VSK sodba I Cpg 199/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-05-06

Pravilno in v skladu z ZPP je takšno ravnanje, pri katerem sodišče prve stopnje v vabilu na narok za glavno obravnavo, tožečo stranko opozori na možnost, da lahko v 8 dneh od prejema vabila vloži pripravljalno vlogo, v kateri lahko odgovori na navedbe iz ugovora, toženo stranko pa da lahko v 8 dneh od prejema pripravljalne vloge tožeče stranke, vloži pripravljalno vlogo, v kateri odgovori na navedbe tožeče stranke.

Pritožbi tožene stranke se ugodi in se izpodbijana sodba sodišča prve stopnje s p r e m e n i tako, da se izrek pravilno glasi: "Sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v S., se razveljavi v prvi in tretji točki izreka in se zavrne tožbeni zahtevek tožeče stranke, da je dolžna tožena stranka v roku 15 dni plačati tožeči stranki glavnico v znesku 257.481,05 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19.9.1997 do plačila ter izvršilne stroške v znesku 31.645,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20.4.2000 do plačila. Tožeča stranka je dolžna v roku 15 dni povrniti toženi stranki pravdne stroške v znesku 50.165,70 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 24.3.2003 do plačila."

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v S., vzdržalo v prvi in tretji točki izreka v celoti v veljavi tako, da mora tožena stranka v roku 15 dni plačati tožeči stranki glavnico v višini 257.481,05 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19.9.1997 do plačila ter izvršilne stroške v višini 31.645,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20.4.2000 do plačila. Toženi stranki je naložilo, da mora v roku 15 dni povrniti tožeči stranki pravdne stroške v znesku 93.467,20 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 24.3.2003 do plačila. Proti navedeni sodbi je tožena stranka po svojem pooblaščencu vložila pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov ter predlagala njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi zatrjuje, da so bistveno kršene določbe pravdnega postopka, in sicer po 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP. Prvostopno sodišče je nepravilno uporabilo 452. čl. ZPP, kar je vplivalo na zakonitost in pravilnost sodbe. Vprašljiva je že interpretacija določbe 2. odst. 452. čl. ZPP v smislu, kot jo je uporabilo prvostopno sodišče v konkretnem primeru, ko se pravdni postopek ni začel s tožbo in odgovorom na tožbo, ampak izvršilnim predlogom in ugovorom, da je šteti 8 dnevni rok za tožečo stranko od dneva prejema vabila sodišča na narok za obravnavo. Vendar pa tudi v primeru, da bi pritožbeno sodišče pritrdilo takšnemu stališču prvostopnega sodišča in naj bi torej tožeča stranka bila prekludirana s svojo pripravljalno vlogo z dne 31.1.2003, ne vzdrži nadaljnje stališče, da se zaradi tega tudi vloga tožene stranke z dne 17.2.2003, ki je bila vložena znotraj nadaljnjega 8-dnevnega roka, ne upošteva. Takšno stališče pomeni povsem samovoljno sklepanje, ki nima opore v citirani zakonski določbi. Pravica tožene stranke, da vloži eno pripravljalno vlogo ni pogojena s tem, ali pripravljalno vlogo vloži tožeča stranka. To bi v konkretnem primeru, ko se je pravdni postopek začel s predlogom za izdajo sklepa o izvršbi, pomenilo, da bi tožeča stranka s tem, da ne vloži svoje pripravljalne vloge, onemogočila toženi stranki, da predstavi v celoti svoja stališča in predlaga dokaze za ugotavljanje zatrjevanih dejstev. Namen citirane zakonske določbe nikakor ni bil v tem, marveč, da se v postopku omeji navajanje dejstev na eno samo vlogo in se s tem prepreči zavlačevanje postopka. V sodbi je glede odločilnih dejstev nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin in med samimi temi listinami. Svojo odločitev je sodišče oprlo izključno na račun tožeče stranke št. 315/97 z dne 10.9.1997, ki naj bi ga po navedbah v izpodbijani sodbi, tožeča stranka izstavila toženi stranki. Znesek računa naj bi bil 257.481,05 SIT, rok plačila pa 18.9.1997. Sodišče se je postavilo na stališče, da tožena stranka ni predložila nobenih dokazil, da bi računu ugovarjala takoj oz. v kratkem času, temveč šele v ugovoru zoper sklep o izvršbi. Vendar pa iz računa ni razvidno, kdaj naj bi bil račun dostavljen toženi stranki. Da naj bi bil račun toženi stranki poslan oz. vročen tako, kot navaja sodišče v izpodbijani sodbi, ni bilo mogoče zaključiti iz izvedenih dokazov, zaradi česar je storjena kršitev po 14. točki 2. odst. 339. čl. ZPP. Sodišče pa je tudi zmotno uporabilo materialno pravo; za izstavitev spornega računa naj bi bila pravna podlaga v sklenjeni podjemni pogodbi, vendar pa je tožena stranka ugovarjala prav sklenitvi take pogodbe, saj je zatrjevala, da tožeči stranki ni naročila s spornim računom obračunanih del. Sodišče je prezrlo, da tožeča stranka ni predložila nobenega dokaza niti za to, da je tožena stranka tožeči naročila obračunana dela, niti tega, kdaj so bila dela izvršena, še najmanj pa, kdaj naj bi bil in ali sploh je bil račun toženi stranki izstavljen oz. poslan. Dokazno breme o navedenih dejstvih pa je na tožeči stranki. Tožeča stranka je po svojem pooblaščencu odgovorila na pritožbo, pri čemer je navajala, da se strinja z navedbo v pritožbi glede roka, v katerem tožeča stranka lahko vloži pripravljalno vlogo. Rok osmih dni od prejema vabila na glavno obravnavo je napačen. Ta rok v zakonu nima podlage. V obravnavanem primeru bi moralo sodišče uporabiti določbo 2. odst. 62. čl. ZIZ, ki med drugim predpisuje, da "sodišče nato nadaljuje postopek kot pri ugovoru zoper plačilni nalog...". ZPP pa v 436. čl. določa, da lahko stranke na prvem naroku za glavno obravnavo navajajo nova dejstva in predložijo nove dokaze. Tožeča stranka je zaradi tega pravočasno vložila pripravljalno vlogo z dne 31.1.2003. Pritožba tožene stranke je utemeljena. Ureditev v tridesetem poglavju Zakona o pravdnem postopku, ZPP (postopek v sporih majhne vrednosti), predpostavlja običajni začetek postopka z vložitvijo tožbe, ki mu praviloma sledi odgovor na tožbo nasprotne stranke; to je razvidno iz 451. čl. ZPP (po katerem mora tožeča stranka navajati vsa dejstva in predlagati vse dokaze v tožbi, tožena stranka pa v odgovoru na tožbo), ter iz 2. in 3. odst. 452. čl. ZPP, po katerih lahko tožeča stranka v 8 dneh po prejemu odgovora na tožbo vloži pripravljalno vlogo, v kateri odgovori na navedbe v odgovoru na tožbo, tožena stranka pa lahko v 8 dneh po prejemu pripravljalne vloge tožeče stranke vloži pripravljalno vlogo, v kateri odgovori na navedbe tožeče stranke v njeni pripravljalni vlogi. Namen takšne ureditve je očitno bil v tem, da se v takšni vrsti sporov, ki so vendarle spori majhne vrednosti, zagotovi izvajanje načela hitrosti postopka, ki naj bo izveden brez nepotrebnega zavlačevanja in pri katerem pa imajo stranke še vedno v potrebni meri možnost navajati dejstva in predlagati dokaze. Vendar pa se velika večina gospodarskih sporov majhne vrednosti, kar je tudi obravnavani spor, ne začne z vložitvijo tožbe (ki bi ji lahko sledil odgovor na tožbo), ampak z vložitvijo predloga za izvršbo, torej kot izvršilni postopek na podlagi verodostojne listine (41. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju, ZIZ). Zoper sklep o izvršbi, ki ga izda (izvršilno) sodišče na podlagi 44. čl. ZIZ, lahko dolžnik vloži ugovor. Slednji mora biti obrazložen, saj mora dolžnik v njem navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje in mora predložiti dokaze, ker se sicer njegov ugovor šteje kot neutemeljen (2. odst. 53. čl. ZIZ); vse v zvezi z verodostojno listino, ki jo je upnik priložil predlogu za izvršbo in na podlagi katere je bil izdan sklep o izvršbi, mora torej dolžnik dokazno podprto navesti v ugovoru (in šele na podlagi takšnega ugovora izvršilno sodišče razveljavi sklep o izvršbi v delu, v katerem je dovolilo izvršbo in s tem spravi stvar v pravdo - 2. odst. 62. čl. ZIZ). V takšni (sledeči) pravdi pa ni mogoče neposredno uporabiti določb o dolžnosti strank, da navedejo dejstva in dokaze v tožbi oz. v odgovoru na tožbo (ker teh vlog ni), ter da podajo odgovore na način in v rokih, določenih v 452. čl. ZPP. Nikakor pa ne bi bila v skladu z namenom zakonodajalca (ki je spor majhne vrednosti uredil na specifičen in do strank strožji način), takšna ureditev, po kateri ne bi veljali za stranke nobeni roki glede podajanja vlog, ravno tako pa tudi nobene omejitve glede števila vlog. Zato je po mnenju pritožbenega sodišča pravilno in v skladu z ZPP takšno ravnanje, pri katerem je sodišče prve stopnje v vabilu na narok za glavno obravnavo, tožečo stranko opozorilo (oz. v obravnavanem primeru celo pozvalo) na možnost, da lahko v 8 dneh od prejema vabila vloži pripravljalno vlogo, v kateri lahko odgovori na navedbe iz ugovora, tožena stranka pa da lahko v 8 dneh od prejema pripravljalne vloge tožeče stranke, vloži pripravljalno vlogo, v kateri odgovori na navedbe tožeče stranke. In ker je tožeča stranka vložila pripravljalno vlogo po poteku 8-dnevnega roka od prejema vabila, je sodišče prve stopnje utemeljeno ni upoštevalo (in ker je ni upoštevalo, jo je brez potrebe poslalo toženi stranki, ki je nanjo odgovorila). Smisel vloge, ki jo poda tožena stranka po 3. odst. 452. čl. ZPP, je v odgovoru na navedbe tožeče stranke v njeni vlogi iz 2. odst. 452. čl. ZPP; v konkretnem primeru bi šlo za odgovor tožene stranke na navedbe tožeče stranke v njeni vlogi z dne 31.1.2003. Ker pa je bila ta vloga prepozno vložena, nima tožena stranka na kaj odgovarjati (vse je navajala že v ugovoru zoper sklep o izvršbi). Glede na to ni utemeljen njen pritožbeni očitek, češ da če ni bila upoštevana vloga tožeče stranke kot prepozna, bi pa morala biti upoštevana njena vloga, ki da je bila vložena pravočasno, znotraj nadaljnjega 8-dnevnega roka. Po ugotovitvah sodišča prve stopnje je tožeča stranka v podkrepitev svojega zahtevka predložila račun št. 315/97 z dne 10.9.1997 v znesku 257.481,05 SIT, ki ga je toženi stranki izstavila za opravljeno storitev izdelave in montaže zatemnitve senčil. Tožena stranka pa je v ugovoru zoper sklep o izvršbi navajala, da se s tožečo stranko ni dogovorila za dobavo zaračunanega blaga in storitev; da tožeča stranka ne navaja niti kdaj naj bi bilo naročilo za to storitev dano, niti kje naj bi bilo senčilo montirano; da tožeča stranka ni izkazala niti naročila in niti dobave blaga. Tožena stranka je torej zanikala obstoj poslovnega razmerja s tožečo stranko. Gre za negativno dejstvo, za katero, gledano objektivno, niti ni mogoče predložiti nobenih dokazov. Neutemeljen je zato očitek sodišča prve stopnje, ki ga je to naslovilo na toženo stranko, češ da ni v podkrepitev svojih navedb predložila nobenih dokazov. Po drugi strani pa bi račun sam kot dokaz zadoščal le v primeru, če stranka, na katero naj bi se nanašal, obstoja poslovnega razmerja z nasprotno stranko ne bi zanikala. Ker pa ga v obravnavanem primeru tožena stranka je zanikala, ne more biti ključna za odločitev ugotovitev sodišča prve stopnje, da ni tožena stranka predložila nobenih dokazil, da bi spornemu računu ugovarjala takoj oz. v kratkem roku po prejemu. Obveznost zvrnitve oz. obveznost ugovora zoper račun je po 203. uzanci Splošnih uzanc za blagovni promet veljala le v primeru, ko je sicer stranka priznavala obstoj pogodbe z izstaviteljem računa, vendar pa v predmetni zadevi ta primer ni podan. Dokazno breme za obstoj poslovnega razmerja, iz katerega izvira sporni račun, je na tožeči stranki; ker pa je sodišče prve stopnje to dokazno breme prevalilo na toženo stranko, je napačno uporabilo materialno pravo. Zato je pritožbeno sodišče pritožbi tožene stranke ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek tožeče stranke zavrnilo (4. tč. 358. čl. ZPP). Hkrati je odločilo o stroških postopka (2. odst. 165. čl. ZPP). Ker je tožena stranka v pravdi uspela, ji mora tožeča stranka povrniti stroške postopka (1. odst. 154. čl. ZPP). Pravdni stroški tožene stranke v postopku na prvi stopnji znašajo 50.165,70 SIT in predstavljajo stroške sodne takse za ugovor, sestavo ugovora, za zastopanje na naroku za glavno obravnavo ter materialne stroške v zvezi s tem, kot tudi 20 %-ni DDV, in so odmerjeni v skladu s stroškovnikom tožene stranke z dne 24.3.2003 ter glede na 1. odst. 155. čl. ZPP, vključno z uveljavljenimi zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopne sodbe (24.3.2003) do plačila. O stroških pritožbenega postopka tožene stranke pa pritožbeno sodišče ni odločalo, ker jih ta stranka ni uveljavljala.

ZIZ člen 62,  62/2,  62,  62/2.  ZPP člen 452,  452/2,  452/3,  452,  452/2,  452/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.