TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Kp 42/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-06

prepozna pritožba - nepopolna pritožba - potek prekluzivnega roka

Če je nepopolna pritožba, v kateri je napovedana dopolnitev, ki je vložena po preteku roka za pritožbo, vložena prepozno, se obe pritožbi zavržeta kot prepozni.

Pritožba obdolženega B. M. se z a v r n e kot neutemeljena.

: Sodišče prve stopnje je z navedenim sklepom zavrglo pritožbo obdolženega zoper sodbo z dne 7. 12. 2000, opr. št. K 27/2000-41, kot prepozno. Zoper ta sklep se je obdolženec pravočasno pritožil z laično pritožbo smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Smiselno je predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa. Pritožba ni utemeljena. Prvostopenjsko sodišče je pravilno ugotovilo, da je pritožba zoper sodbo vložena prepozno. Iz priložene povratnice namreč resnično izhaja,da je obdolženec prejel overjen prepis sodbe 20. 12. 2000 z ustreznim pravnim poukom. Tako je rok za vložitev pritožbe v tem primeru iztekel dne 29. 12. 2000. Zato sta ugovor,ki ga je vložil obdolženec zoper sodbo dne 4. 1. 2001, in tudi pritožba z obrazložitvijo, ki jo je vložil dne 12. 1. 2001, prepozna. Zato sodišče druge stopnje pritožbi ni moglo ugoditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1627/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-02

Sklep o začasni odredbi je izvršilni naslov, zato na njegovi podlagi ni mogoče še enkrat dovoliti izvršbe z izdajo sklepa o izvršbi.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje p o t r d i .

: Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo upnikov predlog za izvršbo. Odločitev je utemeljilo s tem, da je upnik predlagal izvršbo na podlagi sklepa o začasni odredbi, izdanega v pravdnem postopku, ki pa ima že na podlagi določbe 1.odstavka 268.člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, ZIZ, učinek sklepa o izvršbi in ga torej ni mogoče uporabiti kot izvršilni naslov. Upnik se je zoper takšen sklep pritožil iz razloga zmotne uporabe materialnega prava oz. določbe 268.člena ZIZ. Navajal je, da o tem, kako izvršiti začasno odredbo, res ni ustaljene sodne prakse. Upnik je navedel kot primer odločitev drugega sodišča, ki je ob identičnem dejanskem stanju dovolilo postopek izvršbe. Res v začasni odredbi niso zajete vse sestavine, ki jih mora imeti sklep o izvršbi po določbi 44. člena ZIZ, a tega zakon za začasno odredbo nikjer posebej ne predpisuje. Če nima vseh sestavin, se bo za realizacijo začasne odredbe poskrbelo s izdajo sklepa o izvršbi. Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je pravilno obrazložilo pomen določbe 268. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, ZIZ. Sklep o začasni odredbi je izvršilni naslov, zato na njegovi podlagi ni mogoče še enkrat dovoliti izvršbe z izdajo sklepa o izvršbi. Na podlagi sklepa o začasni odredbi lahko upnik zahteva le opravo neposrednih dejanj izvršbe. Če pa sklep o začasni odredbi ne navaja, katera neposredna dejanja izvršbe se bodo opravila v primeru, da dolžnik sam ne izpolni začasne odredbe, je sklep o začasni odredbi nepopolen. Upnik lahko zahteva njegovo dopolnitev pri sodišču, ki je takšen sklep izdalo. Pritožba torej ni utemeljena, v izpodbijanem sklepu pa tudi ni pomanjkljivosti, na katere sodišče druge stopnje pazi uradoma, zato je bilo potrebno pritožbo zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku, ZPP, v zv. s členom 15 ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 735/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-10

Ko postane sklep o izvršbi pravnomočen, ni več mogoče ocenjevati primernosti izvršilnega naslova.

Pritožbi upnika se u g o d i , sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in se zadeva v r n e sodišču prve stopnje zaradi nadaljevanja izvršbe.

: Z izpodbijanim sklepom je sodišče predlog upnice na ocenitev lisičje jope zavrnilo kot neutemeljen. Proti takšnemu sklepu se je pritožila upnica in v pritožbi navaja, da je v izogib zapletom pristala v svojo škodo na najcenejšo krzneno jopo. Sedaj ni več sporno, kaj je treba oceniti. Sicer pa čl. 89/IV ZIZ predvideva povprečno ceno predmeta, če upnik in dolžnik navajata različni ceni. V tem primeru niti to ni treba, ker je upnica pristala na najnižjo ceno. Zavrženje predloga sploh ni predvideno, pritožba zoper takšen sklep pa ni izključena. Predlaga razveljavitev sklepa. Pritožba je utemeljena. Prvostopno sodišče je predvsem spregledalo, da je bila v tej zadevi izvršba dovoljena že leta 1992 in da je izvršilni sklep postal pravnomočen že leta 1993. S tem, ko je sodišče dovolilo izvršbo, se je tudi jasno opredelilo, da je izvršilni naslov (pravnomočna sodba) primeren za izvršbo, saj bi v nasprotnem primeru predlog za izvršbo zavrnilo. Resnici na ljubo je treba poudariti, da sodišče ne bi smelo dovoliti izvršbe, saj pravnomočna sodba ni bila primeren izvršilni naslov po čl. 20 Zakona o izvršilnem postopku, oz. zdaj po čl. 21 ZIZ, saj lisičja jopa ni bila dovolj točno opisana, da bi se jo dalo individualizirati. Toda po pravnomočnosti sklepa o izvršbi o primernosti izvršilnega naslova ni več možno razpravljati, pravnomočen sklep pa tudi ni bil razveljavljen ali spremenjen v izrednih pravdnih sredstvih. Glede na to sodišče ne bi smelo zavrniti predlog za cenitev, ampak bi moralo nadaljevati izvršbo na osnovi lastnega pravnomočnega sklepa. Oceniti bi pač moralo povprečno lisičjo jopo. Toda tudi ta problem ne obstoji več,saj je upnica predlagala ocenitev najcenejše lisičje jope. To pa pomeni, da sploh ni več sporno, kakšno lisičjo jopo je treba oceniti. Sodišče bo torej ocenilo vrednost najcenejše lisičje jope, ki jo je možno kupiti na tržišču.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 261/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-07

Pravnomočen sklep o motenju posesti je mogoče izvršiti tudi v primeru, če je v pravdi sodeloval le en solastnik služečega zemljišča. Motenje je vezano na zemljišče, ne glede na vsakokratno lastništvo.

Pritožba C. A. se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

: Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrnilo ugovor C. A. proti zemljiškoknjižnemu sklepu, ki se je nanašal na odpis parcele št. ... k.o. O. in sicer glede poslovne stavbe v izmeri ... m2 in glede pašnika v izmeri ... m2. Proti takšnemu sklepu se je pritožila C. A. smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zaradi kršitve določb postopka. Izpodbijani sklep je nesprejemljiv zaradi kršitve zakonov na sodišču. Zemljišče in objekt sta bila nekorektno in nasilno odvzeta. Planinsko društvo za 34 let ni plačalo najemnine. Sodišče je planinskemu društvu podarilo plod njenih žuljev. V njenem primeru so bile kršene človekove pravice in pravice do lastnine. Zahteva, da se ji na kraju samem pokaže, koliko zemljišča je bilo odvzetega in kje so mejniki. M. G. koče želi prosto služnost do njenega gozda. Govori o škodi, ki se dela na makadamu z motornimi vozili.Govori o neplačani najemnini in odškodnini. Prosi višje sodišče za pomoč pri izterjavi. Cenitev za že plačano odškodnino je bila nekorektna. Dokler ne bodo poravnane vse obveznosti, ne bo dovolila odpisa in vknjižbe. Smiselno predlaga razveljavitev sklepa. Pritožba ni utemeljena. V zemljiškoknjižnem postopku se ne morejo upoštevati okoliščine, ki se nanašajo na pravnomočno sodbo, ki je osnova za vknjižbo. Zemljiškoknjižno sodišče lahko dovoli le takšno vknjižbo, ki izhaja iz pravnomočne sodbe. Prvostopno sodišče je tako tudi ravnalo, saj je dovolilo vknjižbo lastninske pravice v korist P. d. R. glede parcele in površine, ki je navedena v pravnomočni sodbi Temeljnega sodišča v Celju, Enote v Celju opr. št. P 771/91 z dne 5. 7. 1993 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Celju, opr. št. Cp 751/93 z dne 10. 11. 1993. Tudi pritožbeno sodišče je ugotovilo, da je v pravnomočni sodbi predviden odpis parcele št. ... k.o. O., ki je sestavljena iz poslovne stavbe v izmeri 88 m2 in iz pašnika v izmeri .. m2. Pri dovoljeni vknjižbi so bile torej spoštovane določbe čl. 21, 68 in 86 Zakona o zemljiški knjigi. Za vsa druga vprašanja, ki jih pritožnica omenja v pritožbi (naprimer odškodnina, mejniki, služnost, nestrinjanje s pravnomočno sodbo itd.) zemljiškoknjižno sodišče ni pristojno, ampak so ta vprašanja lahko predmet drugih postopkov.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Kp 476/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-09

odmera kazni - obnova kazenskega postopka - novi dokazi

V postopku za nepravo obnovo kazenskega postopka se pri odmeri enotne kazni upoštevajo samo tiste okoliščine, ki so bile upoštevane pri odmeri pravnomočno določenih kazni, ki se združujejo. Olajševalne okoliščine nastale kasneje se ne upoštevajo.

Pritožba obsojenega S. R. se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje. Obsojeni S. R. se oprosti plačila stroškov pritožbenega postopka.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi 1. točke I. odstavka 407. člena in II. odstavka istega člena Zakona o kazenskem postopku spremenilo pravnomočni sodbi Okrajnega sodišča v Velenju, opr. št. K 216/95, in Okrajnega sodišča v Piranu, opr. št. K 121/96, in izreklo enotno kazen štiri leta in šest mesecev zapora. Okrajno sodišče v Velenju je dne 8. 10. 1998 izdalo sodbo, opr. št. K 216/95, s katero je obsojencu izreklo enotno kazen pet mesecev zapora. Višje sodišče v Celju je dne 23. 3. 1999 izdalo sodbo, opr. št. Kp 413/98, s katero je delno ugodilo pritožbi obsojenca ter mu znižalo enotno kazen na štiri mesece zapora. Okrajno sodišče v Piranu je dne 7. 2. 2000 izdalo sodbo, opr. št. K 121/96, s katero je izreklo obsojencu enotno kazen štiri leta in tri mesece zapora. V tej sodbi ni bila upoštevana enotna kazen iz pravnomočne sodbe Okrajnega sodišča v Velenju, opr. št. K 216/95. Zoper sodbo je obsojenec pravočasno vložil laično pritožbo, s katero je izpodbijal ugotovljeno dejansko stanje ter smiselno tudi odločbo o kazenski sankciji. Smiselno je predlagal njeno spremembo in znižanje izrečene kazni. Pritožba ni utemeljena. Glede primernosti izrečene enotne kazni je sodišče druge stopnje ocenilo, da je ustrezna, saj je obsojenec večkratni povratnik, ki je že bil kaznovan za raznovrstna kazniva dejanja. Navajanja obsojenca, da je v zaporu že od leta 1998, da je do sedaj prestana kazen pozitivno vplivala na njega in da kaznivih dejanj ne namerava več izvrševati, ne pomenijo takšnih okoliščin, ki bi opravičevale znižanje izrečene kazni. Sodišče druge stopnje prav tako ni sledilo navedbam v pritožbi, da je po smrti očeta mati ostala sama na kmetiji in da potrebuje pomoč pri delu, saj je iz spisovnega gradiva moč zaključiti, da obsojeni dejansko večino časa ni preživel doma, temveč na raznih drugih naslovih. Teh navedb sodišče druge stopnje tako ni upoštevalo, temveč je zaključilo, da je sodišče prve stopnje pravilno in korektno izreklo enotno kazen, upoštevajoč dejansko stanje, ki je bilo pravilno ugotovljeno. Ker tudi uradni preizkus izpodbijane sodbe ni pokazal nepravilnosti, je bilo potrebno pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sodbo prvostopenjskega sodišča. Zaradi neuspeha s pritožbo bi moral obsojeni plačati pritožbeno povprečnino. Ker pa prestaja kazen zapora, ga je sodišče druge stopnje oprostilo te plačilne dolžnosti.

KZ člen 41,  41.  ZKP člen 407,  407/1,  407/1-1,  407/2,  407,  407/1,  407/1-1,  407/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 711/1999
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-18

obresti - zamudne obresti - razdrtje pogodbe

Določbo 5. odst. 132. čl. ZOR je treba razlagati kot specialno pravilo glede na 214. čl. ZOR.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana 2.točka izreka prvostopne sodbe sodišča prve stopnje spremeni tako, da se glasi: "Tožena stranka je dolžna v 8 dneh plačati tožeči stranki zakonite zamudne obresti od 239.562,10 SIT za čas od 1.9.1994 do 18.9.1996 in zakonite zamudne obresti od 61.686,90 SIT za čas od 19.9.1995 do plačila. Tožbeni zahtevek na plačilo zakonitih zamudnih obresti od 61.686,90 SIT za dan 18.9.1995 se zavrne." Tožena stranka je dolžna v roku 8 dni plačati tožeči stranki 48.850,00 SIT stroškov pritožbenega postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 18.1.2001 do plačila.

Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo plačilo 239.562,10 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 19.9.1995 do plačila (1.točka izreka) in 129.570,00 SIT stroškov postopka (3.točka izreka - dopolnjena dne 22.3.1999 z obrestnim izrekom). Z 2.točko izreka je sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni zahtevek na plačilo 61.686,90 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 18.9.1995 do plačila in na plačilo zakonitih zamudnih obresti od 239.562,10 SIT za čas od 1.9.1994 do 18.9.1995. Zoper 2.točko sodbe se pritožuje tožeča stranka. Navaja, da je prvostopno v zavrnilni del sodbe vključilo tudi znesek 61.686,90 SIT, ki ga (kot glavnico) tožeča stranka sploh ni zahtevala. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev o obrestih napačno oprlo na določbo 214.čl. ZOR. Uporabiti bi bilo treba določbo 5.odst. 132.čl. ZOR in tožeči stranki priznati obresti od dneva, ko je tožena stranka prejela plačilo. Tožena stranka na pritožbo ni odgovorila. Pritožba (razen za en dan obresti) je utemeljena. Sodišče druge stopnje soglaša s pritožnico, da je z izpodbijano 2.točko sodbe zavrnjeno več od tistega, kar je po delni ugoditvi zahtevku sploh še ostalo sporno. Tisti del zahtevka, ki je v tem pritožbenem postopku še sporen, so zato zgolj še obresti od 239.562,10 SIT za čas od 1.9.1994 do 18.9.1995 ter obresti od 61.686,90 SIT za čas od 18.9.1995 do plačila. Pri prvi postavki gre za obresti od dneva prejema plačila do vložitve tožbe. Druga postavka pa predstavlja obrestovanje zneska (61.686,90 SIT), ki je izračunana prva postavka. Razen glede dela "druge postavke", ki za dan 18.9.1995 nasprotuje določbi 2.odst. 279.čl. ZOR, drugostopno sodišče s stališčem pritožnice soglaša. Določbo 5.odst. 132.čl. ZOR je namreč treba razlagati kot specialno pravilo glede na 214.čl. ZOR. Tožeči stranko zato gredo obresti od 239.562,10 SIT vse od 1.9.1994 dalje, od vložitve tožbe dalje pa ji glede 2.odst. 279.čl. ZOR gre tudi obrestno obrestovanje. Zaradi nepravilne uporabe materialnega prava je zato sodišče druge stopnje na podlagi 4.točke 373.čl. ZPP/77 izpodbijani del sodbe spremenilo tako, kot je to razvidno iz izreka sodišča druge stopnje. Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na 2.odst. 166.čl. ZPP/77.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 854/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-06-13

Proti sklepu o razdružitvi postopka po 8.točki 1.odstavka 270.člena ZPP pritožba ni dovoljena (3.odstavek 270.člena ZPP), zato jo je treba zavreči.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se nasprotna tožba drugotožene stranke, vpisana pod opr.št. V P 469/2001, in je bila s sklepom z dne 8.3.2001, opr.št. V P 452/98, združena s pravdo V P 452/98, izloči in se vpiše kot samostojna tožba. Proti sklepu se je pritožila drugotožena stranka. Navaja, da je kot vrednost spornega predmeta navedla vrednost spornega poslovnega prostora, kakršna je po njegovi oceni. Vendar pa, če tožeča stranka in sodišče menita, da ta vrednost znaša 2.000.000,00 SIT, se tudi ona s tem strinja in vrednost spornega predmeta popravlja na ta znesek. Po njegovem mnenju sama vrednost poslovnega prostora ne more biti odločilna za pristojnost sodišča, saj je to vrednost možno prikazovati različno. Po zakonu ne moreta teči dva postopka o isti stvari, temveč ju je treba združiti v skupno obravnavanje. Sodišče prosi, da obe zadevi obravnava skupno, v kolikor pa meni, da je nepristojno, naj obe zadevi odstopi okrožnemu sodišču. Pritožba ni dovoljena. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom na podlagi 8.točke 1.odstavka 270.člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99, ZPP) razdružilo pravdni postopek za pravdni zadevi opr.št. V P 469/2001 in V P 452/98. Po določbi 3.odstavka 270.člena ZPP pa proti takemu sklepu, ni pritožbe. Sodišče druge stopnje je zato, ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje (1.odstavek 343.člena ZPP), pritožbo drugotožene stranke na podlagi 1.točke 365.člena ZPP zavrglo. Ker pritožba proti predmetnemu procesnemu sklepu ni dovoljena, se sodišče druge stopnje ni spuščalo v njeno vsebino.

ZPP člen 270,  270/1,  270/1-8,  270/3,  270,  270/1,  270/1-8,  270/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 15/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-06-05

spor o pristojnosti - izdaja začasne odredbe

Upnica predloga za izdajo začasne odredbe ni vložila pred začetkom spora, o katerem naj bi sodišče odločalo po pravilih v gospodarskih sporih, ampak po zaključku takšnega spora. Zato za izdajo predlagane začasne odredbe ni podana stvarna pristojnost okrožnega sodišča, ampak okrajnega, saj gre za postopek zavarovanja denarne terjatve po določbah Zakona o izvršbi in zavarovanju.

Za odločanje o predlagani začasni odredbi je stvarno (in krajevno) pristojno OKRAJNO SODIŠČE V LJUBLJANI.

Okrajno sodišče v Ljubljani se je s sklepom z dne 09.05.2000, opr. št. Z 2000/483-2, v zvezi s popravnim sklepom z dne 16.02.2001, opr. št. Z 2000/483-5, izreklo za stvarno nepristojno za odločanje o predlagani začasni odredbi. Okrožno sodišče v Ljubljani, ki mu je bila zadeva nato odstopljena, pa je sprožilo spor o pristojnosti. Za odločanje o predlagani začasni odredbi je stvarno (in krajevno) pristojno OKRAJNO SODIŠČE V LJUBLJANI. Upnica izdaje začasne odredbe ni predlagala pred začetkom spora, o katerem naj bi sodišče odločalo po pravilih v gospodarskih sporih, ko bi na podlagi spremenjene II.5. točke 1. odstavka 101. člena Zakona o sodiščih (gl. 48. člen njegovih sprememb in dopolnitev, objavljenih v Uradnem listu RS, št. 28/2000) bila podana stvarna pristojnost okrožnega sodišča. Upnica je namreč izdajo začasne odredbe predlagala na podlagi pravnomočne sodne odločbe (gl. list. št. 1), in sicer sodbe Vrhovnega sodišča RS z dne 03.02.2000, opr. št. III Ips 156/98 (priloga A4), izdane v zvezi s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani z dne 24.04.1997, opr. št. I Pg 1485/94-27 (priloga A1). Torej je začasno odredbo predlagala po koncu gospodarskega spora, ko je na podlagi spremenjene II.3. točke 1. odstavka 99. člena Zakona o sodiščih (gl. 47. člen njegovih sprememb in dopolnitev, objavljenih v Uradnem listu RS, št. 28/2000) podana stvarna pristojnost okrajnega sodišča, in to (na podlagi 1. odstavka 266. člena v zvezi s 143. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju) OKRAJNEGA SODIŠČA V LJUBLJANI.

ZS člen 99,  99/1,  99/1-II3,  101,  101/1,  101/1-II5,  99,  99/1,  99/1-II3,  101,  101/1,  101/1-II5.  ZIZ člen 143,  266,  266/1,  143,  266,  266/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 44/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-11-21

Za spor med fizičnimi osebami kot družbeniki in družbami veljajo pravila za gospodarske spore le tedaj, če so fizične osebe dužbeniki nasprotne stranke.

V tej zadevi je pristojno za odločanje Okrajno sodišče v Trbovljah.

Okrajno sodišče v Trbovljah se je s sklepom opr. št. P ... z dne ... izreklo za stvarno nepristojno za odločanje v tej zadevi. Po pravnomočnosti sklepa je zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Ljubljani, ki naj bi bilo stvarno pristojno za odločanje. Okrožno sodišče v Ljubljani je menilo, da ne gre za gospodarski spor, saj niso izpolnjeni pogoji iz 1. točke 1. odst. 482. člena ZPP. Zato je zadevo poslalo naslovnemu sodišču, da reši spor o pristojnosti (1. odst. 24. člena ZPP). Višje sodišče v Ljubljani je o negativnem kompetenčnem sporu odločilo na podlagi 2. točke 104. člena Zakona o sodiščih (Uradni list RS, št. 19/94 - 28/2000). Tožeča stranka je v tožbi navedla, da sta toženca ustanovitelja in lastnika družbe M. d.o.o., ki je bila izbrisana iz sodnega registra. Njuna odgovornost za obveznosti izbrisane družbe temelji na določbi 27. člena ZFPPod. Okrožno sodišče v Ljubljani bi glede na vrednost spora (71.092,00 SIT) lahko bilo stvarno pristojno za odločanje le, če bi šlo za gospodarski spor. Za tak spor pa ne gre, saj sta toženca fizični osebi, ne gre pa za spor med družbeniki, družbeniki in družbami ali družbami in člani organov upravljanja družb, za kar bi bilo treba uporabiti pravo gospodarskih družb (1. točka 1. odst. 482. člena ZPP). Za spor med družbeniki in družbami v smislu navedene zakonske določbe bi šlo namreč le tedaj, če bi bila toženca družbenika tožeče stranke. Ker temu ni tako, je stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi Okrajno sodišče v Trbovljah.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 7/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-27

krajevna pristojnost - spor o pristojnosti

Po določbi 256. člena ZIZ je za odločitev o predlogu za zavarovanje s predhodno odredbo in za samo zavarovanje krajevno pristojno sodišče, ki bi bilo pristojno za izvršbo na predmet, na katerega je predlagano zavarovanje. Ker je v konkretnem primeru zavarovanje predlagano s tremi sredstvi izvršbe, je krajevno pristojno za odločitev o predlogu tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu izvršbe. Ker je prvo navedeno sredstvo izvršbe rubež blagovne znamke proizvodov I., je za upnikov predlog po določbi 2. odst. v zvezi s 1. odst. 162. člena ZIZ krajevno pristojno okrajno sodišče, na območju katerega ima dolžnik sedež.

Pristojno sodišče za odločitev o predlogu za izdajo predhodne odredbe v tem postopku je Okrajno sodišče v Kranju.

Upnik je vložil predlog za zavarovanje svoje terjatve s predhodno odredbo, a) rubežem blagovne znamke proizvodov I., b) dolžnikovega 40% poslovnega deleža v podjetju K. d.o.o. in c) dolžnikovega poslovnega deleža v podjetju R. d.o.o.

Okrajno sodišče v Kranju je s sklepom odreklo svojo krajevno pristojnost za odločanje v predmetni izvršilni zadevi. Svojo odločitev je oprlo na določbo 256. člena ZIZ in jo obrazložilo s tem, da ne bi bilo pristojno za izvršbo na blagovno znamko proizvodov I., ker je ta registrirana pri Uradu RS za intelektualno lastnino v Ljubljani. Po pravnomočnosti navedenega sklepa je zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v Ljubljani. Slednje pa je sprožilo spor o pristojnosti, ker meni, da po določbah 162. člena ZIZ ni krajevno pristojno za odločitev o upnikovem predlogu, saj ima dolžnik sedež v N.

Pravilno je stališče sodišča, ki je sprožilo spor o pristojnosti. Po določbi 256. člena ZIZ je za odločitev o predlogu za zavarovanje s predhodno odredbo in za samo zavarovanje krajevno pristojno sodišče, ki bi bilo pristojno za izvršbo na predmet, na katerega je predlagano zavarovanje. Ker je v konkretnem primeru zavarovanje predlagano s tremi sredstvi izvršbe, je krajevno pristojno za odločitev o predlogu tisto sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje po prvo navedenem sredstvu izvršbe (35. člen ZIZ). Ker je prvo navedeno sredstvo izvršbe rubež blagovne znamke proizvodov I., je za upnikov predlog po določbi 2. odst. v zvezi s 1. odst. 162. člena ZIZ krajevno pristojno Okrajno sodišče v Kranju, na območju katerega ima dolžnik sedež. Zato je to sodišče, pristojno za odločitev po 2. točki 104. člena Zakona o sodiščih, v tem sporu o pristojnosti odločilo tako, kot to izhaja iz izreka sklepa.

ZS člen 104,  104/2,  104,  104/2.  ZIZ člen 35,  162,  162/1,  162/2,  256,  35,  162,  162/1,  162/2,  256.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.