TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cp 42/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

Če je zadnji dan roka državni praznik, nedelja ali kakšen drug dan, ko se pri sodišču ne dela, se izteče rok s pretekom prvega prihodnjega delovnika.

Pritožba dolžnice se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugovor dolžnice zavrglo kot prepozen, saj ugotavlja, da ga je dolžnica vložila po preteku 8-dnevnega roka, in sicer na podlagi 3. odst. 58. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ).

Zoper sklep se pritožuje dolžnica, smiselno zaradi napačne ugotovitve dejanskega stanja, s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

V pritožbi navaja, da je sicer lahko pritožba prispela po izteku pritožbenega roka, vendar opozarja, da se pri sodišču v soboto in nedeljo ne dela in je zato opravičena do prve pritožbe (ugovora), v katerem je navedla vse okoliščine, zaradi katerih ugovarja sklepu o izvršbi. Ostaja pri istem predlogu iz ugovora z dne 19.11.1998, v katerem je obširno objasnila svoje gledišče.

Po 3. odst. 9. člena ZIZ je treba pritožbo in ugovor vložiti v 8-ih dneh od vročitve sklepa sodišča prve stopnje, če ni v zakonu drugače določeno. Če je zadnji dan roka državni praznik ali nedelja ali kakšen drug dan, ko se pri sodišču ne dela, se izteče rok s pretekom prvega prihodnjega delovnika (4. odst. 112. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Ob nespornem dejstvu, da je dolžnica sklep o izvršbi prejela 6.11.1998, ugovor pa vložila oziroma priporočeno oddala na pošto (kar se po 2. odst. 113. člena ZPP šteje kot dan izročitve sodišču) 18.11.1998, je povsem utemeljen zaključek sodišča prve stopnje o vložitvi ugovora po preteku 8-dnevnega pritožbenega roka, saj je bila 18.11.1998 sreda, medtem ko je pritožbeni rok iztekel 16.11.1998, upoštevajoč, da sta bila 14. in 15.11.1998 sobota in nedelja. Pritožbeni očitek, da sodišče v soboto in nedeljo ne dela, je sicer sam po sebi jasen in utemeljen, vendar pa siceršnje pravilnosti ugotovitve glede pravočasnosti pritožbe v ničemer ne spremeni. Sklep je tako pravilen v dejanskem in pravnem pogledu in ker sodišče prve stopnje pri odločanju ni zagrešilo kakšne uradoma upoštevne bistvene kršitve določb postopka, je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s členom 15 ZIZ pritožbo dolžnice kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 112,  112/4,  112,  112/4.  ZIZ člen 15,  15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 33/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

UNZ ne vodi, niti ni dolžna voditi podatke o dolžnikovem prebivališču, zato je predlog za pribavo podatkov pri UNZ neutemeljen.

Pritožba upnika se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršbo ustavilo na podlagi ugotovitve, da vročitev sklepa o izvršbi dolžniku ni bila uspešna, pri čemer je vročevalec ugotovil, da se je dolžnik iz navedenega naslova odselil. Sodišče je zato s sklepom pozvalo upnika, naj v 15-dnevnem roku sporoči točen naslov dolžnika (1. odst. 40. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ), ker pa je upnik sporočil isti naslov in sodišče izvršbe ni moglo opraviti, je postopek ustavilo.

Zoper sklep se pritožuje upnik zaradi zmotne uporabe materialnega prava s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in postopek z izvršbo nadaljuje. V pritožbi opozarja, da je po prejemu poziva pri Upravni enoti K. zaprosil za podatke o morebitnem novem naslovu dolžnika. Ker na podlagi dopisa Upravne enote K. ni dobil novih podatkov, je sodišču predlagal, da v skladu s 148. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP) poizkuša dobiti potrebne podatke o novem naslovu dolžnika kako drugače oziroma konkretno preko UNZ K., saj je sodišče samo ugotovilo, da se je dolžnik odselil od bivše žene. Upnik je izkazal, da sam ne more zvedeti za naslov dolžnika, zato bi moralo sodišče v tem primeru postopati v skladu s 148. členom ZPP, kot je upnik pravočasno predlagal v svoji vlogi z dne 9.12.1998. Pritožba ni utemeljena.

Člen 148 ZPP dejansko ureja vprašanje ugotovitve naslova in določa, da če stranka ne more sama zvedeti za naslov tistega, kateremu naj se vroči pisanje, poskusi sodišče dobiti podatke od pristojnega upravnega organa ali kako drugače. V obravnavani zadevi podatki pristojnega upravnega organa niso sporni, saj jih je sporočil upnik sam. Prav tako ni sporno, da dolžnik na sporočenem naslovu ne stanuje več. Tam mu zato sodnih pošiljk ni mogoče vročiti. Res je upnik z vlogo z dne 9.12.1998 predlagal, da sodišče pribavi podatke preko UNZ K., vendar je mogoče hkrati jasno ugotoviti, da UNZ K. ni niti dolžan, niti ne vodi podatkov o prebivališču dolžnika, niti ni dolžan pribavljati take podatke. Zato sodišče prve stopnje utemeljeno pribavo podatkov o dolžnikovem prebivališču ni zahtevalo preko UNZ K.

in je tak predlog upnika neutemeljen. Kako drugače pa bi lahko sodišče ugotovilo naslov dolžnika, pa upnik ni povedal, niti tega ne navaja oz. obrazlaga v pritožbi. Izpodbijani sklep je zato pravilen v dejanskem in pravnem pogledu in pritožbeni očitki ne vzdržijo resne presoje. In ker sodišče prve stopnje pri odločanju tudi ni zagrešilo kakšne uradoma upoštevne bistvene kršitve določb postopka, je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s členom 15 ZIZ pritožbo upnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 22/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine

Dolžnik mora tudi ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine obrazložiti v skladu z 2. odst. 53. člena ZIZ.

Ugovor dolžnika kot pritožba se kot neutemeljen zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o izvršbi na podlagi verodostojne listine dolžniku naložilo, da v roku 8-ih dni po vročitvi sklepa upniku poravna v predlogu za izvršbo na podlagi verodostojne listine navedeno terjatev, dovolilo predlagano izvršbo, stroške upnika pa odmerilo na 13.344,00 SIT.

Zoper sklep je ugovarjal dolžnik, ki je opozoril, da stanuje v D. Po pregledu položnic od leta 1993 do 1998 je ugotovil, da res položnice za maj 1998 ni, druge pa so vse plačane pred rokom. Ugotovil je tudi, da opominov in pritožb na opomine in prejel od nikoder, čeprav je osebno odšel na pošto v S., tam pa jim ni bilo nič jasno za njegov primer. Zato meni, da je potrebno človeka najprej obvestiti, ne pa na takšen način preiti na izvršilno tožbo. Doma živijo od kmetijstva in zato prosi, da se preveri, če so bile vse formalnosti izpolnjene. Upa na pravilno izvršitev postopka.

Sodišče prve stopnje je dolžnikov ugovor poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi na podlagi ocene, da dolžnik ugovora ni obrazložil v skladu s 53. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Tako je sodišče prve stopnje ravnalo na podlagi 5. odst. 62. člena ZIZ.

Dolžnik mora tudi ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine obrazložiti v skladu s 53. členom ZIZ (5. odst.

62. člena ZIZ). 2. odst. 53. člena ZIZ določa, da mora biti ugovor obrazložen; v ugovoru mora dolžnik navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predložiti dokaze, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen. Ne le, da dolžnik v ugovoru smiselno priznava, da mesečne RTV naročnine za maj 1998 ni plačal (z navedbo, da nima ustreznega potrdila), temveč v ugovoru tudi ne predlaga nikakršnega dokaza, s katerim bi navedena dejstva utemeljeval. Tak ugovor pa se po citiranem 2. odst. 53. člena ZIZ šteje kot neutemeljen. Jasno je torej neutemeljen tudi kot pritožba, pri čemer pritožbeno sodišče ni zasledilo kakšnih uradoma upoštevnih kršitev iz 2. odst. 55. člena ZIZ. Zato je na podlagi 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s členom 15 ZIZ pritožbo dolžnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 44/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

Edina izjema od pravila, da mora tožeča stranka, ki umakne tožbo, povrniti nasprotni stranki pravdne stroške, je predpisana v primeru izpolnitve zahtevka in nikakršni drugi razlogi ne prihajajo v poštev.

Pritožba tožečih strank se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i odločitev o pravdnih stroških sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje umik tožbe tožeče stranke vzelo na znanje in s tem pravdni postopek štelo za končan, tožečim strankam pa je hkrati naložilo, da so dolžne toženi stranki povrniti njene pravdne stroške v višini 31.867,40 SIT v 15 dneh pod izvršbo. Iz razlogov sklepa izhaja, da ima stroškovna odločitev podlago v 1. odst. 158. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), pri čemer je šlo očitno za umik tožbe zaradi njene neutemeljenosti, ne pa zaradi morebitne izpolnitve zahtevka toženca.

Zoper stroškovno odločitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu se pritožujejo tožniki, smiselno zaradi zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep ustrezno spremeni, podrejeno pa sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopnemu sodišču. V pritožbi opozarjajo na razloge vložitve tožbe ter razloge umika tožbe, hkrati pa tudi opozarjajo na upravičenost tožbe vse do sodbe Vrhovnega sodišča RS z dne 27.8.1998, ki je bila dostavljena sodišču z umikom tožbe. Nepošteno je, da so od 23.4.1997 do oktobra 1998 brezobrestno kreditirali toženo stranko, krili svoje pravdne stroške za izterjavo dolžnega zneska, po odločitvi sodišča pa naj bi plačali še pravdne stroške toženi stranki, to je tisti stranki, ki ni spoštovala pravnomočne sodbe.

Tožnik, ki umakne tožbe, mora nasprotni stranki povrniti pravdne stroške, razen če jo je umaknil takoj, ko je toženec izpolnil zahtevek (1. odst. 158. člena ZPP). Edina izjema od pravila, da mora tožeča stranka, ki umakne tožbo, povrniti nasprotni stranki pravdne stroške, je torej predpisana v primeru izpolnitve zahtevka in nikakršni drugi razlogi ne prihajajo v poštev. Ker je v obravnavani zadevi sodišče prve stopnje jasno ugotovilo in je pravzaprav med strankami nesporno, da do izpolnitve zahtevka s strani tožene stranke ni prišlo, je posledica, ki nujno sledi iz navedenega, da morajo tožniki, ki so tožbo umaknili, povrniti tožencu njegove pravdne stroške. Neutemeljen je zato pritožbeni očitek tako nepopolne in zmotne ugotovitve dejanskega stanja, kot tudi zmotne uporabe materialnega prava. In ker pri odločanju sodišče prve stopnje ni zagrešilo kakšne uradoma upoštevne bistvene kršitve določb postopka, je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 380. člena ZPP pritožbo toženih strank kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano stroškovno odločitev sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 158,  158/1,  158,  158/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 52/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

Zastavni upnik ima na podlagi veljavnega izvršilnega naslova o obstoju in dospelosti terjatve pravico zahtevati poravnavo terjatve iz zastavljene nepremičnine, na način, ki je določen v zakonu. Zastavna pravica ni subsidiarne narave.

Pritožba dolžnikov se zavrne kot neutemeljena in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnika sta ugovarjala zoper sklep o izvršbi prvostopnega sodišča in slednje je njunemu ugovoru delno ugodilo in sklep o izvršbi v 1. točki, 1. alineji razveljavilo za znesek 21.711.699,90 SIT, ni pa sprejelo ugovornih navedb dolžnikov, da bi lahko upnik posegel z izvršbo proti dolžnikoma šele, ko bi bile vse možnosti zoper glavnega dolžnika izčrpane.

Zoper ta sklep sta dolžnika ponovno vložila ugovor, ki ga je prvostopno sodišče štelo za pritožbo in odstopilo temu sodišču v reševanje. V pritožbi sta dolžnika ponovno navedla, da je predlog za izvršbo preuranjen, saj bi nastopila kot dolžnika šele v primeru, ko bi bile vse možnosti izterjave do primarnega dolžnika izčrpane.

Predlagala sta, da pritožbeno sodišče izdani sklep umakne, predlog zavrže in upniku naloži plačilo stroškov postopka.

Dolžnika sta sklenila pred prvostopnim sodiščem v zadevi R ... dne 15.12.l994 po določilih Zakona o izvršilnem postopku sporazum z upnikom in glavnim dolžnikom o obstoju terjatve upnika do glavnega dolžnika, ki dospe v plačilo 22.5.l995 in dogovor, da se za terjatev s pripadki ustanovi na nepremičninah dolžnikov zastavna pravica.

Potem, ko je prvostopno sodišče delno razveljavilo sklep o izvršbi glede zneska terjatve nad katero je bila ustanovaljena zastavna pravica na nepremičninah dolžnikov, slednja uveljavljata le še subsidiarnost zastave torej dolžnost upnika, da svojo terjatev poplača najprej od glavnega dolžnika.

Stališče prvostopnega sodišča, je pravilno. Hipoteko oz. zastavno pravico na nepremičninah ureja Zakon o temeljnih lastninskih razmerjih v čl. 61 do 69. Vsebina hipoteke pa je, da sme hipotekarni upnik zahtevati poravnavo svoje terjatve iz vrednosti obremenjene nepremičnine na način predviden v zakonu. Hipotekarni upnik ima po zakonu pravico zahtevati po dospelosti terjatve poravnavo svoje terjatve iz zastavljene nepremičnine. Z veljavnim izvršilnim naslovom, ki ga predstavlja sporazum z dne 15.12.l994, veljavno zastavno pravico na nepremičninah dolžnika ustanovljeno z istim sporazumom in dospelostjo terjatve, ki ni sporna, za upnika ni nobene ovire, da uveljavlja poravnavo svoje terjatve v izvršilnem postopku zoper dolžnika, zastavitelja, do zneska za katerega je nepremičnina obremenjena. Zastavna pravica ni subsidirane narave.

Prvostopno sodišče v izpodbijanem sklepu ni ugodilo ugovoru dolžnikov zoper sklep o izvršbi v zgoraj navedenem delu in ker pritožba zoper izpodbijani sklep ni utemeljena se zavrne in potrdi sklep prvostopnega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 106/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

V primeru več zahtevkov zoper več tožencev se določi stvarna pristojnost po vrednosti posameznega zahtevka.

Pritožba tožene stranke se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Provostopno sodišče je z izpodbijanim sklepom združilo pravdni zadevi po tožbi in nasprotni tožbi v enotno obravnavanje in zavrnilo ugovor stvarne nepristojnosti prvostopnega sodišča, ki ga je vložila tožena stranka, katera je predlagala, da se po nujni združitvi pravd, zadeva odstopi stvarno pristojenmu Okrožnemu sodišču v K.

Zoper sklep prvostopnega sodišča o združitvi pravd in zavrnitvi ugovora stvarne nepristojnosti je vložila pritožbo tožena stranka, vendar le v delu odločanja o stvarni pristojnosti, kot je navedla iz razloga napačne uporabe materialnega prava, vsebinsko smiselno pa zaradi kršitve določb pravdnega postopka. Navedla je, da je nasprotna tožba samostojna tožba, za katero veljajo vsa pravila kot za vsako tožbo, vrednosti spora za posamezno tožbo se zato seštevajo, seštevek pa presega pristojnost okrajnega sodišča. Prvotno je bila vrednost spora tudi prenizko postavljena.

Za ugotovitev stvarne pristojnosti sodišča je odločilna vrednost spornega predmeta in sicer glavnega zahtevka /čl. 35 Zakona o pravdnem postopku/. V času odločanja na prvi stopnji je stvarno pristojnost sodišč urejal Zakon o sodiščih, ki je za premoženjskopravne spore, ki ne presegajo spornega zahtevka 2.000.000.- tolarjev določal stvarno pristojnost okrajnih sodišč.

Vrednost spornega predmeta po tožbi in nasprotni tožbi ni preko 2.000.000.- tolarjev, zato je za obe tožbi pristojno okrajno sodišče.

Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo čl. 37/2 ZPP, ki določa da se v primeru več zahtevkov, ki imajo različno pravno podlago in se uveljavljajo zoper več tožencev, kar je primer v tej združeni pravdi, določi pristojnost po vrednosti vsakega posameznega zahtevka. Tudi ocena tožene stranke, da je bila že v začetku pravde po prvotni tožbi vrednost spornega predmeta prenizko postavljena ni pravno upoštevna.

Po čl. 40/2 ZPP je v primeru, ko se tožbeni zahtevek ne tiče denarnega zneska odločilna vrednost spornega predmeta, ki jo je tožnik navedel v tožbi. Če se pojavi dvom, da je tožnik navedel očitno previsoko ali prenizko vrednost, se mora sodišče najpozneje na pripravljalnem naroku, oz. na glavni obravnavi, pred pričetkom obravnavanja glavne stvari prepričati o pravilnosti navedene vrednosti. To se ni zgodilo, zato so navedbe tožene stranke prepozne.

Ker je prvostopno sodišče ob pravilni uporabi procesnega prava ugovor stvarne nepristojnosti zavrnilo, je pritožbeno sodišče v skladu s čl.380 ZPP pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 285/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-21

izvršba na sredstva na računu pri organizaciji za plačilni promet - krajevna pristojnost

Če ima dolžnik svoj račun pri enoti banke na območju enega sodišča, je to sodišče krajevno pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo na sredstva na računih, čeprav ima banka sedež na območju drugega sodišča.

Pritožbi upnika se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da Okrajno sodišče v K.. ni krajevno pristojno za odločanje o tej zadevi in da bo zadeva odstopljena Okrajnemu sodišču v L. kot stvarno in krajevno pristojnemu.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik po svojem pooblaščencu in predlaga njegovo razveljavitev. V pritožbi navaja, da ima dolžnik račun, na katerega teče izvršba, sicer res pri S. B. d.d., ki pa ima svojo enoto v K.. Prav pri tej enoti pa ima dolžnik odprt svoj žiro račun.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v nasprotju z določilom 143. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Po tem določilu je za odločitev o predlogu za izvršbo na sredstva, ki jih ima dolžnik na računih pri banki, krajevno pristojno sodišče, na območju katerega je sedež organizacije oziroma njene enote, ki vodi dolžnikov račun. V konkretnem primeru vodi dolžnikov račun sicer res SKB Banki d.d. Ljubljana, ki pa ima svojo enoto v K.. Zato je v skladu s 143. čl. ZIZ krajevno pristojno za odločanje o predmetni izvršilni zadevi sodišče prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je zato pritožbi upnika ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da nadaljuje s postopkom kot stvarno in krajevno pristojno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 73/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-21

Ugovor zoper sklep o izvršbi mora biti obrazložen. Dolžnik mora navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predložiti dokaze o svojih trditvah, sicer se šteje, da je ugovor neutemeljen.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je izdalo sklep o izvršbi, s katerim je dovolilo zaradi poplačila upnikove terjatve v višini 35.000.- SIT, izvršbo na dolžnikove premičnine in sredstva na računih pri banki.

Zoper ta sklep je vložil pravočasen ugovor dolžnik v katerem navaja, da je samohranilec štiričlanske družine z majhnimi otroki z osebnim mesečnim dohodkom v višini 50.000.- SIT, zato ni sposoben plačati terjani znesek. Čim bo to sposoben bo poravnal.

Prvostopno sodišče je ugovor štelo kot neutemeljen in ga je v skladu s čl. 54 Zakona o izvršbi in zavarovanju odstopilo temu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Sklep o izvršbi s katerim je predlogu za izvršbo ugodeno, lahko v smislu čl. 53 Zakona o izvršbi in zavarovanju dolžnik izpodbija z ugovorom, slednji pa mora biti obrazložen. V ugovoru mora dolžnik navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predložiti dokaze o svojih trditvah, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da dolžnik o dejstvih, ki jih je navedel v ugovoru, ki se rešuje kot pritožba, ni ponudil nobenih dokazov, zato se pritožba zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep o izvršbi prvostopnega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 290/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-22

rubež in ocenitev stvari - brezuspešen poskus rubeža - ponovni predlog upnika za opravo rubeža

Upnikov predlog za ponovni rubež, potem ko je od sodišča prejel obvestilo, da je bil rubež neuspešen, poslan nepristojnemu sodišču, sodišče ni dolžno upoštevati.

Pritožba upnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izvršbo ustavilo, potem ko je ugotovilo, da upnik v treh mesecih od obvestila o neuspešnem rubežu ni predlagal ponovnega rubeža.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik in predlaga njegovo razveljavitev.

V pritožbi navaja, da je na obvestilo sodišča prve stopnje o tem, da rubež ni bil opravljen, predlagal ponovni rubež, vendar je ta predlog poslal Okrajnemu sodišču v K., glede na to, da je sklep o izvršbi izdalo Temeljno sodišče v K., Enota v K.. Meni, da bi bilo tak predlog vseeno treba upoštevati.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 3. odst. 79. čl. Zakona o izvršilnem postopku (ZIP). Po tem določilu mora namreč upnik v treh mesecih od obvestila o neuspešnem rubežu predlagati ponoven rubež, če ne sodišče izvršbo ustavi. Navedba upnika, da je predlog za ponovni rubež poslal, vendar Okrajnemu sodišču v K., po mnenju pritožbenega sodišča ne more biti upoštevna. Izvršilni postopek teče pri Okrajnem sodišču v P.. S tem, da teče izvršilni postopek pred Okrajnim sodiščem v Piranu pa je bil upnik seznanjen, saj je obvestilo z dne 14.5.1998, da rubež ni bil opravljen, prejel od Okrajnega sodišča v P. kot je razvidno iz list. št. 52 v spisu. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.