TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 1427/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-10-22

Cenitev zapuščine, katere predmet je zaščitena kmetija, je v interesu tako prevzemnika kot nujnega dediča. Predujem za cenilca sta zato dolžna založiti oba, vsak v obsegu svojega deleža.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se spremeni tako, da se dedičema A. in B. naloži, da v roku 45-tih dni, po prejemu tega sklepa založita predujem za stroške cenilca in sicer A. znesek 30.000,00 SIT, B. pa znesek 150.000,00 SIT.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje naložilo dedinji A., da založi predujem za stroške cenilca v znesku 180.000,00 SIT, sicer se bo štelo, da sprejema prevzemnikovo zadnjo ponudbo o načinu poplačila njenega nujnega dednega deleža.

Zoper sklep sodišča prve stopnje je vložila pritožbo dedinja A. iz razloga kršitve Zakona o dedovanju s predlogom, da se založitev predujma naloži prevzemniku kmetije B. V pritožbi navaja, da je zmotno stališče, da ima le ona interes po ugotovitvi prave vrednosti zapuščine. Interes za rešitev zadeve imata oba: prevzemnik kmetije in ona, ki uveljavlja nujni dedni delež. Za izrek domneve o sprejemu ponudbe za pokritje nujnega dednega deleža ni zakonite podlage.

V tej zadevi gre za dedovanje zaščitene kmetije. B. je bil določen za prevzemnika kmetije, dedinji A. pa pripada nujni dedni delež v obsegu denarne vrednosti 1/6 zapuščine. Dediča nista dosegla dogovora glede načina in višine izplačila nujnega dednega deleža. Da se bo o izplačilu nujnega dednega deleža lahko odločilo, je potrebno opraviti cenitev zapuščine. Pritrditi je pritožbeni navedbi, da imata interes za rešitev zadeve oba dediča, tako prevzemnik kmetije kot nujna dedinja. Strošek za cenilca, ki je potreben, da se bo o stvari lahko odločilo, morata zato nositi oba, vsak v sorazmerju s svojim interesom. Nujna dedinja do 1/6, kolikor znaša njen nujni dedni delež, v preostalem delu pa prevzemnik kmetije B. Pritožbi A. je bilo zato ugoditi in izpodbijani sklep spremeniti tako, da je predujem za cenilca dolžna založiti A. v znesku 30.000,00 SIT, B. pa v znesku 150.000,00 SIT.

Pritožba pravilno uveljavlja, da je zmotno stališče sodišča prve stopnje, zavzeto v 2. odst. izreka sklepa. Dedinja za poplačilo njenega nujnega dednega deleža ni dolžna prevzeti izpolnitve, ki ji jo ponuja prevzemnik kmetije. O višini in načinu izplačila nujnega dednega deleža mora odločiti sodišče v skladu z določili 14. in 15. čl. Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev (ZDKG, Uradni list RS, št. 70/95), če med dediči ni drugačnega dogovora.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 153/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-12-17

pooblastilo za zastopanje - prenos pooblastila - soglasje stranke za prenos pooblastila

Notranje razmerje med stranko in pooblaščencem je zasnovano na zaupanju stranke do pooblaščenca. To razmerje je tesno osebnega značaja. Prav zaradi takšnega značaja pooblastilnega razmerja, zakon pogojuje prenos pooblastila na drugega z obstojem strankinega izrecnega pooblastila (96. čl. ZPP). Po takšnem prenosu drugi namreč ne zastopa pooblaščenca, ampak stranko, v katere imenu tudi dela. Prav zaradi narave tega razmerja je vseeno ali gre za prenos pooblastil na pooblaščenca, ki ni odvetnik, ali pa je odvetnik.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo, ker pooblaščenec tožeče stranke v odrejenem roku ni izkazal, da je pooblaščen tudi za prenos pooblastila na drugega pooblaščenca oziroma odvetnika.    Proti takšni odločitvi je pooblaščenec vložil pravočasno pritožbo, s katero uveljavlja pritožbeni razlog kršitve določb pravdnega postopka. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa. Meni, da se določilo 96. čl. ZPP nanaša le na pooblaščenca, ki ni odvetnik. Če stranka da pooblastilo osebi, ki ni odvetnik, bi verjetno nasprotovala prenosu pooblastila na tretjo osebo, ki ni odvetnik, saj v tem primeru grozi nevarnost, da bo zastopana slabše, kot po svojem prvotnem pooblaščencu. S tem, ko pooblaščenec za vložitev tožbe pooblasti odvetnika, pa po splošnem prepričanju stranki omogoči kvalitetnejše profesionalno zastopstvo. Njene koristi pri tem ne morejo biti ogrožene.    Pritožba ni utemeljena.    Notranje razmerje med stranko in pooblaščencem je zasnovano na zaupanju stranke do pooblaščenca. To razmerje je tesno osebnega značaja. Prav zaradi takšnega značaja pooblastilnega razmerja, zakon pogojuje prenos pooblastil na drugega z obstojem strankinega izrecnega pooblastila (96. čl. Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Po takšnem prenosu drugi namreč ne zastopa pooblaščenca ampak stranko, v katere imenu tudi dela. Prav zaradi narave tega razmerja je vseeno ali gre za prenos pooblastil na pooblaščenca, ki ni odvetnik, ali pa je odvetnik. Končno pa tudi zakon glede osebe drugega ne dela nobenih razlik ali gre pri tem za odvetnika ali laičnega pooblaščenca. Glede na navedeno je pritožba neutemeljena, zato jo je bilo treba zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1317/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-10-16

Terjatve iz davka na dodano vrednost in glede prometa nepremičnin ni potrebno prijaviti do razdelitvenega naroka, ampak je možna priglasitev tudi pozneje.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje. Obe stranki sami trpita vsaka svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče določilo vrstni red poplačila terjatev, in sicer na prvem mestu se poplačajo izvršilni stroški upnika, na drugem mestu se poplača davek na promet nepremičnin v znesku 65.718,00 SIT in nato se nadalje izplača upnik do višine razpoložljive kupnine. Proti takšnemu sklepu se je pritožil upnik. V pritožbi navaja, da R. S. ni pravočasno prijavila terjatve, to je do razdelitvenega naroka. Tudi če bi bila prijava pravočasna, pa ima prednost le davek na promet nepremičnin, ne pa tudi obresti. Predlaga spremembo v tem smislu, da se tudi z zneskom 65.718,00 SIT poplača upnik. V odgovoru na pritožbo je predlagana njena zavrnitev. Pritožba ni utemeljena. Sodišče je pravilno uporabilo II. odst. 197. čl. noveliranega Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki je že veljal v času odločanja na prvi stopnji. Po cit. določbi je za davek na dodano vrednost in za davek na promet nepremičnin predpisana izrecna izjema, saj nobenega od obeh davščin ni treba priglasiti do razdelitvenega naroka, saj ta rok priglasitve poslej velja za druge terjatve. Davek je bil odmerjen z davčno odločbo skupaj z obrestmi, kar pomeni, da je terjatev ugotovljena v davčni odločbi, na katero je sodišče vezano. V davčni odločbi je tudi določba, da pritožba ne zadrži izvršitve. V Zakonu o izvršbi in zavarovanju pa ni opore za trditev, da se pod terjatvijo razume le glavnica, ne pa tudi obresti, saj bi takšna izjema bila določena v zakonu. V zakonu je uporabljen le enoten termin terjatev, kar pomeni, da je treba upoštevati tako glavno kot stransko terjatev, obe pa sta bili ugotovljeni v davčni odločbi. Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi pritožbene stroške; odgovor na pritožbo pa ni doprinesel k boljši razjasnitvi zadeve, zato ne gre za potreben strošek postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 373/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-12-23

napoved pritožbe - sodba - napoved pritožbe

Če je obdolženec navzoč na razglasitvi sodbe in pri pouku o dolžnosti napovedati pritožbo, mu ni potrebno vročiti prepisa sodbe s poukom o napovedi. Napoved pritožbe, vložena po prejemu pisnega odpravka sodbe, je prepozna in jo je treba zavreči kot prepozno.

Pritožba obdolženega B. B. z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo kot prepozno obdolženčevo vlogo za izdajo pisne sodbe z obrazložitvijo (podrejeno pritožba) z dne 17.10.2003. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil obdolženi po zagovorniku zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Predlagal je njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V. d. t. V. d. t. R. S., Z. o. v C. svétnik F. H. je predlagal zavrnitev pritožbe. Pritožba ni utemeljena. Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna in zakonita. Iz zapisnika o glavni obravnavi z dne 11.7.2003, na kateri je bila tudi izdana sodba, ki jo je obdolženi želel izpodbijati, nedvomno izhaja, da je bil navzoč na razglasitvi in pri pouku, da mora pritožbo napovedati v roku 8 dni, če želi sodbo izpodbijati s pritožbo. Njegove napovedi ni v spisu. Zato je sodišče prve stopnje ravnalo prav, ko mu je dne 15.10.2003 vročilo že pravnomočno sodbo brez razlogov. Za pritožbeno trditev, da je obdolženi napovedal pritožbo že po razglasitvi, pa ni v spisu prav nobenega podatka. Pritožbeno stališče, da bi moralo sodišče prve stopnje obdolženemu vročiti sodbo v skrajšani obliki in mu s tem dati možnost napovedi pritožbe, ni pravilno. Prišlo bi v poštev, če obdolženi ne bi bil navzoč na razglasitvi, kakor je to določeno v III. odstavku 362. člena ZKP. Ker pa temu ni bilo tako, je obdolženčeva napoved pritožbe z dne 17.10.2003 prepozna in jo je bilo sodišče prve stopnje dolžno zavreči. Zato pritožbi ni bilo mogoče ugoditi.

ZKP člen 368,  368/1,  368/2,  375,  375/2,  368,  368/1,  368/2,  375,  375/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1963/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-01-15

zamudna sodba - listina, sestavljena v tujem jeziku

Listina v tujem jeziku se šteje za nepopolno vlogo in ne more biti osnova za zamudno sodbo.

Pritožbi se u g o d i , sodba sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in se zadeva v r n e v novo sojenje. O pritožbenih stroških bo odločeno s končno odločbo.

Z izpodbijano zamudno sodbo je sodišče ugodilo zahtevku za razveljavitev dveh kreditnih pogodb in za vrnitev posojila v enkratnem znesku in sicer 85.226 ATS in 710.357 ATS skupaj z obrestmi. Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka zaradi absolutne bistvene kršitve določb postopka. Tožeča stranka ni predložila izpiskov na katere se sklicuje in iz katerih bi bilo mogoče ugotoviti višino dolga. Iz opomina pod A5 celo izhaja dolg le v višini 139.818 ATS. Izpiski z dne 21.10.1999 niso skladni s tožbenimi navedbami in z opominom. Izpiski so v nemškem jeziku in se pred slovenskim sodiščem ne morejo uporabiti. Predlaga razveljavitev sodbe. Pritožba je utemeljena. Podana je absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka po čl. 339 tč. 7 Zakona o pravdnem postopku, saj niso bili izpolnjeni vsi pogoji za zamudno sodbo po čl. 318 ZPP. Tudi pritožbeno sodišče je ugotovilo, da utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz tožbenih navedb in iz prilog. O višini dolga se v spisu pojavljajo trije različni zneski in sicer v tožbi, v opominu in v izpiskih v nemškem jeziku. Kateri je pravi saldo dolga (posojila) ni mogoče ugotoviti na osnovi treh različnih podatkov. V tožbi in v prilogah ni specifikacije o začetnem dolgu, o plačanih anuitetah in o obrestih, to pa so odločilna dejstva po materialnem pravu, ki velja za posojilno pogodbo. V spisu so priloge v nemškem jeziku. Po čl. 104 ZPP se morajo vloge vlagati v uradnem jeziku, ki je v rabi pri sodišču. Po čl. 104/II ZPP je treba šteti vlogo v tujem jeziku kot nepopolno vlogo v skladu s čl. 108 ZPP. Nepopolna vloga (listina) pa ne more biti osnova za zamudno sodbo.

ZPP člen 104,  108,  318,  104,  108,  318.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 347/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-12-23

Če sodišče 2. stopnje ugotovi, da ni bilo pogojev za preklic pogojne obsodbe, pritožbi ugodi in s sklepom sodbo za preklic pogojne obsodbe razveljavi in nato ustavi postopek za preklic pogojne obsodbe.

Pritožbi obsojenega M. I. se u g o d i in se sodba sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i ter se postopek za preklic pogojne obsodbe u s t a v i . Stroški postopka za preklic pogojne obsodbe bremenijo proračun.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje preklicalo pogojno obsodbo, izrečeno v pravnomočni sodbi z dne 26.02.2001, opr. št. K ..., in izreklo kazen štiri mesece zapora. Obsojenega je oprostilo plačila stroškov preklicnega postopka. Zoper to sodbo se je pravočasno pritožil obsojeni smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Smiselno je predlagal njeno razveljavitev in ustavitev postopka za preklic pogojne obsodbe. V. d. t. V. d. t. R. S., Z. o. v C. M. B. je predlagal zavrnitev pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe. Pritožba je utemeljena. Odločitev sodišča prve stopnje ni pravilna, čeprav obsojeni res vse do sedaj obema oškodovancema ni plačal zamudnih obresti, k čemur ga je zavezal posebni pogoj v pogojni obsodbi, ki je postala pravnomočna dne 07.03.2001. Sodišče prve stopnje pri odločitvi ni upoštevalo obsojenčevih slabih premoženjskih razmer, zaradi česar meni sodišče druge stopnje, da plačila posebnega pogoja ne bi zmogel brez škode za lastno preživljanje. Razen tega plačilo zakonskih zamudnih obresti oškodovanemu J. C. ni pravično porazdeljeno med oba obsojena, saj je bil k temu zavezan tudi H. K., zoper katerega je bil postopek za preklic pogojne obsodbe s sklepom z dne 04.10.2001, opr. št. I Kr ..., ustavljen ne da bi se ugotavljalo, ali je v celoti izpolnil posebni pogoj glede plačila zamudnih obresti. Ker sodišče druge stopnje meni, da ni bilo pogojev za preklic pogojne obsodbe, je izpodbijano sodbo razveljavilo in preklicni postopek ustavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 297/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-11-14

obnova kazenskega postopka - zavrženje zahteve

Če sodišče 1. stopnje ugotovi, da v zahtevi za obnovo kazenskega postopka navedena dejstva in dokazi niso takšni, da bi lahko vplivali na pravnomočno obsodilno sodbo, zahtevo zavrže ne da bi jo pred tem odstopilo okrožnemu državnemu tožilcu.

Pritožba obsojenega R. A. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je bila zavržena zahteva za obnovo kazenskega postopka, končanega s pravnomočno sodbo Okrajnega sodišča v Celju z dne 22. 4. 2002, opr. št. K ..., v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju z dne 4. 10. 2002, opr. št. Kp .... Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil obsojeni po zagovornici zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka in zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Višji državni tožilec ni podprl pritožbe. Pritožba ni utemeljena. Pritožbena trditev, da bi moralo sodišče prve stopnje po prejemu zahteve za obnovo kazenskega postopka vročiti drugopis zahteve okrožnemu državnemu tožilcu, hkrati pa bi moralo opraviti ustrezne poizvedbe in pribaviti predlagane dokaze, ni pravilna. Po I. odstavku 413. člena ZKP, na katerega je oprt izpodbijani sklep, se vse to opravi, če sodišče prve stopnje zahteve za obnovo kazenskega postopka ne zavrže. Zato do kršitve zakona ni prišlo. Tudi po mnenju sodišča druge stopnje predlagano novo dejstvo ni takšne narave, da bi povzročilo izdajo oprostilne sodbe. Obsojenčeva sedaj že pokojna mati O. A. je bila zaslišana pred sodiščem prve stopnje. Če bi tedaj sodišče prve stopnje podvomilo v njeno prisebnost, bi že samo temu ustrezno ukrepalo. Razen tega ni res, da zaslišane priče niso potrdile obtožbe. Nenazadnje sta jo potrdila tudi obsojenčeva brata M. in B. A.. Zaslišanje prič o oškodovankinem duševnem stanju v rednem postopku na prvi stopnji ni bilo potrebno, saj o tem ni bilo nobenega dvoma. Ker je grajana odločitev sodišča prve stopnje pravilna, pritožbi ni bilo mogoče ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 277/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-10-23

obnova kazenskega postopka - kazenska sankcija

V nepravi obnovi kazenskega postopka se združujejo po pravilih o steku samo kazni iste vrste, ki so pravnomočno izrečene. Ker je sodišče 1. stopnje združilo dve kazni zapora, ni smelo odločati o izreku pogojne obsodbe, v kateri bi določilo sedaj izrečeno enotno kazen. Zato tudi pritožbi, ki predlaga izrek pogojne obsodbe, ni mogoče ugoditi.

Pritožba obsojenega M. S. se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je na obsojenčev predlog v nepravi obnovi kazenskega postopka spremenilo pravnomočni sodbi Okrajnega sodišča v Ljubljani z dne 8.1.2003, opr. št. Kr 101/2002-7, s katero je bila obsojenemu izrečena enotna kazen eno leto in 11 mesecev zapora, in svojo sodbo z dne 27.6.2002, opr. št. K 8/2001 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju z dne 16.1.2003, opr. št. Kp 393/2002, s katero je bila obsojenemu izrečena enotna kazen dve leti zapora, v odločbi o kaznih in je izreklo enotno kazen dve leti in sedem mesecev zapora. Vanjo je vštelo čas prestanih kazni po štirih sodbah oz. znižanje. V ostalih delih sta sodbi ostali nespremenjeni.

Zoper to sodbo se je pravočasno pritožil obsojeni. Skliceval se je na svoj predlog za nepravo obnovo, od katerega pa v postopku ni bilo ničesar upoštevano. Po prihodu iz zapora se je zaposlil. Predlagal je, da se namesto kazni zapora izreče pogojna obsodba.

Višji državni tožilec V. d. t. R. S., Z. o. v C., M. B. je predlagal zavrnitev pritožbe.

Višji državni tožilec je pravilno opozoril, da se v postopku za nepravo obnovo kazenskega postopka upoštevajo le istovrstne kazni v raznih pravnomočnih sodbah, če niso bile upoštevane določbe o odmeri enotne kazni za kazniva dejanja v steku. Tako je bilo tudi v tej zadevi. Sodišče prve stopnje je smelo tako izreči samo enotno kazen zapora z upoštevanjem enakih kazni iz obeh v izreku izpodbijane sodbe navedenih pravnomočnih sodb. Zato tudi sodišče druge stopnje ne more namesto nove enotne kazni zapora izreči pogojne obsodbe, kakor je predlagana v pritožbi.

Iz teh razlogov pritožbi ni bilo mogoče ugoditi.

Pri odločanju o pritožbi niso bile ugotovljene kršitve, ki se upoštevajo po uradni dolžnosti.

ZKP člen 407,  407/1,  407/1-1,  407,  407/1,  407/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 53/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-03-11

dejansko stanje - nova dejstva in novi dokazi v pritožbenem postopku - pritožbeni postopek

Če se obdolženec šele v pritožbi sklicuje na neprištevnost v času storitve kaznivih dejanj, in priloži dokazne listine o zdravljenju v psihiatrični bolnici, je podan dvom v prištevnost. Zato je treba sodbo razveljaviti in naložiti sodišču 1. stopnje ugotavljanje prištevnosti.

Pritožbi obdolženega R. B. po zagovorniku se u g o d i in se sodba sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i ter zadeva v r n e sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sodišče prve stopnje je z navedeno sodbo obdolženega R. B. spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja ogrožanja varnosti po I. odstavku 145. člena Kazenskega zakonika in nadaljevanega kaznivega dejanja ogrožanja varnosti po I. odstavku 145. člena Kazenskega zakonika. Izrečena mu je bila pogojna obsodba z določeno kaznijo za prvo kaznivo dejanje tri mesece zapora in za drugo kaznivo dejanje štiri mesece zapora ter enotno kaznijo pet mesecev zapora s preizkusno dobo treh let. Po določilu IV. odstavka 95. člena je bil obdolženec oproščen plačila stroškov kazenskega postopka.

Zoper to sodbo se je pritožil obdolženec po zagovorniku zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, napačne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev postopka. Predlagal je, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni oz. razveljavi ter vrne zadevo v ponovno odločanje prvostopnemu sodišču.

Pritožnik v pritožbi navaja, da ne more biti kazensko odgovoren iz razloga neprištevnosti, kar po njegovem mnenju dokazujeta tudi kopiji dokumentov, ki ju je priložil pritožbi. Gre za izvid psihiatra prim. dr. sc. M. P. z dne 31.01.2002 in sklep Okrajnega sodišča v Celju opr. št. Pr 311/2001 z dne 11.10.2001. V dodatku k pritožbi pa navaja, da ni vedel, da je njegovo zdravstveno stanje pravno relevantno dejstvo. Ker sodišče prve stopnje s temi dokumenti ni razpolagalo, meni pritožbeno sodišče, da gre za novo dejstvo, ki bi lahko vplivalo na odločitev sodišča prve stopnje.

Kot je razvidno iz izvedenih dokazov na glavni obravnavi, ni dvoma v potek dogodkov, kot so opisani v izpodbijani sodbi, vendar bi glede na novo priložene dokaze in glede na to, kar bo ugotovil v svojem mnenju sodni izvedenec psihiatrične stroke, lahko izhajal dvom v obdolženčevo prištevnost.

Zaradi navedenega je bilo potrebno pritožbi obdolženca ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve stopnje v novo sojenje.

V novem sojenju bo moralo sodišče prve stopnje ponoviti izvedene dokaze in ugotoviti, kaj je z njegovo prištevnostjo v času storitve kaznivih dejanj. Zato bo potrebno odrediti izvedensko delo psihiatra in oceniti pritožbi priložena dokaza. Šele tako dopolnjen postopek bo namreč lahko dal trdno podlago za zaključek o dokazanosti obdolženčeve kazenske odgovornosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 144/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-05-13

Če obtoženec, ki je bil obsojen z izpodbijano sodbo, med pritožbenim postopkom, ko o pritožbi še ni odločeno, umre, se izpodbijana sodba po uradni dolžnosti razveljavi in se kazenski postopek ustavi.

Ob odločanju o pritožbi se sodba sodišča prve stopnje po uradni dolžnosti r a z v e l j a v i in se kazenski postopek zoper obtoženega Borisa Butkoviča u s t a v i .

Z sodbo sodišča prve stopnje je bila obtoženemu B. B. zaradi kaznivega dejanja povzročitve prometne nesreče iz malomarnost po II. in I. odstavku 325. člena KZ izrečena pogojna obsodba, v kateri je bila določena kazen eno leto zapora, ki ne bo izrečena, če v preizkusni dobi petih let po pravnomočnosti sodbe ne bo storil novega kaznivega dejanja. Kot stranska kazen je bila izrečena še prepoved vožnje motornega vozila B kategorije za dobo enega leta. V plačilo so mu bili naloženi stroški kazenskega postopka v znesku 185.310,00 SIT in povprečnino v znesku 100.000,00 SIT.

Zoper to sodbo se je pravočasno pritožila okrožna državna tožilka, zaradi odločbe o kazenski sankciji, obtoženi B. B. pa je po zagovornikih podal odgovor na pritožbo.

Dne 23.4.2003 je O. d. Č. obvestila sodišče prve stopnje, da je obtoženi B. B. dne 19.4.2003 umrl.

Iz izpiska iz matične knjige umrlih, ki ga je izdala U. e. Š. p.J. dne 5.5.2003, izhaja, da je obtoženi B. B. res umrl dne 19.4.2003.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče v skladu z 392. členom ZKP sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo in v skladu z 139. členom ZKP po uradni dolžnosti postopek zoper obtoženega B. B. ustavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.