VSL sodba in sklep II Cp 2100/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-04-21

zamudne obresti - nepremoženjska škoda - obrestna mera

Tožeča stranka svoj obrestni zahtevek, natančneje začetek teka

obresti, veže na trenutek, ko je tožena stranka izstavila prvo

poravnalno ponudbo (19.2.2002). Če kot pravilno sprejmemo

predpostavko, da vsebina odškodninske obveznosti v času nastanka

škode še ni jasno konkretizirana ("nečista" denarna terjatev), pa o

nastanku odškodninske denarne terjatve in s tem zamudi zavarovalnice

lahko gotovo govorimo takrat, ko je upnik (tožeča stranka) izrazil

svojo škodo v denarju, ali ko je dolžnik (tožena stranka) s pomočjo

objektivnih podatkov lahko preveril resničnost denarnega zahtevka. V

navedeni zadevi je bilo to najkasneje takrat, ko je tožena stranka

tožeči na podlagi njenega zahtevka posredovala svojo poravnalno

Pritožbi tožeče stranke se v celoti, pritožbi tožene stranke pa delno

- razveljavi v zavrnilnem delu, v ugodilnem delu v presežku

165.000,00 SIT z zamudnimi obrestmi v višini predpisane obrestne

mere, zmanjšane za temeljno obrestno mero, ki tečejo od 19.2.2002 do

27.6.2003, od 28.6.2003 do plačila pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi

in glede pravdnih stroškov ter zadeva v tem obsegu vrne sodišču prve

- spremeni tako, da se zavrne višji obrestni zahtevek od glavnice

V ostalem se pritožba tožene stranke zavrne in se v nerazveljavljenem

oziroma nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo toženi stranki naložilo,

da mora tožniku plačati 530.000,00 SIT z zakonskimi zamudnimi

obrestmi od 19.2.2002 do plačila in mu povrniti 6.456,00 SIT pravdnih

stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 23.9.2003 do plačila.

Proti sodbi sta se pritožili obe pravdni stranki. Tožeča stranka

izpodbija zavrnilni del, tožena stranka pa glavnico v presežku

165.000,00 SIT in odločitev o teku obresti do izdaje sodbe sodišča

Tožeča stranka uveljavlja vse pritožbene razloge in predlaga, naj

pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, sodbo v izpodbijanem delu

razveljavi in zadevo v tem obsegu vrne sodišču prve stopnje v novo

sojenje. Navaja, da je predlog za izločitev izvedenca podala

pravočasno. Zahteva je bila tudi vsebinsko utemeljena, saj je dr.

Smodej kot cenzor v pogodbenem odnosu z eno od zavarovalnic in tako

od nje ekonomsko odvisen. Objektivno ugotovljena omejena gibljivost

vratne hrbtenice dokazuje tudi obstoj bolečin pri skrajnih možnih

gibih v vratu. Nemogoče je, da bi za 18 stopinj omejena gibljivost

bila v mejah normale. Za 20 - 25% omejeni gibi ne morejo

predstavljati le minimalnega zmanjšanja gibljivosti. Ugotovitev

sodišča prve stopnje o le 10% omejenosti gibov je protispisna. Mnenje

izvedenca glede trajnega zmanjšanja življenjskih aktivnosti je bilo

drugačno, zato bi moralo sodišče prve stopnje ugoditi dokaznem

predlogu tožnika za angažiranje drugega izvedenca medicinske stroke.

Prisojena odškodnina za telesne bolečine in duševne bolečine zaradi

zmanjšanja življenjske aktivnsoti je prenizka.

Tožena stranka uveljavlja vse pritožbene razloge in predlaga, naj

pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in sodbo v izpodbijanem delu

spremeni tako, da prisojeni znesek zniža na 165.000,00 SIT z

zakonskimi zamudnimi obrestmi od 23.9.2003 dalje, podrejeno pa, da

sodbo v izpodbijanem delu razveljavi in zadevo v tem obsegu vrne

sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da odškodnina za

negmotno škodo dobi značaj denarne terjatve šele takrat, ko jo

sodišče naloži v plačilo toženi stranki. Zato je ta lahko v plačilni

zamudi šele od izdaje sodbe dalje. Odškodninska odgovorost, ki preide

od odgovorne osebe na zavarovalnico, nikakor ne more biti strožja kot

velja za odgovorno osebo. Za odgovorno osebo ne velja nikakršen rok

za izpolnitev obveznosti. Ni mogoče pričakovati, da bo povprečnemu

človeku znana višina škoda, še posebej ob dejstvu, da se sodna praksa

med posameznimi sodišči razlikuje. Zavarovalna pogodba je urejena v

posebnem poglavju Obligacijskega zakonika (OZ) in ne velja za

neposlovne obveznosti. Rok iz 943. člena OZ se nanaša le na razmerja

med zavarovalnico in njenim zavarovalcem, ne pa za razmerja med

tretjimi osebami (oškodovancem) in zavarovalnico. Tožena stranka s

strani tožene stranke plačanega zneska tožeči stranki kljub predlogu

ni valorizirala. Denarna odškodnina za telesne bolečine in duševne

bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti je previsoka.

Pritožba tožeče stranke je utemeljena, pritožba tožene stranke pa je

Tožeča stranka je predlog za izločitev izvedenca medicinske stroke

dr. J.S. podala pravočasno, to je takoj naslednji dan po tem, ko je

izvedela za osebo izvedenca, vendar pa je njen predlog

vsebinsko neutemeljen. Dejstvo, da je izvedenec cenzor pri drugi

zavarovalnici, še ne vzbuja dvom o njegovi nepristranskosti v smislu

6. točke 70. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). O ekonomski

odvisnosti, pa še to le pogojno, lahko govorimo le v razmerju med

izvedencem in pogodbeno zavarovalnico, ne pa med izvedencem in toženo

zavarovalnico. Ne obstajajo namreč nikakršni indici, še manj pa

neposreden dokaz o tem, da bi utegnilo za oškodovanca "ugodno" mnenje

izvedenca v obravnavani zadevi poslabšati njegov položaj v razmerju

2. Zavrnitev dokaznega predloga s postavitvijo drugega izvedenca

Potem ko je izvedenec dr. J.D.S. v zadevi izdelal izvedensko mnenje,

je imela nanj tožeča stranka vsebinske pripombe glede vprašanja

telesnih bolečin ter vzročne zveze med omejeno gibljivostjo vratne

hrbtenice in škodnim dogodkom. Sodišče prve stopnje je pravilno

skušalo navedene nejasnosti najprej razčistiti z dodatnim zaslišanjem

izvedenca (2. odst. 254. člena ZPP). Kljub takšnemu postopanju

nekatera nasprotja niso bila odpravljena, zato je tožeča stranka

utemeljeno izrazila dvom o pravilnosti izvedenskega mnenja in

predlagala postavitev drugega izvedenca medicinske stroke.

Izpostavila je nasprotje med ugotovitvami v izvedenskem mnenju

izvedenca dr. S. in mnenjem dr. P., ki je bilo izdelano pred pravdo.

Čeprav slednje nima dokazne moči in procesnopravnega pomena

izvedenskega mnenja, izdelanega po sklepu pravdnega sodišča, pa so

kljub zaslišanju izvedenca še vedno določena nerazjasnjena vprašanja

in jasna izpoved tožnika o trajanju in intenzivnosti bolečin ter

obsegu zmanjšanja življenjske aktivnosti, ki je bila skladna z

ugotovitvami dr. P., terjala ugoditev dokaznemu predlogu tožeče

stranke s postavitvijo novega izvedenca medicinske stroke. Sodišče

sicer ni dolžno izvesti vseh dokazov, ki jih predlaga stranka. Če

razumno in obrazloženo oceni, da nekateri predlagani dokazi oziroma

dejstva, ki naj se z njimi ugotovijo, za odločitev v sporu niso

odločilni, ali, da je neko dejstvo že dokazano, nadaljnjih dokazov ni

dolžno izvajati. V navedeni zadevi, kot je bilo že pojasnjeno, ni šlo

za takšno situacijo, saj so okoliščine vzbujale dvom o pravilnosti

izvedenskega mnenja v delu, ki se nanaša na obseg zmanjšane

življenjske aktivnosti tožeče stranke ter trajanje in intenzivnost

njegovih bolečin. S tem, ko je sodišče prve stopnje zavrnilo dokazni

predlog tožeče stranke, je kršilo določbo 8. člena 2. odst. 339.

člena ZPP, ravnalo pa je tudi v nasprotju s temeljnimi jamstvi

poštenega postopka, kot izhaja iz pravice do enakega varstva pravic

po 22. členu Ustave. V dokaznem postopku ima namreč stranka (z

določenimi omejitvami) tudi pravico do izvedbe predlaganih dokazov.

Ker odločitev sodišča prve stopnje glede glavnice v presežku

165.000,00 SIT graja tudi tožena stranka, je sodišče v tem delu

ugodilo obema pritožbama, sodbo razveljavilo v zavrnilnem delu, v

ugodilnem pa nad 165.000,00 SIT in zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču

prve stopnje v novo sojenje (1. odst. 354. člena ZPP).

Razveljavitev stroškovne odločitve je posledica delne razveljavitve o

Tožeča stranka svoj obrestni zahtevek, natančneje začetek teka

obresti, veže na trenutek, ko je tožena stranka izstavila prvo

poravnalno ponudbo (19.2.2002). Če kot pravilno sprejmemo

predpostavko, da vsebina odškodninske obveznosti v času nastanka

škode še ni jasno konkretizirana ("nečista" denarna terjatev), pa o

nastanku odškodninske denarne terjatve in s tem zamudi zavarovalnice

lahko gotovo govorimo takrat, ko je upnik (tožeča stranka) izrazil

svojo škodo v denarju, ali ko je dolžnik (tožena stranka) s pomočjo

objektivnih podatkov lahko preveril resničnost denarnega zahtevka. V

navedeni zadevi je bilo to najkasneje takrat, ko je tožena stranka

tožeči na podlagi njenega zahtevka posredovala svojo poravnalno

Dejstvo, da se odškodnina za nepremoženjsko škodo odmerja po cenah na

dan izdaje sodne odločbe, ne more biti argument v prid stališču

tožene stranke, da lahko zamudne obresti tečejo šele od odmere

denarne odškodnine dalje. Sodna praksa vse do občne seje Vrhovnega

sodišča Republike Slovenije 26.6.2002 ni priznavala zamudnih obresti

za čas do trenutka odmere denarne odškodnine iz razloga, ker

uveljavljena ureditev zamudnih obresti ni razlikovala med pravimi

zamudnimi in valorizacijskimi obrestmi. Zakon o spremembah in

dopolnitvah Zakona o predpisani obrestmi meri zamudnih obresti in

temeljni obrestni meri (Ur. list RS, št. 109/2001) pa je izrecno

ločil obresti glede na njihovo funkcijo, zato se po sodni praksi od

1.1.2002 dalje priznavajajo zamudne obresti od nastanka dolžnikove

zamude, vendar samo kot čiste zamudne obresti brez valorizacijskih

obresti po temeljni obresti meri, in to kljub dejstvu, da se denarna

odškodnina za nepremoženjsko škodo odmerja po cenah na dan izdaje

sodne odločbe (primerjaj načelno pravno mnenje občne seje z dne

26.6.2002, Pravna mnenja I/2002, stran 11).

Že pod točko 3. je bilo obrazloženo, da tožeči stranki za čas od

zamude dalje (od 19.2.2002) pripadajo zamudne obresti v višini

predpisane obresne mere, zmanjšane za temeljno obrestno mero. Zamudne

obresti po takšni obrestni meri pa tečejo le do 27.6.2003, saj je

28.6.2003 začel veljati Zakon o predpisani obrestni meri (Ur. list

RS, št. 56/03, ZPOMZO-1), ki je opustil ločevanje med pravimi

realnimi zamudnimi obrestmi in valorizacijskimi obrestmi. Relativno

visoka stopnja obrestne mere zamudnih obresti (15,5% v tem trenutku)

je posledica slabe plačilne discipline in ima kaznovalno funkcijo. Ne

vsebuje niti prikrite temeljne obrestne mere, zato pritožbeno sodišče

ocenjuje, da tožeči stranki od 28.6.2003 pripadajo zamudne obresti v

Ker je v obrestnem delu sodišče prve stopnje delno zmotno uporabilo

materialno pravo, je pritožbeno sodišče delno ugodilo pritožbi tožene

stranke in sodbo v ugodilnem delu glede obresti spremenilo tako, da

je za čas od 19.2.2002 do 27.6.2003 zavrnilo obrestni zahtevek od

glavnice 165.000,00 SIT, kolikor obrestna mera presega predpisano

obrestno mero, zmanjšano za temeljno obrestno mero. V ostalem je

pritožbo tožene stranke zavrnilo in glede obresti od glavnice

165.000,00 SIT potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (4. točka 358. in

5. Napotila pritožbenega sodišča za ponovljeni postopek

V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje ugoditi

dokaznemu predlogu tožeče stranke za postavitev novega izvedenca

medicinske stroke. Njegova naloga bo zlasti, da v skladu s pravili

stroke s svojimi ugotovitvami o sedanjih in bodočih bolečinah tožeče

stranke ter obsegu zmanjšanja življenjske aktivnosti prispeva k temu,

da bo lahko sodišče prve stopnje popolneje ugotovilo dejansko stanje.

Upošteva naj tudi, da če se denarna odškodnina za nepremoženjsko

škodo odmerja po cenah na dan izdaje sodne odločbe, mora enak

kriterij veljati tudi za nesporni del odškodnine, ki ga je tožena

stranka že izplačala tožeči stranki. Na to je tožena stranka izrecno

opozorila že v postopku na prvi stopnji in ponovila v pritožbi.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo (3.

OZ člen 165,  378,  378/1,  378/2,  165,  378,  378/1,  378/2.  ZPOMZO-1 člen 2,  2/1,  2,  2/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.