TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sodba I Cpg 960/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-10

Tožena stranka je s podpisom asignacijskega dogovora posredno pripoznala dolg po spornih računih in hkrati prevzela obveznost plačila po asignaciji (v primeru, če tožeča stranka "ne bi dobila izpolnitve obveznosti od nakazanca v času, ki je bil določen v nakazilu").

Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba potrdi.

Sodišče prve stopnje je izdani sklep o izvršbi v celoti ohranilo v veljavi v 1. in 3. točki izreka (prvi odstavek izreka izpodbijane sodbe) ter toženi stranki naložilo povrnitev 41.029,00 SIT nadaljnjih pravdnih stroškov tožeče stranke (drugi odstavek izreka izpodbijane sodbe). Tožena stranka se je proti navedeni sodbi pritožila. Smiselno je uveljavljala pritožbena razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Za pritožbo ni priglasila stroškov. Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki pa nanjo ni odgovorila. Ker je bila izpodbijana sodba izdana pred dnem 14.07.1999, ko je začel veljati novi Zakon o pravdnem postopku (ZPP/99), je pritožbeno sodišče postopek nadaljevalo po določbah starega Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77). Pritožba ni utemeljena. Čeprav naj bi tožena stranka ne naročila niti prevzela blaga po računih št. 19721/21 (priloga A1) in 19739/21 (priloga A2), pa je vseeno (kot asignant, nakazovalec) podpisala dogovor o asignaciji z dne 06.01.1998 (priloga B3), po katerem naj bi asignat, nakazanec (G. d.o.o.), do dne 09.01.1998 plačal navedena računa. S tem je posredno pripoznala dolg (drugi odstavek 387. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR)). Ker pa tožena stranka ni dokazala izpolnitve asignacije s strani G. d.o.o., njena obveznost do tožeče stranke (asignatarja, prejemnika nakazila) ni prenehala. Zato tožena stranka ni prosta obveznosti in je sporna računa, prav tako pa tudi račun št. 9911/09 (priloga A3), dolžna plačati tožeči stranki. Podlaga za to je namreč v 1026. členu ZOR in v 4. členu asignacijskega dogovora. Zato je sodišče druge stopnje, ne da bi odgovarjalo na ostale pritožbene navedbe, ki niso odločilnega pomena, pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo ter izpodbijano sodbo kot zakonito in pravilno potrdilo (na podlagi 368. člena ZPP/77). Tožena stranka je namreč s podpisom asignacijskega dogovora pripoznala dolg po računih št. 19721/21 in 19739/21 ter hkrati prevzela obveznost plačila po asignaciji (v primeru, če tožeča stranka "ne bi dobila izpolnitve obveznosti od nakazanca v času, ki je bil določen v nakazilu").

ZOR člen 387,  387/2,  1026,  387,  387/2,  1026.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 403/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-11

absolutna bistvena kršitev - protispisnost

Presoja o zatrjevani absolutni bistveni kršitvi postopka iz 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP.

1) Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje. 2) Tožena stranka nosi sama stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim delom sodbe toženi stranki naložilo plačilo 218.899,00 SIT s pp. Tožena stranka vlaga proti sodbi sodišča prve stopnje pravočasno pritožbo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo spremeni tako, da še sporni del tožbenega zahtevka zavrne. Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila. Pritožba ni utemeljena. Res tožena stranka ni imela v spornem obdobju v najemu takšnih površin poslovnih prostorov, kot to izhaja iz vtoževanih računov. Vendar v zvezi s tem sodišču prve stopnje ni moč očitati protispisnosti. Tudi sodišče prve stopnje je zaznalo to neskladje, vendar pa je skladno z listinskimi dokazi ugotovilo, da je imela tožena stranka v najemu večje poslovne prostore, kot bi to sledilo iz vtoževanih računov. V nasprotju s pritožbenimi trditvami pritožbeno sodišče v priloženih pogodbah in še spornih računih ne najde opore za stališče, češ da je odvoz smeti zaračunan za poslovne prostore, ki jih tožena stranka ni imela v najemu. Kaj takšnega iz omenjenih listin ne sledi. Najeti poslovni prostori so individualizirani v pogodbah in računih z ulico (Šmartinska), hišno številko (152) in z označbo "II" oz. "II/2". Tako zatrjevane protispisnosti ni. Uveljavljana absolutna bistvena kršitev iz 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP ni podana. Prav tako niso podane druge bistvene postopkovne kršitve, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 442. čl. ZPP). Na ugotovljeno dejansko stanje je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo. Glede na navedeno je pritožbeno soidšče odločilo, kot je razvidno iz izreka sodbe (353. čl. v zvezi s 442. čl. ZPP). Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na 1. odst. 165. čl. ZPP.

ZPP člen 339,  339/2,  339/2-14,  339,  339/2,  339/2-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 176/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-11

Presoja o dokazni oceni sodišča prve stopnje, ki ne upošteva različnih stališč tožeče stranke do višine dolga tožene stranke.

Pritožbi se ugodi, dajatveni del sodbe sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne v tem obsegu v novo sojenje sodišču prve stopnje. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo toženi stranki naložilo plačilo 7.008.415,50 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 9.7.1994 dalje do plačila. Tako je odločilo zato, ker je ugotovilo, da je tožena stranka tožeči dolgovala 55.977,00 USD, kar je na dan zapadlosti računa, dne 9.7.1994, ustrezalo tolarski protivrednosti prisojenega zneska, upoštevaje srednji tečaj Banke Slovenije. Višji zahtevek, s katerim je tožeča stranka uveljavljala plačilo 8.752.536,00 SIT in zakonite zamudne obresti od te tolarske protivrednosti 55.977,00 USD od 9.7.1994 dalje, je prvo sodišče zavrnilo. Proti sodbi sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo tožena stranka. V pritožbi uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve ZPP, zmotne uporabe materialnega prava in zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje sodišču prve stopnje. Tožeča stranka na pritožbo ni odgovorila. Pritožba je utemeljena. Uveljavljana kršitev 184. čl. ZPP ni podana. Tožena stranka spremembi tožbe ni nasprotovala, pač pa se je spustila v obravnavanje spremenjene tožbe. Sicer pa pritožnik pravilno opozarja, da iz razlogov izpodbijane sodbe ni razvidno, da bi sodišče prve stopnje pri dokazni oceni upoštevalo dopis - opomin tožeče stranke toženi z dne 5.9.1996, v katerem jo opozarja, da ji je dolžna 46.183,09 USD z 1 % mesečnimi obrestmi (priloga B 2) in ne 55.977,00 USD, kot je zahtevala v spremenjeni tožbi dne 2.11.1998. Pravkar omenjeni dopis se pomotoma nahaja med prilogami tožene stranke, čeprav iz podatkov spisa izhaja, da ga je predložila tožeča stranka k pripravljalnemu spisu z dne 29.4.1997 (l.št. 4). Izpodbijana dokazna ocena tako res ne temelji na celotnem dokaznem gradivu. Dejansko stanje je zato nepopolno ugotovljeno: v izpodbijani sodbi ni odgovora na različna stališča tožeče stranke do višine dolga tožene stranke. S tem pa je podan razveljavitveni razlog iz 355. čl. ZPP. Pritožbeno sodišče je zato odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa. V opisani procesni situaciji se pritožbeno sodišče ni ukvarjalo s pritožbenimi novotami. Te bodo predmet obravnavanja pred sodiščem prve stopnje (2. odst. 362. čl. ZPP). Glede nadaljevanja postopka pa je treba dodati še, da gre v konkretnem primeru za civilnopravno razmerje z mednarodnim elementom. Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na 3. odst. 165. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 15/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-19

firma - sestavine firme - dodatne sestavine

Uporaba samih geografskih imen mest (in vasi) v firmi gospodarske družbe praviloma ni prepovedana.

Pritožbi z dne 14.03.2001 se ugodi in se sklep registrskega sodišča z dne 05.03.2001 spremeni tako, da se pritožbi z dne 23.01.2001 ugodi, sklep registrskega sodišča z dne 19.01.2001 razveljavi in se mu zadeva vrne v novo odločanje.

Registrsko sodišče je s sklepom z dne 19.01.2001 zavrglo predlog za vpis spremembe sedeža firme, ker subjekt vpisa ni postopal po njegovi odredbi z dne 13.12.2000. S sklepom z dne 05.03.2001 pa je kot neutemeljeno zavrnilo pritožbo subjekta vpisa proti sklepu z dne 19.01.2001. Subjekt vpisa se je proti sklepu z dne 05.03.2001 pritožil zaradi zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja ter napačno uporabljenega materialnega prava. Predlagal je razveljavitev izpodbijanega sklepa z vrnitvijo zadeve registrskemu sodišču v ponovno obravnavanje. Alternativno pa je predlagal, da višje sodišče samo odloči in dovoli predlagani vpis. Pri tem ni priglasil stroškov pritožbe. Pritožba je utemeljena. Registrsko sodišče o vsaki registrski zadevi (o vsakem predlogu za vpis) odloča posebej, neodvisno in samostojno, kar pomeni, da ob odločanju o predlogu za vpis novega sedeža predlagatelja v Lescah načelno formalno ni bilo vezano na predhodno pozitivno odločitev o predlogu za vpis sedeža predlagatelja v Medvodah. Subjekt vpisa je namreč v tej registrski zadevi predlagal vpis spremembe "sedeža firme" in ne same firme. Zato je razlogovanje registrskega sodišča v izpodbijanem sklepu glede firme in njene zamenjljivosti brezpredmetno. Iz podatkov sodnega registra izhaja, da je firma predlagatelja AVIATION SERVICE, servis letal, d.o.o., Ljubljana, in da je skrajšana firma AVIATION SERVICE d.o.o. Ljubljana, medtem ko je sedež Medvode, Donova cesta 16. Torej je "Ljubljana" očitno dodatna sestavina tako polne kot skrajšane firme. Uporaba samih geografskih imen mest (in vasi) namreč v firmi praviloma ni prepovedana. Glede na navedeno je drugostopenjsko sodišče drugi pritožbi predlagatelja ugodilo in drugi sklep registrskega sodišča spremenilo (4. točka 39. člena Zakona o sodnem registru (ZSReg)) tako, da je prvi pritožbi predlagatelja ugodilo in prvi sklep registrskega sodišča razveljavilo ter mu zadevo vrnilo v novo odločanje (3. točka 39. člena ZSReg). Drugostopenjsko sodišče, ki je upoštevalo, da zmoten poziv registrskega sodišča (v obliki odredbe z dne 13.12.2000) ne more imeti škodljivih posledic za predlagatelja, namreč sklepa o zavrženju predloga za vpis ne more nadomestiti z novim sklepom o vpisu (nadomestilo bi lahko le vsebinsko napačen sklep). Prvostopenjsko (registrsko) sodišče naj v ponovljenem postopku upošteva, da je subjekt vpisa predlagal vpis spremembe "sedeža firme" in ne same firme (polne ali skrajšane) ter da je kot novi sedež določil kraj, kjer opravlja svojo dejavnost.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 342/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-05

Ker predlagatelj vrnitve v prejšnje stanje predloga ni temeljil na splošnih znanih dejstvih in po oceni sodišča tudi ne iz očitno neopravičenega razloga, je bilo potrebno opraviti narok za vrnitev v prejšnje stanje.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožene stranke za vrnitev v prejšnje stanje. Proti sklepu se tožena stranka pritožuje in uveljavlja vse tri pritožbene razloge ter predlaga, da sodišče druge stopnje izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek. Pritožba je utemeljena. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da pritožnik sicer neutemeljeno trdi, da je bila zdravstvena dokumentacija predložena sodišču prve stopnje skupaj s predlogom za vrnitev v prejšnje stanje. Iz dohodne štampiljke na vlogi tožene stranke z dne 11.12.2000 je razvidno, da je vloga prispela na sodišče brez prilog, na katere se je predlagatelj v vlogi skliceval. Toda pritožba je kljub temu utemeljena. Sodišče prve stopnje je izpodbijani sklep namreč izdalo, ne da bi razpisalo narok za vrnitev v prejšnje stanje. Tako sme ravnati, kadar so dejstva, na katera predlagatelj opira svoj predlog splošno znana ali če se vrnitev predlaga iz očitno neupravičenega razloga (glej 2. odst. 120. čl. ZPP). Predlagatelj je predlog za vrnitev v prejšnje stanje temeljil, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje, na trditvi o slabem psihičnem stanju oz. psihični preobramenjenosti direktorja tožene stranke zaradi bolezni njegovega očeta. Iz te ugotovitve sodišča prve stopnje izhaja, da tožena stranka predloga za vrnitev v prejšnje stanje ni temeljila na splošno znanih dejstvih. Sodišče prve stopnje predloga tudi ni zavrnilo zato, ker naj bi bil vložen iz očitno neopravičenega razloga, pač pa ga je zavrnilo zaradi tega, ker predlagatelj predlogu ni predložil dokazil za bolezen direktorjevega očeta. Na tej podlagi pa o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje brez opavljenega naroka ni bilo mogoče odločati, zato pritožnik utemeljeno zatrjuje, da bi sodišče moralo opraviti narok in šele po opravljenem naroku odločiti o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje. Zato utemeljeno trdi, da je bila storjena bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 120. čl. ZPP, ki pa je vplivala na pravilnost in zakonitost izpodbijanega sklepa. Sodišče druge stopnje je zato pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. tč. 365. čl. ZPP).

ZPP člen 116,  120,  120/2,  116,  120,  120/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 459/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-17

sodna taksa - oprostitev plačila sodne takse

V primeru, da gre za pravno osebo, le-tej kljub blokadi žiro računa na njeno prošnjo ni mogoče odložiti plačila taks, ker tega zakon izrecno ne dopušča.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

V izpodbijanem delu prvostopnega sklepa je sodišče zavrnilo predlog tožene stranke za preložitev plačila sodne takse za pritožbo. Zoper navedeno odločitev se pritožuje tožena stranka, ki navaja, da zaradi blokade žiro računa takse ne more nakazati. Pritožba ni utemeljena. Po drugem odstavku 497. člena ZPP nastane taksna obveznost za plačilo sodne takse za pritožbo ob napovedi pritožbe. Določilo 168. člena ZPP v drugem odstavku dovoljuje oprostitev taks oziroma v četrtem odstavku odložitev plačila takse do izdaje odločbe oziroma dovolitev obročnega plačila. Vendar pa ta določila, kot izhaja iz šestega odstavka istega člena, ne pridejo v poštev za pravne osebe. Zakon tako ne predvideva odložitve plačila takse, če je stranka pravna oseba. Odločitev prvostopnega sodišča v izpodbijanem sklepu je zato pravilna in v skladu s šestim odstavkom 168. člena ZPP. Pritožbeni razlogi tako niso podani, kot tudi ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče ob reševanju pritožbe po uradni dolžnosti. Zato je bilo potrebno pritožbo tožene stranke zavrniti kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrditi v skladu z 2. točko 365. člena ZPP. Odločitev o stroških pritožbenega postopka je odpadla, ker jih tožena stranka ni uveljavljala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 307/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-03

prisilna izterjava sodne takse - pritožba - plačilo po roku

Taksna zavezanka je takso za pritožbo v znesku 54.000,00 SIT dne 26.02.2001 plačala, vendar ne v predpisanem roku 15 dni od prejema opomina. Petnajstdnevni rok za plačilo sodne in opominske takse se je namreč iztekel že v ponedeljek, dne 09.10.2000. Taksna zavezanka mora zato plačati še kazensko takso v višini 50%, ker je zamudila s plačilom dolžne takse.

Pritožbi se delno ugodi in se sklep sodišča prve stopnje glede plačila takse za pritožbo v znesku 54.000,00 SIT razveljavi. V preostalem delu se pritožba zavrne in se sklep sodišča prve stopnje (glede takse za opomin v znesku 3.000,00 SIT in kazenske takse v znesku 27.000,00 SIT) potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da tožena stranka kot taksna zavezanka v predpisanem roku ni plačala sodne takse za pritožbo v znesku 54.000,00 SIT ter za opomin v znesku 3.000,00 SIT. Zaradi tega je dolžna plačati še kazensko takso v znesku 27.000,00 SIT. Agenciji RS za plačilni promet pa je naročilo, da znesek 84.000,00 SIT prenese z računa taksne zavezanke na račun sodnih taks. Taksna zavezanka se je proti sklepu pravočasno pritožila in navedla, da je takso pravočasno plačala, vendar pa o tem sodišču ni predložila dokazila. Potrdilo o plačilu je priložila šele k pritožbi. Pri tem pritožbenih stroškov ni priglasila. Pritožba je delno utemeljena. Iz podatkov v spisu je razvidno, da je bil pooblaščencu taksne zavezanke dne 22.09.2000 (povratnica pri redni št. 14) vročen opomin za plačilo sodne takse. Taksna zavezanka je takso za pritožbo v znesku 54.000,00 SIT dne 26.02.2001 plačala (potrdilo o plačilu pri redni št. 22), vendar ne v predpisanem roku 15 dni od prejema opomina (4. odst. 26. čl. Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju: ZST)). Petnajstdnevni rok za plačilo sodne in opominske takse se je namreč iztekel že v ponedeljek, dne 09.10.2000. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbi delno ugodilo in sklep o prisilni izterjavi sodne takse razveljavilo glede plačila takse za pritožbo v znesku 54.000,00 SIT. Zavrnilo pa je pritožbo proti tistemu delu sklepa, s katerim je odrejena prisilna izterjava takse za opomin v znesku 3.000,00 SIT in kazenske takse v znesku 27.000,00 SIT, ki jo mora taksna zavezanka plačati zato, ker je zamudila s plačilom dolžne takse (2. odst. 29. čl. v zvezi s 1. odst. 30 čl. ZST).

ZST člen 26,  26/4,  29,  29/2,  30,  30/1,  26,  26/4,  29,  29/2,  30,  30/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 709/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-18

Za primer, da tožeča stranka tožbe ne umakne takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek, je treba določbo 1. odst. 158. člena ZPP razumeti tako, da je tožeča stranka dolžna povrniti toženi stranki le tiste njene stroške, ki ji nastanejo od izpolnitve zahtevka do (prepoznega) umika tožbe.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani del sklepa spremeni tako, da se glasi: "Tožeča stranka je dolžna povrniti toženi stranki pravdne stroške v višini 25.269,60 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 10.5.2000 do plačila."

Sodišče prve stopnje je zaradi umika tožbe sklep o izvršbi razveljavilo v 1. in 3. točki izreka ter tožeči stranki naložilo, da povrne toženi stranki njene pravdne stroške v višini 81.880,00 SIT z zamudnimi obrestmi. Zoper stroškovni del sklepa se je tožeča stranka pravočasno pritožila. Navedla je, da je prvostopenjsko sodišče napačno uporabilo določbo 1. odst. 158. člena ZPP. Smiselno je uveljavljala pritožbena razloga zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču je predlagala, da izpodbijani sklep spremeni tako, da vsaka stranka nosi svoje stroške postopka. Pritožba je delno utemeljena. Po določbi 1. odst. 158. člena ZPP mora tožeča stranka, ki umakne tožbo, povrniti nasprotni stranki pravdne stroške, razen če jo je umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek. Za primer, da tožeča stranka tožbe ne umakne takoj, je treba navedeno določbo razumeti tako, da je tožeča stranka dolžna povrniti toženi stranki le tiste njene stroške, ki ji nastanejo od izpolnitve zahtevka do (prepoznega) umika tožbe. Stroške, ki nastanejo tožeči stranki od vložitve tožbe do izpolnitve zahtevka, pa mora v takem primeru tožeči stranki povrniti tožena stranka (1. odst. 154. člena ZPP). Predlog za izvršbo je bil vložen dne 17.10.1994. Dne 13.9.1995 je bila med pravdnima strankama sklenjena izvensodna poravnava, ki jo je obravnavati enako kot izpolnitev zahtevka (glede zneska 1.034.750,30 SIT na dan 31.8.1995, ki je bil ugotovljen kot dolg tožene stranke). Do tedaj so nastali tožeči stranki pravdni stroški v zvezi z vložitvijo tožbe (sodna taksa v višini 19.147,11 SIT). Po sklenjeni izvensodni poravnavi pa so nastali toženi stranki stroški za sestavo pripravljalne vloge (400 točk po OT) in njeno izjavo o umiku tožbe (20 točk po OT), kar znese, upoštevajoč vrednost točke v času odločanja prvostopnega sodišča (87,40 SIT) ter pavšalne stroške in DDV 44.416,70 SIT. Po medsebojnem pobotanju pravdnih stroškov je tožeča stranka dolžna povrniti toženi stranki 25.269,60 SIT pravdnih stroškov. Po povedanem in na podlagi določbe 3. točke 365. člena ZPP je pritožbeno sodišče pritožbi delno ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je tožeča stranka dolžna povrniti toženi stranki njene pravdne stroške v višini 25.269,60 SIT.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 387/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-04-09

predhodno vprašanje - prekinitev postopka

Prekinitev postopka zaradi rešitve predhodnega vprašanja je v dispoziciji sodišča, ne pa strank. Sodišče se bo za prekinitev postopka (kot smotrno) odločilo, če je drugi postopek že v teku in če je pričakovati, da bo kmalu zaključen.

1. Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi. 2. Tožeča stranka sama krije stroške pritožbe.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da se postopek v zadevi pod opr. št. ... prekine do pravnomočne rešitve zadeve pod opr. št. Pg 15/2001. Tožeča stranka se je proti takšnemu sklepu pritožila. Predlagala je njegovo razveljavitev, namesto prekinitve postopka pa združitev pravd. Pri tem je priglasila stroške pritožbe z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sklepa o stroških do plačila. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila, čeprav odgovor na pritožbo proti sklepu v zakonu ni predviden (gl. 366. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP)). Pri tem ni priglasila stroškov pritožbenega odgovora. Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je prekinilo postopek, ker je sklenilo, da ne bo samo reševalo predhodnega vprašanja (1. točka 1. odst. 206. čl. v zvezi s 13. čl. ZPP). Tožeča stranka v pritožbi ni oporekala, da bi v gospodarskem sporu pod opr. št. Pg 15/2001 šlo za predhodno vprašanje, pač pa je oporekala ugotavljanju lastništva čistilne naprave v dodatnem postopku. Vendar pa sodišče druge stopnje ocenjuje, da je bila odločitev o prekinitvi postopka smotrna, saj je bil drugi postopek (pod opr. št. Pg 15/2001) že v teku, pričakovati pa je bilo tudi, da bo kmalu zaključen. Da je bilo takšno pričakovanje utemeljeno, kaže dejstvo, da je Okrožno sodišče v ... o predhodnem vprašanju (ugotovitvi ničnosti pogodbe z dne 19.01.1998) razsodilo že dne 19.03.2001, pritožbo zoper zavrnilno sodbo pa že dne 03.05.2001 predložilo v reševanje pritožbenemu sodišču. Zato je sodišče druge stopnje na podlagi 2. točke 365. čl. ZPP pritožbo tožeče stranke kot neutemeljeno zavrnilo ter izpodbijani sklep kot zakonit in pravilen potrdilo (1. točka izreka). Ker je bila prekinitev postopka v dispoziciji sodišča, ne pa tožene stranke, pri odločitvi ni moglo iti za zavlačevanje postopka. Na odločitev pa tudi ni mogel vplivati predlog za izdajo začasne odredbe, ki ga je tožeča stranka podrejeno (POGOJNO, vezano na prekinitev postopka) podala na naroku za glavno obravnavo dne 23.08.2000. Ni namreč možna pogojna začasna odredba (gl. dr. Jože Juhart: "Civilno procesno pravo FLR Jugoslavije", Univerzitetna založba Ljubljana, str. 205, paragraf 75, III., prvi odstavek). Ker tožeča stranka s pritožbo ni uspela, je drugostopenjsko sodišče na podlagi 1. odst. 165. čl. v zvezi s 1. odst. 154. čl. ZPP sklenilo, da sama krije stroške pritožbe (2. točka izreka).

ZPP člen 13,  206,  206/1,  206/1-1,  13,  206,  206/1,  206/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.