VSL sklep I Cpg 1143/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-23

sklep o začetku postopka prisilne poravnave - pravdni postopek - zamudna sodba - predpostavke - splošno znana in sodno znana dejstva

Določilo 2. odst. 64. čl. ZPPSL ureja situacijo, ko je upnik za terjatev, na katero prisilna poravnava učinkuje, že pred začetkom prisilne poravnave pridobil izvršilni naslov. Izvršilno sodišče mora po uradni dolžnosti paziti na okoliščino pravnomočno potrjene prisilne poravnave. Besedna zveza "se smejo izvršiti" se lahko nanaša v terminologiji izvršilnega postopka le na dovolitev izvršbe, brez katere oprava izvršbe ni mogoča. Takšno razumevanje učinkov pravnomočnega sklepa, s katerim je bila potrjena prisilna poravnava, ni brez pomena za razumevanje učinkov tega sklepa v pravdnem postopku, ko gre za primer iz 3. odst. 64. čl. ZPPSL. Učinki iste odločbe sodišča namreč v izvršilnem in pravdnem postopku ne smejo biti bistveno različni. Izenačitev položaja upnika in tistega, ki trdi, da je upnik, pa je mogoča le ob enakih pooblastilih oz. dolžnostih pravdnega in izvršilnega sodišča. Oblikovalni učinek pravnomočno potrjene prisilne poravnave se lahko ustrezno enako upošteva v izvršilnem in pravdnem postopku, če se pravnomočni potrditvi prisilne poravnave prizna v pravdnem postopku pomen splošno znanega dejstva.

Pritožbi proti sodbi sodišča prve stopnje se ugodi, izpodbijana sodba in popravni sklep se razveljavita ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Pritožba proti sklepu se zavrne in se izpodbijani del sklepa potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano zamudno sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku in toženi stranki naložilo plačilo 620.449.557,00 LIT s pp. Z izpodbijanim delom sklepa pa je zavrnilo predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Tožena stranka je vložila proti sodbi in sklepu sodišča prve stopnje pravočasni pritožbi zaradi bistvene kršitve pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj sodbo in izpodbijani del sklepa razveljavi in zadevo vrne v novo odločanje sodišču prve stopnje. Tožeča stranka na pritožbo proti sodbi ni odgovorila. Pritožba proti sklepu ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je pravilno presodilo, da okoliščina, da je tožena stranka založila obravnavano tožbo zaradi selitve, ni opravičljiv razlog iz 116. čl. ZPP. V sodni praksi je namreč uveljavljeno stališče, da je opravičljiv tisti razlog, ki ni zakrivljen. "Založitev" tožbe pa ni razlog, ki bi ne bil zakrivljen, pa čeprav naj bi do tega dogodka prišlo zaradi selitve računovodstva tožene stranke. Res je pritožnik v vlogi, poimenovani predlog za vrnitev v prejšnje stanje, kot razlog za opustitev pravočasne vložitve odgovora na tožbo navajal, češ da vložitev tožbe naj ne bi bila pravilna, ker naj bi tožena stranka ne dobila opozorila na posledice opustitve odgovora na tožbo. Drži tudi, da sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu na te trditve ni odgovorilo. Toda, ta okoliščina se nanaša na vprašanje pogojev za izdajo izpodbijane zamudne sodbe (prim. 1. tč. 1. odst. 318. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 277. čl. in 1. tč. 493. čl. ZPP), ne pa na vprašanje opravičljivosti razloga za opustitev vložitve odgovora na tožbo. Zato je to pritožbeni razlog, ne pa razlog za vrnitev v prejšnje stanje. Prvostopenjsko sodišče tako niti ni bilo pristojno za odločanje o pravilnosti vročitve tožbe toženi stranke. Uveljavljana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP tako ni podana. Ker pritožbeno sodišče tudi ni našlo drugih uradoma upoštevnih postopkovnih kršitev (2. odst. 350. čl. ZPP), je zavrnilo pritožbo proti sklepu, s katerim je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Pritožba proti sodbi je utemeljena. Podatki v spisu ne dajejo opore za pritožnikove trditve, češ da vročitev tožbe ni bila pravilna. Iz podatkov spisa namreč sledi, da je tožena stranka dobila tožbo in pravilno opozorilo na posledice opustitve odgovora nanjo. Pač pa pritožnik upravičeno opozarja na okoliščino, da je bila s sklepom sodišča pravnomočno potrjena prisilna poravnava. Resničnost teh pritožbenih trditev potrjuje objava sklepa Okrožnega sodišča v Ljubljani opr. št. St 12/99 z dne 25.8.1999 v Uradnem listu št. 80/99, na str. 5336. Sklep je postal pravnomočen 13.9.1999, kot je tudi to razvidno iz te objave. Vtoževani znesek se nanaša na terjatev po računih pred letom 1999, ko se je postopek prisilne poravnave začel (22.3.1999). In ker iz tožbenih trditev niso razvidne okoliščine, ki bi izključevale učinek omenjene prisilne poravnave, je treba šteti, da se učinek omenjene prisilne poravnave nanaša tudi na vtoževano terjatev, pa čeprav se morda tožeča stranka kot upnica postopka prisilne poravnave ni udeležila (3. odst. 59. čl. in 1. odst. 43. čl. ZPPSL). Prisilni poravnavi, sklenjeni in potrjeni v postopku, ki teče zaradi njene sklenitve po ZPPSL, pa je v obravnavanem pravdnem postopku po presoji pritožbenega sodišča treba pripisati pomen splošno znanega dejstva. Da bi šlo za situacijo iz 1. odst. 61. čl. ZPPSL, torej za terjatev, ki bi bila v sklepu o potrditvi prisilne poravnave, ugotovoljena, pritožnik ne trdi. Zato se pritožbeno sodišče z vprašanjem učinkov sklepa o potrjeni prisilni poravnavi po 1. odst. 61. čl. ZPPSL v konkretnem primeru ni ukvarjalo. Določilo 2. odst. 64. čl. ZPPSL ureja situacijo, ko je upnik za terjatev, na katero prisilna poravnava učinkuje, že pred začetkom prisilne poravnave pridobil izvršilni naslov. Takšni izvršilni naslovi se smejo po tem določilu izvršiti nasproti dolžniku samo ob pogojih iz potrjene prisilne poravnave.

ZPPSL člen 59,  59/3,  64,  64/2,  64/3,  59,  59/3,  64,  64/2,  64/3.  ZPP člen 214,  214/4,  318,  318/1,  318/1-4,  339,  339/2,  339/2-7,  214,  214/4,  318,  318/1,  318/1-4,  339,  339/2,  339/2-7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.