TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 490/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-05-28

stroški sodnega izvršitelja - izdaja sklepa o izvršbi - procesne predpostavke

Po uveljavitvi ZIZ-A je zahteva upnika predpostavka za izdajo sklepa o stroških izvršitelja.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršitelju priznalo stroške v znesku 8.774,40 SIT ter upniku naložilo, da je dolžan ta znesek v osmih dneh nakazati na izvršiteljev transakcijski račun.

Zoper sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje izvršitelj. Navaja, da je izkazano, da je izvršitelj dosegel, da bo upnik poplačan na način, ki je za dolžnika najbolj primeren. Rubež torej ni bil neuspešen, ampak uspešen po izvršiteljevi zaslugi, ki je pri delu upošteval vsa načela in pri tem spoštoval dolžnika. V nadaljevanju pa pritožnik opozarja na spremenjene določbe ZIZ-A, po katerih bi moralo ravnati sodišče. Na podlagi 38c. člena ZIZ namreč sodišče več ne izda sklepa o poplačilu stroškov izvršitelja oziroma stori to le v primeru, če upnik z obračunom ne soglaša.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je treba v obravnavanem primeru, v skladu s prehodno določbo 2. alinee drugega odstavka 122. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvršbi in zavarovanju, ravnati po pravilih spremenjenega Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ-A. Izvršitelj je namreč predložil pisno poročilo o opravi dejanj s specifikacijo stroškov dne 16.10.2002 - torej po uveljavitvi noveliranega ZIZ (21.9.2002).

Pritožnik ima torej prav, ko opozarja na določbo 38c. člena ZIZ-A, ki govori o obračunu plačila za delo in stroškov izvršitelja. Ta v prvem odstavku določa, da izvršitelj upniku osebno vroči obračun plačila, z obvestilom o pravici in pravnih posledicah iz drugega odstavka tega člena. Izvod tega obračuna pa izvršitelj vroči tudi sodišču. Drugi odstavek pa predvideva nadaljnji postopek, v katerem ima upnik možnost vložiti zahtevo, da o obračunu odloči sodišče. V nasprotnem primeru namreč izvršiteljev obračun postane dokončen in predstavlja izvršilni naslov.

Iz povedanega je razvidno, da je upnikova zahteva predpostavka za izdajo sklepa sodišča. Iz izpodbijanega sklepa ni razvidno, da bi upnik takšno zahtevo podal, kar je narekovalo razveljavitev izpodbijanega sklepa (3. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 38c, 38c/1, 38c/2. ZIZ-A člen 122, 122/2-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep  I Cp 817/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-05-13

Tudi za tujce velja, da je treba takso plačati takrat, ko nastane taksna obveznost, v določbi 28. člena ZST pa je predpisan postopek izterjave, če je taksni zavezanec tujec, ki ni plačal takse in ne določa, da sodišče šele po končanem postopku taksnemu zavezancu tujcu izda sklep o plačilu takse.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da znaša sodna taksa za sodbo 15.300,00 SIT in za pritožbo zoper sodbo 30.600,00 SIT in kazenska taksa za pritožbo 15.300,00 SIT.

Proti temu sklepu sta vložila pritožbo tožnika po pooblaščenki. V pritožbi zatrjujeta, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo. Tožeča stranka je tujec, prebivališče ima v tujini, zato bi sodišče prve stopnje moralo upoštevati določbo 28. člena Zakona o sodnih taksah (ZST), ki določa, da sodišče, če ima taksni zavezanec prebivališče v tujini, po končanem postopku s sklepom ugotovi, koliko znaša neplačana taksa in naloži taksnemu zavezancu, da v roku, ki ne sme biti krajši od 30 dni od prejema odločbe, plača dolžno takso. Tožeča stranka zato predlaga, da se izpodbijani sklep kot preuranjen razveljavi.

Sodišče prve stopnje je izpodbijani sklep izdalo zato, ker je tožeča stranka potem, ko je prejela opomin za plačilo takse, zahtevala izdajo odločbe po 27. členu ZST. Določbo 28. člena ZST pa očitno tožeča stranka napačno razume. V tej določbi je predpisan postopek izterjave, če je taksni zavezanec tujec, pa takse ni plačal tedaj, ko je taksna obveznost nastala. Tudi za taksnega zavezanca - tujca pa velja določba 4. člena ZST, da je treba takso plačati takrat, ko nastane taksna obveznost. Za pritožbo in sodbo je taksna obveznost nastala, ko je bila izdana sodba oziroma ko je tožeča stranka vložila pritožbo proti tej sodbi. Ker je tožeča stranka zahtevala izdajo odločbe o odmeri takse po 27. členu ZST, je sodišče takšno odločbo izdalo. Če takse tožeča stranka ne bo plačala, bo izterjavo takse sodišče opravilo tako, kot določa 28. člen ZST po končanem postopku. Takrat bo s sklepom (to ni odločba o odmeri takse iz 27. člena ZST) ugotovilo, koliko znaša neplačana taksa in kazenska taksa in naložilo bo taksnemu zavezancu, da v roku, ki ne sme biti krajši od 30 dni in ne daljši od 90 dni od prejema odločbe, plača dolžno takso. Če niti v tem roku ne bo plačal takse, pa bo sodišče takšno pravnomočno odločbo poslalo organu, ki je po zakonu pristojen za zastopanje in uveljavljanje premoženjskih pravic in koristi Republike Slovenije v tujini.

Pritožbene navedbe, s katerimi tožeča stranka izpodbija odločbo sodišča prve stopnje, zato niso utemeljene, pritožbeno sodišče pa tudi ob uradnem preiskusu ni ugotovilo nepravilnosti, na katere mora paziti, zato je neutemeljeno pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 365. člena Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1807/93
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-12-14

stečajni postopek - prijava terjatve - preizkus terjatev - prerekanje terjatve - napotitev na pravdo

Prijavljene terjatve upnikov preizkuša stečajni senat na naroku za preizkus terjatev. Stečajni upravitelj se mora o vsaki prijavljeni terjatvi določno izjaviti, ali jo priznava ali prereka. Če stečajni upravitelj prereka prijavljeno terjatev, stečajni senat s sklepom napoti upnika, da začne v osmih dneh od dneva vročitve sklepa postopek pred sodiščem za ugotovitev prerekane terjatve. Na ta način se o utemeljenosti same terjatve ne odloča v stečajnem postopku, pač pa pred sodiščem, na katerega je bil upnik napoten zaradi ugotovitve prerekane terjatve.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je upnico z izpodbijanim sklepom napotilo, da v roku osmih dni (od vročitve sklepa) začne postopek pred sodiščem za ugotovitev prerekane terjatve (v znesku 101.494,00 SIT).

Upnica se je zoper navedeni sklep pritožila. Navajala je, da se njena terjatev nanaša na plačilo prispevka ob dodelitvi stanovanja in je predlagala, da naj naslovno sodišče ugotovi, ali je njena terjatev upravičena. Pri tem ni priglasila pritožbenih stroškov.

Upnica je v stečajnem postopku zoper stečajnega dolžnika prijavila svojo terjatev na podlagi 1. odst. 121. čl. Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. SFRJ št. 84/89) in je bila zavedena pod zaporedno številko 85. Prijavljeno terjatev je stečajni senat preizkusil na četrtem naroku za preizkus terjatev z dne 7.10.1993 (glej 1. odst. 124.čl. ZPPSL), kjer jo je stečajni upravitelj v celoti prerekal (glej 1. odst. 125. čl. ZPPSL). Zato je stečajni senat na podlagi 1. odst. 127.čl. istega zakona napotil upnico, da začne v osmih dneh od dneva vročitve sklepa postopek pred sodiščem za ugotovitev prerekane terjatve.

Ker je prvostopno sodišče torej v celoti spoštovalo navedena zakonska določila, se pokaže, da je pritožba zoper izpodbijani sklep neutemeljena. Zato jo je drugostopno sodišče na podlagi 2. tč. 380. čl. Zakona o pravdnem postopku (v zvezi z 12. čl. ZPPSL) zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep. O utemeljenosti same terjatve pa bo odločilo sodišče, na katerega je bila upnica napotena zaradi ugotovitve prerekane terjatve.

Pritožbeno sodišče je določila ZPPSL in ZPP na podlagi 1. odst. 4. čl. Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 1/91-I) smiselno uporabilo kot določila republiških predpisov.

ZPPSL člen 121, 121/1, 124, 124/1, 125, 125/1, 127, 127/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 121/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-05-09

kazenska ovadba - dokaz - uvedba preiskave

Čeprav kazenska ovadba ne more biti izključna podlaga za utemeljen sum, so to lahko ostale priložene listine, iz katerih je mogoče sklepati, da je obtoženka storila očitano kaznivo dejanje.

Pritožba zagovornice odvetnice M. N. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je senat Okrožnega sodišča v Celju zaradi nestrinjanja preiskovalnega sodnika o zahtevi za uvedbo preiskave Okrožnega državnega tožilstva v Celju, opr. št. ... z dne 22.11.2002, sklenil, da se zoper obdolženo M. Š. uvede preiskava, ker je utemeljeno osumljena storitve kaznivega dejanja poslovne goljufije po I. odstavku 234.a členu KZ.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožila zagovornica zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka in predlagala, da se izpodbijani sklep spremeni tako, da se kazenski postopek zoper obdolženko ne dopusti.

Odločitev senata Okrožnega sodišča v Celju z dne 14.3.2003 v izpodbijanem sklepu je pravilna. Zagovornica v pritožbi sicer pravilno zatrjuje, da kazenska ovadba ni dokaz v kazenskem postopku. Vendar je v konkretnem primeru kazenska ovadba sestavljena predvsem iz listin, iz teh listin pa izhaja utemeljen sum, da je bilo v konkretnem primeru storjeno kaznivo dejanje. Gre za pisno prijavo S. d.d., naročniško pogodbo med S. d.d. in obdolženko, pogodbo o prodaji telefonskega aparata in izpis iz poslovnih knjig s stanjem obveznosti naročnika.

Kaznivo dejanje po I. odstavku 234.a členu KZ stori, kdor pri opravljanju gospodarske dejavnosti pri sklenitvi ali izvajanju pogodbe ali posla preslepi drugega s prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene, ali s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo ali ne bodo mogle biti izpolnjene, zaradi delne ali celotne neizpolnitve pa nastane za stranko ali koga drugega premoženjska škoda. To dejanje je možno storiti samo naklepno. Okoliščina, ki kaže na naklepno ravnanje obdolžene M. Š., pa izhaja predvsem iz sklepa o začetku stečajnega postopka, iz katerega je razvidno, da je bila v času sklenitve pogodbe z S. d.d. že dalj časa insloventna.

Glede na navedeno se pritožbeno sodišče strinja z odločitvijo senata sodišča prve stopnje o uvedbi preiskave in je pritožbo na podlagi 402. člena Zakona o kazenskem postopku zavrnilo kot neutemeljeno.

KZ člen 234, 234a/1, 371, 371/1, 371/1-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep II Cp 8/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-01-20

Okoliščine, da je bila dolžniku pravilno opravljena vročitev sklepa o izvršbi po členu 141 ZPP, ne daje podlage za oceno, da je dolžnik zamudil vložitev ugovora izupravičenega vzroka.

Pritožba se zavrne in potrdi napadeni sklep sodišča prve stopnje. Dolžnik nosi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

Z napadenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo kot neutemeljen predlog dolžnika za vrnitev v prejšnje stanje zaradi zamude roka za vložitev ugovora zoper v zadevi izdan sklep o izvršbi, uveljavljan v vloženi pritožbi zoper sklep, s katerim je prvo sodišče zavrglo prepozen ugovor dolžnika. Sodišče prve stopnje je v napadenem sklepu ocenilo, da v predlogu za vrnitev v prejšnje stanje zatrjevana in izkazana okoliščina, da dolžnik dejansko ne biva na naslovu stalnega bivališča, navedenega v izvršilnem predlogu, temveč drugje, zaradi česar je kasneje izvedel za izdajo sklepa o izvršbi, ne pomeni upravičenega razloga za zamudo roka za vložitev ugovora (člen 116 Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ). V pritožbi zoper ta sklep uveljavlja dolžnik pritožbena razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne ugotovitve dejanskega stanja, smiselno pa tudi zmotne uporabe materialnega prava. Očita nejasnost obrazložitve prvostopne odločitve, ki da je v nasprotju s ponujenimi dokazi o tem, da dolžnik ni pravočasno izvedel za izdajo sklepa o izvršbi. O tem vprašanju zatrjuje tudi zmotno ugotovljeno dejansko stanje. Predlaga razveljavitev prvostopne odločitve. Pritožba ni utemeljena. Ni slediti v pritožbi očitani procesni kršitvi, niti niso podane po uradni dolžnosti upoštevne procesne kršitve (člen 350/II ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Prvostopna obrazložitev je jasna in razumljiva. Ta izpostavlja odločilno dejstvo v zadevi, da je bila dolžniku pravilno opravljena vročitev sklepa o izvršbi po členu 141 ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ, česar pritožba niti ne graja. Prvostopni oceni o obstoju tega pomembnega vprašanja, glede na obstoječe podatke v spisu, pritrjuje tudi pritožbeno sodišče. Glede na že ugotovljeno pravilnost dolžniku opravljene vročitve sklepa o izvršbi (19.04.2003), ki ne upravičuje zamude roka za vložitev ugovora in teče 15-dnevni zakonski rok za uveljavljanje vrnitve v prejšnje stanje zaradi zamude roka za ugovor od vednosti zamude - 28.04.2003, se pokaže vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje dne 27.06.2003, tudi kot prepozna. Povedano ne kaže pri sprejetju prvostopne odločitve storjene procesne kršitve, niti zmotne ugotovitve dejanskega stanja, tudi ne zmotne uporabe materialnega prava. To pa je zahtevalo zavrnitev neutemeljene pritožbe in potrditev prvostopnega sklepa (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). O pritožbenih stroških dolžnika je odločeno po prvem odstavku 165. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ ob upoštevanju pritožbenega neuspeha.

ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 116,  141,  165,  165/I,  350,  350/II,  365,  365-2,  116,  141,  165,  165/I,  350,  350/II,  365,  365-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep I Cp 589/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-04-13

Tovornjak je osnovno sredstvo avtoprevoznika, zato so pravni posli v zvezi z nabavo ali odtujevanjem tovornjaka v zvezi z njegovo pridobitno dejavnostjo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v MS izreklo, da ni stvarno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi in napovedalo po pravnomočnosti sklepa zadevo odstopiti Okrožnemu sodišču v MS. Obrazložilo je, da sta pravni posel, iz katerega izvira vtoževana terjatev, pravdni stranki sklenili kot samostojna podjetnika v zvezi z opravljanjem njune dejavnosti, zaradi česar gre za gospodarski spor, za katerega je podana pristojnost okrožnega sodišča. Tožnik v pravočasni pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče sklep sodišča prve stopnje razveljavi. Ni sicer sporno, da je tožnik kot samostojni podjetnik vstopil v pogodbo o finančnem leasingu namesto toženca kot samostojnega podjetnika, vendar prevzem leasing pogodbe o pridobitvi tovornjaka ni njun predmet dejavnosti. Tožbeni zahtevek temelji na navadni zadolžnici, s katero se je toženec zavezal vrniti tožniku vtoževani znesek, in ne gre za spor iz njune pridobitne dejavnosti. Pritožba ni utemeljena. Ugotovitve sodišča prve stopnje pomenijo, da sta obe pravdni stranki sklenili pravni posel kot osebi iz drugega odstavka 481. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP. Razbrati je, da je tožnik nabavljal tovornjak za svojo pridobitno dejavnost in ga pridobil od toženca, samostojnega podjetnika z enako dejavnostjo. Tožnik je tovornjak prevzel od toženca, ki je imel sklenjeno leasing pogodbo z lastnikom tovornjaka, z denarjem in kombi vozilom povrnil tožencu že poravnane leasing obroke in namesto njega prevzel še nezapadle obveznosti iz leasing pogodbe. V tožbi trdi, da je tožencu plačal preveč, kar terja nazaj. Tovornjak je osnovno sredstvo avtoprevoznika, zato so pravni posli v zvezi z nabavo ali odtujevanjem tovornjaka v zvezi z njegovo pridobitno dejavnostjo. Tako sta izpolnjena oba kriterija iz 2. točke prvega odstavka 481. člena ZPP za okvalifikacijo postopka v sporu med pravdnima strankama, kot gospodarskega spora. Ni pomembno, da se je toženec sporni znesek zavezal tožniku povrniti z navadno zadolžnico, pač pa vsebina njunega razmerja, iz katerega izhaja tožbeni zahtevek. Okrajno sodišče v MS je pravilno ocenilo naravo spora, za kakršne so po 6. točki drugega odstavka 32. člena ZPP pristojna okrožna sodišča, in se po uradni dolžnosti v skladu s prvim odstavkom 19. člena ZPP izreklo za stvarno nepristojno. Takšno odločitev je pritožbeno sodišče, ki ni ugotovilo po uradni dolžnosti upoštevnih bistvenih kršitev postopka, v skladu z 2. točko 365. člena ZPP, potrdilo. Odločanje o pritožbenih stroških je odpadlo, ker niso bili priglašeni.

ZPP člen 19,  19/I,  32,  32/II-6,  365,  365-2,  481,  481/I,  481/I-2,  481/II,  19,  19/I,  32,  32/II-6,  365,  365-2,  481,  481/I,  481/I-2,  481/II.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep II Cp 583/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-06-01

dovolitev izvršbe - začetek stečajnega postopka

Ob uporabi določil 111. člena prvega odstavka ZPPSL ni mogoče dovoliti izvršbe zoper dolžnika, zoper katerega je bil pravnomočno začet stečajni postopek, čeprav je bil vložen izvršilni predlog pred začetkom stečajnega postopka, saj se začne izvršba šele z izdajo sklepa o izvršbi.

Pritožbi se ugodi, napadeni sklep se razveljavi in vrne zadeva sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z napadenim sklepom je prvo sodišče predlog upnice za izvršbo zaradi izterjave 287.856,00 SIT s pripadki, zavrnilo na podlagi prvega odstavka 111. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - ZPPSL ob ugotovitvi, da je bil zoper dolžnika dne 28.1.2004 začet stečajni postopek pod opr. št. St 19/04. Tak sklep napada upnica iz pritožbenih razlogov zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga njegovo razveljavitev. Poudarja, da je prvostopna ugotovitev glede datuma začetka stečajnega postopka zmotna, saj ta datum pomeni le vložitev predloga za uvedbo stečajnega postopka zoper dolžnika. Pritožba je utemeljena. Iz podatkov prilog tega spisa (C1), ki predstavljajo izvleček iz gospodarskega registra za dolžnika izhaja, da je bil zoper njega vložen predlog za začetek stečajnega postopka (St ../2004) dne 28.1.2004 in ga je vložil dolžnik sam. Ta datum torej prvo sodišče v napadenem sklepu napačno opredeljuje kot datum začetka stečajnega postopka zoper dolžnika. V zadevi pa sploh ni razjasnjeno, ali je zoper dolžnika po navedenem predlogu že bilo odločeno in kako torej, ali je bilo pravnomočno odločeno o začetku stečajnega postopka zoper njega. Šele v slednjem primeru ne bo mogoče dovoliti zoper dolžnika prisilne izvršbe, na kar ne bo vplivalo morebitno dejstvo, da je bil v zadevi vložen izvršilni predlog pred pravnomočno odločitvijo o začetku stečajnega postopka zoper dolžnika, saj začne teči izvršilni postopek šele s pravnomočno izdajo sklepa o izvršbi. V novem postopku bo prvo sodišče po obrazloženem najprej razjasnilo, ali je že bil pravnomočno začet stečajni postopek zoper dolžnika in bo šele zatem odločilo o uveljavljanem izvršilnem predlogu. Tako je bilo odločiti o pritožbi upnice po 3. točki 365. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ. O pritožbenih stroških upnice ni odločeno, ker niso bili priglašeni.

ZPPSL člen 111,  111/I,  111,  111/I.  ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 365,  365-3,  365,  365-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 710/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-05-13

Če je spor o pravici že pravnomočno končan v škodo tožnika, tožnik nima več pravne osnove za posestno varstvo.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje. Pritožnik sam trpi pritožbene stroške.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče v celoti zavrnilo zahtevek zaradi motenja posesti na stanovanju K. ... C.. Sodišče je zavrnilo tudi predlog za izdajo začasne odredbe. Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožeča stranka in v pritožbi poudarja, da je tožnik imel stvari v stanovanju, imel je ključe od stanovanja, ki ga je tudi obnavljal. V pravdi P 944/2001 se je ugotavljala tudi posest, saj je mogoče izselitev zahtevati od posestnika. Posest je razvidna tudi iz trditve tožene stranke, da je stanovanje oddajal v najem. Tožena stranka se je poslužila nezakonite samopomoči, ko je s policijo vdrla v stanovanje. Takrat še ni razpolagala s pravnomočno sodbo o izpraznitvi. Sodišče ni takoj izdalo začasno odredbo, ampak šele skupaj s končnim sklepom. Predlaga spremembo ali razveljavitev. Pritožba ni utemeljena. Sodišče je pravilno zavrnilo zahtevek. Ugotovljeno je bilo, da je bila petitorna pravda končana pred posestmotitveno pravdo. Sodba opr. št. P 944/2001 je postala pravnomočna dne 13. 11. 2003 in s to sodbo je bila tožniku naložena izselitev iz stanovanja. Tožnik je torej pravnomočno izgubil posest v petitorni pravdi, zato ne more več zahtevati posestnega varstva. Posestno varstvo je začasno varstvo in je smiselno le do dokončanja spora o pravici. To pomeni, da tožnik ni mogel zahtevati v posestni pravdi širšega varstva kot v petitorni pravdi. Sodišče je tudi ugotovilo, da je bil tožnik posredni posestnik, saj je dajal stanovanje v podnajem, ni pa uporabljal stanovanja za lastno prebivanje. Vprašanje posredne posesti je sedaj brezpredmetno, saj je petitorni spor tožnik pravnomočno izgubil glede pravice do posesti. Sodišče prve stopnje je kljub temu ugotavljalo, da tožnik ni dokazal zadnje posesti na stanovanju. Glede na to, da je sodišče zavrnilo zahtevek o glavni stvari, ni več pravne osnove za začasno odredbo. Pritožbeno sodišče pa ni pristojno za oceno o pravočasnem reševanju predloga za začasno odredbo, saj je to lahko predmet eventualne nadzorstvene pritožbe. Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.