TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cpg 94/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-09

prijava terjatve - prerekanje terjatve - ugotovitev prerekane terjatve - izvršilni naslov - absolutna bistvena kršitev

Izpodbijani sklep o trditvah, da del prijavljenih terjatev temelji na sklepih sodišča, nima razlogov, čeprav bi utegnile biti te trditve in predloženi dokazi odločilni za presojo o vprašanju, koga sodišče v stečajnem postopku napoti na postopek zaradi ugotovitve (ne)obstoja prerekane terjatve (prim. 1. in 3. odst. 144. čl. ZPPSL). Izpodbijanega dela sklepa sodišča prve stopnje pritožbeno sodišče zato ne more preizkusiti.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi v delu, v katerem se nanaša na terjatve v skupni višini 1.326.050,00 SIT s pp, ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Pritožnica sama nosi stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom napotilo upnika na postopek zaradi ugotovitve, da prerekana terjatev upnika v znesku "3.246.050,00 SIT s pp" obstoji. Sodišče je odločilo tako, ker je stečajni upravitelj na naroku za preizkus terjatev prijavljeno terjatev v celoti prerekal. Proti delu sklepa sodišča prve stopnje, ki se nanaša na napotitev glede ugotovitve terjatev v skupni višini 1.326.050,00 SIT s pp, se je upnik pravočasno pritožil zaradi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in kršitve 144. čl. ZPPSL. Pritožbenemu sodišču je predlagal, naj pritožbi ugodi in sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu razveljavi. Pritožba je utemeljena. Iz sporne prijave terjatev sledi, da je upnik trdil, da del prijavljenih terjatev iz naslova neplačanih sodnih taks temelji na sklepih sodišča, del pa na nalogih stečajnemu dolžniku, naj dolgovano takso plača. Med obsežno dokumentacijo, priloženo prijavi terjatve, je moč najti kopije sklepov sodišča o izterjavi dolgovane takse, na katerih je klavzula pravnomočnosti. Izpodbijani sklep o trditvah, da del prijavljenih terjatev temelji na sklepih sodišča, nima razlogov, čeprav bi utegnile biti te trditve in predloženi dokazi odločilni za presojo o vprašanju, koga sodišče v stečajnem postopku napoti na postopek zaradi ugotovitve (ne)obstoja prerekane terjatve (prim. 1. in 3. odst. 144. čl. ZPPSL). Izpodbijanega dela sklepa sodišča prve stopnje pritožbeno sodišče zato ne more preizkusiti. Podana je absolutna bistvena kršitev določb postopka iz 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP in s tem razveljavitveni razlog iz 1. odst. 354. čl. ZPP, ki se v stečajnem postopku smisleno uporablja na podlagi 15. čl. ZPPSL. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (2. tč. 365. čl. ZPP, ki se v stečajnem postopku smiselno uporablja na podlagi 15. čl. ZPPSL). Priglašeni pritožbeni stroški niso stroški stečajnega postopka (arg. 89. in 145. čl. ZPPSL). Zato jih ni moč naložiti v plačilo stečajnemu dolžniku. O priglašenih pritožbenih stroških je pritožbeno sodišče zato odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa.

ZPPSL člen 144,  144/1,  144/3,  144,  144/1,  144/3.  ZPP člen 339,  339/2,  339/2-14,  339,  339/2,  339/2-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 112/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-09

vročilnica - javna listina - izpodbijanje

Ker je povratnica javna listina, ki izkazuje datum vročitve sodnega pisanja naslovniku, bi tožena stranka v pritožbi lahko izpodbijala v povratnici naveden datum vročitve z dokazovanjem drugega datuma prejema.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z uvodoma citirano sodbo je sodišče prve stopnje toženi stranki naložilo, da mora tožeči stranki plačati znesek 9.309.977,04 SIT z zamudnimi obrestmi v višini 1,2 % mesečno od 27.6.2000 dalje do plačila v osmih dneh, ter povrniti tožeči stranki pravdne stroške v znesku 279.200,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 27.11.2000 dalje do plačila. Tako je odločilo, ker je ocenilo, da so podani pogoji za izdajo zamudne sodbe po 1. odstavku 318. člena ZPP. Zoper navedeno sodbo se je pravočasno pritožila tožena stranka in smiselno uveljavljala pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter smiselno predlagala razveljavitev izpodbijane sodbe ter vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje. Tožeča stranka na pritožbo ni odgovorila. Pritožba ni utemeljena. Pritožnikova pritožbena trditev, da je tožbo prejel v odgovor 7.11.2000 in oddal odgovor nanjo v zakonskem 15-dnevnem roku, je protispisna. Kot izhaja iz povratnice, pripete pri list. št. 6, je pritožnik tožbo z opozorilom na pravne posledice, če v roku ne bo odgovoril nanjo, prejel dne 6.11.2000 in ne 7.11.2000, kot navaja v pritožbi. Ker je povratnica javna listina, ki izkazuje datum vročitve sodnega pisanja naslovniku (1. odstavek 224. člena ZPP), bi tožena stranka v pritožbi lahko izpodbijala v povratnici naveden datum vročitve z dokazovanjem drugega datuma prejema (3. odstavek 224. člena v zvezi s 6. odstavkom 149. člena ZPP). Tega pa pritožnik ni storil, saj ni dokazal, da je tožbo prejel v odgovor 7.11.2000. Pritožbeno sodišče zato ni imelo razloga za dvom v resničnost iz povratnice izhajajočega datuma vročitve tožbe toženi stranki v odgovor. Ker se je izrecno uveljavljani pritožbeni razlog izkazal za neutemeljenega, tožena stranka pa je odgovor na tožbo poslala sodišču dne 22.11.2000, torej po preteku 15-dnevnega roka za odgovor, jo zadenejo pravne posledice iz 2. odstavka 277. člena ZPP. Pritožbeno sodišče namreč ugotavlja, da so bili izpolnjeni tudi drugi pogoji iz 1. odstavka 318. člena ZPP za izdajo zamudne sodbe. Ker pa sodišče prve stopnje ni zagrešilo kršitev, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP), je bilo treba pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

ZPP člen 149,  149/6,  224,  224/1,  224/3,  277,  277/2,  318,  318/1,  149,  149/6,  224,  224/1,  224/3,  277,  277/2,  318,  318/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1206/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-01-08

V konkretnem primeru ni bilo pogojev za prekinitev po 2. odst. 111. čl. ZPPSL. Izvršba v trenutku začetka stečajnega postopka namreč še ni bila v teku, ampak le v fazi odločanja o dovolitvi.

Pritožbi se ugodi, sklep o prekinitvi izvršbe, opr. št. Ig 1999/08101-6 z dne 15.10.2001, in sklep o izvršbi, opr. št. Ig 1999/08101-2 z dne 13.12.1999, se razveljavita ter se predlog za izvršbo zavrne.

Sodišče prve stopnje je dne 15.10.2001 izdalo izpodbijani sklep, s katerim je izvršbo, dovoljeno s sklepom, opr. št. Ig 1999/08101-2, z dnem 2.2.1999 prekinilo zaradi začetka stečajnega postopka nad dolžnikom. V pravočasni pritožbi dolžnik navaja, da se je stečajni postopek začel dne 2.2.1999, zaradi česar je treba uporabiti 1. odst. 111. čl. ZPPSL. Sodišču druge stopnje predlaga, naj kasneje izdani sklep razveljavi, saj ni pogojev za prekinitev. Pritožba je utemeljena. Nad dolžnikom se je, kakor izhaja iz izpisa iz sodnega registra, po vložitvi predloga za izvršbo, dne 2.2.1999 začel stečajni postopek. Kasneje, to je dne 13.12.1999, pa je prvostopenjsko sodišče v obravnavani zadevi izdalo sklep o izvršbi. Skladno z določilom 1. odst. 111. čl. Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (v nadaljevanju: ZPPSL) pa od dneva začetka stečajnega postopka ni mogoče dovoliti zoper dolžnika ukrepov zavarovanja niti prisilne izvršbe za poplačilo terjatev, glede katerih obstaja izvršilni naslov ali verodostojna listina. Iz 2. odst. citiranega člena pa izhaja, da se postopki za zavarovanje in za izvršbo, ki so v teku, prekinejo. Sodišče druge stopnje zaključuje, da v konkretnem primeru ni bilo pogojev za prekinitev po 2. odst. 111. čl. ZPPSL, zaradi česar izpodbijana odločitev prvostopenjskega sodišče ni bila pravilna. Izvršba v trenutku začetka stečajnega postopka namreč še ni bila v teku, ampak le v fazi odločanja o dovolitvi. Sicer pa bi sodišče zaradi zgoraj navedenega že ob odločanju o predlogu za izvršbo moralo izdati sklep o zavrnitvi predloga za izvršbo. Ker odločitvi sodišča prve stopnje nista bili pravilni, je treba pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep ter sklep o izvršbi razveljaviti (3. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ)); predlog za izvršbo pa, upoštevajoč zgoraj navedeno, zavrniti.

ZPPSL člen 111,  111/1,  111/2,  111,  111/1,  111/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1055/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-02-21

taksna obveznost - nastanek taksne obveznosti - sodba - postopek - vložitev pritožbe

Na nastanek taksne obveznosti izid postopka ne vpliva, zato mora tožnik plačati takso tudi za sodbo, ki je zanj neugodna. Morebitna vložitev pritožbe zoper odločbo ne vpliva na obveznost plačati takso za izpodbijano odločbo sodišča prve stopnje.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožeča stranka kot taksni zavezanec ni pravočasno plačala sodne takse za sodbo v znesku 27.000,00 SIT ter za opomin v višini 3.000,00 SIT. Zaradi tega je dolžna plačati še kazensko takso v znesku 15.000,00 SIT. Naročilo je Agenciji Republike Slovenije za plačilni promet, da znesek 45.000,00 SIT prenese z računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks. Zoper sklep se je taksni zavezanec pravočasno pritožil in navedel, da sodnega opomina za plačilo takse z dne 22.3.2001 ni prejel, poleg tega pa se ne strinja, da toženi stranki takse ni potrebno plačati, medtem ko se je on pritožil zoper sodbo in mora to "storitev", s katero se ne strinja, plačati. Pritožba ni utemeljena. Pritožbena navedba, da taksni zavezanec ni prejel opomina, ne drži. Iz povratnice, pripete k sodbi na list. št. 49, je razvidno, da je tožnikov pooblaščenec odvetnik Lado Orel dne 22.3.2001 prejel sodbo sodišča druge stopnje in opomin. Da je sodišče prve stopnje tožnikovemu pooblaščencu poslalo taksni opomin, je razvidno tudi iz odredbe z dne 7.3.2001 na list. št. 46 ("terjaj ponovno takso za sodbo ... od tožeče po odv."). Kadar ima stranka pooblaščenca, se pisanja vročajo pooblaščencu (prim. 1. odst. 137. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP), vročitev pooblaščencu pa se šteje za osebno vročitev stranki (6. odst. 142. čl. ZPP). Glede na vse povedano sodišče druge stopnje ugotavlja, da je bil taksni opomin zavezancu pravilno vročen. V 2. odst. 3. čl. Zakona o sodnih taksah (ZST) je določeno, da mora takso za odločbo sodišča prve stopnje plačati tožnik. Na nastanek taksne obveznosti izid postopka ne vpliva, zato mora tožnik plačati takso tudi za sodbo, ki je zanj neugodna. Takso je treba plačati takrat, ko nastane taksna obveznost (1. odst. 4. čl. ZST), to pa je v primeru takse za sodbo takrat, ko je obravnava zaključena oziroma, ko se stranki ali njenemu zastopniku vroči prepis odločbe (2. točka 2. odst. 4. čl. ZST). Iz povedanega jasno izhaja, da tudi morebitna vložitev pritožbe zoper odločbo ne vpliva na obveznost plačati takso za izpodbijano odločbo sodišča prve stopnje. Ker iz vsega povedanega izhaja, da je tožeča stranka takso za sodbo sodišča prve stopnje dolžna plačati, pa je ni, je odločitev sodišča prve stopnje o prisilni izterjavi neplačane takse pravilna. Zato je sodišče druge stopnje pritožbo tožeče stranke kot taksnega zavezanca zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

ZST člen 3,  3/1,  3/2,  4,  4/1,  4/2,  4/2-2,  3,  3/1,  3/2,  4,  4/1,  4/2,  4/2-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 829/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-02-13

mednarodno zasebno pravo - civilno procesno pravo

postopek - pravnomočno razsojena stvar - pravnomočna sodba - učinek

Tuja sodna odločba je z domačo izenačena šele, če jo prizna sodišče v RS (1. odst. 94. čl. ZMZPP). Zato je treba šteti, da dokler tuja sodna odločba ni priznana, na območju RS ne učinkuje kot pravnomočna sodba. Vprašanje pravnomočno razsojene stvari se tako lahko izpostavi šele po uspešnem priznanju tuje sodne odločbe. Ob takšnem izhodišču v konkretnem primeru 2. odst. 319. čl. ZPP ne pride v poštev.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne v nov postopek sodišču prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo, s katero tožeča stranka uveljavlja plačilo 632.309,00 SIT. Tako je odločilo zato, ker je menilo, da je podana procesna ovira pravnomočno razsojene stvari. O vtoževani terjatvi je namreč že pravnomočno odločeno v Republiki Hrvaški s sodbo Gospodarskega sodišča RH. Proti sklepu sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo tožeča stranka. V pritožbi uveljavlja "vse" pritožbene razloge. Pritožbenemu sodišču smiselno predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v nov postopek sodišču prve stopnje. Pritožba je utemeljena. Res lahko tožeča stranka v Sloveniji predlaga priznanje tuje sodne odločbe (94. člen in nasl. Zakona o mednarodenem zasebnem pravu in postopku, v nadaljevanju ZMZPP). A tuja sodna odločba je z domačo izenačena šele, če jo prizna sodišče v RS (1. odst. 94. čl. ZMZPP). Zato je treba šteti, da dokler tuja sodna odločba ni priznana, na območju RS ne učinkuje kot pravnomočna sodba. Vprašanje pravnomočno razsojene stvari se tako lahko izpostavi šele po uspešnem priznanju tuje sodne odločbe. Ob takšnem izhodišču v konkretnem primeru 2. odst. 319. čl. ZPP ne pride v poštev. Ker ga je sodišče prve stopnje uporabilo, je podana smiselno uveljavljana kršitev postopka iz 1. odst. 339. čl. ZPP in s tem razveljavitveni razlog iz 1. odst. 354. čl. ZPP. Pritožbeno sodišče je odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa. V prid razloženemu je tudi naslednje. Edino vprašanje, ki ga glede "mednarodnih" procesnih ovir za postopek pred domačim sodiščem ureja ZMZPP, je litispendenca (88. čl. ZMZPP). Vendar pa ta ugovor ne pripelje do zavrženja tožbe pred domačim sodiščem (prim. 3. odst. 189. čl. ZPP), temveč do prekinitve postopka (1. odst. 88. čl. ZMZPP). Zato izpodbijano zavrženje tožbe ne more imeti opore niti v morebitni analogni uporabi 88. čl. ZMZPP.

ZPP člen 319,  319/2,  319,  319/2.  ZMZPP člen 88,  88/1,  94,  94/1,  88,  88/1,  94,  94/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1154/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-02-13

Iz besedila pogodbenega določila sledi, da odločitev "komisije" ni obvezna za stranki: če namreč reševanje spora s pomočjo "komisije" ne pripomore k rešitvi spora "ima nezadovoljna stranka pravico vložiti tožbo pred stalno arbitražo GZ Slovenije ali pred sodiščem v Sloveniji". In ker arbitražna odločba, ki sledi postopku pred arbitražo, ni priporočilo, temveč odločba, ki je enakovredna sodbi (475. čl. ZPP), prav to bistveno značilnost pa pogodbeni stranki odločitvi "komisije" odrekata, sporno pogodbeno določilo ni arbitražni dogovor, kakršnega ima v mislih ZPP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje se je z izpodbijanim sklepom izreklo za stvarno nepristojno, razveljavilo sklep o izvršbi in tožbo zavrglo. Tako je odločilo zato, ker je presodilo, da gre za spor, glede katerega sta stranki dogovorili pristojnost arbitraže. Proti sklepu sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo tožeča stranka. V pritožbi uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi. Pritožba je utemeljena. Izpodbijani sklep temelji na ugotovitvi, da sta se pravdni stranki v 13. členu Pogodbe št. 18/95 (priloga A 3) dogovorili, da je za odločitev o sporu v zvezi s to pogodbo, pristojna "komisija", ki jo je sodišče izenačilo z arbitražo. Zato se je na podlagi 464. člena ZPP izreklo za nepristojno in tožbo zavrglo. Takšne presoje pritožbeno sodišče ne sprejema. Iz besedila omenjenega pogodbenega določila namreč sledi, da odločitev "komisije" ni obvezna za stranki: če namreč reševanje spora s pomočjo "komisije" ne pripomore k rešitvi spora "ima nezadovoljna stranka pravico vložiti tožbo pred stalno arbitražo GZ Slovenije ali pred sodiščem v Sloveniji" - (2. odst. 13. tč. pogodbe). In ker arbitražna odločba, ki sledi postopku pred arbitražo, ni priporočilo, temveč odločba, ki je enakovredna sodbi (475. čl. ZPP), prav to bistveno značilnost pa pogodbeni stranki odločitvi "komisije" odrekata, sporno pogodbeno določilo ni arbitražni dogovor, kakršnega ima v mislih ZPP v 459. členu (in nasl.). Upoštevaje 2. odst. 13. tč. pogodbe je tožeča stranka z vložitvijo obravnavane tožbe izkoristila možnost izbire med tožbo pred GZ Slovenije ali pred rednim sodiščem. Dogovorjena možnost izbire pa seveda ne more izključevati sodne pristojnosti. Iz doslej razloženega sledi, da pritožnik smiselno pravilno opozarja na bistveno kršitev 464. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 339. čl. ZPP. Pritožbeno sodišče je zato odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (1. odst. 354. čl. ZPP). Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na 3. odst. 165. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 96/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-02-13

mejni spor - upravni postopek - veljavnost

Ker odločba predstavlja sklep pravdnega vodstva, s katerim se rešuje posamezno procesno vprašanje, proti njej ni pritožbe (3. odstavek 270. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Pritožbeno sodišče je zato pritožbo predlagateljice kot nedovoljeno zavrglo (352. v zvezi s 366. členom ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Ko bo sodišče prve stopnje odločalo o sankciji zaradi morebitnega nespoštovanja naloga sodišča s strani predlagateljice, bo moralo upoštevati, da je treba mejne spore, začete pred 28.12.2000, ko se je pričel uporabljati ZENDMPE (105. člen ZENDMPE), zaključiti po starem, torej ob uporabi ZNP.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom predlagateljici naložilo, da mora v roku 15 dni predložiti dokazilo o tem, da med strankama ni bilo doseženo soglasje glede ureditve meje v upravnem postopku pri geodetski upravi. Proti sklepu se je pritožila predlagateljica, ki uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi. Navaja, da Zakon o evidentiranju nepremičnin, državne meje in prostorskih enot (ZENDMPE) ne določa, da je uvedba upravnega postopka pred vložitvijo predloga procesna predpostavka za nepravdni postopek. Poleg tega je pritožnica predlog vložila 29.5.2000, ZENDMPE pa je začel veljati 1.1.2001. Pritožba ni dovoljena. Sodišče prve stopnje je predlog štelo kot formalno nepopoln, zato je predlagateljico s sklepom v skladu s 108. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP) pozvalo, da mora vlogo dopolniti. Ker odločba predstavlja sklep pravdnega vodstva, s katerim se rešuje posamezno procesno vprašanje, proti njej ni pritožbe (3. odstavek 270. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Pritožbeno sodišče je zato pritožbo predlagateljice kot nedovoljeno zavrglo (352. v zvezi s 366. členom ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Ko bo sodišče prve stopnje odločalo o sankciji zaradi morebitnega nespoštovanja naloga sodišča s strani predlagateljice, bo moralo upoštevati, da je treba mejne spore, začete pred 28.12.2000, ko se je pričel uporabljati ZENDMPE (105. člen ZENDMPE), zaključiti po starem, torej ob uporabi ZNP.

ZPP člen 270,  270/3,  270,  270/3.  ZENDMPE člen 105.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 143/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2002-04-17

sklep o dedovanju - pritožba - navajanje dejstev

V pritožbi proti sklepu o dedovanju ni dovoljeno navajati novih dejstev in predlagati novih dokazov.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o dedovanju ugotovilo, da v zapuščino spadajo nepremičnine, katerih zemljiškoknjižna lastnica v celoti ali do 1/2 je zapustnica, in certifikat, za zakonite dediče je razglasilo zapustničinega moža L.K. in zapustničine tri otroke V.K., B.K. in M.M., in sicer vsakega do 1/4, in naročilo, da se zapustničin certifikat preknjiži in izroči dedičem vsakemu do 1/4. Proti sklepu o dedovanju sta se pritožili dedinji B.K. in M.M. Navedli sta, da sodišče prve stopnje ni odločilo o vseh zapustničinih nepremičninah, saj v sklepu o dedovanju ni navedlo, da v zapuščino spada tudi nova na črno zgrajena stanovanjska hiša, ki stoji na parceli št. 1432 ob stari hiši, in polovica nepremičnin, sicer vknjiženih v vl. št. 627 in 574 kot last zapustničinega moža, a pridobljenih v času trajanja zakonske zveze. Dediča L.K. in V.K. sta na pritožbo odgovorila, vendar sodišče druge stopnje njunih navedb v odgovorih ni upoštevalo, ker se pritožba proti sklepu o dedovanju ne pošilja v odgovor ostalim dedičem (366. člen Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 163. členom Zakona o dedovanju - ZD). Pritožba ni utemeljena. Z izpodbijanim sklepom o dedovanju je sodišče prve stopnje odločilo, da v zapuščino po pokojni A.K. spada vse tisto premoženje, ki je bilo ugotovljeno ob prisotnosti vseh dedičev na naroku dne 14.3.2000. Pritožbene navedbe dedinj M.M. in B.K., da v zapuščino spadajo še druge nepremičnine, ki v sklepu niso navedene, zato predstavljajo v pritožbi zatrjevana nova dejstva, v dokaz katerih sta pritožnici priložili tudi nov dokaz. Glede navajanja pritožbenih novot ZD nima posebnih določb, zato je treba za tak primer v skladu s 163. členom ZD uporabiti določila ZPP. ZPP pa v 1. odstavku 337. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP določa, da sme pritožnik v pritožbi navajati nova dejstva in predlagati nove dokaze le, če izkaže, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predložiti do prvega naroka za glavno obravnavo oziroma do konca glavne obravnave, če jih brez svoje krivde ni mogel navesti že na prvem naroku. Pritožnici nista izkazali, da v pritožbi navedenih dejstev in priloženega dokaza nista mogli navesti že prej, zato gre v konkretnem primeru za nedovoljeno navajanje novih dejstev in predlaganje novega dokaza v pritožbenem postopku. Glede na to in ker pritožbeno sodišče ni zasledilo nobenih kršitev v postopku na prvi stopnji, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom ZPP in 163. členom ZD), je pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep o dedovanju (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 163. členom ZD).

ZD člen 163,  163.  ZPP člen 337,  337/1,  337,  337/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.