VSL sklep II Cp 1673/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-03-10

ODŠKODNINSKO PRAVO - IZVRŠEVANJE KAZENSKIH SANKCIJ - POPRAVA KRIVIC

Sodišče prve stopnje je prezrlo, da je bila kazen zaplembe premoženja

A.V. st. izrečena na podlagi Zakona o konfiskaciji imovine in o

izvrševanju konfiskacije (Ur. list DFJ, št. 40/45. Res je sicer, da

iz 4. člena Zakona izhaja, da se sme konfiscirati samo imovina tiste

osebe, ki je obsojena na kazen konfiskacije, vendar pa je pristojni

organ v luči tedanjih družbenopolitičnih razmer sprejel avtentično

tolmačenje 4. in 5. člena Zakona (Ur. list FLRJ, po katerem se, kadar

je s kaznijo na konfiskacijo celokupne imovine obsojen oče,

konfiscira celokupna imovina razen prinovka sinov v pokrajinah, kjer

Pritožbi se ugodi, sklep se v izpodbijani 2. točki izreka razveljavi

in zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom slenilo, da

mora Republika Slovenija A.V. vrniti zaplenjeno premoženje (ob

podržavljanju vl. št. 1695 k.o. K.) v obliki odškodnine v višini

23.942,34 DEM (12.248,91 EUR) v tolarski protivrednosti po srednjem

tečaju BS na dan izdaje sklepa, in sicer v obveznicah RS, izdanih na

podlagi Zakona o izdaji obveznic za plačilo odškodnine za zaplenjeno

premoženje zaradi razveljavitve kazni zaplenjenega premoženja in

Uredbe o izdaji obveznic za plačilo odškodnine zaradi razveljavitve

kazni zaplembe premoženja z obrestmi od 1.7.1992 do izdaje obveznic v

višini vlog na vpogled pri treh največjih bankah po deležu

varčevalcev v RS, od dneva izdaje obveznic do izročitve pa z

obrestmi, kot jih določa citirana uredba. V delu, ki se nanaša na

odločanje o vrnitvi vl. št. 1695 k.o. K. (ob podržavljenju), takrat v

lasti A.V., se je izreklo za nepristojno in je predlog zavrglo.

Predlog za postavitev začasnega skrbnika A.V. ml. je zavrnilo.

Odločilo je še, da bo o stroških postopka odločilo s posebnim

Proti 2. točki izreka se je iz vseh pritožbenih razlogov

pritožil prvi predlagatelj A.V. ml., ki predlaga naj pritožbeno

sodišče pritožbi ugodi, sklep v izpodbijanem delu razveljavi in

zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Navaja, da se s

stališčem sodišča prve stopnje ne strinja, saj bi v posledici izgubil

pravico do vračila podržavljenega premoženja. Če se je sodišče že

izreklo za nepristojno, bi moralo zadevo odstopiti v obravnavanje

pristojnemu upravnemu organu. Predlagatelj je bil obsojen, in sicer

mu je bila izrečena kazen zaplembe premoženja kot glavna kazen, kar

je bilo možno na podlagi določb Zakona o vrstah kazni (Ur. list DFJ

št. 48/45 in Ur. list FLRJ št. 66/46). Zaplemba je razvidna iz

zaplembenega zapisnika Zp 375/45 z dne 5.3.1946. Družbena lastnina na

nepremičnini vl. št. 1697 k.o. K. je bila vknjižena na podlagi

zaplembenega postopka pod Zp 4000/46 zoper T.P., čeprav takrat ni

bila več lastnica premoženja. Osnova za podržavljenje je bila sodba

Vojaškega sodišča opr. št. Sod 1508/45 z dne 28.8.1995, s katero je

bila izrečena kazen zaplembe premoženja njegovemu očetu.

Pritožbeno sodišče se ne strinja z nosilnim razlogom sodišča

prve stopnje, da je pravni naslov za vrnitev zaplenjenega

premoženja v sodnem postopku po določilih Zakona o

izvrševanju kazenskih sankcij (Ur. list SRS, št. 17/78 - Ur.

list RS 59/2002, ZIKS) le razveljavljena kazen zaplembe

premoženja, izrečena obsojenemu, saj temelji na napačni

predpostavki, da je bila kazen zaplembe lahko izrečena samo

za tisto premoženje, katerega lastnik je bil obsojeni, ne pa

tudi zoper premoženje njegovega sina. Sodišče prve stopnje

je prezrlo, da je bila kazen zaplembe premoženja A.V. st. izrečena na

podlagi Zakona o konfiskaciji imovine in o izvrševanju konfiskacije

(Ur. list DFJ, št. 40/45, objavljeno v knjigi Predpisi o agrarni

reformi, nacionalizaciji in zaplembah premoženja, ČZ Ur. list RS,

Ljubljana 1992, stran 239). Res je sicer, da iz 4. člena Zakona

izhaja, da se sme konfiscirati samo imovina tiste osebe, ki je

obsojena na kazen konfiskacije, vendar pa je pristojni organ v luči

tedanjih družbenopolitičnih razmer sprejel avtentično tolmačenje 4.

in 5. člena Zakona (Ur. list FLRJ, št. 56/45, objavljeno v citirani

knjigi, stran 247), po katerem se, kadar je s kaznijo na konfiskacijo

celokupne imovine obsojen oče, konfiscira celokupna imovina razen

prinovka sinov v pokrajinah, kjer ta institut obstaja.

Ker sodišče prve stopnje ni uporabilo ustreznih določb

Zakona o konfiskaciji imovine in o izvrševanju konfiskacije,

je ostalo dejansko stanje v zadevi nepopolno ugotovljeno.

Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo, sklep v

izpodbijanem delu (2. točka izreka) razveljavilo in zadevo v

tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3.

točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku, ZPP v zvezi s

37. členom Zakona o nepravdnem postopku, ZNP). V ponovljenem

postopku bo moralo sodišče prve stopnje raziskati, kakšen je

bil obseg premoženja, zaplenjenega A.V. st., konkretneje, ali je

zaplemba zajemala tudi sinovo premoženje. Odredba o zaplembi

nepremičnine vl. št. 1697 (zaplembeni zapisnik Zp 375/45 z dne

5.3.1946) in okoliščina, da je A.V. ml. nepremičnino pridobil od

svojega očeta z izročilno pogodbo (kar bi lahko utemeljevalo enoten

režim očetovega premoženja in nepremičnine, ki jo je izročil sinu),

upoštevajoč široko razlago 4. člena Zakona o konfiskaciji imovine in

o izvrševanju konfiskacije, nakazujeta, da je odgovor na zastavljeno

vprašanje pritrdilen. Če si bo sodišče prve stopnje ustvarilo

prepričanje, da je bilo s kaznijo, ki je bila sicer izrečena samo

njegovemu očetu, poseženo tudi na premoženje A.V. ml., potem kot

predpostavke za vrnitev premoženja po ZIKS ni mogoče zahtevati, da je

bila razveljavljena kazen zaplembe premoženja A.V. ml., ampak zadošča

že razveljavitev te kazni v razmerju do A.V. st.

V ponovljenem postopku bo na strani nasprotnih udeležencev

nastopala le občina, saj prva nasprotna udeleženka Republika

Slovenija ni zavezanka za vrnitev premoženja v naravi, predlog

zoper ostale nasprotne udeležence pa je predlagatelj na naroku

ZIKS člen 145,  145a,  145b,  145,  145a,  145b.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.