VSK sodba I Cp 43/2004
Sodna praksa višjih sodišč, 2004-11-02

Ker gre v tem postopku za spor majhne vrednosti, so pritožbeni razlogi omejeni. Sodba se lahko izpodbija le zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odst. 339. čl. ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Ne more pa se izpodbijati zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, na ugotovljeno dejansko stanje je pritožbeno sodišče vezano.

Pritožba se zavrne in p o t r d i izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, da se kupnina po kupoprodajni pogodbi sklenjeni med pravdnima stranka dne 21.4.2000 zniža za znesek 120.000,00 SIT in je zato tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 120.000,00 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30.9.2000 dalje do plačila in stroške postopka z zamudnimi obrestmi od izdaje sodbe do plačila. Tožečo stranko je sodišče obvezalo, da mora toženi stranki povrniti stroške postopka v znesku 130.755,20 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15.10.2003 do plačila.

Proti tej sodbi se je pritožila tožeča stranka iz pritožbenih razlogov bistvene kršitve določb pravdnega postopka in napačne uporabe materialnega prava. V pritožbi zatrjuje, da je bistvo zadeve v tem, da je toženec kot prodajalec prodal stanovanje tožnici ob navedbi, da ima stanovanje svoj vodovodni števec, kar se je kasneje izkazalo, da ne drži. Iz podatkov spisa in jasne izpovedi priče R., ki je povedal, da je tožencu, ko mu je prodal stanovanje povedal, da stanovanje nima lastnega vodomera, pa je to nedvomno, da je toženec vedel, da stanovanje nima lastnega vodomera. Da je to okoliščino tožnici zamolčal, pa izhaja iz podatkov spisa, predvsem ravnanj tožnice, ko je po nakupu stanovanja prijavila sebe kot novega odjemalca za vodo pri RVK in kasneje ugotovila, da vodomer ne gre k stanovanju, ki ga je kupila, o čemer je takoj obvestila toženca in zahtevala, da toženec sam postavi vodomer na svoje stroške, ali pa plača stroške postavitve. Če je tožnica stanovanje zatem prodala, je to njena zakonita pravica, razlogovanje pa, da ga je prodala celo za več kot ga je kupila, je povsem zgrešeno. Izračun pokaže, da ga je prodala za manj, kot ga je kupila, upoštevajoč inflacijo in ostale okoliščine. Ne drži ugotovitev sodišča prve stopnje, da toženec ni zavedel tožnice, saj to izhaja kot je rečeno iz izpovedi povem nezainteresirane priče R., ki je tožencu povedal, da stanovanje nima svojega vodomera, toženec pa tega ni povedal tožnici. Iz kupoprodajne pogodbe pa ne izhaja, da je stanovanje prodano brez vodomera. Posebno oceno si zasluži izpoved priče M., ki ji sodišče verjame češ, da ni zainteresirana za pravdo, slednji pa je kot predstavnik posrednika dejansko vodil posle za toženca, ki ga je najel kot posrednika za prodajo. Njegova izpoved pa, da naj bi tožnici posredoval podatek, da ima stanovanje skupni vodomer, je povsem izmišljena. Nobenega dvoma ni, da je toženec prevaral tožnico in jo tako zapeljal k sklenitvi pogodbe. Glede na to ima tožnica vsekakor pravico do odškodnine za pretrpljeno škodo. To pa je vrednost namestitve samostojnega vodomera, ki znaša vtoževani znesek.

Ker gre v tem postopku za spor majhne vrednosti, saj tožbeni zahtevek ne presega 200.000,00 SIT (1. odst. 443. čl. ZPP), so pritožbeni razlogi omejeni. Sodba se lahko izpodbija le zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odst. 339. čl. ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Ne more pa se izpodbijati zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, na ugotovljeno dejansko stanje je pritožbeno sodišče vezano. Čeprav se pritožba tožeče stranke na ta pritožbeni razlog ne sklicuje, v pritožbi izrecno izpodbija dejansko stanje, kar pa, kot je že rečeno, ni dopustno. Sodišče prve stopnje je v tem postopku ugotovilo, da je predmetno stanovanje, katerega je tožnica kupila od toženca imelo vse dogovorjene lastnosti za uporabo. Toženec je tožnici pokazal, kje se nahajajo števci za vodo in jaški pod stanovanjem, torej bila je seznanjena s tem, da ima stanovanje vodni števec. Nikoli pa ji ni rekel, da je števec njegova last in da bi jo s tem zavedel. Na podlagi teh ugotovitev pa je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, ko je zahtevek tožnice za plačilo 120.000,00 SIT, ki predstavlja montažo novega števca za vodo, zavrnilo. Ker sodišče prve stopnje tudi ni zagrešilo nobene bistvene kršitve določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, je le-to pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.