TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cpg 603/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-06-19

Predlog za oprostitev plačila sodnih taks podjetnika posameznika v sporih v zvezi z njegovo dejavnostjo, naj sodišče prve stopnje obravnava v skladu z določilom 13. in 14. člena Zakona o sodnih taksah.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožeče stranke za oprostitev plačila sodnih taks.

Tožeča stranka se je zoper sklep pravočasno pritožila in predlagala spremembo sklepa, tako da se tožeča stranka oprosti plačila sodnih taks.

Po predložitvi pritožbe v reševanje višjemu sodišču in še pred odločitvijo o pritožbi, je Ustavno sodišče RS z odločbo št. U-I-255/99 z dne 5.6.2003, deloma razveljavilo šesti odstavek 168. člena ZPP, na katerega je sodišče prve stopnje oprlo izpodbijano odločbo. Del zakona, ki ga je ustavno sodišče razveljavilo, se za obravnavani primer zato ne uporablja več (44. člen ZUstS). Tako se je v pritožbenem postopku izkazalo, da sklep sodišča prve stopnje ni zakonit in ga je bilo potrebno na podlagi določila tretjega odstavka 365. člena ZPP razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek. V ponovljenem postopku naj sodišče prve stopnje obravnava predlog tožeče stranke v skladu z določilom 13. in 14. člena ZST in ker gre za spor majhne vrednosti, sklep razglasi na naroku in vzame v pisni odpravek odločbe o glavni stvari (tretji odstavek 447. člena ZPP).

ZST člen 13,  14,  13,  14.  ZPP člen 168,  168/4,  168,  168/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1273/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-08-27

V skladu z določbo prvega odstavka 132. člena ZPP se pisanja (torej tudi vabilo na narok) vročajo po pošti, po delavcu sodišča, na sodišču ali na drug način, določen z zakonom. Oddaja obvestila po telefaksu ne predstavlja pravilne vročitve v smislu določb ZPP.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da postopek v tej zadevi miruje od 13.2.2003 dalje, ker tožeča stranka ni prišla na narok, tožena stranka pa je predlagala mirovanje.

Zoper tak sklep se pravočasno pritožuje tožeča stranka, ki pojasnjuje, da o naroku ni bila pravilno obveščena. Naznanjeno ji je bilo, da se narok, ki je bil določen za 10.10.2002 prekliče in se preloži na 17.12.2003. Predlaga razveljavitev sklepa.

V skladu z določbo 1. odstavka 209. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in 96/02) nastane mirovanje postopka med drugim tudi, če ena stranka, ki je bila v redu povabljena, ne pride na narok, druga pa predlaga mirovanje.

V obravnavani zadevi tožeča stranka na narok dne 13.2.2003 res ni prišla, tožena stranka pa je predlagala mirovanje. Tretji pogoj za nastop mirovanje je, da je bila stranka, ki je z naroka izostala, pravilno vabljena. Ta pogoj pa v obravnavani zadevi ni izpolnjen. V skladu z določbo prvega odstavka 132. člena ZPP se pisanja (torej tudi vabilo na narok) vročajo po pošti, po delavcu sodišča, na sodišču ali na drug način, določen z zakonom. Iz podatkov v obravnavanem spisu ni razvidno, da bi bilo obvestilo o preklicu naroka in preložitvi naroka na 13.2.2003 tožeči stranki (oz. po določbi prvega odstavka 137. člena ZPP njenemu pooblaščencu) vročeno na katerega od zgoraj navedenih načinov. Oddaja obvestila po telefaksu ne predstavlja pravilne vročitve v smislu določb ZPP.

Ker torej tožeča stranka na narok dne 13.2.2003 ni bila v redu vabljena, niso bili izpolnjeni pogoji za mirovanje postopka. Sodišče druge stopnje je zato v skladu z določbo 3. točke 365. člena ZPP pritožbi ugodilo in sklep sodišča prve stopnje razveljavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 484/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-06-26

Statusne spremembe, ki nastanejo pri toženi stranki po pravnomočnosti sodbe, se ne morejo upoštevati v sklepu o popravi sodbe, ampak se pravno nasledstvo dokazuje v izvršilnem postopku.

Pritožbi se u g o d i in se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i .

Z izpodbijanim sklepom je sodišče odločilo, da se sodba bivšega Temeljnega sodišča v Celju, Enota v Celju z dne 19.03.1992, opr. št. P 981/88 popravi tako, da se popravi naziv drugotožene stranke in se ta glasi: Delniška družba za zavarovanje D. s polno odgovornostjo B., M. in ne Z. D. V.. Proti takšnemu sklepu se je pritožila drugotožena stranka. V pritožbi navaja, da ni bilo procesnih pogojev za izdajo sklepa o popravi sodbe. V sodbi, opr. št. P 981/88 z dne 19.03.1992 je brez napake navedena drugotožena stranka D. o. V.. Delniška družba D. o. B. je vpisana v sodni register s sklepom G. s. v B., št. ... z dne 03.07.1997. Ob izdaji sodbe 19.03.1992 delniška družba D. o. še ni obstajala, saj še ni bila vpisana v sodni register, zato ne gre za očitno pisno napako. Tožnika verjetno želita popraviti napako pri vodenju spora. Pritožba je utemeljena. V konkretnem primeru ni bilo pogojev za popravo sodbe po čl. 328 Zakona o pravdnem postopku (ZPP), saj ni bila ugotovljena očitna pisna pomota, ali napaka v imenu tožene stranke. Sodišče je v sodbi, opr. št. P 981/88 z dne 19.03.1992 navedlo firmo tiste tožene stranke, ki je bila tožena v tožbi in pri tem ni šlo za nikakršno pomoto. Vendar pa je treba upoštevati tudi sodbo Višjega sodišča v Celju, opr. št. Cp ... z dne 27.08.1992, v kateri je pritožbeno sodišče navedlo namesto prejšnjega naziva tožene stranke Z. D. V. novi naziv, ki glasi: D. d. za o. D. B., G. f. V.. Tožeča stranka ima v izvršilnem postopku možnost dokazovanja, kdo je pravni naslednik na novo imenovane tožene stranke v cit. sodbi Višjega sodišča v Celju. Pred slovenskim sodiščem bi tožeča stranka prehod terjatve dokazovala po čl. 24 Zakona o izvršbi in zavarovanju. Pritožnik pa ima tudi prav, da se ne morejo s sklepom o popravi sodbe upoštevati statusne spremembe, ki so nastale po pravnomočnosti sodbe, saj so te statusne spremembe glede pravnega nasledstva relevantne le v izvršilnem postopku. Iz sklepa G. s. v B. na l. št. 103 izhaja, da je prišlo do statusne spremembe pri toženi stranki dne 03.07.1997, to je po pravnomočnosti sodbe. Iz vsega navedenega jasno izhaja, da ni bilo pogojev za popravo sodbe po čl. 328 ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 88/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-04-04

ugovor zoper obtožnico - pravočasnost ugovora

Po 2. odst. 274. čl. ZKP pripada zagovorniku samostojna pravica do ugovora zoper obtožnico. Če je bila obtožnica vročena zagovorniku po tem, ko je sodišče 1. stopnje že pravnomočno odločilo o obdolženčevem ugovoru, ta odločitev ne mora vplivati na pravočasnost zagovornikovega ugovora. Ker je bil ta vročen pravočasno, je treba sklep o zavrženju tega ugovora razveljaviti in naložiti sodišču 1. stopnje opravo postopka s pravočasnim ugovorom.

Pritožbama obdolženega V. O.in zagovornika odvetnika Z. T. se u g o d i in se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i ter se zadeva v r n e sodišču prve stopnje v fazo odločanja o zagovornikovem pravočasnem ugovoru zoper obtožnico.

Z uvodoma navedenim sklepom je bil zavržen kot prepozen zagovornikov ugovor zoper obtožnico Okrožnega državnega tožilstva v Celju z dne 22.11.2000, opr. št. Kt 1587/97. Zoper ta sklep sta se pravočasno pritožila obdolženi V. O.in njegov zagovornik, oba smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Obdolženi je predlagal, da se ob ugoditvi pritožbi odloči, da zagovornikov ugovor zoper obtožnico ni prepozen, zagovornik pa je predlagal razveljavitev tega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločitev. Višji državni tožilec je predlagal zavrnitev obeh pritožb. Pritožbi sta utemeljeni. Res je sodišče druge stopnje s sklepom z dne 22.10.2002, opr. št. Ks 393/2002-245, zavrnilo tudi ugovor zoper isto obtožnico, ki ga je vložil sam obdolženi V. O.. Ker je bilo očitno prezrto, da ga zagovarja odvetnik Z. T., temu zagovorniku tedaj obtožnica sploh ni bila vročena. Z dopisom z dne 18.11.2002 je zagovornik urgiral vročitev obtožnice tudi njemu, kar je bilo storjeno dne 3.12.2002. Dne 9.12.2002 je zagovornik vložil ugovor, v katerem je kot vložnik ugovora naveden obdolženi V. O.. Po II. odstavku 274. člena ZKP sme ugovarjati zoper obtožnico brez posebnega pooblastila tudi zagovornik, vendar ne proti obdolženčevi volji. Ker pripada tako zagovorniku samostojna pravica do ugovora, mu je treba vročiti drugopis obtožnice, da sploh more izkoristiti svojo pravico do ugovora. Na to pravico ne more vplivati predhodna odločitev o samostojnem obdolženčevem ugovoru. Glede na to, da izpodbijata ta sklep tako obdolženi V. O. kakor tudi zagovornik, ne more biti dvoma, da je zagovornikov ugovor vložen po obdolženčevi volji. Pri tem ni pomembno, da je bilo o samostojnem ugovoru obdolženega V.O. že odločeno. Zaradi opustitve vročitve obtožnice zagovorniku tako ta v obsegu, ki se nanaša na obdolženega V.O., ni mogla postati pravnomočna. Ker pa je zagovornik vložil svoj ugovor znotraj 8 dnevnega roka za ugovor, ki je zanj pričel teči dne 4.12.2002, je tako zagovornikov ugovor pravočasen in ga sodišče prve stopnje ne bi smelo zavreči kot prepoznega. Zato je sodišče druge stopnje ta sklep razveljavilo. Sodišče prve stopnje bo moralo opraviti postopek z ugovorom in nato odločiti o utemeljenosti pravočasnega zagovornikovega ugovora.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC Sklep Kp 168/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-06-19

preklic pogojne obsodbe - neizpolnitev posebnega pogoja - pritožba - rok

Če pogojna obsodba ni pravnomočno preklicana znotraj roka iz 2. odst. 55. čl. KZ, je odločanje o pritožbi zoper sodbo o preklicu po poteku roka brezpredmetno. Pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti sodbo o preklicu v takem primeru razveljavi in postopek za preklic ustavi.

Ob odločanju o pritožbi obsojenega M. M. se sodba sodišča prve stopnje po uradni dolžnosti r a z v e l j a v i in se postopek za preklic pogojne obsodbe u s t a v i . Stroški postopka za preklic pogojne obsodbe bremenijo proračun.

Z uvodoma navedeno sodbo je bila preklicana pogojna obsodba v pravnomočni sodbi sodišča prve stopnje z dne 20.5.1999, opr.št. K 19/99-25, v kateri so bili zaradi kaznivega dejanja izmikanja plačevanja preživnine po I. odstavku 203. člena KZ določeni kazen štiri mesece zapora, preizkusna doba treh let in dodatna pogoja, da obsojeni v roku štirih mesecev plača otrokovi materi H. M. zapadle preživninske obroke v znesku 806.336,00 SIT in da v bodoče redno plačuje preživnino. Obsojenemu je bila izrečena kazen štiri mesece zapora, bil pa je oproščen plačila stroškov preklicnega postopka. Zoper to sodbo se je pravočasno pritožil obsojeni z laično pritožbo smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je njeno razveljavitev. Izpodbijano sodbo je bilo treba razveljaviti po uradni dolžnosti in ustaviti preklicni postopek. Glede na dejstvo, da je postala sodbo z izrečeno pogojno obsodbo pravnomočna dne 29.5.1999, je rok za preklic pogojne obsodbe iz II. odstavka 55. člena KZ potekel dne 29.5.2003, kar pomeni, da bi morala biti vsaj tega dne izpodbijana sodba pravnomočna. Višje državno tožilstvo v Celju je spis vrnilo sodišču druge stopnje dne 12.6.2003, ko sodišče druge stopnje ni moglo več odločati o utemeljenosti pritožbe oz. o utemeljenosti preklica pogojne obsodbe. Zato je izpodbijano sodbo po uradni dolžnosti razveljavilo in ustavilo postopek za preklic pogojne obsodbe.

KZ člen 55,  55/2.  ZKP člen 506,  506/1,  506/1-4,  506,  506/1,  506/1-4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 330/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-11-21

pogojna obsodba - preklic - ustavitev postopka

Smrt oškodovanca, kateremu bi moral obtoženi izpolniti posebej pogoj, določen v pogojni obsodbi, ni razlog za ustavitev postopka o preklicu. Sodišče nadaljuje postopek z oškodovančevemi dediči in nato odloči v skladu s 4. odst. 506. čl. ZKP.

Pritožbi oškodovančeve dedinje S.P. se u g o d i in se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i ter se zadeva v r n e sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje ustavilo postopek za preklic pogojne obsodbe, izrečene v sodbi z dne 21.3.2000, ki je postala pravnomočna dne 19.7.2000. Za stroške preklicnega postopka je obremenilo proračun. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožila oškodovančeva dedinja po pooblaščencu smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagala je razveljavitev tega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nadaljnjo odločanje v postopku za preklic pogojne obsodbe. Višji državni tožilec je podprl pritožbo. Pritožba je utemeljena. Pritožnica je pravilno opozorila na napačno stališče sodišča prve stopnje, da oškodovančeva smrt ne pomeni nemožnosti izpolnitve posebnega pogoja iz pogojne obsodbe. Pritožnica je s sklepom o dedovanju Okrajnega sodišča v Celju z dne 10.9.2003, opr. št. D ..., dokazala, da je tudi ona dedinja premoženja po pokojnem oškodovancu V. L. in da je bilo s tem sklepom razdeljeno zapustnikovo premoženje. Tako je jasno, da obsojenčeva obveznost izpolniti poseben pogoj iz pogojne obsodbe v korist dedinj še vedno obstaja. Zato je sodišče drug stopnje pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter odredilo nadaljevanje postopka za preklic pogojne obsodbe; sodišče prve stopnje je pri tem omejeno na obseg, ki se nanaša na pokojnega oškodovanca V. L.. V nadaljevanju postopka bo moralo sodišče prve stopnje ugotoviti sedanji obseg obsojenčevega dolga do oškodovančevih dedinj ter vzrok, zakaj posebni pogoj do sedaj ni bil izpolnjen. Šele tako bo mogoče pravilno odločiti o utemeljenosti preklica pogojne obsodbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 155/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-05-09

Oškodovanec je omejen že glede pritožbe zoper sodbo sodišča 1. stopnje; v nobenem izmed treh primerov pa nima pravice do pritožbe zoper sodbo sodišča 2. stopnje, zato se takšna pritožba zavrže kot nedovoljena.

Pritožba oškodovancev B. D. in S.V. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje kot nedovoljeno zavrglo pritožbo obeh oškodovancev zoper sodbo Višjega sodišča v Celju, opr. št. Kp 334/2002 z dne 24.9.2002. Zoper ta sklep sta se pravočasno pritožila oškodovanca s skupno pritožbo smiselno zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Smiselno sta predlagal, da se njuna pritožba obravnava kot dovoljena. Pritožba ni utemeljena. Odločitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu je pravilna. Po členu 367/IV Zakona o kazenskem postopku (ZKP) sme oškodovanec izpodbijati sodbo sodišča prve stopnje samo glede odločbe o stroških kazenskega postopka, sodbe sodišča druge stopnje pa oškodovanec sploh ne sme izpodbijati. Po členu 398 ZKP je dovoljena pritožba zoper sodbo sodišča druge stopnje na V. s. samo v treh primerih, ki jih je navedlo sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, vendar oškodovanec v nobenem primeru ne more biti upravičeni pritožnik. Zato se pritožbeno sodišče strinja z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da skupna pritožba obeh oškodovancev ni dovoljena in jo je zato sodišče prve stopnje pravilno zavrglo.

ZKP člen 367,  367/4,  398,  402,  367,  367/4,  398,  402.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 283/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-09-23

umik predloga - stroški postopka - oprostitev plačila - pravnomočnost

Če je bil kazenski postopek ustavljen zaradi umika predloga za kazenski pregon in je bilo o naložitvi plačilo stroškov kazenskega postopka oškodovancu že pravnomočno odločeno, oškodovanca kasneje ni mogoče oprostiti plačila teh stroškov, ker ZKP tega ne predvideva.

Pritožba oškodovanca A. K. se z a v r n e kot neutemeljena.

: Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje prošnjo oškodovanca A. K. za oprostitev plačila stroškov kazenskega postopka zavrglo, ker zakonska ureditev nima določil, na podlagi katerih bi bilo oškodovanca mogoče oprostiti plačila stroškov kazenskega postopka. Zoper ta sklep se je pritožil oškodovanec, ki je smiselno predlagal, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da se oškodovanca oprosti plačila stroškov kazenskega postopka. Pritožba ni utemeljena. Iz vsebine pritožbe je razvidno, da se oškodovanec proti izpodbijanemu sklepu pritožuje zato, ker naj bi od kazenskega pregona zoper obdolženca S. A. odstopil državni tožilec. Po navedbah pritožnika pa obstajajo tudi okoliščine, zaradi katerih bi ga moralo sodišče prve stopnje oprostiti plačila stroškov kazenskega postopka, saj je nezaposlen, brez premoženja in s preživninsko obveznostjo za enega otroka. V nasprotju s pritožnikovim stališčem sodišče druge stopnje ugotavlja, da v obravnavani kazenski zadevi obtožnega predloga ni umaknil državni tožilec, ampak je predlog za pregon umaknil oškodovanec, zaradi česar je sodišče prve stopnje ustavilo kazenski postopek. Oškodovanca je sodišče prve stopnje tudi opozorilo, da bo v primeru umika predloga za kazenski pregon dolžan plačati stroške kazenskega postopka, razen če se z obdolžencem ne dogovorita drugače, tako da je bil oškodovanec o posledicah umika predloga za pregon predhodno obveščen. S sklepom Višjega sodišča v Celju, opr. št. Kp 39/2003 z dne 04.03.2003, s katerim je odločilo o pritožbi oškodovanca zoper odločbo o stroških kazenskega postopka iz sklepa Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah, opr. št. K 95/2001-51 z dne 16.12.2002, je postala odločitev sodišča prve stopnje, da mora oškodovanec povrniti stroške kazenskega postopka, pravnomočna. Sodišče druge stopnje se pridružuje stališču sodišča prve stopnje glede ugotovitve, da zakonska ureditev ne predvideva možnosti oprostitve oškodovanca plačila stroškov kazenskega postopka, če umakne predlog za kazenski pregon. Ne glede na to, pa ni izključena možnost, da bi sodišče prve stopnje oškodovancu ob utemeljeni prošnji odobrilo obročno odplačevanje stroškov kazenskega postopka. Pritožbeni razlog, ki ga uveljavlja oškodovanec, ni podan, in ker pri uradnem preizkusu izpodbijanega sklepa sodišče druge stopnje tudi ni ugotovilo kršitev zakona iz V. odstavka 402. člena ZKP, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbo oškodovanca zavrnilo kot neutemeljeno.

ZKP člen 95,  95/4,  96,  96/4,  95,  95/4,  96,  96/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 117/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-04-08

Če zasebni tožilec, ki mu je bila zasebna tožba vrnjena v popravo, v popravku ne navede opisa kaznivega dejanja samovoljnosti po čl. 313/1 KZ, in se zato zasebna tožba ne da obravnavati, jo sodišče 1. stopnje utemeljeno zavrže.

Pritožba zasebnega tožilca M. B. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje kot nepopolno zavrglo zasebno tožbo zasebnega tožilca z dne 17.06.2002 in dopolnjeno dne 26.09.2002. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil zasebni tožilec z laično pritožbo, smiselno zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Pritožba ni utemeljena. Odločitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu je pravilna. Vsaka vloga iz prvega odstavka 76. člena Zakona o kazenskem postopku, ki je vložena pri sodišču, mora biti razumljiva in obsegati vse, kar je treba, da je sposobna za obravnavo. Če je to zasebna tožba, mora vsebovati sestavine, predpisane v prvem odstavku 434. člena Zakona o kazenskem postopku. V tej zakonski določbi predpisane obvezne sestavine omogočajo sodišču, da opravi preizkus, ali so izpolnjeni pogoji za izvedbo kazenskega postopka. Tega lahko sodišče uvede le, če ima dejanje, ki je opisano v zasebni tožbi, znake kaznivega dejanja. Zato je v III. odstavku 76. člena Zakona o kazenskem postopku tudi predpisano, da sodišče od vložnika vloge, ki je nerazumljiva ali ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se dala obravnavati, zahteva, da vlogo popravi oziroma dopolni in ga opozori na posledice, če tega ne bi storil. Pritožbeno sodišče se strinja z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da tudi po dopolnitvi zasebna tožba ni sposobna za obravnavanje, ker iz nje ni mogoče povzeti opisa kaznivega dejanja oziroma predmeta obtožbe, torej opisa dejanja, iz katerega izhajajo zakonski znaki kaznivega dejanja. Kaznivo dejanje samovoljnosti stori, kdor si samovoljno vzame pravico ali pravico, za katero misli, da mu gre. Pri tem pa mora iz opisanega ravnanja v zasebni tožbi tudi izhajati, katera je tista stvarna ali obligacijska pravica, ki si jo je storilec vzel. Iz opisa kaznivega dejanja v zasebni tožbi, "da je obdolženka zasebnemu tožilcu vdrla v stanovanje in povzročila materialno škodo v višini 3.000.000,00 SIT, ker je vse vredne stvari odpeljala v neko skladišče, druge stvari pa pustila brez varstva na hodniku, ki so bile ob prihodu tožnika poškodovane in uničene" pa ni razvidno, kakšno pravico naj bi si obdolženka vzela oziroma za katero naj bi mislila, da ji gre. Zato je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ker je zasebno tožbo zavrglo. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zasebnega tožilca na podlagi III. odstavka 402. člena Zakona o kazenskem postopku zavrnilo kot neutemeljeno.

KZ člen 313,  313/1,  313,  313/1.  ZKP člen 76,  76/3,  76,  76/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 149/2003
Sodna praksa višjih sodišč, 2003-05-27

Če se zahteva za obnovo kazenskega postopka sklicuje na že znana dejstva, ki naj bi se dokazovala z že znanimi pričami in predlaga zaslišanje dveh novih prič o že znanih dejstvih, je odločitev sodišča 1. stopnje o zavrženju zahteve pravilna.

Pritožba obsojenega V. N. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo obsojenčevo zahtevo za obnovo kazenskega postopka v zadevi, opr. št. K ..., v kateri je bil s sodbo sodišča prve stopnje z dne 15. 3. 2000, opr. št. K ..., v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju z dne 15. 6. 2000, opr. št. Kp ..., pravnomočno obsojen zaradi kaznivega dejanja obremenjevanja in uničenja okolja in prostora po III., II. in I. odstavku 333. člena KZ. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil obsojeni po zagovornici zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Predlagal je njegovo spremembo ter dovolitev obnove kazenskega postopka, podrejeno pa razveljavitev. Višji državni tožilec je predlagal zavrnitev pritožbe. Pritožba ni utemeljena. Sicer v pritožbi ni obrazloženo, v čem naj bi sodišče prve stopnje napačno uporabilo določila ZKP, vendar meni sodišče druge stopnje, da jih je uporabilo pravilno, ko je izdalo izpodbijani sklep. V zahtevi za obnovo obsojenec ni navajal nobenega takšnega dejstva, ki ne bi bilo znano že v obeh kazenskih postopkih na prvi stopnji. O tem, kdo je vozil gnojnico na njivo, od koder je ta iztekala v potok in ga onesnažila, je bilo razčiščeno zlasti v ponovljenem postopku pred sodiščem prve stopnje. Pa tudi obseg povzročene škode je bil tedaj nedvomno ugotovljen. Razen tega so bile posamezne priče, ki so predlagane v zahtevi za obnovo, predlagane že v postopku na prvi in drugi stopnji in tako ne pomenijo novega dokaza. Obdolženec v zahtevi za obnovo tudi ni pojasnil, kdaj je izvedel za resnično novi priči M. G. in A. L., ki pa o storilcu tako ne bi vedela ničesar povedati. Ker tudi po mnenju sodišča druge stopnje zahteva za obnovo ne vsebuje takšnih novih dejstev in novih dokazov, zaradi katerih bi bila mogoča sprememba pravnomočne sodbe v obsojenčevo korist, tej pritožbi ni moglo priznati uspeha.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.