izreče za krajevno nepristojno le, kadar je kakšno drugo sodišče izključno krajevno pristojno, in sicer ob predhodnem preizkusu tožbe (22. čl. ZPP). V konkretni zadevi tožeča stranka zahteva plačilo določenega denarnega zneska kot povračilo stroškov vzdrževanja pravdnima strankama solastne stvari - nepremičnine. Za tak spor ZPP ne določa izključne krajevne pristojnosti (ne gre namreč za spor o nepremičnini iz 57. čl. ZPP). Glede na to se Okrajno sodišče v Grosupljem ne bi smelo po uradni dolžnosti izreči za nepristojno, zato je višje sodišče v sporu o pristojnosti odločilo, da je to sodišče pristojno za odločitev v zadevi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1343/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-30

Pravilna je odločitev sodišča prve stopnje, da mora tožena stranka v odškodninskem sporu povrniti tožeči stranki vse pravdne stroške (glede na višino prisojenega zneska), če je tožeča stranka v celoti uspela glede temelja in delno po višini zahtevka, pa glede odločanja o višini zahtevka niso nastali posebni stroški.

Zavrne se pritožba in se potrdi izpodbijani sklep o stroških postopka.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki 613.000,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe do plačila in ji povrniti pravdne stroške v znesku 310.405,00 SIT, vse v 15. dneh.

Tožena stranka se pritožuje proti navedeni odločbi glede odločitve o stroških pravdnega postopka. Zatrjuje bistveno kršitev določb pravdnega postopka. Sodišče bi moralo odločati tudi o priglašenih stroških tožene stranke, saj je tožnik v pravdi uspel le delno.

Pravilno je stališče sodišča prve stopnje, da je večina pravdnih stroškov nastala zaradi dokazovanja podlage odškodninske obveznosti tožene stranke, tožeča stranka pa je po temelju v celoti uspela s tožbenim zahtevkom. S tem v zvezi je sodišče prve stopnje pravilno naložilo toženi stranki, da tožeči stranki povrne vse pravdne stroške, upoštevaje prisojeni znesek 613.000,00 SIT (3. odstavek 154. člena ZPP). Sodišče pri izdaji stroškovne odločbe tudi ni storilo kršitev, ki bi jih bilo potrebno upoštevati po uradni dolžnosti. Pritožbeno sodišče je zato zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (365. člen v zvezi s 166. členom ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep II Cpg 266/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-17

Ni neposredne povezave med obvezo dolžnika po predložitvi seznama premoženja in izvajanjem izvršbe s pomočjo izvršitelja.

Pritožba upnika se zavrne kot neutemeljena in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ustavilo izvršbo, ker je ugotovilo, da upnik ni v določenem 8-dnevnem roku in niti kasneje založil predujma za stroške, potrebne za opravo dejanj premičninske izvršbe. Proti navedenemu sklepu je upnik po svoji pooblaščenki vložil predlog za popravo in podrejeno pritožbo, v kateri zatrjuje, da je ta sklep nepopoln oz. preuranjen in niso podani pogoji za ustavitev izvršbe, ker je upnik v postopku pravočasno predlagal odlog izvršbe po izvršilnem sredstvu z rubežem premičnin in popis premoženja dolžnika, sodišče pa se o teh predlogih ni izjavilo. Med inštitutom popisa premoženja in izvajanjem izvršbe po izvršiteljih obstaja tesna povezava, saj bodo vsi stroški upnika zaman, če ne bo imel možnosti ugotoviti premoženja dolžnika, na katerega se lahko seže z izvršbo. Pritožba upnika ni utemeljena. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da ni utemeljen očitek sodišču prve stopnje, češ da ni odločilo o predlogu upnika, da naloži dolžniku predložitev seznama premoženja, glede na to, da je iz predmetnega spisa razvidno, da je upnikovemu tovrstnemu predlogu ugodilo (odredba z dne 17.8.2000). In kot je mogoče povzeti že iz sklepa pritožbenega sodišča z dne 26.7.2000, ni neposredne povezave med obvezo dolžnika po predložitvi seznama premoženja (31. čl. ZIZ) in izvajanjem izvršbe s pomočjo izvršitelja. Ker pa pritožnik niti ne izpodbija ugotovitve sodišče prve stopnje, da predujem ni bil plačan, je njegova pritožba neutemljena, zaradi česar jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (3. odst. 38. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju, ZIZ, 2. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku, ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ). Ravno tako pa ni utemeljena niti pritožnikova trditev v smeri, češ da sodišče prve stopnje ni odločilo o njegovem predlogu za odlog izvršbe s prodajo premičnin; gre namreč za to, da njegovega predloga v pritožbi zoper sklep o določitvi predujma, da naj sodišče z določitvijo predujma počaka do pridobitve seznama premoženja dolžnika, ni bilo mogoče obravnavati kot predlog za odlog izvršbe, saj je bil zapis jasen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.