TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 458/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-05-13

predujem - začasni zastopnik - oprostitev plačila stroškov

V funkciji učinkovitega izvrševanja pravice do sodnega varstva je

tudi možnost oprostitve stroškov postopka (168. člen ZPP). Ustavno

skladna je le takšna razlaga obsega oprostitve stroškov postopka, v

skladu s katero oprostitev stroškov zajema tudi oprostitev plačila

predujma za začasnega zastopnika in po kateri stroški v 2. odstavku

168. člena ZPP niso našteti taksativno, ampak zgolj primeroma. V

nasprotnem primeru bi namreč zavrnitev predloga za oprostitev plačila

stroškov predujma za začasnega zastopnika, če predujem ne bi bil

plačan, privedla do zavrženja tožbe (5. odstavek 82. člena ZPP) ki bi

bilo neposredna posledica slabega premoženjskega stanja stranke. To

pa bi bilo v nasprotju s 23. členom Ustave RS.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog

tožeče stranke za oprostitev plačila stroškov predujma za začasnega

Proti sklepu se je iz vseh pritožbenih razlogov pritožila tožeča

stranka, ki predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in

izpodbijani sklep spremeni, da predlogu ugodi, podrejeno pa, da

izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v

nov postopek. Navaja, da določilo 2. odstavka 168. člena Zakona o

pravdnem postopku (ZPP) res ne govori o oprostitvi plačila predujma

za stroške začasnega zastopnika, vendar pa je treba upoštevati, da

gre za oprostitev relativno majhnega zneska, katerega pa tožeča

stranka brez ogrožanja lastnega preživetja ne more plačati. Če

sodišče tožeče stranke ne bi oprostilo plačila predujma za stroške

začasnega zastopnika, se postavlja vprašanje, ali ni s tem kršena z

ustavo zagotovljena pravica tožeče stranke do sodnega varstva.

Iz pravice do sodnega varstva po 23. členu Ustave RS izhaja tudi

zahteva, da mora država omogočiti dejansko in učinkovito izvrševanje

te pravice. To predpostavlja, da osebam slabega premoženjskega stanja

višina sodnih stroškov ne sme predstavljati nepremostljive ovire za

dostop do sodišča - to izhaja tudi iz pravice do enakosti pred

zakonom in prepovedi diskriminacije po 14. členu Ustave RS (primerjaj

z odločbo Ustavnega sodišča Up-40/97). V funkciji učinkovitega

izvrševanja pravice do sodnega varstva je tudi možnost oprostitve

stroškov postopka (168. člen ZPP). Ustavno skladna je le takšna

razlaga obsega oprostitve stroškov postopka, v skladu s katero

oprostitev stroškov zajema tudi oprostitev plačila predujma za

začasnega zastopnika in po kateri stroški v 2. odstavku 168. člena

ZPP niso našteti taksativno, ampak zgolj primeroma. V nasprotnem

primeru bi namreč zavrnitev predloga za oprostitev plačila stroškov

predujma za začasnega zastopnika, če predujem ne bi bil plačan,

privedla do zavrženja tožbe (5. odstavek 82. člena ZPP) ki bi bilo

neposredna posledica slabega premoženjskega stanja stranke. To pa bi

URS člen 23,  23.  ZPP člen 82,  85,  85/5,  168,  82,  85,  85/5,  168.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1268/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-01-29

nedovoljena pritožba - pomanjkanje pravnega interesa

Dedič nima pravnega interesa za pritožbo proti sklepu o dedovanju, če

v pritožbi trdi le, da poleg ugotovljenega premoženja v zapuščino

spada še drugo premoženje. Lahko predlaga izdajo dodatnega sklepa o

dedovanju, ko je sklep o dedovanju pravnomočen.

Z izpodbijanim sklepom o dedovanju je sodišče prve stopnje ugotovilo

obseg zapuščine, prav tako pa je ugotovilo, kdo so zapustničini

Proti sklepu vlaga pritožbo ter predlog za izdajo dodatnega sklepa o

dedovanju dedič A.Š.. Pritožuje se zaradi nepopolno ugotovljenega

dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga

razveljavitev sklepa. Podrejeno predlaga izdajo dopolnilnega sklepa v

dedovanju. Navaja, da je sodišče nepopolno ugotovilo dejansko stanje,

ker je zapustnica poleg v sklepu o dedovanju navedene nepremičnine

razpolagala tudi z drugim premoženjem. Imela je hranilno knjižico pri

banki A d.d., prav tako pa tudi vezana denarna sredstva. V

ponovljenem postopku bi bilo treba opraviti poizvedbe pri banki o

sredstvih, ki jih je imela zapustnica ter navedeno premoženje

upoštevati pri izdaji novega sklepa o dedovanju. Razpolagala je tudi

z neizplačanimi pokojninami. Prejela je tudi odškodnino od občine

v postopku razlastitve določenih nepremičnin.

Pritožbeno sodišče je pritožbo zavrglo, ker pritožnik nima pravnega

Pritožba sicer napada sklep o dedovanju zaradi nepopolno

ugotovljenega dejanskega stanja ter zaradi zmotne uporabe

materialnega prava in predlaga razveljavitev sklepa. Vendar pa v

nadaljevanju ne navaja nič takega, kar bi razveljavitev terjalo

oziroma bi se z morebitno razveljavitvijo sklepa pritožnikov položaj

poslabšal. Zato interesa za pritožbo nima (čl. 343/3 Zakona o

pravdnem postopku - ZPP v zvezi s čl. 163 Zakona o dedovanju - ZD).

Dedič namreč v pritožbi ne napada nič od tega, kar je navedeno v

sklepu o dedovanju: ne trdi, da nepremičnina ne spada v zapuščino in

tudi ne, da so dediči napačno ugotovljeni. Razveljavitev sklepa bi

bila torej v njegovo škodo. To, da naj bi poleg ugotovljenega

premoženja v zapuščino spadalo še drugo premoženje, torej ne more

biti razlog za razveljavitev in tudi ne pomeni nepopolno

ugotovljenega dejanskega stanja. Doslej dediči niti niso trdili, da

zapuščino spada še kaj drugega, pa tudi sicer ne more biti predmet

pritožbe proti sklepu o dedovanju nekaj, česar v sklepu ni.

Pritožbeno sodišče je tako pritožbo zavrglo po določilu čl. 351 ZPP v

Sklep o dedovanju je tako postal pravnomočen. Sodišče prve stopnje bo

zato moralo odločiti o predlogu za izdajo dodatnega sklepa o

ZD člen 163,  221,  221/1.  ZPP člen 343,  343/1,  343,  343/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba II Cp 1790/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-01-28

odškodnina za duševne bolečine zaradi izgube nerojenega otroka

Izvenzakonskemu partnerju (možu) pripada odškodnina za duševne

bolečine v primeru, ko zaradi škodnega dogodka njegova partnerka

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da je tožena

stranka dolžna plačati tožeči 300.000,00 SIT in mu povrniti

121.437,00 SIT pravdnih stroškov z ustreznimi zamudnimi obrestmi. V

Zoper obsodilni del sodbe se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje

tožena stranka, ki v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi

njeni pritožbi ter izpodbijano sodbo spremeni tako, da stroškovne

zavrne tožbeni zahtevek. V pritožbi tožena stranka navaja, da tožnik

zaradi smrti nerojenega otroka nima pravice do odškodnine, saj se

dojemanje otroka s strani očeta začne šele po otrokovem rojstvu. Pri

tožniku je bila izražena predvsem želja po otroku in ne navezanost na

mrtvorojenega otroka. Napačna je tudi odločitev o teku zamudnih

obresti, saj le-te gredo šele od izdaje sodbe. V nadaljevanju

pritožbe tožena stranka obširno opisuje razloge zakaj je odločitev

Pravna podlaga za odločanje o tožnikovem zahtevku za duševne bolečine

zaradi nerojenega otroka so določbe čl. 201 ZOR na katere je tudi

oprlo svojo odločitev sodišče prve stopnje, ki določajo, da v primeru

smrti lahko sodišče prisodi ožjim družinskim članom odškodnino za

duševne bolečine. Ob škodnem dogodku je bila tožnikova izvenzakonska

partnerka v sedmem mesecu nosečnosti in je v posledici škodnega

dogodka rodila mrtvega otroka. Ob takih okoliščinah in duševnih

bolečinah, ki jih ugotavlja sodišče prve stopnje tudi po oceni

pritožbenega sodišča tožniku pripada tovrstna škoda. Za prisojo

odškodnine ni pomembna samo navezanost kot trdi tožena stranka,

temveč tudi pričakovanje, sicer pa ta okoliščina na katero se

sklicuje tožena stranka lahko vpliva le na višino prisojene

odškodnine, ki pa je v konkretnem primeru prisojena v primernem

znesku. Protispisna in neutemeljena je trditev v pritožbi, da je

sodišče prisodilo odškodnino zaradi strahu za izvenzakonsko

partnerko, razočaranje ker otroka ne bo in za bojazen, da otrok ne bo

imel, ko pa sodišče prve stopnje tožniku iz teh razlogov ni prisodilo

odškodnine. Pravilno je tudi odločitev sodišča prve stopnje o

zamudnih obresti, saj je odločitev sodišča prve stopnje v skladu z

načelnim pravnim mnenjem Vrhovnega sodišča RS (Pravna mnenja I/2002)

po katerem pripadajo oškodovancu zamudne obresti za nepremoženjsko

škodo od uveljavitve OZ (1.1.2002) do dneva sodbe sodišča prve

stopnje v višini predpisane obrestne mere zmanjšane za temeljno

obrestno mero (sedaj po 13,5 % obrestni meri), od izdaje sodbe pa po

predpisani meri zamudnih obresti, tako da je pritožba tožene stranke

Glede na navedeno je bilo pritožbo zavrniti in potrditi sodbo sodišča

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1527/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-09-29

Če bi pomota pri vpisu lahko imela pravne posledice za določene

osebe, mora zemljiškokjižno sodišče pred odločitvijo o popravi

Pritožbi se ugodi, sklep zemljiškoknjižnega sodnika se v izpodbijanem

delu (glede odpisa parc. št. 1259 k.o. Okrog) in v enakem obsegu

sklep zemljiškoknjižne referentke razveljavita ter zadeva v tem

obsegu vrne zemljiškoknjižnemu sodniku v ponovno odločanje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom delno ugodilo ugovoru,

ki ga je pritožnica vložila zoper sklep zemljiškoknjižne referentke,

in popravilo navedbo deleža solastninske pravice ene od solastnic

nepremičnine; v preostalem (kolikor se nanaša na odpis parcele št.

1259 k.o. O. in glede katastrske kulture) pa je ugovor pritožnice in

v celoti ugovor drugega solastnika zavrnilo in potrdilo sklep z dne

Zoper sklep se v zavrnilnem delu glede odpisa parcele št. 1259

pritožuje solastnica N. Vztraja pri ugovornih navedbah, da zakon ne

pooblašča sodišča za odvzem lastninske pravice. Pritožnica je na

podlagi izpolnjene kupoprodajne pogodbe pridobila tudi sporno

parcelo, kar izkazuje s sklepom in zemljiškoknjižnim izpiskom sodišča

- istega, ki je kasneje z izpodbijanim sklepom to parcelo pritožnici

s podčrtanjem razlastil. Predlaga odpravo sklepa in vzpostavitev

takega stanja v zemljiški knjigi, da bo na parc. št. 1259

vzpostavljena lastninska pravica pritožnice.

V konkretni zadevi je sodišče z izpodbijano odločitvijo popravilo oz.

odpravilo napako v ročno vodeni zemljiški knjigi, ker parcela št.

1259 k.o. O. v letu 1964, ko je bila sicer pripisana v novo vložno

številko (vpis z zap.št. 5 v A listu, dn.št. 2762/64 - odpis parcele

in vpis v nov vložek 532 iste k.o.) pomotoma ni bila podčrtana z

rdečo v starem vložku. Pritožnica je skupaj s svojim možen na podlagi

pravnega posla pridobila lastninsko pravico na isti nepremičnini, o

čemer razpolaga z zemljiškoknjižnim sklepom.

ZZK-1 (Ur.l. RS, št. 58/03) za odpravo pomotnih vpisov predpisuje

poseben postopek, v katerem je sodišču naloženo, da zasliši stranke,

katerih pravice bi bile zaradi pomotnega vpisa lahko prizadete (2.

odst. 201. čl. ZZK-1). Če stranke na naroku ne soglašajo, da se

pomota odpravi na način, določen v 200. in 201. čl. ZZK-1, sodišče ne

sme po uradni dolžnosti opraviti odprave napake po tem

Ker sodišče zaslišanja strank ni opravilo, odpis parcele pa je

odredilo po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbi ugoditi in

izpodbijani del sklepa, kolikor se nanaša na odpis parcele št. 1259

k.o. O., ter sklep zemljiškoknjižne referentke dn. št. 1498/2003 z

dne 23.10.2003 v istem obsegu razveljaviti ter zadevo v

razveljavljenem delu vrniti zemljiškoknjižnemu sodniku v ponovno

odločanje (5. točka 3. odst. 161. čl. ZZK-1).

ZZK-1 člen 200,  201,  201/2,  200,  201,  201/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 914/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-11-24

ureditev meje - upravni postopek - procesna predpostavka

Upravni postopek ni procesna predpostavka za vložitev predloga za

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne

sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z izpodbjanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo

predlog za sodno ureditev meje, ker predlagatelj sodišču ni

predložil dokaza o tem, da med strankama ni bilo doseženo

soglasje glede ureditve meje v upravnem postopku.

Proti sklepu se predlagatelj pritožuje zaradi nepravilne

uporabe materialnega prava ter navaja, da je predlagatelj

hotel urediti mejo v upravnem postopku. Ustrezen postopek je

sprožil, vendar soglasje ni bilo doseženo, zato mu je bilo

svetovano, da naj zadevo uredi po sodni poti.

Ni se mogoče strinjati s sodiščem prve stopnje, da 1.

odstavek 29. člena Zakona o evidentiranju nepremičnin,

državne meje in prostorskih enot - ZENDMPE daje podlago za

odločitv, kakršno je sprejelo sodišče prve stopnje. Ta člen

določa le, kako ravna upravni organ, četudi po opravljeni

ustni obravnavi meja ostane sporna. Niti citirani zakon niti

Zakon o nepravdnem postopku - ZNP nima določb o tem, da je

upravni postopek procesna predpostavka, da torej ni mogoče

vložiti predloga za sodno ureditev meje, če prej ni bil

uveden upravni postopek. V 131. členu ZNP je določeno, da

sodišče v postopku za ureditev meje uredi mejo, če je ta

sporna, razen če zakon izključuje sodno ureditev meje. Po

ZNP je torej pogoj za ureditev meje le, da je meja sporna.

Vprašanje je torej le, ali je ZENDMPE kot kasnejši predpis

derogiral te določbe ZNP. Če naj bi bilo tako, bi moral

ZENDMPE to jasno in nedvoumno zapisati, kajti gre za

vprašanje dopustnosti sodne poti in tako ni mogoče zgolj z

razlago zakona priti do ugotovitve, da sodna pot ni

dopustna. Taka razlaga bi utegnila pripeljati celo do

kršitve ustavne pravice do sodnega varstva (člen 23/4 Ustave

RS). Sicer pa tudi 1. odstavek 15. člena ZENDMPE poudarja,

da se v upravnem postopku ureja meja po tem zakonu. To torej

pomeni, da je v tem zakonu določeno, kako mejo ureja upravni

organ. Tudi 4. odstavek 25. člena istega zakona daje podlago

za tako razlago. Po tej določbi namreč med drugim geodetska

uprava zavrže zahtevo za uvedbo postopka ureditve meje tudi,

če je bila meja že urejena v upravnem ali sodnem postopku

To so torej razlogi, zaradi katerih je bilo treba pritožbi

ugoditi in sklep razveljaviti po uradni dolžnosti v okviru

preizkusa po členu 350/2 Zakona o pravdnem postopku - ZPP v

zvezi s čl. 37 Zakona o nepravdnem postopku - ZNP. Sodišče

bo torej o predlogu moralo odločati. Glede na razloge,

zaradi katerih je bilo treba pritožbi ugoditi, tisti

pritožbeni razlogi, ki jih predlagatelj uveljavlja, niso

ZNP člen 131,  131.  URS člen 23,  23/4,  23,  23/4.  ZENDMPE člen 15,  15/1,  25,  25/4,  25/4-2,  29,  29/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2161/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-12-22

Omejitve o oporočnem razpolaganju glede v denacionalizaciji vrnjenega

premoženja se nanašajo le na upravičenca, ki mu je bilo premoženje

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o dedovanju proglasilo

kot dedinji na podlagi zakonitega dedovanja po pokojnem J.V. njegovi

vnukinji M.V. in M.K., vsako do 1/2 zapuščine, in odmerilo sodno

Zoper sklep se je v roku pritožila I.M.D. iz razloga zmotne uporabe

materialnega prava, ki predlaga ustrezno spremembo sklepa. Navaja, da

se v tem zapuščinskem postopku ugotavlja dediče denacionaliziranega

premoženja. Zato oporočna razpolaganja vdove zapustnika F.V. v zvezi

s tem premoženjem nimajo pravnega učinka, ker to premoženje v oporoki

ni bilo izrecno navedeno oziroma se s tem niso strinjali vsi navedeni

zakoniti dediči po njej. Ni sprejemljivo stališče sodišča prve

stopnje, da gre v tem primeru za dodatno premoženje v smislu 211.

Skladno določbi 81. člena Zakona o denacionalizaciji (ZDen) imajo

oporočna razpolaganja, napravljena pred izdajo odločbe o

denacionalizaciji, glede premoženja, ki pripade upravičencu po tej

odločbi, pravni učinek samo, če je to v oporoki izrecno navedeno

oziroma, če to ni navedeno, pa le, če s tem soglašajo zakoniti

dediči. Citirana omejitev se nanaša zgolj na oporočna razpolaganja

denacionalizacijskega upravičenca, to je osebe, kateri je premoženje

v denacionalizaciji vrnjeno, ne pa tudi na druge osebe.

Iz zgoraj navedenega sledi, da je pravilen zaključek sodišča prve

stopnje, da se omejitve iz 81. člena ZDen ne nanašajo na oporočna

razpolaganja vdove zapustnika F.V. in da je zato upoštevati njeno

oporočno voljo tudi glede premoženja, ki je bilo vrnjeno zapustniku v

postopku denacionalizacije in bi ga ona po njem podedovala, če ne bi

umrla pred koncem zapuščinskega postopka. F.V. namreč ni bila

upravičenka iz denacionalizacije, v kateri je bilo vrnjeno

Pritožbeno sodišče je zato, ker ni ugotovilo niti kršitev, na katere

pazi po uradni dolžnosti, pritožbo I.M.D. kot neutemeljeno zavrnilo

in potrdilo izpodbijani sklep o dedovanju sodišča prve stopnje (2.

točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 163. členom

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 751/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-09-29

Za intervencijo v civilnem sporu ne zadostuje ekonomski interes.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z uvodoma citiranim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo na

strani tožeče stranke priglašeno intervencijo E d.o.o., Ljubljana.

E d.o.o., Ljubljana je zoper sklep vložila pravočasno pritožbo, v

kateri je uveljavljala pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega

prava s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni

tako, da intervencijo dovoli, oziroma podrejeno, da ga razveljavi in

zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponoven postopek.

Predpostavka stranske intervencije je poseben intervencijski interes,

ki ga mora stranski intervenient ob priglasitvi intervencije

izkazati. Pritožbeno sodišče se strinja z razlogi prvostopnega

sodišča, da mora intervenient izkazati pravni interes, da stranka, ki

se ji želi pridružiti, v sporu zmaga (prvi odstavek 199. člena ZPP).

Za intervencijo v civilnem sporu ne zadostuje ekonomski interes

(primerjaj Lojze Ude, CIVILNO PROCESNO PRAVO, Uradni list RS,

Ljubljana 2002, str. 237). Ravno tak interes pa je izkazovala

pritožnica s trditvijo, da ji je tožeča stranka, ki je njena

dolžnica, pojasnila, da ji bo terjatev lahko poravnala, če bo uspešno

končan ta pravdni postopek. Iz teh trditev pa ne izhaja njen pravni

interes na, v tem sporu vtoževani terjatvi tožeče stranke, ki bi ga

moral intervenient zatrjevati in izkazati, da bi mu sodišče

Ker je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da ni podan pravni

interes intervenienta, je pravilno uporabilo materialno pravo in

utemeljeno zavrnilo intervencijo (prvi odstavek 200. člena ZPP).

S tem pa se izkaže, da ni podan uveljavljani pritožbeni razlog, niti

ni sodišče prve stopnje zagrešilo nobene izmed kršitev določb

postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti

(drugi odstavek 350. člena ZPP), zato je neutemeljeno pritožbo

zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2326/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-12-22

ponovna ugotovitev vrednosti nepremičnine

Sodišče lahko ugotovi ponovno vrednost nepremičnine samo ob pogojih

iz člena 178/4 ZIZ, ne pa sklicujoč se na nepravilnosti ob opravi

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugodilo predlogu za

odpravo nepravilnosti pri opravljanju izvršbe in ugotovilo, da znaša

vrednost nepremičnin 1/2 nove in stare stanovanjske hiše vl. št. k.o.

Zoper tak sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje dolžnik, ki

v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi ter

izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje. V

pritožbi dolžnik navaja, da je sodišče oprlo odločitev na dopolnitev

izvedenca gradbene stroke A. K., ki jo je dolžnik sprejel hkrati s

sklepom in ni imel možnosti pripomb na izvedeniško mnenje kar je

bistvena kršitev določb postopka, ki je vplivala na pravilnost

odločitve sodišča. Nadalje dolžnik navaja, da izvedenec ni preveril

pri ustreznih organih ali je sporna gradnja brez ustreznih dovoljenj

ne pa, da je to ugotovil na podlagi izjave upnika. Nezakonito

ravnanje upnika, ki je povzročilo škodo ne more imeti za posledico

Sklep o ugotovitvi vrednosti nepremičnine je postal pravnomočen na

podlagi sklepa z dne 5.11.2002. Za ponovno ugotavljanje vrednosti

nepremičnine, katere vrednost je bila že pravnomočno ugotovljena je z

določbo četrtega odstavka člena 178 ZIZ predvideno dokazno pravilo.

Po tej odločbi lahko stranka verjetno izkaže precejšno spremembo

vrednosti nepremičnine izključno s predložitvijo mnenja sodnega

cenilca, kar je bilo obema strankama pojasnjeno že v odločbi

tukajšnjega sodišča III Cp 1615/2003 z dne 5.11.2003. Ne more pa

stranka, niti sodišče sklicujoč se na nepravilnosti pri opravljanju

izvršbe (člen 52 ZIZ), pri čemer naj bi bila ta nepravilnost v tem,

da izvedenec ni upošteval, da je dolžnikova nepremičnina črna gradnja

ponovno ugotavljati zmanjšano vrednost nepremičnine. Ker za izdajo

izpodbijanega sklepa ni nikakršne podlage, je bilo pritožbi dolžnika

ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti (člen 365 točka 3 ZPP v

zvezi s členom 15 ZIZ). Kot je bilo že navedeno se ponovno vrednost

nepremičnine ugotovi samo ob pogojih in postopku iz četrtega odstavka

ZIZ člen 52,  178,  178/4,  52,  178,  178/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.