TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 434/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-07

DEDNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - DRUŽINSKO PRAVO

razveza - smrt stranke - oporočno dedovanje - aktivna legitimacija

Oporočni dedič tožnika je enako kot njegovi zakoniti dediči upravičen nadaljevati razvezno pravdo z zahtevkom, da se ugotovi, da je bila tožba za razvezo utemeljena. Ni potrebno, da bi svojo aktivno legitimacijo dokazoval izključno s sklepom o dedovanju, saj lahko o vprašanju kot o predhodnem odloči sodišče v sami pravdi.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se postopek v tej pravdni zadevi, ki je bil prekinjen od dne 11.5.1999 zaradi smrti tožnika, nadaljuje z dnem 11.11.1999 na predlog Z.Č., ki je oporočna dedinja pokojnega tožnika. Proti takšnemu sklepu se je pritožila toženka zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, naj sodišče druge stopnje izpodbijani sklep razveljavi. Navaja, da je sodišče po pokojnem tožniku že opravilo zapuščinsko obravnavo in izdalo sklep o dedovanju ter ugotovilo, da so dedinje po pokojnem tožniku toženka ter njuni hčerki A.in M.. Z oporoko dedinje niso bile seznanjene. Predlagateljica tako ni dedinja po pokojnem tožniku. Če bo želela uveljavljati zapustnikovov oporoko, bo to morala storiti v pravdi. Toženka že sedaj izjavlja, da oporoke ne bo priznala. Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je pravilno odločilo o nadaljevanju postopka na podlagi 418. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99). Sodišče druge stopnje k razlogom sodišča prve stopnje le še dodaja, da dedovanje nastopi s samo smrtjo zapustnika, in sicer enako na podlagi zakona kot oporoke. Ker ne gre za statusnopravno razmerje, lahko sodišče odloča o vprašanju, ali je nekdo dedič, kot o predhodnem vprašanju. Pravnomočni sklep o dedovanju medtem učinkuje le med tistimi dediči, ki so sodelovali v zapuščinskem postopku. Res pa bo morala oporočna dedinja svoje pravice do zapuščine uveljavljati v pravdi v skladu z določbo 223. člena Zakona o dedovanju (ZD, Ur. l. SRS, št. 15/76, s kasnejšimi spremembami). Tako ima oporočna dedinja upravičen pravni interes, da doseže ugotovitev utemeljenosti razvezne tožbe, medtem ko je toženkin pravni položaj na eni strani varovan s pravnomočnim sklepom o dedovanju na drugi pa z ugovori glede veljavnosti oporoke, ki jih bo lahko uveljavljala v eventualni pravdi. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje na podlagi 2. točke 365. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 19/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-21

Odpis zemljišč (parcel), ki so bila pred uveljavitvijo zakona uporabljena za ceste, in njihov vpis v vložek, v katerem je vpisan ta objekt kot javno dobro, se dovoli ne glede na njihovo vrednost na podlagi katastrskih listin; tako torej brez predložitve listin, ki jih zakon sicer predpisuje za vknjižbo lastninske pravice. Takšen odpis pa ni ovira za uveljavljanje odškodnine.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor nasprotnega udeleženca proti sklepu Dn. št. 9220/96 in odločilo, da ostane v veljavi izpodbijani sklep, s katerim je isto sodišče dovolilo pri vložku 1748 k.o.,last F.Ž., odpis nepremičnin parc. št. 1631/1 in 1631/2 ter njun pripis k vložku št. 2645 oziroma 2646 iste, kjer je vknjiženo javno dobro. Proti takšnemu sklepu se je pritožil nasprotni udeleženec. Navaja, da ga za to zemljišče niso razlastili in ne obvestili. Že deset let prosi, da bi to uredili. Kako naj pride do odškodnine, ko imajo že lastnino. Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je pravilno dovolilo odpis in pripis nepremičnin na podlagi določb 129., 130. in 137. člena Zakona o zemljiški knjigi (ZZK, Ur. l. RS, št. 33/95), saj so bile parcele pred njegovo uveljavitvijo uporabljene za gradnjo ceste, kar je izkazano s pravnomočno odločbo Geodetske uprave. Pri tem ni kršilo nobene od določb postopka, na katere pazi sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti na podlagi 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99) v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP, Ur. l. SRS, št. 30/86) in 63. členom ZZK. Sodišče druge stopnje tako v celoti sledi razlogom sklepa o ugovoru sodišča prve stopnje. V odgovor na pritožbo pa še poudarja, da se odpis po navedenih določbah ZZK opravi brez predložitve listin, ki jih zakon sicer predpisuje za vknjižbo lastninske pravice. Takšen odpis pa seveda ni ovira za uveljavljanje odškodnine (131. člen ZZK), kar pa ni predmet tega postopka. Če ima pritožnik odprte odškodninske zahtevke, jih bo moral urejati v internih postopkih. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje na podlagi 2. točke 95. člena ZZK.

ZZK člen 129,  130,  131,  137,  129,  130,  131,  137.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1674/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-28

zahteva za povrnitev stroškov - ustavitev postopka - domneva umika tožbe

Če sodišče ustavi postopek zaradi domnevnega umika tožbe, odloča o pravočasno vloženi zahtevi za povrnitev stroškov po določbi 158/1 člena ZPP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Odločitev o stroških v zvezi s pritožbo se pridrži za končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog tožene stranke za odmero stroškov. Proti sklepu je vložila tožena stranka pritožbo iz razlogov zmotne ugotovitve dejanskega stanja in bistvene kršitve določb postopka. Navaja, da je sodišče izdalo sklep o ustavitvi postopka, potem ko tožnik ni predlagal nadaljevanja postopka. Tožena stranka je v pravdnem postopku uspela in meni, da je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo 154. člen ZPP, namesto da bi uporabilo 158. člen ZPP. Predlaga ustrezno spremembo sklepa. Pritožba je utemeljena. Sodišče prve stopnje je materialnopravno zmotno zavrnilo predlog za povrnitev pravdnih stroškov tožene stranke. V obravnavanem primeru ni uporabljiv kriterij uspeha strank v pravdi (154. člen Zakona o pravdnem postopku - ZPP), po katerem odloča sodišče prve stopnje, ko odloča o povrnitvi stroškov na podlagi presoje doseženega uspeha pravdnih strank. Sodišče prve stopnje je ustavilo postopek zaradi (domnevnega) umika tožbe po tretjem odstavku 210. člena ZPP. Sklep o ustavitvi postopka je sodišče prve stopnje vročilo pooblaščencu tožene stranke dne 7.7.2000 (povratnica, pripeta k list. št. 41) tožena stranka pa je specificirano zahtevo za povrnitev strošov vložila dne 10.7.2000 (list. št. 42). Po določbi sedmega odstavka 163. člena ZPP lahko stranka zahteva povrnitev stroškov v petnajstih dneh od prejema sklepa o ustavitvi postopka. Zahteva za povrnitev stroškov tožene stranke je torej pravočasna, saj jo je tožena stranka vložila v okviru zakonsko določenega petnajstdnevnega roka, odkar ji je bil vročen sklep o ustavitvi postopka. Glede vprašanja (ne) utemeljenosti zahteve za povrnitev priglašenih stroškov pa velja pritrditi pritožnici, da bi sodišče pri tej presoji moralo postopati po določbi prvega odstavka 158. člena, ki pride vpoštev tudi v procesni situaciji domnevnega umika tožbe; tožeča stranka, ki umakne tožbo, mora povrniti nasprotni stranki pravdne stroške, razen če jo je umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek. Zato je bilo treba na podlagi določbe 3. točke 365. člena ZPP pritožbi tožene stranke ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti ter vrniti zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek, da o priglašenih stroških tožene stranke materialnopravno in dejansko pravilno ponovno odloči. Izrek o stroških v zvezi s pravnim sredstvom temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP.

ZPP člen 158,  158/1,  163,  163/7,  158,  158/1,  163,  163/7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 224/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-28

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

Utemeljenost višine zahtevane odškodnine zaradi nepremoženjske škode mora izhajati z dejstev, navedenih v tožbi, sicer ni pogojev za izdajo zamudne sodbe.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Z izpodbijano zamudno sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da je toženec dolžan tožniku plačati odškodnino v znesku 800.000,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje prvostopenjske sodbe dalje do plačila. Proti takšni odločitvi sodišča prve stopnje se pravočasno pritožuje toženec. V pritožbi uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava iz 1. točke prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS, št. 26/99, v nadaljevanju ZPP), sodišču druge stopnje pa predlaga, da izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Svoj predlog pojasnjuje s tem, da zamudne sodbe ni mogoče izdati, če iz dejstev, ki so navedena v tožbi, ne izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka. Tožnik v tožbi ne ponuja dokaze o telesnih bolečinah, navaja, da zahteva 50.000,00 SIT za psihične bolečine, pred tem pa pojasnjuje povsem drugo kategorijo škode, intenziteto strahu, neopredeljen je tožnikov zahtevek za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti, še najmanj pa je po mnenju pritožnika jasna zahteva po plačilu 200.00,00 SIT zaradi razžalitve dobrega imena in časti. Pritožba je utemeljena. Pogoje za izdajo zamudne sodbe določa 318. člen ZPP. Eden izmed pogojev za izdajo take sodbe je tudi, da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi. V konkretnem primeru tožnik od toženca zahteva plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, pri čemer v tožbi precej podrobno navaja, v kakšnem obsegu in koliko časa je trpel telesne bolečine in kakšne intenzitete so bile, navaja tudi okoliščine v zvezi s trajanjem in intenziteto strahu pred zdravljenjem, v zvezi z zmanjšanjem življenjskih aktivnosti ter tudi zatrjevano razžalitvijo dobrega imena in časti. Pri tem po oceni pritožbenega sodišča v tožbi navedena dejstva tudi niso v nasprotju s predloženimi dokazi, kljub temu pa utemeljenost tožbenega zahtevka na njihovi podlagi ni podana. Zahtevana višina denarne odškodnine za škodo, ki je tožniku (po oceni zatrjevanih dejstev) nastala, ne ustreza sprejeti sodni praksi oziroma je previsoka in bi zato izdaja zamudne sodbe pomenila kršitev določb pravdnega postopka iz 7. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Glede na zapisano je pritožbeno sodišče v skladu z določbo prvega odstavka 354. člena ZPP izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP.

ZPP člen 318,  318/1,  318/1-3,  339,  339/2,  339/2-7,  318,  318/1,  318/1-3,  339,  339/2,  339/2-7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 285/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-21

Toženec, ki se pritožuje zoper zamudno sodbo, mora ponuditi dokaze za trditev, da mu tožba ni bila vročena.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbijano zamudno sodbo je sodišče prve stopnje tožencu naložilo, da tožeči stranki plača 192.059,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi ter ji povrne 16.750,00 SIT pravdnih stroškov. Toženec se proti sodbi pritožuje zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Predlaga, da se razveljavi in zadeva vrne prvemu sodišču v ponovno odločanje. Zatrjuje, da mu tožba ni bila vročena, saj bi sicer nanjo zanesljivo odgovoril oz. ugovarjal. Nikogar tudi ni pooblastil za prevzem sodne pošiljke. Pogoji za izdajo zamudne sodbe torej niso bili izpolnjeni. Pa tudi sicer v materialnopravnem pogledu ni podana nobena toženčeva odgovornost za tožničino terjatev, saj za tak zahtevek ni pravnega temelja. Pritožba ni utemeljena. Primerjava toženčevega podpisa na povratnici o vročitvi tožbe s prilogami dne 15.12.2000, z njegovim podpisom na pooblastilu odvetniku, ne vzbuja dvoma o identičnosti. Dokazov, s katerimi bi to dejstvo izpodbil, toženec ne ponuja, kakor tudi ne dokazov za svojo pritožbeno trditev, da mu tožba ni bila vročena (čl. 212, 237 ZPP). Podatki in listine v spisu tudi ne izkazujejo zatrjevane nesklepčnosti zahtevka. Izpodbijana zamudna sodba je torej izdana v skladu z določili 318. člena ZPP, zato jo je pritožbeno sodišče, ki tudi ni našlo uradoma upoštevnih kršitev, potrdilo (čl. 353 ZPP).

ZPP člen 212,  237,  237/1,  318,  318/1,  318/1-1,  212,  237,  237/1,  318,  318/1,  318/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 186/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-28

motenje posesti - posredna in neposredna posest - varstvo

Naš pravni red daje varstvo tudi posrednemu posestniku.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne prvostopenjskemu sodišču v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek na ugotovitev motenja posesti, vzpostavitev prejšnjega stanja in prepoved bodočih posegov ter na povračilo stroškov postopka zavrnilo. Ugotovilo je, da iz dejstev, ki so navedena v tožbi, ne izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka, tožeča stranka pa v roku, ki ga je določilo, tožbe ni ustrezno popravila. Proti sklepu se je tožeča stranka pravočasno pritožila. Obstoja katerega od v zakonu predvidenih pritožbenih razlogov ne zatrjuje, predlaga pa razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve prvostopenjskemu sodišču v nov postopek. V obrazložitvi pritožbe navaja, da je bila mladoletni tožnici v zadnjih 30 dneh dvakrat motena pot do njene parcele. Enkrat je bila v družbi očeta, enkrat pa sama. Obakrat je bil na delu sporne poti parkiran osebni avto tožene stranke tako, da ji je bil onemogočen normalen prehod poti. Tudi mladoletna tožnica je izvrševala dejansko oblast nad stvarjo in je zato aktivno legitimirana v sporu. Pritožba je utemeljena. Po določbi 2. odstavka 70. člena Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih (ZTLR, Ur. list SFRJ št. 6/80, P. 20/80 in 36/90) ima posest stvari tudi tisti, ki izvršuje dejansko oblast nad stvarjo preko koga drugega, kateremu je iz naslova užitka, stanovanjske pogodbe, zakupa, shranjevanja, posodbe ali iz kakšnega drugega pravnega posla dal stvar v neposredno posest (posredna posest). Naš pravni red torej daje posestno varstvo tudi posrednemu posestniku. Za ustanovitev posredne posesti zadošča volja strank. Posredni posestnik ima posestno zaščito po 75. členu ZTLR tudi v primeru, če nima neposredne dejanske oblasti nad stvarjo. Gre za njegov ekonomski interes, dejanska oblast nad stvarjo pa je fiktivna. Varstvo je dano iz ekonomskih in praktičnih razlogov, zaradi varovanja njegovih interesov (povzeto po Tone Frantar, Stvarno pravo, Gospodarski vestnik Ljubljana 1993, stran 302 in 303). Po navedenem je sodišče prve stopnje nepravilno oz. vsaj prehitro zaključilo, da tožnica ni legitimirana za vložitev tožbe zaradi motenja posesti, ne glede na to, ali drži pritožbena trditev, da je tudi mld. tožnica kot lastnica gospodujočega zemljišča izvajala neposredno dejansko oblast nad potjo in da je bila pri tem motena. Pritožbeno sodišče je zato sklep sodišča prve stopnje razveljavilo in mu zadevo vrnilo v nadaljnji postopek, v katerem bo moralo o zahtevku meritorno odločiti (3. točka 365. člena ZPP).

ZTLR člen 70,  70/2,  75,  70,  70/2,  75.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1296/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-14

vročanje - pooblaščenec - pooblastilno razmerje

Sodišče sodna pisanja vroča preko pooblaščenca vse dokler se prenehanje pooblastilnega razmerja sodišču ne naznani.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo tožencu naložilo, naj tožeči stranki plača znesek 1.830.786,70 SIT in zakonite zamudne obresti od zneska 749,920,70 SIT od dne 29.11.1994 do plačila ter od zneska 1.080.866,00 SIT od dne 1.3.1995 dalje do plačila. Toženi stranki je sodišče še naložilo, naj povrne pravdne stroške v znesku 155.701,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 23.3.2000 dalje do plačila. Zoper sodbo se zaradi bistvene kršitve postopka pritožuje toženec ter sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožnik navaja, da tožena stranka na glavno obravnavo za dan 23.3.2000 ni bila vabljena ter se je zato tudi ni udeležila. Na to obravnavo je bil vabljen odvetnik Čepon, ki je bil njegov zastopnik, vendar pa je zastopanje na podlagi sporazuma med odvetnikom in toženo stranko prenehalo že 7.1.2000, o čemer je odvetnik sodišče tudi obvestil. Pritožba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da zatrjevana bistvena kršitev postopka iz 8.točke 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP ni podana. D. Č. je bil namreč pooblaščenec tožene stranke ter mu je sodišče v skladu s 137. členom ZPP vročilo vabilo na glavno obravnavo za dne 23.3.2000 (vročilnica pripeta na redni številki 7). Sodišče je ravnalo pravilno, ker je uporabilo navedeno pravilo. Uporabiti ga mora namreč vselej, kadar ima stranka pooblaščenca ali zakonitega zastopnika, torej odtlej, ko je pooblastilno razmerje sodišču priglašeno pa vse dotlej, ko je preklic oziroma odpoved sodišču naznanjena. Odgovor na vprašanje ali je stranka pravilno vabljena ali ne, je namreč odvisen od tega, ali je bilo vročanje vabila opravljeno v skladu z določbami ZPP o vročanju (132.-150. člen). V obravnavani zadevi je torej odgovor pritrdilen. S tem, ko je pooblaščenec toženca vabilo prejel, je bil toženec pravilno vabljen. Od tod dalje pa gre za razmerje med pooblaščencem in stranko, ne pa za razmerje med sodiščem in stranko, kjer lahko pride do procesnih kršitev. Notranje razmerje med pooblaščencem in stranko lahko sodišče upošteva le toliko, kolikor se odraža v zunanjem svetu. Za to zunanjo manifestacijo pa sta zadolžena pooblaščenec in stranka (99/2. člen ZPP). Pritožba je iz navedenih razlogov neutemeljena, podani pa niso niti razlogi, na katere je dolžno sodišče paziti po uradni dolžnosti. V skladu s 353. členom ZPP je zato sodišče izpodbijano sodbo potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2127/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-14

Ker iz podatkov zemljiške knjige ne izhaja, da bi predlagateljica na spornih nepremičninah imela pravico uporabe, je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo ugovor predlagateljice in odločilo, da ostane sklep zemljiškoknjižngea referenta v veljavi.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje. Odreja se izbris zaznambe delne zavrnitve predloga pri vložni številki 308 k.o. ...

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se ugovor predlagateljice zoper sklep Dn. št. 11765/98 kot neutemeljen zavrne in ostane izpodbijani sklep v veljavi. Zoper ta sklep se je pritožila predlagateljica. Navaja, da je vseskozi imela pravico uporabe na vseh parcelah, za katere je predlagala vknjižbo lastninske pravice. Nikoli ni prejela ali podpisala odloka o prenehanju pravice uporabe na parcelah št. 79/11, 79/23, 79/24, 79/26, 79/27, 79/28, 79/30 in 79/31, ki so vpisane v vložni številki 545 k.o. .... (pravilno: vl. št. 308 k.o. ...). S takim sklepom se ne bi nikoli strinjala, ker navedene parcele predstavljajo funkcionalno zemljišče za obstoječo stanovanjsko hišo, v kateri živi in bi se zoper tak sklep tudi pritožila, če bi ga prejela. V pravni državi je nedopustno, da občina popolnoma ignorira njeno pravico uporabe zemljišča. Z odvzemom teh parcel je onemogočeno normalno funkcioniranje stanovanjske hiše, v kateri živi. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. Pritožba ni utemeljena. Zakon o lastninjenju nepremičnin v družbeni lastnini (Ur. l. RS, št. 44/97; ZLNDL) v prvem odstavku 2. člena določa, da nepremičnine postanejo lastnina fizičnih oseb, ki imajo na nepremičnini pravico uporabe. Sodišče prve stopnje je na podlagi podatkov zemljiške knjige pravilno ugotovilo, da so parcele št. 79/11, 79/23, 79/24, 79/26, 79/27, 79/28, 79/30 in 79/31, vpisane v vl. št. 308 k.o. ..., družbena lastnina v uporabi Občine Ljubljana-Šiška. Parcele št. 79/11, 79/26, 79/27, 79/28, 79/30 in 79/31 so bile odpisane od vložne številke 298 k.o. ... in pripisane k vl. št. 308 k.o. .. dne 9.6.1988 po odločbi Sekretariata za občo upravo Občine Ljubljana-Šiška št. 615-464-101/85 z dne 5.6.1985 (Dn. št. 4114), parceli št. 79/23 in 79/24 pa sta bili odpisani od vložne številke 115 k.o. .... in pripisani k vl. št. 308 k.o. .... dne 9.6.1988 po odločbi istega organa št. 615-464-100/85 z dne 3.6.1985 (Dn. št. 4115). Ker iz podatkov zemljiške knjige ne izhaja, da bi predlagateljica tudi na zgoraj navedenih nepremičninah imela pravico uporabe, je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo ugovor predlagateljice, in odločilo, da ostane sklep zemljiškoknjižnega referenta Dn. št. 11765/98 v veljavi. Glede na navedeno in ker ni našlo kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo predlagateljice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje, hkrati pa odločilo tudi o izbrisu zaznambe delne zavrnitve predloga (2. točka 95. člena Zakona o zemljiški knjigi).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1912/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-02-21

ustavitev izvršbe - pritožba dolžnika - dovoljenost pritožbe - pravni interes

Ker je po vložitvi pritožbe dolžnika prišlo do pravnomočne ustavitve izvršilnega postopka, dolžnik za pritožbo nima več pravnega interesa, saj je v postopku v celoti uspel in s predmetno pritožbo zase ne bi mogel doseči večje pravne koristi od tiste, ki jo je dosegel s sklepom o ustavitvi postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi, opr. št. I I - 323/96, z dne 13.3.1996. Zoper ta sklep se je pritožil dolžnik. Pritožba je nedovoljena. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je po vložitvi pritožbe dolžnika upnik dne 13.5.1998 predlagal, da sodišče ustavi izvršbo. Sodišče prve stopnje je nato na podlagi tega predloga dne 11.9.2000 izdalo sklep, s katerim je sklep o izvršbi z dne 13.3.1996 v celoti razveljavilo in izvršilni postopek ustavilo. Zoper ta sklep se stranki postopka v pritožbenem roku nista pritožili, spis pa je bil nato odstopljen višjemu sodišču zaradi odločitve o pritožbi dolžnika zoper sklep, s katerim je bil zavrnjen njegov ugovor zoper sklep o izvršbi. Ker je po vložitvi pritožbe dolžnika prišlo do pravnomočne ustavitve izvršilnega postopka, dolžnik za pritožbo nima več pravnega interesa, saj je v postopku v celoti uspel in s predmetno pritožbo zase ne bi mogel doseči večje pravne koristi od tiste, ki jo je dosegel s sklepom o ustavitvi postopka. Zato je pritožbeno sodišče njegovo pritožbo kot nedovoljeno zavrglo (tretji odstavek 358. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP/77 v zvezi s 14. členom Zakona o izvršilnem postopku - ZIP).

ZPP (1977) člen 358,  358/1,  358/3,  358,  358/1,  358/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.