VSL sodba I Cpg 1208/2002
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-04-07

sodba na podlagi pripoznave - zmota v izjavi

Zmota v predstavi, kako bo izjava o pripoznavi učinkovala na

nepripoznavni del zahtevka, procesnopravno ni opravičljiva in je zato

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje v celoti potrdi.

Tožeča stranka sama nosi svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je s sodbo na podlagi pripoznave in s sodbo opr.

št. VII Pg 229/2001 z dne 16.1.2002 toženo stranko obsodilo na

plačilo zneska 9.274.843,70 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od

8.6.2001 do plačila, v roku 8 dni (1. točka izreka) in na plačilo

pravdnih stroškov v višini 535.270,20 SIT, v roku 8 dni, z zamudnimi

obrestmi od dneva izdaje sodbe sodišča prve stopnje.

Tožena stranka je zoper sodbo vložila pravočasno pritožbo zaradi

bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zaradi zmotne uporabe

materialnega prava. Navedla je, da ni pripoznala zamudnih obresti od

dneva vložitve tožbe pač pa od dneva izdaje sodbe, zato je sodišče

prve stopnje, ki je toženo stranko obsodilo tudi na plačilo zamudnih

obresti od dneva vložitve tožbe, v sodbi na podlagi pripoznave

storilo bistveno kršitev določb postopka. Uveljavljala je tudi zmoto,

ker pripoznave ne bi podal na sodišču, če ne bi bile hkrati odpisane

obresti od vložitve tožbe do izdaje sodbe. Nadalje je pritožnica

izpodbijala tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da je tožeča

stranka plačan znesek 117.733,00 SIT upravičeno odštela od plačil po

leasing pogodbi, česar po mnenju pritožnice ne bi smela.

Tožeča stranka je na pritožbo odgovorila in predlagala, da jo

pritožbeno sodišče kot neutemeljeno zavrne in sodbo sodišča prve

stopnje potrdi. Priglasila je stroške odgovora na pritožbo.

K pritožbi zoper sodbo na podlagi pripoznave:

Zgolj zaradi dejstva, ker je sodišče prve stopnje odločitev o

zahtevku na podlagi pripoznave dela zahtevka (sodba na podlagi

pripoznave, primerjaj z določilom prvega odstavka 316. člena ZPP) in

na podlagi sodbe (prvi odstavek 310. člena ZPP), zajelo skupaj v eno

točko izreka, po oceni pritožbenega sodišča ni storilo bistvene

kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339.

člena ZPP. Sodba nima pomankljivosti, zaradi katerih je ne bi bilo

mogoče preizkusiti, ker je izrek sodbe razumljiv in ne nasprotuje

razlogom sodbe. Posledica pripoznave dela tožbenega zahtevka je

ugoditev tožbenemu zahtevku v pripoznanem delu (prvi odstavek 316.

člena ZPP), glede zamudnih obresti, ki jih tožena stranka ni

pripoznala pa je sodišče prve stopnje izdalo sodbo, s katero je v

nepripoznanem delu na podlagi obravnavanja tožbenemu zahtevku v tem

Smiselno uveljavljan pritožbeni razlog podane izjave o pripoznavi v

zmoti, torej zaradi napake volje (tretji odstavek 338. člena ZPP), je

po oceni pritožbenega sodišča neutemeljen. Tožena stranka je podala

izjavo o pripoznavi na zapisnik na naroku za glavno obravnavo dne

16.1.2002 (listovna št. 18 spisa), iz katerega izhaja naslednji

zapis: "Tožena stranka pripozna tožbeni zahtevek skupaj z

odvetniškimi stroški, sodnimi taksami, DDV 20% z zakonitimi zamudnimi

obrestmi od dneva izdaje sodbe." Iz navedenega zapisa bi bilo mogoče

celo sklepati, da je pripoznala celoten tožbeni zahtevek (po

spremembi tožbe iz vloge tožeče stranke z dne 27.11.2001, po kateri

se je tožena stranka spustila v obravnavanje z vlogo z dne 16.1.2002

- primerjaj z določilom drugega odstavka 185. člena ZPP) in ne le

zahtevka za plačilo vtoževanega zneska 9.274.843,70 SIT z zakonskimi

zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe sodišča prve stopnje do

plačila, kot je izjavo o pripoznavi zahtevka razumelo sodišče prve

stopnje. Nejasnost zapisane izjave v zvezi z vprašanjem od katerega

zneska, zneska glavnice ali od stroškov, so pripoznane obresti za čas

od izdaje sodbe, sodišče prve stopnje ni štelo v škodo pač pa v

korist tožene stranke, saj je ne glede na zapis v zapisniku, da

tožena stranka pripoznava tožbeni zahtevek, upoštevalo voljo tožene

stranke, da pripozna glavnico z obrestmi, kot jih je tožeča stranka

vtoževala v tožbi, pred povečanjem obstoječega zahtevka glede

pričetka teka zamudnih obresti. Ni pa iz zapisnika razvidno, da bi

tožena stranka svojo izjavo o pripoznavi pogojevala z ustreznim

procesnim dejanjem tožeče stranke za nepripoznani del zahtevka. Če bi

storila tako, tožeča stranka pa za nepripoznani del zahtevka tožbe ne

bi umaknila oziroma se zahtevku v tem delu odpovedala, bi do izdaje

sodbe še vedno lahko svojo izjavo preklicala. Tega pa ni storila.

Zato je njeno prepričanje, da bo s pripoznavo prišlo do odpisa

obresti od vložitve tožbe do izdaje sodbe, brez ustreznega procesnega

dejanja tožeče stranke, neupoštevno. Zmota v predstavi, kako bo

izjava o pripoznavi učinkovala na nepripoznani del zahtevka,

procesnopravno ni opravičljiva in je zato neupoštevna. Smiselno podan

umik izjave o pripoznavi v pritožbi pa je prav tako neupošteven, ker

bi lahko tožena stranka preklicala svojo izjavo samo do izdaje sodbe

brez privolitve tožeče stranke (četrti odstavek 316. člena ZPP). Ker

pa se s preklicem tožeča stranka v odgovoru na pritožbo ne strinja,

ga tudi pritožbeno sodišče ne more upoštevati.

Sodba na podlagi pripoznave se ne more izpodbijati zaradi zmotne

ugotovitve dejanskega stanja, ker se dejansko stanje pri tej sodbi ne

ugotavlja. Zato so pritožbene trditve glede nepravilnega upoštevanja

plačanega zneska 117.733,00 SIT, za kolikor naj bi bil dolg tožene

stranke nižji od vtoževanega ter o nezakonitosti zaračunanih in

obračunanih obresti od leasing obrokov ter dodatnih stroškov

izterjave, neupoštevne. Prav tako se po izjavi o pripoznavi ne

ugotavlja materialno pravo, ki bi ga bilo potrebno uporabiti za

sporno razmerje. Zato tudi pritožba zaradi zmotne uporabe

materialnega prava zoper sodbo na podlagi pripoznave, ni dopustna.

Edina izjema je, če pripoznava po materialnem pravu ne bi bila

dopustna in sicer, če bi šlo za zahtevek, s katerim stranke ne morejo

razpolagati (tretji odstavek 3. člena ZPP). V konkretnem primeru gre

za denarni zahtevek iz naslova razveze leasing pogodbe, glede

katerega je dovoljeno prosto razpolaganje strank (drugi odstavek 3.

člena ZPP). Zato je sodišče prve stopnje upravičeno izdalo sodbo na

podlagi pripoznave, s katero je ugodilo tožbenemu zahtevku v višini,

v kateri ga je tožena stranka pripoznala (prvi odstavek 316. člena

ZPP). Ker pri tem tudi ni zagrešilo nobene bistvene kršitve določb

postopka (drugi odstavek 350. člena ZPP), je pritožbeno sodišče

pritožbo tožene stranke zoper sodbo na podlagi pripoznave zavrnilo in

izpodbijano sodbo potrdilo (353.člen ZPP).

Sodišče prve stopnje je s sodbo odločilo, da je tožena stranka dolžna

tožeči stranki plačati zakonske zamudne obresti od vložitve tožbe do

izdaje sodbe sodišča prve stopnje. Ob preizkusu sodbe iz razlogov, na

katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odstavek

350. člena ZPP), je ugotovilo, da bistvene kršitve določb postopka

niso bile storjene; sodišče prve stopnje pa je glede na ugotovljeno

dejansko stanje imelo podlago, da toženo stranko obsodi tudi na

plačilo procesnih obresti od glavnice z obračunanimi obrestmi, za čas

od vložitve tožbe, to je od 8.6.2001 (drugi odstavek 279. člena ZOR).

S tem pa se izkaže, da je tudi pritožba zoper sodbo neutemeljena in

jo je bilo zato potrebno zavrniti, izpodbijano sodbo pa potrditi

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določilu prvega

odstavka 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 155. člena ZPP.

Tožeča stranka z odgovorom na pritožbo ni pripomogla k rešitvi

pritožbe, zato je pritožbeno sodišče ocenilo, da njeni stroški niso

bili potrebni za pravdo in je odločilo, da jih je dolžna nositi sama.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.