TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 1934/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-12-11

stvarna pristojnost okrožnega sodišča - krajevna pristojnost - sklep procesnega vodstva - pravica do pritožbe - nedovoljena pritožba - pravni pouk

Zoper sklep okrožnega sodišča, s katerim se je to izreklo za stvarno in krajevno pristojno, ni pritožbe. To velja kljub napačnemu pouku sodišča prve stopnje, da je pravno sredstvo možno, saj bo stranka sklepa o pristojnosti lahko izpodbijala v pritožbi zoper odločbo o glavni stvari.

Zahtevek tožene stranke za povrnitev stroškov pritožbenega postopka se zavrne.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor krajevne nepristojnosti, ki ga je podala tožena stranka, in se izreklo za stvarno in krajevno pristojno za razsojo v predmetni zadevi.

Tožena stranka v pritožbi zoper navedeni sklep sodišča prve stopnje navaja, da v obravnavni zadevi ne gre za spor o pravici intelektualne lastnine, saj tožeča stranka s tožbo ne zahteva ugotovitev kakršnekoli tovrstne pravice, pač pa gradi na tem, da je to že razčiščeno. Meni, da bi bila stvarna in krajevna pristojnost sodišča prve stopnje podana le v primeru tožbe oziroma vprašanja o tem, ali tožeči stranki sploh gre pravica do vtoževanja nekih domnevnih in njej pripadajočih avtorskih honorarjev za neznan krog avtorjev, nikakor pa ne v obravnavanem primeru, kjer gre za vtoževanje nekih denarnih zneskov, ki tudi sicer niso utemeljeni, niti po temelju niti po višini. Tožena stranka je zato prepričana, da ne gre za primer spora iz drugega odstavka 103. člena Zakona o sodiščih in pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da njenemu ugovoru krajevne nepristojnosti ugodi, kot stvarno in krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi določi Okrožno sodišče v M. in zadevo odstopi slednjemu v nadaljnje reševanje s tem, da so pritožbeni stroški nadaljnji stroški postopka.

Pri reševanju pritožbe v predmetni zadevi je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je izpodbijani sklep (okrožnega) sodišča prve stopnje delno sklep o stvarni pristojnosti, izdan na podlagi določbe tretjega odstavka 19. člena ZPP, delno pa sklep o krajevni pristojnosti, izdan na podlagi določbe 20. točke prvega odstavka 270. člena ZPP. Zoper oba pritožba ni dovoljena: glede sklepa o stvarni pristojnosti to izhaja iz tretjega odstavka 19. člena ZPP, glede sklepa o krajevni pristojnosti pa, ker gre za sklep procesnega vodstva, iz tretjega odstavka 270. člena ZPP. Zapisano velja kljub napačnem pouku sodišča prve stopnje, da je pravno sredstvo možno, saj napačen pravni pouk ne more vzpostaviti pravice, ki je ni. Tožena stranka bo sklepa o pristojnosti lahko izpodbijala v pritožbi zoper odločbo o glavni stvari (drugi odstavek 363. člena ZPP).

Zato je pritožbeno sodišče na podlagi določbe prvega odstavka 365. člena ZPP zavrglo pritožbo tožene stranke. O stroških pritožbenega postopka je odločilo na podlagi določbe prvega odstavka 165. člena ZPP.

ZPP člen 19,  19/3,  270,  270/1,  270/1-20,  270/3,  363,  363/2,  19,  19/3,  270,  270/1,  270/1-20,  270/3,  363,  363/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 466/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-23

Sodna odločba, proti kateri je dovoljeno pravno sredstvo, je pravilno vročena, če je vročena pooblaščencu stranke. Zato prične naslednjega dne po vročitvi sodbe pooblaščencu teči zakonski rok za njeno vložitev, ne glede na to, da je bila ista sodna odločba kasneje vročena tudi sami stranki.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožničino pritožbo proti sodbi II P 658/99-13 z dne 15.11.2000. Tako je odločilo, ker je ugotovilo, da je pritožba, ki jo je tožnica vložila dne 27.12.2000, vložena po preteku 15-dnevnega roka.

Proti sklepu se pritožuje tožnica. Pojasnjuje, zakaj je za zastopanje pooblastila odvetnika in koliko mu je plačala. Veruje v pravico v naši domovini, in če zaradi neznanja v vlogi z dne 27.12.2000 ni prosila za vrnitev v prejšnje stanje, prosi to danes. V prilogi pošilja preklic pooblastila odvetniku P.

Iz izpodbijanega sklepa v skladu s podatki v spisu izhaja, da je sodišče prve stopnje sodbo II P 658/99-13 z dne 15.11.2000 pravilno, v skladu z določbo 137. čl. ZPP, vročilo tožničinemu pooblaščencu odvetniku P. (pooblastilo z dne 30.3.2000, priloga A3), saj do izdaje sodbe sodišča prve stopnje tožnica pooblastila ni preklicala, pooblšačenec pa pooblastila tudi ni odpovedal (99. čl. ZPP). Vročitev sodne odločbe je bila pravilna, in ker je pritožbeni rok potekel 18.12.2000 (vročitev 1.12.2000), je sodišče prve stopnje pritožbo tožnice pravilno kot prepozno, na podlagi 1. in 2. odst. 343. čl. ZPP, tudi zavrglo (primerjaj pravno mnenje Občne seje Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, objavljeno v Poročilu 2/92-18).

Pritožnica v pritožbi navaja, da zaradi nevednosti ni podala predloga za vrnitev v prejšnje stanje in ga podaja s pritožbo. S tem pa le pritrjuje pravilnosti ugotovitve prvega sodišča v izpodbijanem sklepu o tem, da predloga za vrnitev v prejšnje stanje pred izdajo izpodbijanega sklepa tožnica ni vložila. Zaradi povedanega je odločitev sodišča prve stopnje v dejanskem in procesnem pogledu pravilna. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo tožnice zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje po določbi 2. tč. 365. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 932/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-07-03

Če dokazilo o plačilu sodne takse za pravno sredstvo sodišču ni pravočasno predloženo, se pravno sredstvo šteje za umaknjeno.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je tožena stranka pritožila. Opomin za plačilo sodne takse za pritožbo je pooblaščenec toženih strank prejel dne 17.4.2002 (list. št. 64). Dokazilo o plačilu dolgovane takse je bilo vloženo neposredno na sodišču dne 7.5.2002, iz dokazila samega pa izhaja, da je bila taksa plačana dne 6.5.2002 (list. št. 65).

Zakon o sodnih taksah (Ur.l. SRS 1-1/90, Ur.l. RS 14/91, 38/96, 20/98, 70/00, 41/01, 93/01, nadalje ZST) v 8. členu določa, da če taksa za pravno sredstvo niti po opominu ni v celoti plačana ali vlogi ni priloženo potrdilo o plačilu sodne takse in niso podani pogoji za oprostitev plačila sodnih taks, sodišče štejo vlogo za umaknjeno. Navedena sankcija velja za vloge, ki so bile izročene sodišču po 8.12.2001. V konkretni situaciji pa je potrebno uporabiti še določbo 4. in 5. odst. 26. čl. ZST, ki določa, da sodišče taksnemu zavezancu, ki svoji vlogi ni priložil dolgovane sodne takse ali dokazila, da je sodna taksa plačana, pošlje opomin, naj v 15 dneh od vročitve opomina takso plača, pri čemer ga mora v opominu opozoriti na posledice, če takse ne bi plačal. Navedeni rok je prekluziven in zato nepodaljšljiv. Posledice prepoznega plačila oz. nepravočasne predložitve potrdila o plačilu so enake posledicam neplačila.

Opomin za plačilo dolgovane sodne takse za pritožbo zoper sklep v postopku zaradi motenja posesti (taksna obveznost temelji na določilu 3. odst. tar. št. 3 v zvezi z 4. odst. tar. št. 1 ZST) s pravilnim poukom o posledicah neplačila oz. nepravočasnega plačila in nepredložitvi dokazila o plačilu je bil pooblaščencu pritožnikov vročen 17.4.2002. 15 dnevni rok je pričel teči dne 18.4.2002 in se je iztekel dne 2.5.2002. Ker je bil ta dan praznik, torej dan, ko sodišče ne dela, se je po določbi 4. odst. 111. čl. Zakona o pravdnem postopku rok iztekel dne 3.5.2002 (petek), ki je bil delovni dan. Ker je bila taksa plačana šele dne 6.5.2002, potrdilo pa predloženo 7.5.2002, oboje prepozno, po izteku 15 dnevnega prekuzivnega roka, je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 1. odst. 8. čl. ZST štelo, da je pritožba umaknjena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1892/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-12-11

Če bi zakon želel poskus mirne ureditve spornega razmerja predpisati kot procesno predpostavko za uvedbo pravdnega postopka, bi to moral izrecno in na nedvoumen način določiti. Tako pa ni mogoče šteti, da stranka, ki se ni predhodno obrnila s svojim zahtevkom na državno pravobranilstvo v skladu s 14. členom Zakona o državnem pravobranilstvu, tega ne more uveljavljati v pravdi.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo zoper Republiko Slovenijo z obrazložitvijo, da tožniki niso ravnali v skladu z določbo 14. člena Zakona o državnem pravobranilstvu (Ur.l. RS, št. 20/97; v nadaljevanju ZDPra), zaradi česar ni izpolnjena procesna predpostavka za vložitev tožbe.

Tožniki v pritožbi zoper sklep sodišča prve stopnje uveljavljajo pritožbena razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prav iz 1. in 3. točke prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS, št. 26/99; v nadaljevanju ZPP). Poudarjajo, da se je državno pravobranilstvo v tej zadevi že zdavnaj izreklo, da ne priznava pravic tožnikov, kar je razvidno iz spisa P 261/93. Opozarjajo, da so predpostavke, ob katerih lahko sodišče tožbo zavrže, v 274. členu ZPP določene taksativno. Sodišče prve stopnje zato svojo odločitev zmotno utemeljuje z domnevo, da se zakonodajalec pri sprejemanju noveliranega ZPP ni spomnil na določbo 14. člena ZDPra. Ker je ZPP začel veljati v letu 1999, pa je, če nič drugega, vsaj mogoče šteti, da velja kasneje sprejeti zakon. Nenazadnje pritožniki poudarjajo, da se je toženka že z odgovorom na tožbo spustila v vsebinsko obravnavanje glavne stvari in tako očitno štela, da so izpolnjeni pogoji za obravnavanje tožbenega zahtevka. Zaradi vsega zapisanega pritožbenemu sodišču predlagajo, da izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Treba je pritrditi pritožbenemu stališču, da bi moral zakon, če bi želel določeno okoliščino predpisati kot procesno predpostavko za uvedbo pravdnega postopka in s tem za dopustnost meritorne sodne odločitve, to izrecno in na nedvoumen način določiti.

V obravnavanem primeru, ker niti ZPP niti ZDPra ravnanja iz 14. člena ZDPra ne opredeljujeta kot procesno predpostavko in ker v citiranem ali kakšnem drugem določilu ZDpra tudi ni predvidena sankcija za tistega, ki opusti dolžnost predhodnega poskusa mirne ureditve spornega razmerja, tako ni mogoče šteti, da stranka, ki se ni predhodno obrnila s svojim zahtevkom na državno pravobranilstvo, tega ne more uveljavljati v pravdnem postopku.

Pritožbeno sodišče je zato ugodilo pritožbi tožnikov, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek (3. točka 365. člena ZPP), v katerem bo moralo sodišče prve stopnje tožbo obravnavati.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1502/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-12-04

Kataster ima značaj dejanske evidence nepremičnin in morajo zato biti zemljiškoknjižni podatki usklajeni s podatki o površinah nepremičnin v katastru.

Zavrne se pritožba in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor obeh pritožnikov proti sklepu, ki ga je zemljiškoknjižna referentka izdala na podlagi odločbe Območne geodetske uprave Ljubljana, Izpostave Vrhnika, št. 90312-218/96-239 z dne 2.6.1998 in pri vl. št. 1649 k.o. L., v lasti A. in P. odredila vpis spremembe vrste rabe in izmere parcele št. 919/7, travnik v izmeri 476 m2 in sicer tako, da stanovanjska stavba meri 95 m2, poslovna stavba 35 m2 in dvorišče 344 m2.

Pritožnika v pravočasni laični pritožbi nasprotujeta navedeni odločitvi sodišča prve stopnje. Poslovni prostor v stanovanjski hiši ne znaša 35 temveč le 17 m2, kar je razvidno tako iz odločbe Davčnega urada Ljubljana, Izpostava Vrhnika z dne 21.7.1999, kot tudi iz gradbenega dovoljenja za prizidek k obstoječi stanovanjski hiši, št. 3/7-351-358/93 z dne 17.1.1995, oz. iz dokumentacije, na podlagi katere je bilo dovoljenje izdano.

Sodišče prve stopnje je pravilno zavrnilo ugovor pritožnikov. Sklep zemljiškoknjižne referentke je bil pravilno izdan, upoštevaje določbe 24. čl. Zakona o zemljiški knjigi -ZZK. Odločba Geodetske uprave Republike Slovenije, Izpostave Vrhnika z dne 2.6.1998 je pravnomočna in jo je zato sodišče pravilno upoštevalo pri vpisu spremembe vrste rabe in izmere parcelne št. 919/7. Kataster ima značaj dejanske evidence nepremičnin in morajo zato biti zemljiškoknjižni podatki usklajeni s podatki o površinah nepremičnin v katastru. Pritožbeno sodišče je zato zavrnilo neutemeljeno pritožbo v skladu z določbami 2. odst. 95. člena ZZK.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1829/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-12-11

(Le) navedbe v tožbi ne izkazujejo premoženjskega stanja tožnice ali njenih družinskih članov, zato jih sodišče pri presoji njenega predloga za oprostitev plačila sodnih taks ne more upoštevati.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje spremeni tako, da se tožnico oprosti plačila sodnih taks.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožnice za oprostitev plačila sodnih taks.

Tožnica v pritožbi zoper sklep sodišča prve stopnje navaja, da je predložila vse potrebne listine v skladu s 3. točko 13. člena Zakona o sodnih taksah, iz katerih je razvidno, da je brezposelna in da prejema denarno pomoč. Denar, ki ga je posodila tožencu, si je tudi sama sposodila, in sicer od svoje hčere, ki zdaj terja ta denar nazaj, zaradi česar se je tožnica tudi odločila za tožbo. To so bila sredstva, s katerimi je tožnica poskušala rešiti svoj položaj glede nezaposlenosti. Vsaka sklepanja sodišča prve stopnje, da razpolaga še z drugimi denarnimi sredstvi, razen z denarno pomočjo, so brez podlage. Zato predlaga, da pritožbeno sodišče razveljavi izpodbijani sklep.

Sodišče lahko oprosti stranko plačila sodnih taks, če bi bila s plačilom sodnih taks občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja sama ali njeni družinski člani (tretji odstavek 168. člena Zakona o pravdnem postopku, Ur.l. RS, št. 26/99 - v nadaljevanju ZPP, in prvi odstavek 13. člena Zakona o sodnih taksah, Ur.l. SRS, št. 30/78). Po določbi petega odstavka 168. člena ZPP se pri presoji predloga stranke za oprostitev plačila sodnih taks upoštevajo zlasti naslednje okoliščine: vrednost spornega predmeta, število oseb, ki jih stranka preživlja, in dohodke ter premoženje, ki ga imajo stranka in njeni družinski člani. Pritrditi je pritožbenemu stališču, da (le) navedbe v tožbi ne izkazujejo premoženjskega stanja tožnice ali njenih družinskih članov, zato jih sodišče prve stopnje pri presoji takega predloga ne bi smelo upoštevati.

V obravnavani zadevi je bila glede na vrednost spornega predmeta odmerjena sodna taksa za tožbo v višini 11.900,00 SIT. Po pravilnih in v pritožbi neizpodbijanih ugotovitvah sodišča prve stopnje tožnica živi sama, je nezaposlena in že od leta 1995, z vmesnimi občasnimi presledki, upravičena do denarne pomoči, nazadnje v višini 24.086,00 SIT mesečno. Na podlagi takih dejanskih ugotovitev je pritožbeno sodišče prepričano, da bi bila s plačilom sodnih taks občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se tožnica preživlja. Zato je pritožbi tožnice ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je ugodilo njenemu predlogu za oprostitev plačila sodnih taks (3. točka 365. člena ZPP). Odločitev o stroških pritožbenega postopka je odpadla, ker ti niso bili priglašeni.

ZST člen 13,  13.  ZPP člen 168,  168/3,  168/5,  169,  169/2,  168,  168/3,  168/5,  169,  169/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 426/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-03-20

Petnajstdnevni rok za plačilo sodne takse po opominu je zakonski rok. Če taksa ni plačana v tem roku, nastopijo posledice neplačila, to je fikcija umika pravnega sredstva.

Tožena stranka je zoper izpodbijano sodbo vložila pritožbo, katero je sodišče prejelo dne 24.12.2001. Ker ob vložitvi taksa za pritožbo ni bila plačana, je sodišče prve stopnje pritožnico pozvalo z opominom (glej list. št. 47) na njeno plačilo z ustreznim opozorilom na posledice, če taksa po opominu ne bo plačana in sodišču predloženo potrdilo o njenem plačilu v zakonsko določenem 15-dnevnem roku (4. odst. 26. člena Zakona o sodnih taksah - ZST).

Kot je razvidno iz podatkov v spisu, tožena stranka sodne takse za pritožbo ni plačala v 15-dnevnem roku. Opomin za plačilo takse je namreč prejela 11.2.2002 (glej povratnico k list. št. 47), torej je bil zadnji dan, ko bi takso plačala in sodišču predložila potrdilo o njenem plačilu še pravočasno, 26.2.2002, medtem ko je bila taksa plačana šele 27.2.2002, potrdilo o plačilu pa predloženo sodišču 28.2.2002 (glej list. št. 56).

Pritožbeno sodišče je zato, ker je s potekom dne 26.2.2002 zaradi neplačane takse in nepredložitve potrdila o njenem plačilu v skladu s 1. odst. 8. člena ZST nastopila fikcija umika pritožbe, lahko le ugotovilo, da je pritožba umaknjena (2. odst. 334. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

ZST člen 8,  8/1,  26,  26/4,  8,  8/1,  26,  26/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1190/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-09-18

Načelo o vrstnem redu vpisa bi iz 46. čl. Zakona o zemljiški knjigi prišlo v poštev samo pod pogojem, če bi bili obe vlogi označeni kot zemljiškoknjižni. V tem primeru bi moralo sodišče dati prednost pritožnikovi vlogi, tako pri odločanju o vpisu kakor pri izvršitvi vpisa. V sporni zadevi pa predlog za izvršbo z dne 21.8.1997 ni bil označen kot zemljiškoknjižna vloga, kar napotuje na uporabo 3. odst. 75. čl. ZZK, ki določa, da vloga, ki ni izrecno označena kot zemljiškoknjižna, nima zagotovljenega vrstnega reda po 46. čl. ZZK.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Odredi se izbris zaznambe vložene pritožbe.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklenilo, da se ugovor zoper zemljiškoknjižni sklep Dn. št. 13973/98 zavrne kot neutemeljen in ostane izpodbijani sklep v veljavi.

Proti sklepu se je zaradi zmotne uporabe materialnega prava pritožil M. K., ki predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da dovoli vpis v skladu z upnikovim predlogom. Navaja, da je vložil izvršilni predlog zaradi izterjave 3,100.000,00 SIT, pri čemer je edini garant za upnikovo poplačilo dolžnikova nepremičnina, vpisana pri vl. št. 673 k.o. .... Dolžnik D. K. je nepremičnino podaril svoji ženi D. K. Zemljiškoknjižni predlog za vknjižbo njene lastninske pravice je bil sodišču poslan 22.8.1997, dan za izvršilnim predlogom upnika M. K. Izvršilno sodišče je rabilo več kot osem mesecev, da je spis poslalo na zemljiško knjigo naslovnega sodišča. Izdalo je sklep o ustavitvi izvršbe z obrazložitvijo, da dolžnik ni več lastnik nepremičnine. Višje sodišče je ugodilo upnikovi pritožbi. Prav iz teh razlogov je nemogoča obrazložitev izpodbijanega sklepa, v katerih se zatrjuje, da izvršilni predlog ni označen kot zemljiškoknjižna vloga. Upnik vztraja, da je bil njegov predlog vložen pred zemljiškoknjižnim predlogom njegovega sina D. K. oziroma njegove žene. Sodišče je tisto, ki bi moralo upoštevati vrstni red vknjižb.

Pritožnik točno povzema, da je predlog za izvršbo zaradi izterjave 3,100.000,00 SIT s prodajo nepremičnin, vpisanih pri vl. št. 673 k.o. ..., vložil 21.8.1997 (zadeva In 97/00329), predlog za vknjižbo lastninske pravice D. K. na podlagi darilne pogodbe pa je bil vložen 22.8.1997. poštovalo vrstega reda. Sam potek izvršilnega postopka, opr. št. In 97/00329 ne more vplivati na pravilnost odločitve v sporni zemljiškoknjižni zadevi. Višje sodišče je s sklepom z dne 18.7.2000 razveljavilo sklep o ustavitvi izvršbe iz razloga, ker dejstvo, da je dolžnik odsvojil nepremičnino, ne predstavlja razloga za njeno ustavitev, medtem ko ni zavzelo nobenega stališča o vprašanjih, ki so ključnega pomena v tem postopku.

Ker niso podani ne uveljavljani ne po uradni dolžnosti upoštevani pritožbeni razlogi, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Hkrati je odločilo o izbrisu zaznambe vložene pritožbe (2. točka 95. čl. ZZK).

ZZK člen 46,  75,  75/3,  46,  75,  75/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1516/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-10-09

Solastnik v primeru vložitve predloga za razdružitev solastnine ne more predlagati izdajE začasne odredbe s katero drugemu solastniku prepoveduje odtujitev ali obremenitev solastnih nepremičnin.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe, s katero je predlagatelj zahteval, da se nasprotnemu udeležencu prepoveduje odtujitev ali obremenitev solastnih nepremičnin vpisanih v vl. št. E 13 k.o.....

Zoper tak sklep se pritožuje predlagatelj zaradi napačne uporabe materialnega prava ter predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi in izpodbijani sklep spremeni tako, da izda predlagano začasno odredbo; podrejeno pa da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da čl. 272 ZIZ ne zahteva, da predlagatelj izkaže vse predpostavke za začasno odredbo, temveč eno izmed njih. V kolikor nasprotni udeleženec ne namerava razpolagati s premoženjem z izdajo začasne odredbe, ne bo utrpel neugodnih posledic, ki bi lahko sicer nastale predlagatleju. V primeru razdrobljenega solastništva, ki bi lahko nastalo s prodajo ali drugim razpolaganjem bi bila cena bistveno nižja, saj je znano, da so ugodni nakupi stanovanj možni edino v primeru sporov med večimi solastniki.

Stranki sta solastnika sporne nepremičnine (predlagatelj do 1/4, nasprotni udeleženec pa do 3/4). Solastnik lahko razpolaga s svojim delom brez soglasja drugih solastnikov (drugi odstavek čl. 14 ZTLR), tako, da predlagatelj zaradi nameravane prodaje ne more predlagati take začasne odredbe, kot jo je predlagal, saj nasprotni udeleženec s tem ne bi posegel v predlagateljeve pravice, ki jih ima kot solastnik. Solastnik kot že omenjeno ima pravico razpolaganja, ki se nanaša na njegov idealni delež. To upravičenje je načeloma neomejeno in za njegovo realizacijo ni potrebno soglasje drugih solastnikov. Glede na navedeno predlagatelj ne more predlagati začasne odredbe s prepovedjo odtujitve in obremenitve sporne nepremičnine in je odločitev sodišča prve stopnje materialnopravno pravilna, ne samo iz razlogov, ki jih navaja sodišče prve stopnje, temveč tudi iz navedenih razlogov. V zvezi s tem je neutemeljena trditev, da nasprotni udeleženec ne bi utrpel nikakršne škode in v zvezi s tem sklicevanje na čl. 272 ZIZ, saj to po povedanem ni pravno relevantno. Ugodni nakup ali prodaja sporne nepremičnine v primeru večjega ali manjšega števila solastnikov pa tudi ni pravno upošteven razlog za izdajo začasne odredbe.

Ker je odločitev sodišča prve stopnje, ko je zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe pravilna, je bilo pritožbo predlagatelja zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (čl. 365 tč. 2 ZPP v zvezi s čl. 37 ZNP).

ZTLR člen 14,  14/2,  14,  14/2.  ZIZ člen 272,  272.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.