VSL sodba in sklep I Cpg 462/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-04-07

Prvostopenjsko sodišče pa je ugotovilo zgolj dejstvo, da so bile

zavarovalne pogodbe sklenjene za navedeno obdobje desetih let in da

tožena stranka zavarovalnih premij za leta 1995, 1996 in 1997 ni

plačala. Pri tem ni upoštevalo določila 4. odstavka 913. člena ZOR,

po katerem neha zavarovalna pogodba veljati že po samem zakonu, če

premija ni plačana v letu dni od njene zapadlosti. Kdaj so torej

zapadle zavarovalne premije za leto 1995, iz izpodbijane sodbe ni

razvidno. Od tega odločilnega dejstva pa je odvisno, kdaj je odpadla

podlaga za zaračunavanje zavarovalnih premij zaradi prenehanja

1. Pritožbi tožene stranke se delno ugodi in se sodba sodišča prve

stopnje v 3. in 6. točki izreka razveljavi ter zadeva v tem obsegu

vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

2. V preostalem delu se pritožba zavrne in se v 2. točki izreka

3. Pritožbi tožeče stranke zoper 5. točko izreka sklepa se delno

ugodi, izpodbijani sklep se v 5. točki izreka za znesek 1.551.909,63

SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22.4.1997 razveljavi in zadeva

v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

4. V preostalem delu se pritožba tožeče stranke zavrne in se potrdi v

1. in 4. točki izreka in v preostalem nerazveljavljenem delu 5. točke

izreka sodba in sklep sodišča prve stopnje.

5. Odločitev o pritožbenih stroških obeh pravdnih strank se pridrži

Prvostopenjsko sodišče je s sodbo in sklepom razveljavilo izvršilni sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. Ig 97/05256 (1. točka izreka), dovolilo spremembo tožbe z dne 11.8.2000 (2. točka izreka), toženi stranki naložilo, da mora tožeči stranki plačati znesek 7.883.015,90 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznega zneska v plačilo do plačila (3. točka izreka), tožbeni zahtevek na plačilo zakonitih zamudnih obresti od zneska 1.367.597,80 SIT za čas od 26.2.2000 do 10.8.2000 zavrnilo (4. točka izreka), tožbo glede tožbenega zahtevka na plačilo 5.751.909,63 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22.4.1997 do plačila zavrglo (5. točka izreka) in toženi stranki naložilo, da mora tožeči stranki povrniti izvršilne stroške v višini 102.262,50 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 28.4. 1997 do plačila in nadaljnje pravdne stroške v znesku 104.148,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22.11.2000 do plačila v osmih dneh (6. točka izreka). Zoper sodbo in sklep sta se pritožili obe pravdni stranki. Tožeča stranka se je pritožila zoper 1., 4., 5. in 6. točko izreka in uveljavljala pritožbene razloge zmotne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih postopkovnih kršitev ter predlagala, da pritožbeno sodišče odločbo v izpodbijanem delu "ustrezno" spremeni, podrejeno pa, da jo razveljavi in zadevo vrne prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje. Tožena stranka pa se je pritožila zoper 2., 3. in 6. točko izreka odločbe in uveljavljala vse pritožbene razloge iz 1. odstavka 338. člena ZPP ter predlagala spremembo odločbe z zavrnitvijo tožbenega zahtevka in stroškovno posledico, podrejeno pa razveljavitev odločbe in vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje. Obe pravdni stranki sta na pritožbo nasprotne stranke odgovorili in predlagali, naj pritožbeno sodišče pritožbo nasprotne stranke zavrne. O pritožbi tožeče stranke: Tožeča stranka v pritožbi ne navaja konkretnih razlogov za izpodbijanje sodbe v delu, v katerem je prvostopenjsko sodišče zavrnilo tožbeni zahtevek na plačilo zakonskih zamudnih obresti od zneska 1.367.597,80 SIT za čas od 26.2.2000 do 10.8.2000 (4. točka izreka). Pritožbeno sodišče je zato opravilo le uradni preizkus sodbe v navedenem izpodbijanem delu. Pri tem je izhajalo iz dejanskih ugotovitev prvostopenjskega sodišča, da predstavlja znesek 1.367.597,80 SIT obračunane zamudne obresti in da je tožeča stranka zahtevek za njihovo plačilo podala pri sodišču šele 11.8.2000. Tako je pritožbeno sodišče ob preizkusu pravilne uporabe materialnega prava ugotovilo, da je prvostopenjsko sodišče imelo podlago za zavrnitev tožbenega zahtevka na plačilo zakonskih zamudnih obresti od navedene glavnice za čas do uveljavitve zahtevka na plačilo kapitaliziranih obresti v 2. odstavku 279. člena ZOR, po katerem je od neplačanih obresti mogoče zahtevati zamudne obresti od dneva, ko je pri sodišču vložen zahtevek za njihovo plačilo. Ker prvostopenjsko sodišče tudi ni zagrešilo ob reševanju pritožbe uradno upoštevnih bistvenih postopkovnih kršitev (2. odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo v tem delu zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP). Tožeča stranka neutemeljeno očita prvostopenjskemu sodišču bistveno postopkovno kršitev po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP glede odločitve o razveljavitvi izvršilnega sklepa (1. točka izreka prvostopenjske odločbe), ker naj bi iz izpodbijanega sklepa ne bili razvidni razlogi za razveljavitev. Pritožbeno sodišče s pritožbenim očitkom ne soglaša. Prvostopenjsko sodišče je namreč že v izreku izpodbijanega sklepa v 1. točki navedlo, da izvršilni sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. Ig 97/05256 z dne 28.4.1997 razveljavlja zaradi preglednosti izreka, torej zaradi preglednosti odločitve prvostopenjskega sodišča. S tako odločitvijo prvostopenjsko sodišče ni kršilo tožnikove pravice do pravnega varstva, saj je o celotnem tožbenem zahtevku tožeče stranke, tako tistem, ki ga je tožeča stranka uveljavljala že v izvršilnem postopku, kot tudi tistem, ki ga je po razširitvi tožbe uveljavljala v pravdnem postopku, v nadaljevanju odločalo, kot bi odločalo o veljavnosti izvršilnega sklepa v 1. in 3. točki njegovega izreka. Pri tem tudi ne gre za nasprotja med izrekom izpodbijane odločbe. Tožeča stranka je namreč začela predmetni postopek z vložitvijo predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine dne 22.4.1997, torej v času veljavnosti ZIP. V sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine pa mora sodišče po 2. odstavku 38. člena ZIP (sedaj 2. odstavek 44. člena ZIZ) dolžniku naložiti, da v osmih dneh po vročitvi sklepa poravna terjatev skupaj z odmerjenimi izvršilnimi stroški ter dovoli izvršbo za uveljavitev teh terjatev. Odločitev prvostopenjskega sodišča v izvršilnem postopku torej vsebuje kondemnatorni del, s katerim sodišče naloži dolžniku plačilo uveljavljane terjatve skupaj z odmerjenimi izvršilnimi stroški. Po vložitvi dolžnikovega ugovora zoper izvršilni sklep pa je bilo izvršilno sodišče dolžno postopati po 2. odstavku 55.a člena ZIP. Tedaj izvršilno sodišče sklep o izvršbi razveljavi v delu, v katerem je bila izvršba dovoljena, postopek pa nadaljuje kot pri ugovoru zoper plačilni nalog. Drugače povedano to pomeni, da o utemeljenosti (obstoju ali neobstoju) uveljavljane terjatve sodišče odloča v pravdnem postopku. V tej fazi postopka zato ni več pomembno, kakšno izvršilno sredstvo je upnik predlagal za izterjavo svoje terjatve. Prvostopenjsko sodišče pa je v izvršilnemu postopku sledečem sporu ugotovilo, da sta pravdni stranki glede uveljavljane terjatve na podlagi sklenjene pogodbe o kratkoročnem kreditu št. KK-TP-1142/92 z dne 10.2.1992 v višini 4.200.000,00 SIT z obrestmi sklenili sporazum o zavarovanju terjatve iz te pogodbe po 251.c členu ZIP. Navedeno dejstvo tožeča stranka v pritožbi izrecno priznava. V zapisniku sodišče po sporazumu strank ugotovi obstoj terjatve, čas njene dospelosti in njuno soglasje, da se ugotovljena denarna terjatev zavaruje bodisi z vknjižbo zastavne pravice na nepremičnini dolžnika ali s popisom zastavne pravice na dolžnikovih premičninah (1. odstavek 251.c člena ZIP). Podpisani zapisnik o sporazumu strank ima moč sodne poravnave (2. odstavek 251.c člena ZIP). Izvršljiva sodna poravnava pa je po 1. točki 2. odstavka 16. člena ZIP (1. točka 2. dstavka 17. člena ZIZ) izvršilni naslov, na podlagi katerega tožeča stranka lahko neposredno predlaga izvršbo. Ponovno presojanje utemeljenosti na zgoraj opisan način ugotovljene terjatve zato ni dopustno. V situaciji, ko tožeča stranka ponovno s tožbo uveljavlja plačilo že ugotovljene terjatve, pa mora sodišče tako tožbo po izrecni določbi 1. odstavka 274. člena ZPP zavreči. To je sodišče prve stopnje tudi storilo, ko je najprej v 1. točki izreka izpodbijane odločbe razveljavilo izvršilni sklep, nato pa v 5. točki izreka odločbe tožbo zavrglo. Nobenih nasprotij v izreku izpodbijane odločbe zato ni zaslediti. Pritožbeno sodišče pa ugotavlja, da ima v zapisniku o sporazumu o obstoju in zavarovanju terjatve (priloga A12) moč sodne poravnave le ugotovitev obstoja terjatve za glavnico iz pogodbe o kratkoročnem kreditu št. KK-TP-1142/92 z dne 10.2.1992 v znesku 4.200.000,00 SIT, ne pa tudi za kapitalizirane zamudne obresti od te glavnice (priloga A9), ki jih tožeča stranka uveljavlja v tem postopku v znesku 1.551.909,63 SIT. Ker je prvostopenjsko sodišče pri odločanju o zavrženju tožbenega zahtevka na plačilo terjatve iz pogodbe o kratkoročnem kreditu v nasprotju z vsebino listine - zapisnika o sporazumu strank po 251.c členu ZIP o obstoju in zavarovanju denarne terjatve tožeče stranke štelo kot sodno poravnavo za celotno uveljavljano terjatev iz navedene pogodbe (tudi za kapitalizirane obresti), je pritožbeno sodišče na podlagi 3. odstavka 365. člena v zvezi s 1. odstavkom 354. člena ZPP sklep v izpodbijani 5. točki izreka razveljavilo za kapitalizirane obresti v znesku 1.551.909,63 SIT s pripadajočimi obrestmi in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek, v preostalem delu (za glavnico 4.200.000,00 SIT) pa pritožbo zavrnilo in v tem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP). O pritožbi tožene stranke: Tožena stranka tudi v pritožbi uveljavlja ugovor pasivne legitimacije, sklicujoč se na objavo o izbrisu tožene stranke kot samostojnega podjetnika v Uradnem listu RS. Vendar pritožnik z ničemer v prvostopenjskem postopku ni izkazal, da je bil iz registra podjetnikov izbrisan. Pa tudi, če bi bil zaradi razlogov, na katere nakazuje objava v Uradnem listu RS (priloga A32) torej zaradi tega, ker bi M.P. kot samostojni podjetnik vložil svoje podjetje v družbo, izbrisan, s tem njegova procesna in pasivna legitimacija ne bi prenehala. Kljub taki spremembi namreč podjetnik za svoje obveznosti odgovarja z vsem svojim premoženjem (1. odstavek 5. člena ZGD - komentar ZGD - GV, Ljubljana 2002 - prva knjiga, stran 418). Ob uradnem preizkusu izpodbijane sodbe pa je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je prvostopenjsko sodišče zmotno uporabilo materialno pravo, ko je toženi stranki naložilo plačilo zneska 7.883.015,90 SIT s pripadajočimi zamudnimi obrestmi. Kot izhaja iz tožbene naracije, naj bi navedeni znesek predstavljal neplačane zavarovalne premije za leta 1995, 1996 in 1997 skupaj z obračunanimi zamudnimi obrestmi. Terjatev na plačilo navedenih premij naj bi temeljila na sklenjenih zavarovalnih pogodbah za požarno zavarovanje, za zavarovanje elektronskih računalnikov ter za strojelomno zavarovanje. Zavarovalne pogodbe naj bi bile sklenjene za dobo desetih let. Prvostopenjsko sodišče pa je ugotovilo zgolj dejstvo, da so bile zavarovalne pogodbe sklenjene za navedeno obdobje desetih let in da tožena stranka zavarovalnih premij za leta 1995, 1996 in 1997 ni plačala. Pri tem ni upoštevalo določila 4. odstavka 913. člena ZOR, po katerem neha zavarovalna pogodba veljati že po samem zakonu, če premija ni plačana v letu dni od njene zapadlosti. Kdaj so torej zapadle zavarovalne premije za leto 1995, iz izpodbijane sodbe ni razvidno. Od tega odločilnega dejstva pa je odvisno, kdaj je odpadla podlaga za zaračunavanje zavarovalnih premij zaradi prenehanja zavarovalnih pogodb po samem zakonu. Zaradi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja je pritožbeno sodišče utemeljeni toženčevi pritožbi ugodilo, sodbo v izpodbijani 3. točki izreka in posledično v 6. točki izreka razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (355. člen ZPP). Tožena stranka pa v pritožbi navaja, da izpodbija tudi sklep prvostopenjskega sodišča, s katerimi je dovolilo objektivno spremembo tožbe zaradi povečanja tožbenega zahtevka (2. točka izreka), pri tem pa ne navaja nobenih razlogov za izpodbijanje take odločitve. Pritožbeno sodišče je zato izpodbijani sklep preizkusilo v mejah razlogov, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP). Pri tem je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo uradno upoštevnih bistvenih postopkovnih kršitev, za tako odločitev pa je glede na ugotovitev, da je dopustitev spremembe tožbe smotrna za dokončno ureditev razmerja med strankama, imelo podlago v 1. odstavku 185. člena ZPP. Na podlagi 2. točke 365. člena ZPP je zato pritožbeno sodišče neutemeljeno toženčevo pritožbo zavrnilo in potrdilo v tem delu izpodbijani sklep sodišča prve stopnje. Odločitev o pritožbenih stroških obeh pravdnih strank temelji na 3. odstavku 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.