TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Kp 93/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-03-28

obnova kazenskega postopka - nova dejstva in novi dokazi v pritožbi

Sklicevanje na nesposobnost za storitev kaznivega dejanja zaradi posebnih psihičnih lastnosti obsojenca, ki bi jih potrdil izvedenec psihiater, ne more biti obnovitveni razlog iz 3. tč. 1. odst. 410. čl. ZKP.

Pritožba zagovornika odvetnika M. M. P. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo kot neutemeljeno zahtevo zagovornika obsojenca za obnovo kazenskega postopka, pravnomočno končanega s sodbo Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah, opr. št. K ... z dne 04.04.2002, v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju, opr. št. Kp ... z dne 24.09.2002. Zoper ta sklep se je pritožil zagovornik obsojenega in ga izpodbijal zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni. Pritožba ni utemeljena. V pritožbi se navaja, da je sodišče povsem spregledalo bistvo obnovitvenega razloga in ga ovrglo z irelevantnimi in nelogičnimi razlogi, kot je navedba iz sklepa, da je storil kaznivo dejanje tri leta pred prvo obravnavo pri psihiatru in razlaga o prištevnosti, čeprav se zagovornik nanjo sploh ne sklicuje. Nerazumljiv je tudi razlog, da je obsojenec sam kriv za svojo duševno motenost, ker je storil kaznivo dejanje in je zato tudi zapadel v depresijo. Navaja še, da je dejstvo in dokaz potrebno obravnavati, kakor je postavljen v zahtevi za obnovo in je notorno, da gre za pregledno in očitno dejstvo. V pritožbi je še ponovil, da v zahtevi za obnovo postopka navaja, da obsojenec po svojih osebnostnih lastnostih zaradi duševne prizadetosti ni mogel izvršiti kaznivega dejanja. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je prvostopenjsko sodišče pravilno ugotovilo, da je med prvo obravnavo pri psihiatru in med storitvijo kaznivega dejanja minilo več kot tri leta, kar je razvidno tudi iz izvida zdravniškega pregleda, ki je bil priložen zahtevi za obnovo postopka. Vsled tega se obsojenec ne more sklicevati na to, da je bil duševno bolan v času storitve kaznivega dejanja. Kljub temu pa iz priloženega izvida ni razvidno, da bi šlo za bolezen, ki bi obsojencu preprečila storitev oziroma bi bil zaradi nje nesposoben storiti kaznivo dejanje. B.F., dr. med. spec. psihiater je v svojem mnenju zapisal le, da je pacientovo stanje takšno, da vsaj še 6 mesecev ne bo zmožen za prestajanje zaporne kazni. Sodišče druge stopnje soglaša s pritožnikom, da je sodišče prve stopnje v sklepu nepravilno obrazložilo tudi prištevnost obsojenca, ki ni bila predmet zahteve za obnovo postopka. Vendar takšno stališče sodišča prve stopnje ni z ničemer vplivalo na utemeljenost njegove zahteve. Kljub navedenemu pa je sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da nova dejstva in dokazi, predloženi v zahtevi za obnovo postopka, niso taki, da bi se mogla na podlagi njih dovoliti obnova zato pritožbi ni bilo mogoče ugoditi.

ZKP člen 410,  410/1,  410/1-3,  410,  410/1,  410/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1370/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-12-24

Upnik ni dolžan plačati sodne takse za sklep o nadaljnjih izvršilnih stroških.

Pritožbama se ugodi in se izpodbijana sklepa razveljavita.

S sklepom, ki ga izpodbija dolžnica je sodišče prve stopnje odločilo, da mora dolžnica povrniti upniku 2.440,00 SIT nadaljnjih izvršilnih stroškov.

S sklepom, ki ga izpodbija upnik pa je sodišče prve stopnje odločilo, da je upnik dolžan plačati takso za sklep o stroških v znesku 5.700,00 SIT.

Dolžnica v pritožbi zoper odmero stroškov navaja, da so stroški za drugo dražbo nepotrebni, saj prvi rubež ni bil neuspešen in nepotreben, saj je bilo izvršitelju pojasnjeno, da upniku terjatev odplačuje obročno in ko je izrvršitelj to ugotovil, sploh ni stopil v stanovanje. Upnikov predlog za drugo dražbo je pogojen, če dolžnica ne bo kršila zaveze o obročnem plačevanju. Dolžnica izpodbija tudi višino prisojenih stroškov.

Upnik v pritožbi zoper sklep o odmeri sodne takse navaja, da je plačal takso za sklep o izvršbi, v okviru katerega je tudi sklep o izvršilnih stroških. S sklepom z dne 4.7.2003 je sodišče odmerilo le nadaljnje izvršilne stroške, ne pa za sklep o stroških v smislu določil ZST in zaradi tega smatra, da ne obstoji taksna obveznost, v kar ga prepričuje tudi dejstvo, da do sedaj za sklepe o odmeri nadaljnjih izvršilnih stroškov na noben način sodišču ni bilo potrebno plačevati sodne takse.

Dolžnik mora upniku na njegovo zahtevo povrniti stroške, ki so bili potrebni za izvršbo (peti odstavek člen 38 ZIZ). Ob tem, ko je sodišče prve stopnje upniku priznalo stroške za predlog za drugo družbo, iz spisovnih podatkov pa izhaja, da dražbe sploh ni bilo, temveč je bil le neuspešen rubež, se ti stroški upnika ne morejo smatrati za potrebne izvršilne stroške.

Pritožbeno sodišče v celoti soglaša s stališčem upnika, da je taksa za sklep o stroških vsebovana že v sklepu o dovolitvi izvršbe, saj so bili v njem odmerjeni tudi izvršilni stroški. Nadaljnji izvršilni stroški, ki jih odmeri sodišče v teku izvršilnega postopka pa ni sklep o stroških v smislu taksne tarife 2/3 in zaradi tega upnik od tako odmerjenih stroškov ni dolžan plačati sodne takse. Sklep s katerim je sodišče prve stopnje odmerilo sodno takso je tako brez pravne podlage.

Glede na navedeno je bilo pritožbama ugoditi in izpodbijana sklepa razveljaviti (člen 365 točka 3 ZPP v zvezi s členom 15 ZIZ).

ZST člen tarifna številka 2/3,  2,  tarifna številka 2/3,  2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 731/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-09-18

izvršba na podlagi izvršilnega naslova - fotokopija listine

Če upnik izvršilnemu predlogu ne priloži izvršilnega naslova v izvirniku ali overjenem prepisu je izvršilni predlog vsebinsko pomanjkljiv, saj zahtevana izvršba nima podlage v predloženi listini. Kadar naslov (listina), na katero upnik opira predlog za izvršbo, ne predstavlja izvršilnega naslova po 17. členu ZIZ, zahtevana izvršba ni utemeljena.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Pritožnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog za izvršbo.

Zoper sklep je upnik pravočasno vložil pritožbo. Navedel je, da sodišče ni upoštevalo 108. člena ZPP in ni upnika pozvalo, da bi vlogo dopolnil ali popravil, s čimer je kršilo materialno pravo. Priglasil je stroške.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da upnik izvršilnemu predlogu ni priložil izvršilnega naslova v izvirniku ali overjenem prepisu, kot to zahteva 42. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), pač pa ga je priložil le v fotokopiji.

Pritrditi je zaključku sodišče prve stopnje, da je iz navedenih razlogov upnikov izvršilni predlog vsebinsko in ne formalno pomanjkljiv, saj zahtevana izvršba ni imela podlage v predloženi listini. Kadar naslov (listina), na katero upnik opira predlog za izvršbo, ne predstavlja izvršilnega naslova po 17. členu ZIZ, zahtevana izvršba ni utemeljena.

Ker je bil upnikov predlog vsebinsko pomanjkljiv, je pravilen tudi nadaljnji zaključek sodišča, da niso bile podane predpostavke za postopanje sodišča po določbah 108. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Po določbah 4. in 5. odstavka 108. člena ZPP je namreč predvideno zavrženje vlog le zaradi (neodprave) pomanjkljivosti iz 2. odstavka 105. člena in 1. odstavka 106. člena ZPP, ki pa so formalne (in ne vsebinske) narave. Ker pa upnikov izvršilni predlog ni bil formalo pomanjkljiv, sodišče ni imelo podlage za postopanje po 108. členu ZPP (enako stališče je zavzelo tudi Vrhovno sodišče Republike Slovenije v odločbi, opr. št. II Ips 469/2001 z dne 09.01.2002, objavljena v IUS Info).

Glede na navedene razloge je bila odločitev sodišča prve stopnje pravilna in zakonita. Zato je bilo treba odločiti kot izhaja iz izreka tega sklepa (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Odločitev o stroških temelji na določilu 1. odstavka 165. člena v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP in 15. členom ZIZ.

ZIZ člen 17,  42,  17,  42.  ZPP člen 105,  105/2,  106,  106/1,  108,  108/4,  108/5,  105,  105/2,  106,  106/1,  108,  108/4,  108/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 337/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-03-19

Poravnava o načinu izvrševanja pravice do osebnih stikov z otrokom, ki je bila sklenjena pred Centrom za socialno delo, ne more predstavljati podlage za naložitev plačila sodnih penalov.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo upnikov predlog za določitev sodnih penalov. V razlogih je navedlo, da dogovor o načinu izvrševanja osebnih stikov, ki je bil sklenjen v obliki zapisnika pred Centrom za socialno delo, ne predstavlja veljavne upravne poravnave, saj se tiče statusnega razmerja.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik in navaja, da poravnava ni v nasprotju s prisilnimi predpisi, saj ne gre za strogo statusno razmerje, s katerim bi se urejal status določene osebe. Dogovor o osebnih stikih z otrokom zato ni neveljaven.

Pritožba sicer utemeljeno opozarja, da se pravica do osebnih stikov z otrokom ne tiče statusnega razmerja. Tako kot pravica do preživnine je namreč le posledica določenega družinskopravnega statusa. Razen tega pa se v konkretnem primeru stranki niti nista dogovorili o tej pravici, marveč le o načinu njenega izvrševanja. Predmet njunega dogovora pred Centrom za socialno delo torej ni bila sama pravica do osebnih stikov, marveč le način kako naj se izvršuje oziroma kakšna naj bo oblika stikov med očetom in sinom.

Razen tega organ, ki vodi upravni postopek, po uradni dolžnosti kontrolira poravnavo. Če ugotovi, da bi bila poravnava v škodo javni koristi, morali ali pravni koristi drugih, ne privoli v sklenitev poravnave in izda o tem poseben sklep (2. odstavek 137. člena Zakona o splošnem upravnem postopku - v nadaljevanju ZUP). Situacija je torej primerljiva s pooblastili sodišča v postopkih za razvezo zakonske zveze, ko je primarnega pomena sporazum staršev o varstvu, vzgoji in preživljanju skupnih otrok. Le če se o tem niso sporazumeli, ali če njihov sporazum ni v skladu s koristmi otrok, odloči sodišče, ali naj vsi otroci ostanejo v varstvu in vzgoji pri enem izmed njiju ali naj ostanejo pri enem, drugi pri drugem, ali naj se zaupajo kaki tretji osebi ali zavodu (2. odstavek 78. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih).

Kljub temu pa je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Predpostavka za naložitev plačila sodnih penalov je med drugim tudi, da gre za obveznost, ki izhaja iz izvršilnega naslova, ki se sodno izvrši (212. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju - v nadaljevanju ZIZ). Poravnava, sklenjena v upravnem postopku, ki se ne glasi na denarno obveznost, pa ne spada med sodno izvršljive upravne odločbe. Med te spadajo namreč le tiste, pri katerih se opravi prisilna izterjava iz dolžnikovega nepremičnega premoženja in deleža družbenika (2. odstavek 288. člena ZUP, prim. tudi 2. odstavek 17. člena ZIZ).

ZIZ člen 212,  212.  ZUP člen 288,  288/2,  288,  288/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 29/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-03-26

izvršba po uradni dolžnosti - prisilna izterjava davkov - predujem za stroške

Kadar država na podlagi 81. člena Zakona o davčnem postopku davek izterjuje v sodnem, izvršilnem postopku, ne gre za postopek, ki bi tekel po uradni dolžnosti. Zato tudi ne pride v poštev določba četrtega odstavka 38. člena ZIZ.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom upniku naložilo, naj v 30-ih dneh založi predujem v znesku 100.000,00 SIT.

Zoper sklep se brez izrecne navedbe pritožbenih razlogov pritožuje Republika Slovenija. Trdi, da gre v obravnavani zadevi za izterjavo zapadlih davkov, kar je izvršilni postopek po uradni dolžnosti. Sklicuje se na 81. člen Zakona o davčnem postopku ter na mnenje Ministrstva za pravosodje, ki ga tudi prilaga. Meni, da je izpolnjen pogoj iz 4. odstavka 38. člena ZIZ, ki določa, da se v tem primeru predujem založi iz proračuna.

Pritožbeno sodišče glede na pravni pouk v izpodbijanem sklepu uvodoma poudarja, da je pritožba v obravnavni zadevi dopustna. Izpodbijani sklep namreč ne sodi med sklepe procesnega vodstva (3. odstavek 270. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ), zoper katere pritožba sicer ni dovoljena.

Ne strinja pa se pritožbeno sodišče s pritožbenim stališčem, da predstavlja obravnavana zadeva postopek po uradni dolžnosti, v katerih se predujem ne plača ter gredo stroški v breme proračuna (4. odstavek 38. člena ZIZ). Postopek po uradni dolžnosti namreč pomeni, da ga je ob podanih pravno relevantih dejstvih na podlagi zakonskega pooblastila dolžno sodišče samo sprožiti. Za tak primer pa v obravnavani zadevi ne gre. Sodišče namreč v primeru, ko je potrebna prisilna izterjava neplačanega davka, ne izda sklepa o izvršbi, če upnik (t.j. država) pred tem ne poda ustreznega predloga za izvršbo. Tudi 81. člen Zakona o davčnem postopku, na katerega se sklicuje pritožba, ne določa, da bi šlo za postopek po uradni dolžnosti, marveč določa zgolj sodno pristojnost za nepremičninsko izvršbo.

Ker pa obravnavan postopek ne teče po uradni dolžnosti, zanj tudi ne velja specialna določba 4. odstavka 38. člena ZIZ. Pritožba, ki meni drugače, je zato neutemeljena. Ker ob tem niso podani niti tisti razlogi, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZDavP člen 81,  81.  ZIZ člen 38,  38/4,  38,  38/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 732/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-05-28

ugovor zoper sklep o izvršbi - zaključek izvršilnega postopka - umik ugovora zoper sklep o izvršbi

Umik pravnega sredstva, med katera spada tudi ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi, mora biti izrecen. Nobeno zakonsko določilo ne daje podlage za domnevo oz. pravno fikcijo, da je dolžnik umaknil ugovor, če ni odgovoril na poziv sodišča ali umika ugovor.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

S sklepom je sodišče prve stopnje štelo, da je ugovor umaknjen.

Zoper navedeni sklep vlagata pritožbo dolžnika. Poudarjata, da vztrajata pri ugovoru in da upniku ničesar ne dolgujeta.

Z izpodbijano odločbo je sodišče prve stopnje štelo ugovor dolžnikov za umaknjen, ker na poziv sodišča dolžnika nista odgovorila ali še vztrajata pri ugovoru, v pozivu pa sta bila opozorjena, da bo sodišče v tem primeru njun ugovor štelo za umaknjen. Za takšno odločitev pa sodišče prve stopnje ni imelo ustrezne zakonske podlage. Umik pravnega sredstva, med katera spada tudi ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi, mora biti namreč izrecen (primerjaj določbo 2. odstavka 334. člena v zvezi s 366. členom ZPP in 15. členom ZIZ). Nobeno zakonsko določilo ne daje podlage za domnevo oz. pravno fikcijo, da je dolžnik umaknil ugovor, če ni odgovoril na poziv sodišča ali umika ugovor. Z izpodbijano odločitvijo je prvostopno sodišče torej ugotovilo procesne učinke, ki jih zakon ne predvideva. Prvostopno sodišče je zato z izpodbijanim sklepom kršilo zgoraj cit. zakonske določbe, ta kršitev pa je takšna, da vpliva na pravilnost oz. zakonitost sklepa sodišča prve stopnje. Zato je moralo pritožbeno sodišče pritožbi upnika ugoditi ter razveljaviti v procesnem pogledu nepravilen sklep sodišča prve stopnje (člen 365/1 - tč.3 ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Glede na pritožbene navedbe pa je potrebno dolžnikoma pojasniti, da je s pravnomočnim sklepom o ustavitvi izvršbe ta izvršilni postopek končan. Takšno odločitev je prvostopno sodišče sprejelo, ker je upnik predlog za izvršbo umaknil. Tudi zato nepravnomočni sklep o izvršbi za dolžnika nima nobenih pravnih učinkov.

ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 334,  334/2,  334,  334/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1244/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-10-08

pravna sredstva - revizija - pritožba zoper sklep višjega sodišča

Odločba višjega sodišča, s katero odloči o pritožbi stranke v postopku o izvršbi zoper sklep izvršilnega sodišča, je pravnomočna (6. odstavek 9. člena ZIZ). Zoper njo torej ni dovoljena pritožba kot redno pravno sredstvo, po določilu 10. člena ZIZ pa tudi ne revizija kot izredno pravno sredstvo. Ne glede na to, ali je torej vlogo dolžnikov treba šteti kot pritožbo ali kot revizijo, to pravno sredstvo ni dovoljeno.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo pritožbo dolžnikov.

Dolžnika sta se zoper sklep pravočasno pritožila. Vrhovno sodišče ju je obvestilo o odstopu revizije, nakar sta dne 12.8.2003 samo potrdila željo po reviziji, ker je nastopilo veliko novih dejstev, ki jih sodišče ni upoštevalo. Novo dejstvo je, da je dolg v celoti prevzela D... L... ob soglasju P... d.d. in da je bil upnik vedno seznanjen z vsemi dogodki. Prodaja hotela bo 4.9.2003 za znesek dolga do upnika in ni razloga za izvršbo na hišo, ker je P... d.d. z njihove strani podpisana asignacija z B... S... o prenosu 28.000.000,00 SIT. Menita, da postopki ne tečejo po vrstnem redu in želi upnik iztržiti več kot mu dolgujejo.

Odločba višjega sodišča, s katero odloči o pritožbi stranke v postopku o izvršbi zoper sklep izvršilnega sodišča, je pravnomočna (6. odstavek 9. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, v nadaljevanju ZIZ). Zoper njo torej ni dovoljena pritožba kot redno pravno sredstvo, po določilu 10. člena ZIZ pa tudi ne revizija kot izredno pravno sredstvo. Ne glede na to, ali je torej vlogo dolžnikov, ki sta jo prvotno naslovila na Vrhovno sodišče RS, treba šteti kot pritožbo ali kot revizijo, to pravno sredstvo glede na citirana določila ZIZ ni dovoljeno. Glede na to je sodišče prve stopnje odločilo pravilno, ko jo je kot nedovoljeno zavrglo (1. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP, v zvezi s 15. členom ZIZ).

Pritožbeno sodišče je zato pritožbo dolžnikov zavrnilo in potrdilo sklep prve stopnje (2. točka 365. člena v zvezi s 15. členom ZIZ). Navedbe dolžnikov, da je njune obveznosti v celoti prevzela tretja oseba, v tem postopku, v katerem se odloča o dovoljenosti pravnega sredstva dolžnikov, ne morejo biti relevantne, pritožbeno sodišče pa v zvezi z njimi le opozarja na svoj prejšnji sklep, v katerem je pojasnilo, da zaenkrat ni razvidno, da bi upnik privolil v prevzem dolga in bi bila zato dolžnika prosta svoje obveznosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 770/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-09-03

pritožba - pravočasnost - pooblaščenec - prenehanje pooblastila - naznanitev sodišču

V skladu z določilom 137. ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ je sodišče vsa pisanja vročalo pooblaščenki, tudi sedaj izpodbijani sklep, ki ga je prejela 25.2.2003. Po prejemu tega sklepa je odvetnica sodišču sporočila, da je pooblastilno razmerje že pred leti prenehalo in predlagala, da sodišče sklep vroči sami dolžnici, kar je sodišče tudi storilo, dolžnica pa se je zoper njega pritožila 8.4.2003. Sklep je bil pravilno vročen odvetnici kot pooblaščenki dolžnice, saj sodišču vse dotlej nista bila naznanjena preklic ali odpoved pooblastila (2. odstavek 99. člena ZPP) in zato tudi ni moglo postopati drugače. Ker pa je bil sklep pravilno vročen, je tudi rok za pritožbo začel teči od takšne vročitve, torej od vročitve sklepa odvetnici ne glede na to, da je kasneje sporočila, da naj bi pooblastilo že predčasno prenehalo. Pritožba, ki jo je vložila dolžnica sama, je zato prepozna.

Sodišče prve stopnje je upnika v celoti oprostilo plačila kupnine.

Dolžnica se je zoper sklep pritožila, ker je sodišče upniku priznalo večjo pravico, kot pa jo je zahteval. Upnik je namreč predlagal v pobot del kupnine 7.600.000,00 SIT, za 200.000,00 SIT pa je predlagal, da mu sodišče naloži plačilo. Sodišče je upnika oprostilo plačila kupnine v celoti in je s tem odločilo preko njegovega zahtevka.

Dolžnico je v tem postopku zastopala odvetnica N... Š... (prvotno pooblastilo odvetnikom B... M..., A... D... in M... K... je namreč prenehalo, kar je bilo sodišču tudi soporočeno). Odvetnica je pooblastilo predložila skupaj z vlogo z dne 28.1.2000. V skladu z določilom 137. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ) je sodišče nato vsa pisanja vročalo njej, tudi sedaj izpodbijani sklep, ki ga je prejela 25.2.2003. Po prejemu tega sklepa je odvetnica sodišču sporočila, da je pooblastilno razmerje že pred leti prenehalo in predlagala, da sodišče sklep vroči sami dolžnici, kar je sodišče tudi storilo. Dolžnica je sklep prejela 1.4.2003 in se zoper njega pritožila, pritožbo pa sodišču poslala priporočeno po pošti dne 8.4.2003.

Sklep, zoper katerega se je pritožila dolžnica, je bil torej pravilno vročen odvetnici kot pooblaščenki dolžnice, saj sodišču vse dotlej nista bila naznanjena preklic ali odpoved pooblastila (2. odstavek 99. člena ZPP) in zato tudi ni moglo postopati drugače. Ker pa je bil sklep pravilno vročen, je tudi rok za pritožbo začel teči od takšne vročitve, torej od vročitve sklepa odvetnici ne glede na to, da je kasneje sporočila, da naj bi pooblastilo že predčasno prenehalo. Pritožbeno sodišče tako sodi, da je pritožba, ki jo je vložila dolžnica sama, prepozna, zato jo je zavrglo (1. točka 365. člena ZPP v zvezi 2. odstavkom 343. člena ZPP in 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 15,  15.  ZPP člen 99,  99/2,  137,  343,  343/2,  99,  99/2,  137,  343,  343/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.