VSL sodba II Cp 25/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-06-09

denacionalizacija - civilno procesno pravo

odpoved najemne pogodbe - neprofitna najemnina

Proti pravnemu predniku tožene stranke nikoli ni bila izdana

pravnomočna sodba, s katero bi mu bilo odpovedano najemno razmerje in

naložena izpraznitev poslovnih prostorov. Sodba opr. št. VIII Pg

84/92, s katero je Temeljno sodišče v Ljubljani, Enota v Ljubljani,

nalog za izpraznitev poslovnih prostorov v celoti ohranilo v veljavi,

učinkuje namreč samo v razmerju do tožene stranke v postopku, to je

Ž. d.o.o., ki pa je, kot je razvidno iz podatkov sodnega registra,

neobstoječ pravni subjekt. Ker je imela tožena stranka poslovni

prostor v spornem obdobju še vedno v najemu, so denacionalizacijski

upravičenci oziroma njegovi dediči po vrnitvi denacionaliziranega

premoženja stopili na mesto najemodajalca, kar velja tudi glede

višine (neprofitne) najemnine. Ker so to denacionalizacijski

upravičenec oziroma njegovi dediči nesporno prejeli, saj jim jo je

prenakazovala občina, je sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje se je s sklepom izreklo za stvarno pristojno v

pravdni zadevi, nato pa je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni

zahtevek na plačilo 12.000 EUR z zamudnimi obrestmi, kot se

obrestujejo od devizne hranilne vloge na vpogled za valuto DEM pri

LB, d.d. od 27.6.1994 do plačila, vse preračunano v tolarsko

protivrednost po srednjem tečaju Banke Slovenije na dan plačila in

povračilo pravdnih stroškov. Odločilo je, da mora tožeča stranka

toženi stranki povrniti 255.000,00 SIT pravdnih stroškov z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od 24.9.2003 do plačila.

Proti sodbi se je iz vseh pritožbenih razlogov pritožila tožeča

stranka, ki predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in

izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi,

podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču

prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je obrazložitev sodbe

nerazumljiva in v nasprotju z izvedenim dokaznim postopkom. Bistveno

namreč je, da najemna pogodba, ki jo je sklenila tožena stranka s

komunalno stanovanjskim podjetjem, v spornem obdobju ni več veljala.

Najemno pogodbo je odpovedal že bivši najemodajalec. V zvezi s tem je

sodišče izdalo sodbo VIII Pg 84/92, s katero je nalog za izpraznitev

poslovnega prostora opr. št. N 42/91 v celoti ohranilo v veljavi.

Tožena stranka v odgovoru na pritožbo predlaga, naj pritožbeno

sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi sodbo sodišča prve

stopnje. Sklicuje se na sklep Višjega sodišča v Ljubljani z dne

19.10.1993, opr. št. Cpg 585/93, iz katerega izhaja, da je sodba

Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani, z dne 27.1.1993,

opr. št. VIII Pg 84/92, postala le formalno, ne pa tudi

Predmet spora je odpoved najemne pogodbe za poslovne prostore, ki so

bili vrnjeni denacionalizacijskemu upravičencu. Po določilu 1. odst.

24. člena Zakona o denacionalizaciji (Uradni list RS/I, št. 27/91,

Uradni list RS, št. 54/02, ZDEN) vrnitev denacionaliziranih stvari

praviloma ne vpliva na obstoječa odplačna najemna, zakupna in njim

podobna razmerja. Le, če so bila ta razmerja dogovorjena za dobo več

kot deset let, lahko trajajo največ deset let od dneva pravnomočnosti

odločbe o denacionalizaciji (2. odst. 24. člena ZDEN). V obravnavanem

primeru je bilo ugotovljeno, da je bilo najemno razmerje za poslovne

prostore med toženo stranko kot najemojemalcem in občino kot

najemodajalcem 5.4.1990 sklenjeno za nedoločen čas; da je upravičenec

dobil vrnjene poslovne prostore z odločbo o denacionalizaciji z dne

4.3.1993 in da najemno razmerje med toženo stranko in najemodajalcem

občino pred vrnitvijo poslovnega prostora denacionalizacijskemu

Zadnja ugotovitev izhaja iz pravno korektnega pojmovanja instituta

formalne in materialne pravnomočnosti ter subjektivnih meja

pravnomočnosti, zato pritožbeni očitek v tej smeri ni utemeljen.

Svoje stališče je sodišče prve stopnje argumentiralo in ga oprlo na

splošno sprejeta spoznanja pravne znanosti, zato ni mogoče trditi, da

je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih

sodbe o vsebini listin, in med samimi temi listinami (14. točka 2.

odst. 339. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Pritožbeno

sodišče, da bi se izognilo nepotrebnemu ponavljanju, kot bistveno

poudarja, da proti pravnemu predniku tožene stranke, to je proti

podjetju Ž. nikoli ni bila izdana pravnomočna sodba, s katero bi mu

bilo odpovedano najemno razmerje in naložena izpraznitev poslovnih

prostorov. Sodba opr. št. VIII Pg 84/92, s katero je Temeljno sodišče

v Ljubljani, Enota v Ljubljani, nalog za izpraznitev poslovnih

prostorov v celoti ohranilo v veljavi, učinkuje namreč samo v

razmerju do tožene stranke v postopku, to je Ž. d.o.o., ki pa je, kot

je razvidno iz podatkov sodnega registra in kot je pojasnilo že Višje

sodišče v Ljubljani v svojem sklepu z dne 19.10.1993, opr. št. Cpg

Ker je imela tožena stranka poslovni prostor v spornem obdobju še

vedno v najemu, so denacionalizacijski upravičenci oziroma njegovi

dediči po vrnitvi denacionaliziranega premoženja stopili na mesto

najemodajalca, kar velja tudi glede višine (neprofitne) najemnine.

Ker so to denacionalizacijski upravičenec oziroma njegovi dediči

nesporno prejeli, saj jim jo je prenakazovala občina, je sodišče prve

stopnje tožbeni zahtevek pravilno zavrnilo.

Potem ko je opravilo še preizkus v okviru 2. odst. 350. člena ZPP

glede tistih absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka,

ki jih tožeča stranka ni posebej uveljavljala in ugotovilo, da niso

podane, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in

potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Ker odgovor na pritožbo, glede na njegovo vsebino, ni bil potreben

(1. odst. 155. člena ZPP), je pritožbeno sodišče odločilo, da tožena

stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo (1. odst. 165.

ZDEN člen 24,  24/1,  24/2,  24,  24/1,  24/2.  ZPP člen 319,  319.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.