VSL sodba I Cpg 49/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-10-06

Pritožnikova razlaga spornega določila pogodbe ne ustreza skupnemu

namenu pogodbenikov, niti ni ustrezna z načelom obligacijskega prava

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Pritožnik sam nosi svoje pritožbene stroške.

Z uvodoma citirano sodbo je sodišče prve stopnje vzdržalo v veljavi

sklep Okrajnega sodišča v Grosupljem, opr. št. Ig 2001/00142 z dne

15.5.2001, v točkah 1 in 3 izreka in toženi stranki naložilo, da

tožeči stranki povrne njene pravdne stroške v višini 77.026,00 SIT z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od 6.9.2002.

Tožena stranka se je zoper sodbo pravočasno pritožila iz vseh

pritožbenih razlogov in pritožbenemu sodišču predlagala, da ji ugodi

in prvostopno sodbo spremeni oziroma razveljavi in jo vrne v novo

sojenje. Priglasila je pritožbene stroške.

Tožeča stranka, ki ji je bila pritožba vročena dne 30.12.2002, nanjo

Tožena stranka neutemeljeno uveljavlja kršitev določb postopka, ker

sodišče prve stopnje zaradi prenehanja tožeče stranke ni prekinilo

postopka. Tožeča stranka je gospodarska družba, ki je vpisana v sodni

register (43. člen ZGD). Iz dostopnih podatkov baze sodnega registra

izhaja, da je bila tožeča stranka vpisana v sodni register dne

26.3.1990 in da je še vedno redno vpisana. Da naj bi prenehala iz

razlogov, ki so določeni v 455. členu ZGD, pa tožena stranka ni

zatrjevala. Zato zaradi spremembe firme pri tožeči stranki, ni prišlo

do njenega prenehanja, s tem pa tudi ne do prekinitve postopka po

Tožena stranka neutemeljeno uveljavlja pritožbeni razlog zmotne

uporabe materialnega prava. Pritožbeno sodišče se ne strinja z njeno

razlago spornega določila četrtega odstavka 5. člena Pogodbe (B6) in

v celoti pritrjuje razlagi prvostopnega sodišča. Sporno določilo v

pogodbi se glasi: "Naročnik bo kumulativne račune za tekoče

opravljena dela in končni obračun plačal v 60. dneh po nastanku

obvznosti plačila oziroma v 3. dneh po prilivu s strani

Sodišče prve stopnje je sporno določilo v pogodbi pri presoji roka,

ki je bil dogovorjen za izpolnitev obveznosti, kot tistega

pravnorelevantnega dejstva za ugotovitev zamude pri izpolnitvi,

razlagalo kot dogovorjeni 60. dnevni rok za izpolnitev Tožena stranka

pa razlaga sporno določilo o prilivu sredstev s strani investitorja

kot pogoj za plačilo obveznosti tožeči stranki.

Po oceni pritožbenega sodišča pritožnikova razlaga spornega določila

pogodbe ne ustreza skupnemu namenu pogodbenikov iz Pogodbe (B6) niti

ni skladna z načelom obligacijskega prava o dolžnosti izpolnitve

obveznosti (17. člen ZOR). Pogodbeni stranki sta sklenili pogodbo o

delu (600. člen ZOR), s katero se je tožeča stranka toženi stranki

zavezala opraviti steklarska in alu dela (1. člen Pogodbe), tožena

stranka pa se je tožeči stranki zavezala, da ji bo ta dela v

določenem roku tudi plačala (5. člen Pogodbe). Pritožbene trditve, da

se je morala tožeča stranka zavedati poslovnega rizika, da investitor

ne bo pravočasno izpolnil svojih obveznosti in da je tožeča stranka

na tak rizik s podpisom Pogodbe pristala pa so neutemeljene, ker

takšna volja tožeče stranke iz zapisa Pogodbe kot je pravilno

ugotovilo sodišče prve stopnje, ne izhaja.

Pritožbeno sodišče se strinja z razlago prvostopnega sodišča, ki jo

je sprejelo skladno z določilom drugega odstavka 100. člena ZOR in

pritrjuje razlogom iz prvostopne sodbe in pravilnemu zaključku, da je

tožena stranka obveznost do tožeče stranke iz pogodbe o delu

izpolnila z zamudo. Zato je odločitev materialnopravno pravilna.

Ker sodišče prve stopnje tudi ni zagrešilo nobene od uradoma

upoštevnih kršitev določb postopka (drugi odstavek 350. člena ZPP),

je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu prvega odstavka 165.

člena v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.