TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep I Cpg 327/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-04-17

Subjekt vpisa v sodni register je pravna oseba in način vročanja takšnim osebam predpisuje 133. člen ZPP. Ta določba pa ne predpisuje, da je pisanje za pravno osebo potrebno vročiti osebi, ki je pooblaščena za zastopanje. Pojem "oseba, ki je pooblaščena za sprejem" je namreč potrebno ločiti od pojma "oseba, pooblaščena za zastopanje", katera se vpiše v sodni register.

Pritožba subjekta vpisa se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje kot prepozno zavrglo pritožbo subjekta vpisa zoper sklep o izbrisu iz sodnega registra z dne 8.5.2001. Proti navedenemu sklepu je subjekt vpisa vložil pritožbo, v kateri uveljavlja, da sklep ni bil vročen pooblaščeni osebi družbe. Sodišče lahko ugotovi na podlagi overjenega podpisa, ki ga ima pooblaščena oseba v sodnem registru, da oseba, ki je prevzela sklep, ni bila pooblaščena za prevzem sklepa. Družba je tako prejela sklep več dni kasneje in je takoj po prejemu vložila pritožbo še v roku. Nadalje poudarja, da ima premoženje, in sicer terjatve, za katere se vodi postopek izterjave. Pritožba subjekta vpisa ni utemeljena. Subjekt vpisa je pravna oseba in način vročanja takšnim osebam je določen v 133. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem se pravni osebi vroča tako, da se pisanje izroči osebi, ki je pooblaščena za sprejem, ali delavcu, ki je v pisarni oz. v poslovnem prostoru ali na sedežu. Zakon torej ne določa, da je pisanje za pravno osebo treba vročiti osebi, pooblaščeni za zastopanje. Pojem "osebe, ki je pooblaščena za sprejem" je treba ločiti od pojma "osebe, pooblaščene za zastopanje", katera se vpiše v sodni register in o kateri govori tudi pritožnik. Iz vročilnice oz. povratnice v spisu, na katero se sklicuje pritožba je razvidno, da je bil sklep z dne 8.5.2001 vročen na sedežu subjekta vpisa, ki je kot takšen vpisan v sodni register. Pritožba pa niti ne trdi, da pri subjektu vpisa ni bil pooblaščen za sprejem pisanj nihče drug kot oseba, pooblaščena za zastopanje, poleg tega pa niti ne pove, od koga naj bi sklep z dne 8.5.2001 sploh prejela (po ugotovitvah sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu je bila pritožba vložena le dva dni po poteku pritožbenega roka). Glede na to je pritožbeno sodišče, na podlagi 2. tč. 365. čl. ZPP, pritožbo subjekta vpisa zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 371/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-06-19

odpoved najemne pogodbe - krivdni razlog - neplačevanje najemnine - stiska

Toženec je bil prejemnik denarnega dodatka in dodatka za plačilo najemnine šele od 1.12.1999 do 31.5.2000 in nato od 1.2.2000 dalje, medtem ko najemnine ni poravnal tudi v obdobju od januarja 1995 do aprila 1995 ter od junija do novembra 1999, torej v času, ko ni bil prejemnik nikakršnega socialnega dodatka. Njegovo sklicevanje na obstoj socialne stiske tudi v tem obdobju je neutemeljeno, saj se na obstoj socialne stiske v smislu 3. odst. 53. čl. SZ lahko najemnik uspešno sklicuje le v primeru, če so izpolnjeni tudi pogoji iz 4. odst. tega člena. Ker torej ni mogoče šteti, da je toženec ravnal v skladu z navedenimi zakonskimi določbami, je odpoved najemne pogodbe utemeljena.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da se toženi stranki odpove najemno razmerje za stanovanje št. 7 v I. nadstropju večstanovanjske hiše v T., K. 23 in ga je dolžna praznega izročiti tožeči stranki. Toženi stranki je še naložilo, da tožeči povrne stroške pravdnega postopka v znesku 31.321,00 SIT z zamudnimi obrestmi. Zoper sodbo se je toženec pravočasno pritožil. Poudarja, da najemnine ni plačeval zaradi socialne stiske, ki pa bi se s prekinitvijo najemne pogodbe še povečala. Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki je sporočila, da od postopka odstopa, ker je bila najemnina poravnana iz sredstev enkratne denarne pomoči, ki jo je toženec prejel pri Centru za socialno delo T.. Pritožba ni utemeljena. Pritožnik ne navaja pritožbenih razlogov, iz navedb pritožbe pa je mogoče sklepati, da graja ugotovljeno dejansko stanje, saj poudarja obstojh socialne stiske, v kateri se je znašel in zaradi katere ni plačeval najemnine in drugih obveznosti. Vendar pa je sodišče prve stopnje na podlagi sporočila Centra za socialno delo v T. pravilno ugotovilo, da je bil toženec prejemnik denarnega dodatka in dodatka za plačilo najemnine šele od 1.12.1999 do 31.5.2000 in nato od 1.2.2000 dalje, medtem ko najemnine ni poravnal tudi v obdobju od januarja 1995 do aprila 1995 ter od junija do novembra 1999, torej v času, ko ni bil prejemnik nikakršnega socialnega dodatka. Njegovo sklicevanje na obstoj socialne stiske tudi v tem obdobju je neutemeljeno, saj se na obstoj socialne stiske v smislu 3. odst. 53. čl. SZ lahko najemnik uspešno sklicuje le v primeru, če so izpolnjeni tudi pogoji iz 4. odst. tega člena. Ker torej ni mogoče šteti, da je toženec ravnal v skladu z navedenimi zakonskimi določbami, je odpoved najemne pogodbe utemeljena. Ker je pritožbeno sodišče pri preizkusu izpodbijane sodbe ugotovilo, da tudi niso podani razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP), je toženčevo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo prve stopnje (353. čl. ZPP). Umika tožbe v pritožbenem postopku namreč ni moglo upoštevati, saj je ta mogoč le do konca glavne obravnave (2. odst. 188. čl. ZPP).

SZ člen 53,  53/3,  53/4,  53,  53/3,  53/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 74/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-06-05

vrednost spornega predmeta - stvarna pristojnost

Tožeča stranka s tem, ko je obresti prištela glavnici (obresti kapitalizirala), le-te uveljavlja kot glavni zahtevek.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Ljubljani je s sklepom z dne ... odločilo, da ni stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi, ker je ugotovilo, da je glede na to, da tožeča stranka vtožuje plačilo denarnega zneska 3.694.075,00 SIT (vrednost spornega predmeta) pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

Okrožno sodišče v Ljubljani je po prejemu zadeve od Okrajnega sodišča v Ljubljani sprožilo spor o pristojnosti, ker meni, da je za odločanje v tej zadevi stvarno pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani. Navaja, da je v prvem odstavku 39. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) določeno, da če je za ugotovitev stvarne pristojnosti odločilna vrednost spornega predmeta, se vzame kot vrednost spornega predmeta samo vrednost glavnega zahtevka. Po drugem odstavku iste določbe se obresti, pravdni stroški, pogodbena kazen in druge postranske dajatve ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek. V obravnavani zadevi tožeča stranka v tožbi navaja, da znaša dolg tožene stranke iz posojilne pogodbe 15.000,00 DEM, kar je na dan 7.3.1997 predstavljalo 1.350.000,00 SIT. Navedeni znesek predstavlja vtoževano glavnico. Tožeča stranka pa od tega zneska zahteva še obresti od dne 6.3.1997 dalje do plačila, kar pa je kapitalizirala na dan 31.8.2001. S tožbo tako zahteva znesek 3.694.075,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.1.2001 dalje do plačila, skupaj s pravdnimi stroški. Razlika med zneskoma 3.694.075,00 SIT in 1.350.000,00 SIT pa predstavlja le kapitalizirane obresti, ki pa še vedno predstavljajo postransko terjatev, ki se ne uveljavlja kot glavni zahtevek. Glavno terjatev bi tako kapitalizirane obresti predstavljale le v primeru, če bi se tožbeni zahtevek omejil zgolj na plačilo te postranske terjatve.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

V 39. členu ZPP je določeno, da če je za ugotovitev stvarne pristojnosti odločilna vrednost spornega predmeta, se vzame kot vrednost spornega predmeta samo vrednost glavnega zahtevka. Obresti, pravdni stroški, pogodbena kazen in druge postranske terjatve se ne upoštevajo, če se ne uveljavljajo kot glavni zahtevek. V obravnavani zadevi tožeča stranka s tem, ko je obresti prištela glavnici (obresti kapitalizirala), le-te uveljavlja kot glavni zahtevek. V obravnavani zadevi tako vrednost spornega predmeta znaša 3.694.075,00 SIT. Glede na določbo prvega odstavka 32. člena ZPP, ki določa, da so okrožna sodišča pristojna za sojenje v sporih o premoženjskih zahtevkih, če vrednost spornega predmeta presega 2.000.000,00 tolarjev, je za odločanje v tej zadevi stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

ZPP člen 39,  39/1,  39/2,  39,  39/1,  39/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 800/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-05-29

Upnikove stroške, ki jih je le-ta imel s plačilom računa za poizvedbe o dolžnikovem bivališču in premoženju, ki jih je zanj opravila detektivska agencija, lahko sodišče naloži v plačilo dolžniku le, če ugotovi, da so bili ti stroški v konkretnem primeru potrebni za izvršbo in upnik do podatkov ni mogel priti na drug način.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim delom sklepa je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog upnika za odmero nadaljnjih izvršilnih stroškov.

Zoper ta del sklepa se upnik pravočasno pritožuje. Meni, da je upravičen do povrnitve stroškov detektivske agencije, ki je za upnika pridobila podatke o naslovu in premičnem premoženju dolžnika, ki so bili potrebni, da se je upnik lahko odločil o smotrnosti nadaljevanja izvršilnega postopka (založitvi predujma). Sodišče prve stopnje se je spuščalo v presojo višine priglašenih stroškov, kar pa je stvar pogodbe med upnikom in detektivsko agencijo. Predlaga razveljavitev sklepa v izpodbijanem delu in v tem obsegu vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Po določbi 5. odst. 38. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (nadalje ZIZ) mora dolžnik upniku na njegovo zahtevo povrniti stroške, ki so bili potrebni za izvršbo. Pojmovno nedoločen pojem "za izvršbo potrebnih stroškov" je potrebno konkretizirati z ugotovitvijo dejanskih okoliščin vsakega posamičnega primera. Seveda je v določenih primerih lahko pod pojem potrebnih stroškov šteti tudi stroške, ki jih je upnik imel s plačilom računa detektivske agencije, ki je zanj pridobila potrebne podatke, vendar z omejitvijo, da teh podatkov na drug način ni mogoče pridobiti in seveda ne na škodo dolžnika, ki takih stroškov ni povzročil. V konkretnem primeru bi podatke (enake, kot jih je po pritožbenih navedbah pridobila detektivska agencija) pridobil izvršitelj, ko bi opravil rubež (bodisi uspešno bodisi neuspešno). V kolikor bi bil že prvi rubež uspešen, delovanje detektivske agencije sploh ne bi mogli opredeliti kot potrebno; v kolikor pa rubež ne bi bil uspešen, pa bi se šele lahko pojavila potreba po pridobitvi podatkov, do katerih bi upnik lahko prišel le s pomočjo lastnih poizvedb preko detektiva - šele tedaj bi bilo mogoče priglašene stroške kvalificirati kot za izvršbo potrebne stroške. V konkretni situaciji je tudi po presoji pritožbenega sodišča upnik stroške priglasil (in imel) preuranjeno, ko za njih še ni bilo potrebe oz. ko bi jih lahko pridobil (z manjšimi stroški) od sodišča oz. izvršitelja.

Na podlagi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in ker ni našlo niti pritožbenih razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku - nadalje ZPP - v zvezi s 15. čl. ZIZ), je sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (2. odst. izreka sklepa) potrdilo (2. točka 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 913/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-05-29

delna ustavitev izvršbe - vrstni red vračunavanja izpolnitve

Dolžnik lahko določi vrstni red izpolnitve le v primeru izpolnitev med več obveznostmi (312. člen ZOR), ne pa tudi v primeru posamezne obveznosti, ki je le sestavljena iz glavne in stranskih terjatev, ker se v takem primeru po samem zakonu izpolnijo najprej stroški, nato obresti in nazadnje glavnica (313. člen ZOR).

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugodilo ugovoru dolžnice po izteku roka in izvršbo, dovoljeno s sklepom o izvršbi, opr.št. Id ... z dne ..., delno ustavilo za dne 6.2.2002 plačanih 252.000,00 SIT, od tega na račun stroškov izvršilnega postopka znesek 3.250,00 SIT in na račun dela obresti, nateklih od posameznih zneskov glavnice od zapadlosti do 6.2.2002, znesek 248.750,00 SIT.

V pravočasni pritožbi dolžnica zakonskih pritožbenih razlogov izrecno ne navaja, poudarja pa, da je njen mož plačal glavnico in ne obresti. Navaja tudi, da je upnico pozvala k zmanjšanju izredno visokih obresti, saj jih po njenem mnenju običajen človek ne more nikoli poplačati. Sodišče še poziva, da upošteva njeno slabo zdravstveno stanje in socialni moment.

V primeru konkurence glavnice, zakonskih zamudnih obresti in stroškov (torej konkurence glavne obveznosti in stranskih terjatev) je za vračunavanje dolžnikove izpolnitve potrebno uporabiti pravilo 313. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (Ur.l. SFRJ, št. 29/78), po katerem se po samem zakonu najprej odplačajo stroški, nato obresti in končno glavnica. Pravilna je zato ugotovitev sodišča prve stopnje, da je dolžnica upniku z delnim plačilom poravnala najprej do izdaje sklepa sodišča prve stopnje nastale stroške izvršilnega postopka in nato še nekaj nateklih zakonskih zamudnih obresti od glavnice. Izrecen drugačen zapis dolžnice (oziroma njenega moža) na potrdilo o plačilu z dne 6.2.2002 (priloga B1) ne more vplivati ne drugačno odločitev sodišča s tem v zvezi. Dolžnica bi vrstni red izpolnitev lahko določila le v primeru izpolnitev med več obveznostmi (312. člen ZOR), ne pa pri izpolnitvi posamezne obveznosti, ki je le sestavljena iz glavne in stranskih terjatev. Pritožbeno sodišče pri odločanju o pravilnosti odločitve sodišča prve stopnje tudi ne more upoštevati v pritožbi izpostavljeno trenutno slabo zdravstveno in finančno stanje dolžnice.

Zaradi navedenega je bilo potrebno pritožbo dolžnice zavrniti kot neutemeljeno in v skladu z 2. točko 365. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS, št. 26/99) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur.l. RS, št. 51/98) potrditi izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1474/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-07-10

delni umik predloga za izvršbo - ugovor zoper sklep o izvršbi

Sodišče mora najprej odločiti o delnem umiku predloga za izvršbo in šele za tem o ugovoru zoper sklep o izvršbi, v kolikor se ta nanaša na neustavljeni del izvršbe.

Pritožbi se ugodi, sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom razveljavilo sklep o izvršbi v tej izvršilni zadevi v 2. tč. izreka, kjer je bila dovoljena predlagana izvršba, in odločilo, da bo o zahtevku in stroških sodišče odločalo v pravdnem postopku. Razlog izdaje sklepa je bil s strani dolžnika vložen obrazložen ugovor zoper sklep o izvršbi (drugi odstavek 53. člena v zvezi s prvim odst. 61. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

Zoper sklep se je v roku pritožil upnik iz razloga, ker je le-ta materialno in procesno napačen in ker sodišče ne upošteva relevantnega dejanskega stanja. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izdani sklep o izvršbi obdrži v veljavi. V pritožbi navaja, da je bil upnik upravičen vložiti izvršilni predlog zoper dolžnika, ker ta ni pravočasno izpolnil svoje obveznosti, po prejemu delnega plačila pa je utesnil izvršbo za del plačanega zneska. Istočasno je podal tudi obrazložen odgovor na ugovor upnika (očitno pravilno dolžnika), kjer je utemeljil upravičenost do obresti in stroškov postopka. Tudi sicer je ugovor dolžnika popolnoma neutemeljen in pravno zgrešen, kot tak pa brezpredmeten.

Resnično je upnik vlogo z dne 8.5.2001, katero je sodišče prejelo še pred izdajo izpodbijanega sklepa, s katerim je odločilo o ugovoru dolžnika zoper sklep o izvršbi, utesnil izvršbo za plačano glavnico in sodišče bi po prejemu takega delnega umika predloga za izvršbo moralo postopek za umaknjeni del ustaviti (prvi in drugi odstavek 43. člena ZIZ). S tem, ko sodišče prve stopnje ni odločalo o utesnitvi izvršbe oziroma je postopek nadaljevalo, ne da bi utesnitev upoštevalo, je zagrešilo bistveno kršitev postopka (prvi odstavek 339. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Pritožbeno sodišče je zato pritožbi upnika ugodilo, izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). V nadaljevanju bo moralo prvo sodišče najprej odločiti o delnem umiku predloga za izvršbo in šele nato o ugovoru dolžnika zoper sklep o izvršbi, v kolikor se bo ugovor nanašal na sklep o izvršbi, glede katerega postopek ne bo ustavljen. Pri tem pritožbeno sodišče opozarja na eventuelno upoštevanje petega odstavka 62. člena ZIZ in v zvezi s tem na načelno pravno mnenje Vrhovnega sodišča RS, št. 2/99.

Odločitev o stroških postopka temelji na določilu tretjega odstavka 165. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ in je odločitev o njih pridržana za končno odločbo.

ZIZ člen 44,  44/1,  44/2,  44,  44/1,  44/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1129/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-05-22

sposobnost biti stranka - zavrženje predloga za izvršbo

Predlog za izvršbo, ki kot dolžnika navaja neobstoječo pravno osebo, se zavrže.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano odločbo (sklep in odredba - zoper slednjo ni pritožbe) je sodišče prve stopnje zavrglo upnikov predlog za izvršbo ter odredilo, da se po pravnomočnosti sklepa zemljiški knjigi naloži izbris plombe na dolžnikovi nepremičnini.

Zoper sklep se upnik pravočasno pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov ter pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navaja, da je sodišče preuranjeno uporabilo sankcijo zavrženja predloga, saj bi moralo upnika najprej pozvati, da predlog popravi po 81. čl. ZPP, saj meni, da je napačna navedba firme dolžnika odpravljiva pomanjkljivost.

Obstoj pravne osebe je razviden iz podatkov sodnega registra in bistvena sestavina tega obstoja je firma (ime) družbe. Če firma, kot jo navaja upnik v svojem predlogu, ne izhaja iz sodnega registra (kar v zadevi ni sporno), take družbe oz. pravne osebe ni. Zoper neobstoječo osebo pa postopka ni mogoče niti začeti niti voditi. Ker gre za neodpravljivo pomanjkljivost, je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je predlog za izvršbo zavrglo (5. odst. 81. čl. Zakona o pravdnem postopku, nadalje ZPP, v zvezi s 15. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju, nadalje ZIZ).

Ker ob obravnavanju pritožbe ni našlo do niti uveljavljane kršitve, niti pritožbenih razlogov, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 81,  81/5,  81,  81/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1444/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-02-12

predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor

Dolžnik je sicer navedel pravno pomembno dejstvo (plačilo računa), ki bi utegnilo pripeljati do zavrnitve tožbenega zahtevka v pravdi, če bi se izkazalo za resnično, vendar za svojo trditev ni predložil nobenega dokaza, kljub temu da je kot prilogo ugovoru navedel "potrdilo o plačilu".

Ugovor se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je štelo ugovor proti sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine za neutemeljen; zato ga je poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

V pravočasnem ugovoru je dolžnik navedel, da je račun že plačal. Pri tem ni priglasil stroškov.

Po 2. odst. 53. čl. v zvezi s 1. odst. 61. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju. ZIZ) mora biti ugovor obrazložen. Dolžnik mora navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predložiti dokaze; sicer se ugovor šteje za neutemeljen.

Dolžnik je sicer navedel pravno pomembno dejstvo (izpolnitev terjatve), ki bi utegnilo pripeljati do zavrnitve tožbenega zahtevka v pravdi, vendar za svojo trditev ni predložil nobenega dokaza, kljub temu, da je kot prilogo ugovoru navedel "potrdilo o plačilu". Zato je njegov ugovor neobrazložen v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Sodišče prve stopnje je tako pravilno štelo, da je ugovor neutemeljen ter ravnalo po 5. odst. 62. čl. ZIZ (ugovor poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi).

Sodišče druge stopnje ob reševanju ugovora ni našlo bistvenih kršitev določb izvršilnega postopka (2. odst. 350. čl. v zvezi s 366. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP), oba pa v zvezi s 15. čl. ZIZ), na katere pazi po uradni dolžnosti.

Tako je ugovor zavrnilo ter potrdilo zakonit in pravilen sklep o izvršbi (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  53,  53/2,  61,  61/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.