VSC sodba Kp 329/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-11-16

Če je bilo kaznivo dejanje storjeno v času veljave Kazenskega zakonika Republike Slovenije (do 23.4.1999) in v času veljavnosti spremenjenega Kazenskega zakonika (po 23.4.1999), se opravi pravna opredelitev po spremenjenem zakonu, če so podani kvalifikatorni elementi tudi po zakonu, veljavnem v času storitve.

Ob odločanju pritožbah obtoženega T. P. in zagovornika odvetnika T. V. se sodba sodišča prve stopnje v krivdoreku pod točko I/1 in točka II/2 in v odločbi o posameznih kaznih po uradni dolžnosti s p r e m e n i tako, da se ti dve kaznivi dejanji pravno opredelita kot nadaljevano kaznivo dejanje spolnega napada na osebo, mlajšo od 15 let po I. odstavku 183. člena, za kar se po tem določilu določil kazen 2 (dve) in 6 (šest) mesecev zapora.

Sicer se obe pritožbi z a v r n e t a kot neutemeljeni in se v nespremenjenih delih p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Z uvodoma navedeno sodbo je bil obtoženi spoznan za krivega nadaljevanega kaznivega dejanja spolnega napada na otroka po I. odstavku 183. člena KZ na škodo deklice A. Ž., rojene 03. oktobra 1987 (točka I/1 krivdoreka) in dveh kaznivih dejanj spolnega napada na osebo, mlajšo od 15 let po IV. odstavku 183. člena KZ (točka II/2 na škodo iste deklice; točka II/3 na škodo deklice G. J., rojene 09. oktobra 1986). Za prvo kaznivo dejanje je bila določena kazen dve leti zapora, za drugo kazen šest mesecev zapora in za tretje kaznivo dejanje kazen osem mesecev zapora. Z upoštevanjem kazni treh let zapora, ki je bila izrečena s sodbo O. s. v C. z dne 12.02.2002, opr. št. K 214/2001, v zvezi s sodbo V. s. v C. z dne 18.06.2002, opr. št. Kp 172/2002, je bila izrečena enotna kazen šest let zapora. Vanj je bil vštet del prestane kazni po navedenih sodbah. Obtoženi je bil oproščen povrnitve stroškov kazenskega postopka iz 1. do 5. točke II. odstavka 92. člena ZKP.

Zoper to sodbo sta se pravočasno pritožila obtoženi in zagovornik.

Obtoženi jo je izpodbijal zaradi zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Zagovornik je navedel pritožbene razloge bistvene kršitve določb kazenskega postopka, kršitve kazenskega zakona in zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zaradi odločbe o kazni. Tudi on je predlagal predvsem razveljavitev, sicer pa spremembo in izdajo oprostilne sodbe, smiselno tudi znižanje kazni.

Višji državni tožilec V. d. t. R. S., Z. o. v C. M. B. je v pisnem stališču do obeh pritožb predlagal njuno zavrnitev in potrditev izpodbijane sodbe.

To stališče je bilo vročeno obtoženemu in zagovorniku, ki sta nanj odgovorila. Predlagala sta, da se to stališče ne upošteva, vztrajala pa sta pri pritožbah.

Sodišče druge stopnje v zvezi z nepravilnostmi pri zaslišanju prič A. Ž. starejše in A. Ž. mlajše, kar je uveljavil obtoženi v svoji pritožbi, ugotavlja, da iz zapisnika o glavni obravnavi z dne 19.05.2004, na kateri sta bili obe zaslišani, ne izhaja, da bi bili kakorkoli prisiljeni izpovedovati. Na tej glavni obravnavi je bil navzoč tudi zagovornik, ki bi gotovo interveniral, če bi se dogajalo kaj takega.

Res izvedenka psihologinja M.G. V. v tej zadevi ni opravila razgovora in potrebnega testiranja za oškodovano A. Ž., vendar je pisnem mnenju z dne 27.05.2002 sprejemljivo pojasnila, zakaj je to mnenje izdelala na podlagi podatkov, ki si jih je priskrbela ob razgovoru z njo v zadevi opr. št. Kpr 169/2001, ko je omenjala tudi sedanjega obtoženca in sedaj obravnavano njegovo kaznivo početje z njo. Pri takšnem mnenju je izvedenka vztrajala tudi na glavni obravnavi z dne 14.06.2004, ko na način njenega dela s strani obrambe ni bilo nobenih pripomb. Zato sodišče druge stopnje ne dvomi v pravilnost njenega mnenja tudi glede oškodovane A.Ž. in ga je sodišče prve stopnje smelo uporabiti kot verodostojni dokaz.

Nobenega dvoma ni, da temelji izpodbijana sodba predvsem na izpovedbah obeh zaslišanih mladoletnih oškodovank, katerih verodostojnost je bila preverjena z mnenjem že omenjene izvedenke, ki pa je izrecno ugotovila, da sta obe deklici resnicoljubni in da si očitkov na obtoženčev račun nista izmislili. Res sta obe v preiskavi izpovedali glede nebistvenih dejstev nekoliko drugače kot na glavni obravnavi, vendar sta obe ves čas vztrajali, da je obtoženi počel z njima prav to, kar mu je očitala obtožba. Končno tudi obtoženi v svojem zagovoru ni bil dosleden, saj se ni spolnil, v katerem letu so bile prirejene vaške igre, in na katerih naj bi sprva poleg njega sodelovali obe mladoletni oškodovanki, vendar da je končno sodelovala samo oškodovana A. Ž.. In vendar je prav z vaškimi igrami opravičeval telefonske pogovore z obema. Tudi dejstvo, da je učiteljica N. K. obvestila policijo nekaj dni po pogovoru z oškodovano G. J., ni niti pomembno niti ni odločilno. Sodišče prve stopnje se je v izpodbijani sodbi izrecno opredelilo glede manjkajočega ginekološkega izvida za oškodovano A. Ž., na kar se sklicuje obtoženec v svoji pritožbi. Glede na dejstvo, da se je o njegovem početju izvedelo šele junija 2001, začelo pa se je že v poletnih mesecih leta 1998, je razumljivo, da dokazovanje na tak način ni bilo več mogoče. V tem smislu si tudi sodišče druge stopnje razlaga v zagovornikovi pritožbi izpodbijano časovno opredelitev obtoženčevega ravnanja, saj prav zaradi poteka časa oškodovana A.Ž. ni mogla za vsako posamezno dejanje navesti točnega datuma. Zato je navedba časovnega obdobja pri kaznivem dejanju pod točko I/1 krivdoreka sprejemljiva.

Zapisi oškodovane G. J. v dnevniku so pojasnjeni z mnenjem izvedenke psihologinje. Izvedenka je pač ugotovila samo to, kar je bilo zapisano, ne pa tega, česar ni. Sicer pa je dnevnik služil zgolj kot kontrolni dokaz, saj temelji izpodbijana sodba v tem delu zlasti na izpovedi te oškodovanke.

Tudi obtoženčeva pritožbena zatrjevanja, da bi se obe lahko umaknili, če bi z njima ali pred njima res počel to, kar mu je očitala obtožba, ne more izpodbiti njune verodostojnosti. Obe sta pojasnili okoliščine, v katerih se je vse to dogajalo. Predvsem pa zaradi dejstva, da se nista odstranili z mesta dogajanja, ni mogoče sklepati, da zaradi tega nista izpovedali po resnici. Enako velja glede kraja dogajanja z oškodovano G. J., saj ni pomembno ali je bil v bližini kakšen mlin oziroma, da je oškodovanka zmotno menila, da je tam bil mlin. Značilnosti kraja niso pomembne, zato v njegovi pritožbi predlagani krajevni ogled ne bi z ničemer prispeval k ugotovitvi dejanskega stanja, zlasti pa ne bi izpodbil verodostojnosti te oškodovanke. V tem smislu bi bilo tudi odveč ugotavljati, katero ravnanje zoper njo je bilo bolj stresno (obtoženca ali njenega strica Ž.J.). Tako sodišče druge stopnje ne dvomi v pravilnost ugotovljenega dejanskega stanja.

Zagovornik ni pojasnil, zakaj naj bi bila izrečena kazen previsoka. Sodišče druge stopnje je preverilo posamezni kazni in enotno kazen. Ugotovilo je, da je sodišče prve stopnje pravilno ovrednotilo vse okoliščine, ki vplivalo na odmero kazni, zaradi česar nobena kazen ni previsoka. Sodišče prve stopnje poudarja, da prestaja obtoženi kazen, zaradi kaznivega dejanja iste vrste.

Izpodbijano sodbo je bilo treba spremeniti po uradni dolžnosti.

Pač pa je sodišče druge stopnje ugotovilo, da pravna opredelitev kaznivih dejanj na škodo A.Ž. ni pravilna. Kaznivo dejanje pod točko I/1 krivdoreka je bilo storjeno v času veljave Kazenskega zakonika Republike Slovenije (do 23.04.1999) in Kazenskega zakonika (od 23.04.1999 dalje). Ta je v I. odstavku 183. člena zvišal starostno mejo žrtve iz 14 na 15 let in predpisal tudi očitno nesorazmerje med zrelostjo storilca in žrtve, kar je tudi ugotovilo sodišče prve stopnje v krivdoreku. Oškodovana A. Ž. je bila poleti leta 2001, ko je bilo storjeno zadnje spolno dejanje na njeno škodo, stara manj kot 14 let, saj je šele dne 03.10.2001 dopolnila to starost. Tako bi lahko prišla v poštev samo pravna opredelitev po I. odstavku 183. člena noveliranega Kazenskega zakonika. Ker pa je bilo kaznivo dejanje pod točko II/2 storjeno po letu 2001, šlo pa je isto oškodovanko, je sodišče druge stopnje vse obtoženčevo kaznivo ravnanje na njeno škodo pravno opredelilo kot nadaljevano kaznivo dejanje spolnega napada na osebo, mlajšo od 15 let po I. odstavku 183. člena noveliranega Kazenskega zakonika. Po tem določilu je nato določilo eno samo kazen namesto dveh posameznih kazni. Ta je ustrezna vsem ugotovljenim okoliščinam, ki jih je ugotovilo sodišče prve stopnje. Zaradi tega je tudi enotna kazen ostala nespremenjena v veljavi.

Pri odločanju o pritožbah niso bile ugotovljene druge kršitve, ki so upoštevajo po uradni dolžnosti.

Ker je bila izpodbijana sodba spremenjena v obtoženčevo korist, saj je bil s to sodbo spoznan za krivega enega samega kaznivega dejanja, je odpadel izrek o stroških pritožbenega postopka.

KZ člen 183,  183/1,  183/4,  183,  183/1,  183/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.