VSC sodba Cp 1173/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-07-14

Starši so dolžni preživljati svoje otroke tudi po doseženi polnoletnosti, če se redno šolajo (čl. 123/I ZZZDR). Redno šolanje je pravni standard, ki ni odvisen od tega, ali je upravičenec formalni študent (redni ali izredni), ampak pomeni predvsem redno izpolnjevanje šolskih ali študijskih obveznosti. Glede tožnice, ki je že četrtič vpisana v 1. letnik, od zadnjega uspešno opravljenega izpita pa sta v času odločanja na 1. stopnji pretekli skoraj 2 leti, tega pravnega standarda ni mogoče uporabiti.

Pritožba tožeče stranke se z a v r n e in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje kot neutemeljen zavrnilo zahtevek tožnice, da ji je toženec dolžan plačati za njeno preživljanje mesečno preživnino v znesku 40.000,00 SIT od 1. 10. 2002 dalje in ji povrniti pravdne stroške z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe sodišča prve stopnje dalje. Tožnici pa je naložilo povrnitev pravdnih stroškov tožencu v višini 157.164,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 4. 2004 do plačila.

Proti takšni sodbi se je iz vseh pritožbenih razlogov iz čl. 338 Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP-A) pritožila tožnica. Navedla je, da je v

obdobju, v katerem je vložila tožbo, pokazala ustrezen odnos do študija in obveznosti vsaj v pretežnem delu realizirala v rokih, kljub temu, da je že tedaj toženec ignoriral svojo obveznost plačevati preživnino. Da bi razbremenila mater, ki prejema minimalno invalidsko pokojnino, si z delom pridobiva sredstva, zaradi česar se ne more posvečati študiju v nujnem obsegu, da bi izpolnjevala minimalne obveznosti, še manj pa v skladu z osebnimi željami. Poudarila je, da je njena želja, da se izobrazi in doštudira izkazana tudi s tem, da na univerzi vsakoletno ureja formalnosti, ki so nujno potrebne, da je s študijem sploh v stiku. V študijskem letu 2002/2003 je še imela formalni status, kar bi po sodni praksi "opravičevalo" dolžnost roditeljev po plačevanju preživnine. Za to šolsko leto bi bilo potrebno upoštevati določbe Zakona o visokem šolstvu, ki predvideva, da imajo študentje pravico do preživnine po Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Meni, da je sodišče prve stopnje s svojo odločitvijo kršilo materialno pravo, ki ga predstavljajo določila, po katerih so roditelji zavezani preživljati svoje otroke. Predlagala je spremembo sodbe tako, da se tožnici prisodi preživnina in se ji priznajo pravdni stroški. Podredno pa je predlagala razveljavitev sodbe sodišča prve stopnje in vrnitev zadeve v ponovno obravnavanje in odločanje.

Pritožbeni očitek, da je tožnica v obdobju vložitve tožbe pokazala ustrezen odnos do študija in obveznosti v pretežnem delu realizirala v rokih, je neutemeljen. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje, ki jih pritožba ne izpodbija, izhaja, da je bila tožnica, ki je že polnoletna, v šolskem letu 2000/2001 prvič vpisana v prvi letnik P. f. v M. in da je v tem letu opravili štiri izpite, v šolskem letu 2001/2002 je bila ponovno vpisana v prvi letnik in je uspešno opravila še dva izpita. Tožnica pa je preživnino zahtevala od 1. 10. 2002 dalje, torej od začetka šolskega leta 2002/2003, v katerem je bila sicer evidenčno ponovno vpisana v prvi letnik, vendar pa svojih študijskih obveznosti ni več izpolnjevala, saj ni uspešno opravila nobenega izpita. Prav tako pa tudi ne v šolskem letu 2003 /2004, ko je bila že četrtič vpisana v prvi letnik. Tožnica je študijske obveznosti kolikor toliko redno izpolnjevala le v šolskih letih 2000/2001 in 2001/2002, torej v času pred vložitvijo tožbe, v šolskih letih 2002/2003 in 2003/2004, za katera zahteva plačilo preživnine, pa svojih obveznosti glede študija ni več izpolnjevala, zadnji izpit je namreč opravila 10. 5. 2002.

Neutemeljena je tudi pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialno pravo, saj je imela tožnica v letu 2002/2003 formalni status študentke, kar po sodni praksi zadostuje za dolžnost staršev, da otroku plačujejo preživnino ter da bi sodišče prve stopnje moralo upoštevati določbe Zakona o visokem šolstvu. Materialnopravno podlago v konkretnem primeru predstavlja čl. 123/I Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR), ki določa, da so starši dolžni preživljati svoje otroka tudi po doseženi polnoletnosti, če se redno šolajo. Redno šolanje je pravni standard, ki ni odvisen od tega, ali upravičenec formalno študent (redni ali izredni), ampak pomeni predvsem redno izpolnjevanje šolskih ali študijskih dejavnosti. Po mnenju sodišča druge stopnje je prvostopno sodišče pravilno zaključilo, da glede tožnice ni mogoče uporabiti tega pravnega standarda, saj je že četrtič vpisana v prvi letnik, od zadnjega uspešno opravljenega izpita pa sta v času odločanja na prvi stopnji pretekli skoraj dve leti. Zaključek, da tožnica ne kaže resnega odnosa do študija, kar je pogoj za prisojo preživnine tudi po doseženi polnoletnosti, je tudi ustrezno obrazložen.

Pritožba prav tako nima prav, da je vzrok za tožničine neuspeh pri študiju odsotnost zaradi dela, ki ga je primorana opravljati zaradi očetove opustitve dolžnosti njenega preživljanja. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje, ki se v pritožbi ne izpodbijajo, izhaja, da so potrebe tožnice od 52.000,00 do 54.000,00 SIT mesečno, njeni dohodki brez dodatnega dela znašajo od 47.000,00 do 52.000,00 SIT (štipendija, otroški dodatek, prispevek matere), z delom preko študentskega servisa pa tožnica zasluži še od 60.000,00 do 80.000,00 SIT mesečno. Dohodki tožnice torej presegajo njene potrebe, ki bi bile pokrite tudi, če bi manj delala preko študentskega servisa. Tako bi ji ostalo dovolj časa še za študij, vsaj za opravo dveh izpitov, ki ji manjkata za vpis v drugi letnik, s čemer bi ponovno pridobila status študenta, ob resnem odnosu do študija in rednem izpolnjevanju študijskih obveznosti, pa tudi pravico do preživnine.

Pritožba tožnice je tako v celoti neutemeljeno. Sodišče druge stopnje jo je zato zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (čl. 353 ZPP-A). Pri tem ni zasledilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (čl. 350/II ZPP-A).

Tožnica s pritožbo ni uspela, zato sama trpi stroške pritožbenega postopka (čl. 165/I ZPP-A v zv. s čl. 154/I ZPP-A).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.