TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cp 485/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

začasna odredba za zavarovanje nedenarne terjatve - ugotovitveni tožbeni zahtevek

Ugotovitveni tožbeni zahtevek ni mogoče zavarovati z začasno odredbo, kajti ugotovitvena sodba učinkuje že z njeno pravnomočnostjo.

Pritožba tožeče stranke se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog tožeče stranke za izdajo začasne odredbe, ker gre za ugotovitveni zahtevek, katerega pa ni mogoče zavarovati z začasno odredbo.

Zoper ta sklep se je pritožila tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov po zakonu ter pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da predlogu za izdajo začasne odredbe ugodi oziroma podrejeno, da sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje. Meni, da je sodišče prve stopnje zmotno zaključilo, da v ugotovitveni tožbi ali zaradi nje ni možno predlagati zavarovanja terjatev. Zavarovanje je možno na podlagi 272. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Tudi ne drži zaključek sodišča prve stopnje, da tožnik ni izkazal verjetnosti, da terjatev obstoji oziroma da bo terjatev zoper dolžnico nastala. Tožnik opozarja, da bo stanovanje, ki je predmet pravde prodano s strani tožene stranke, če sodišče ne ugodi predlogu za izdajo začasne odredbe. Z zatrjevano prodajo obstaja nevarnost, da bi sploh lahko uveljavljal to terjatev oziroma bi bila uveljavitev terjatve otežena.

Izdaja odredbe je potrebna, da bi se tožnika zaščitilo od nenadomestljive škode, po drugi strani pa tožena stranka ne bi utrpela nobene škode.

Tožnik je zoper toženo stranko vložil tožbo, da se ugotovi, da spada v skupno premoženje pravdnih strank tudi štirisobno stanovanje in da je tožnikov delež na tem stanovanju 2/3. Ta zahtevek pa tožnik želi zavarovati z začasno odredbo, da se toženki prepoveduje kakršnakoli odtujitev ali obremenitev predmetnega stanovanja. Kot je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, gre za ugotovitveni tožbeni zahtevek in na podlagi takega zahtevka sodišče izda ugotovitveno sodbo.

Ugotovitvena sodba ni izvršljiva, ker učinkuje že s svojo pravnomočnostjo. To pomeni, da se ugotovitvenega zahtevka ne da zavarovati z začasno odredbo, ker tudi izvršba ni mogoča. Prav tako je pravilno razlogovanje sodišča prve stopnje, da tožnik tudi ni v ničemer izkazal verjetnosti, da mu bo določena terjatev zoper dolžnico oziroma toženo stranko nastala in zato želi takšno bodočo terjatev zavarovati. Niti v tožbi niti v predlogu za izdajo začasne odredbe, kot tudi sedaj v pritožbi, to ne zatrjuje. Sklicuje se le na določila 2. odst. 272. čl. ZIZ, katere pa, če verjetnosti bodoče terjatve ni izakazal niti niso upoštevne oziroma jih sodišče ne ugotavlja. Neutemeljeno pritožbo tožeče stranke je zato pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sodba Cp 542/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

Ker sme po 65. členu ZZZDR vsak zakonec zahtevati razvezo zakonske zveze, če le-ta zanj postane iz kateregakoli vzroka nevzdržna, ni mogoče upoštevati emocionalne navezanosti drugega zakonca kot okoliščino, ki bi lahko vplivala na utemeljenost tožbenega zahtevka.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je z izpodbijano sodbo razvezalo zakonsko zvezo pravdnih strank. Ugotovilo je, da tožnik občuti obstoječo zakonsko zvezo za nevzdržno, kar pa je po 65. čl. Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (ZZZDR) zadosten razlog za razvezo.

Zoper to sodbo se pritožuje toženka po pooblaščencu. V pritožbi navaja, da naj bi bil tožnik po odhodu toženke večkrat pri toženkini sorodnici, njuni poročni priči, in jo prosil, naj toženko prepriča, da se njuni odnosi ponovno uredijo. Tožnik očitno zaradi navzočnosti svoje zdajšnje partnerke na sodišču, na obravnavi ni smel povedati svojega dejanskega mnenja glede obstoječe zakonske zveze. Poleg tega je toženka še vedno emocionalno vezana na tožnika. Meni, da enako čuti tožnik, le da je pod vplivom druge partnerke. Predlaga dopolnitev dokaznega postopka z zaslišanjem priče B. M..

Urgence, ki jih je tožnik pošiljal pritožbenemu sodišču z željo, da čim prej zavrne pritožbo toženke, ker namerava skleniti novo zakonsko zvezo, že same po sebi kažejo na neutemeljenost pritožbene trditve, da naj bi si tožnik želel zvezo s pritožnico ohraniti. Povsem nepotrebno je zato dokazni postopek dopolnjevati z zaslišanjem priče, ki naj bi po trditvah pritožbe potrdila tako tožnikovo željo. Tudi zatrjevane emocionalne navezanosti toženke na tožnika ni mogoče upoštevati, saj kot je odločitev obrazložilo že prvostopno sodišče, sme po 65. čl. ZZZDR vsak zakonec zahtevati razvezo zakonske zveze, če le-ta zanj postane iz kateregakoli vzroka nevzdržna. V dokaznem postopku pa je prvostopno sodišče tudi prepričljivo ugotovilo, da tožnik zakonske zveze s toženko ne želi ohraniti, ker v njunem odnosu ni več tistih elementov, na katerih zakonska zveza po 13. čl. ZZZDR temelji.

Glede na to je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (368. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 449/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

Če dolžnik v ugovoru določena dejstva le zatrjuje, ne da bi za to predložil dokaze, je ugovor zoper sklep o izvršbi neobrazložen in zato neutemeljen.

Pritožba dolžnikov se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zoper dolžnika izdalo sklep o izvršbi zaradi izterjave ... SIT s pripadki, na podlagi pravnomočne sodbe in sklepa Okrajnega sodišča v N. G. s sodbo in sklepom Višjega sodišča v K. z rubežem pokojnine dolžnikov, ki jo prejemata pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije v L..

Zoper ta sklep sta ugovarjala dolžnika in ta ugovor je sodišče prve stopnje v skladu z 2. odst. 54. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) posredovalo višjemu sodišču, da odloča o njem kot o pritožbi, ker ni obrazložen in zato neutemeljen. V ugovoru dolžnika navajata, da sta se s pravnim zastopnikom upnikov dogovorila, da bosta pravdne stroške plačevala v manjših obrokih vsak mesec kakor bosta pač zmogla. Nadalje navajata, da živita od minimalne pokojnine, ki jima komaj zadostuje za najnujnejše življenjske potrebe, poleg tega pa sta oba bolna, kar vse je povezano z dodatnimi stroški. Odtegljaji ene tretjine mesečne pokojnine bi ju življenjsko ogrozilo. Dogovor o plačilu v manjših obrokih bosta izpolnila po svojih močeh. Nadalje pripominjata, da je za neuspeh v pravdi kriva dolgotrajnost sodnega postopka. Dovolj sta oškodovana s protipravno gradnjo upnikov, ne pa da morata plačevati tudi vse stroške postopka.

Ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi mora biti obrazložen. V ugovoru mora dolžnik navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predložiti dokaze, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen (2. odst. 53. čl. ZIZ).

Dolžnika se v tem primeru sklicujeta na dogovor z upniki o obročnem plačevanju stroškov postopka, vendar za to svojo trditev nista predložila nobenih dokazov. Zgolj sklicevanje na dogovor ne da bi za to predložila kakršenkoli dokaz, pa ne pomeni obrazloženega ugovora, zato je ta njun ugovor neutemeljen. Ostale trditve v ugovoru, ki se nanašajo na slabo finančno stanje, starost in bolezen, pa ni upošteven ugovorni razlog, ki bi izvršbo preprečeval. Ugovorni razlog pa tudi niso okoliščine, ki se nanašajo na izvršilni naslov, kajti ta je postal pravnomočen in na podlagi tega pravnomočnega izvršilnega naslova je izvršba tudi dovoljena. Iz navedenih razlogov je zato pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo dolžnikov zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 290/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

Telegramska pritožba vsebuje obe obvezni sestavini, zato je po poteku pritožbenega roka ni dovoljeno dopolnjevati z obrazložitvijo.

Pritožba tožnice se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo kot neutemeljen tožbeni zahtevek, da je toženka R.Š. motila tožnico L.B. soposesti stanovanja v A., s tem, da je 7.10.1997 na vhodnih vratih tega stanovanja zamenjala ključavnico in s tem tožnici onemogočila vstop v stanovanje in njegovo souporabo ter da je dolžna vzpostaviti prejšnje posestno stanje tako, da vgradi v vhodna vrata ključavnico, ki je bila vgrajena pred motitvenim dejanjem, ali pa izroči tožnici ključ nove ključavnice in ji omogoči nemoten vstop v stanovanje in nadaljnjo souporabo tega stanovanja in prepove v bodoče motenja s takšnimi in podobnimi motilnimi dejanji.

Zoper ta sklep se je tožnica pravočasno pritožila, in sicer je zadnjega dne pritožbenega roka vložila telegramsko pritožbo, v kateri navaja, da se pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov in sklep izpodbija v celoti. Obsežno obrazložitev razlogov, predvsem pritožbenega razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, je tožnica poslala naknadno, in sicer tri dni po odposlanem telegramu, to je že po poteku pritožbenega roka.

Pritožbeno sodišče obrazložitve pritožbe tožnice, ki jo je poslala po poteku roka za pritožbo, ni moglo upoštevati. Po določbi 3. odst.

113. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je v roku treh dni po vložitvi brzojavne vloge možna samo njena dopolnitev v obsegu, potrebnem za to, da je vloga sposobna za obravnavanje, torej, da se dopolni z nujnimi sestavinami, ki jih mora vloga imeti. Po 1. odst.

351. člena ZPP sta nujni sestavini pritožbe samo oznaka odločbe, ki se izpodbija in podpis pritožnika, ki je lahko tudi telegramski. Ti dve sestavini je telegramska pritožba tožnice vsebovala. Zato je na podlagi določbe 3. odst. 113. člena ZPP po izteku roka za pritožbo ni bilo več dovoljeno dopolnjevati z obrazložitvijo. Iz tega razloga je pritožbeno sodišče pritožbo tožnice obravnavalo kot neobrazloženo in je torej preizkusilo odločbo sodišča prve stopnje samo glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP in pravilne uporabe materialnega prava. Ugotovilo je, da v postopku na prvi stopnji ni bila zagrešena nobena od bistvenih kršitev postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP. Sodišče prve stopnje pa je tudi na ugotovljeno dejansko stanje materialno pravo pravilno uporabilo. Ker je namreč ugotovilo, da tožnica soposesti na spornem stanovanju v A., pred zamenjavo ključavnice ni imela, je pravilno odločilo, ko je tožbeni zahtevek na vzpostavitev prejšnjega stanja z vgraditvijo stare ključavnice na teh vratih kot neutemeljen zavrnilo.

Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo tožnice zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 380. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 319/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Z zemljiškoknjižnim sklepom se prenese stvarna pravica z zapustnika na dediča tako kot je bilo določeno v sklepu o dedovanju.

Pritožba R.Z. se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da ostane sklep zemljiškoknjižnega referenta z dne 25.3.1998 opr. št. Dn ... o vknjižbi lastninske pravice v celoti v veljavi.

Zoper ta sklep se je pritožil R.Z. in v pritožbi ponavlja razloge, ki jih je navedel že v ugovoru zoper sklep zemljiškoknjižnega referenta.

V pritožbi zatrjuje, da so dediči sklenili sporazum in so ga v pisni obliki posredovali na zapuščinski obravnavi. Po sporazumu dedujeta od nepremičnin le Š.B. parc. št. ... do 1/3, tako da postane skupno lastnik do 2/3, R.Z. pa pridobi celotno parcelo št. .... Sklep o dedovanju ne omenja deleža, ki je last zapustnice. V pisnem sporazumu med dediči je opredeljeno, da pridobi R.Z. 219 m2 zemljišča na parc.

št. .... Ta parcela pa se nato deli na dve parceli. V skladu s tem je bila naročena parcelacija. Na tem zemljišču je R.Z. že zgradil gospodarski objekt. Res je sicer, da je del zapuščine le 1/3 parcele št. ..., vendar pa je bila ta parcela deljena in dediči so se dogovorili, da na osnovi sporazuma pridobi parcelo št. ... izključno R.Z.

Vknjižbo v zemljiško knjigo je mogoče dovoliti na podlagi javne ali zasebne listine, ki mora vsebovati veljaven pravni temelj (21. člen Zakona o zemljiški knjigi - ZZK). V določenem primeru je taka listina sklep o dedovanju in sodišče prve stopnje je z zemljiškoknjižnim sklepom preneslo stvarno pravico iz zapustnika na dediče tako kot je bilo določeno v sklepu o dedovanju. Zapustnica je bila lastnica le 1/3 parc. št. ...in v tem obsegu je prešla stvarna pravica na dediče.

Trditev v pritožbi, da so se dediči dogovorili, da bo pritožnik v celoti lastnik parc. št. ..., nima opore v omenjenem sklepu o dedovanju. Enako tudi ne, da bi Š.B. pridobil 2/3 parc. št. ...

omenjene k.o. To bo moral pritožnik urediti z ustrezno listino, primerno za vknjižbo lastninske pravice v skladu z 21. členom ZZK.

Ker je sklep sodišča prve stopnje pravilen, je pritožbeno sodišče pritožbo R.Z. kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 235/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Ker je toženec pred obravnavo sporočil sodišču, da se obravnave ne more udeležiti iz določenega razloga, pogojev za mirovanje ni bilo, kljub temu, da tudi tožeča stranka na to obravnavo ni pristopila.

Pritožbi tožene stranke se ugodi, izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče odločilo, da postopek v gornji zadevi miruje od 15.2.1999. Proti temu sklepu je vložil toženec pritožbo, v kateri zatrjuje, da na obravnavi 15.2.1999 niso bili izpolnjeni pogoji za mirovanje postopka, saj je toženec pravočasno sporočil sodišču, da na to obravnavo ne bo prišel iz določenega vzroka, ne pa zato, ker ne bi hotel razpravljati. Poleg tega ima toženec pripombe na sklep o mirovanju, saj iz obrazložitve ni razvidno dejansko stanje, ki je povzročilo mirovanje. Predlaga razveljavitev sklepa.

Pritožba je utemeljena v spodaj navedenem obsegu.

Pritožbene navedbe, da bi bilo treba sklep razveljaviti že zato, ker nima obrazložitve, ne držijo, saj je sklep o ugotovitvi, da postopek miruje, deklaratornega značaja in stranke zgolj opozori na pravne posledice zastoja v postopku. Če takšen sklep nima obrazložitve, zaato to še ne pomeni takšne nepravilnosti, da bi narekovala razveljavitev ugotovljenega zastoja in pravnih posledic iz tega razloga.

Pač pa pritožnik utemeljeno opozarja, da je sodišču pravočasno sporočil svoj izostanek iz obravnave in razlog zanj. Sporočilo, na katerega se sklicuje toženec v pritožbi, je prišlo na sodišče 5.2.1999, obravnava pa je bila v tej zadevi razpisana za dne 15.2.1999. Opravičilo izostanka je prispelo na sodišče pred obravnavo, iz tega opravičila pa je bilo razvidno, da se tožena stranka obravnave ne bo udeležila iz določenega vzroka, ne pa zato, ker ne bi hotela razpravljati. Predpostavke za mirovanje postopka po 216. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP) na tej obravnavi zato niso bile izpolnjene, saj se vse izvajajo iz volje strank. Sodišče ne odredi mirovanja uradoma, ampak zgolj ugotavlja iz procesnega dejanskega stanja, da so nastopili pogoji za mirovanje. V konkretnem primeru teh pogojev ni bilo in je pritožbeno sodišče moralo utemeljeni pritožbi tožene stranke ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti ter zadevo vrniti prvostopnemu sodišču, da nadaljuje s postopkom.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 378/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-19

Če je v notarskem zapisu določena obveznost nekaj storiti ali dopustiti in je glede takšne obveznosti dovoljena poravnava in če je zavezanec soglašal z neposredno izvršljivostjo notarskega zapisa, je notarski zapis izvršilni naslov.

Pritožba dolžnika se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor dolžnika zoper sklep o dovolitvi izvršbe.

Zoper ta sklep se je dolžnik pritožil iz vseh pritožbenih razlogov.

Zatrjuje, da je upnik svoj zahtevek utemeljil le z notarskim zapisom.

Pritožnik je dokaze za svoje navedbe zbiral ter jih pripravil za sodišče. Predlaga razveljavitev sklepa in ugodno rešitev.

Upnik je na pritožbo dolžnika odgovoril, ker pa v pritožbenem postopku odgovor na pritožbo zoper sklep ni predviden (člen 366 Zakona o pravdnem postopku - ZPP), pritožbeno sodišče tega odgovora ne povzema.

Že sodišče prve stopnje je dolžnika poučilo, da je tudi notarski zapis izvršilni naslov, če je v njem določena obveznost nekaj storiti ali dopustiti, če je glede takšne obveznosti dovoljena poravnava in če zavezanec soglaša z neposredno izvršljivostjo notarskega zapisa (4. člen Zakona o notariatu, Uradni list RS št. 13/94 - ZN). V konkretni zadevi vsebuje notarski zapis vse gornje sestavine, zato je sodišče prve stopnje utemeljeno zaključilo, da predstavlja veljaven izvršilni naslov in je odločitev o zavrnitvi ugovora dolžnika, s katerim je izpostavljal prav to okoliščino, pravilna in zakonita. Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo dolžnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 365. člena ZPP v zvezi s členom 15 Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 261/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Če dolžnik ne vloži ugovora v 8 dneh, ga sodišče prve stopnje zavrže.

Pritožba dolžnika se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrglo ugovor dolžnika kot prepozen.

Proti temu sklepu se je dolžnik pritožil. Zatrjuje, da se z banko ni dogovarjal o posebej plačanih obrestih. Rečeno mu je bilo, da bo z odstopom delnic zadeva zaključena. Zato se ne strinja s terjatvijo.

Obresti si lahko banka poravna iz delnic. Trdi tudi, da je bila njegova pritožba pravočasna, saj jo je poslal na datum, vročitelj pa je kasnil z vročitvijo. Sklep nosi datum 4.2.1999, prejel pa ga je 3.2.1999. Pritožba ni utemeljena.

Ker je predmet izpodbijanega sklepa le odločitev o prepozno vloženem ugovoru, se je pritožbeno sodišče moralo omejiti na preiskus te odločitve prvostopnega sodišča. Navedbe, v katerih dolžnik vsebinsko napada sklep o izvršbi, so zato neupoštevne. Ob pregledu spisa je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je dolžnik sklep o izvršbi, ki je bil izdan 20.11.1998, prejel 7.1.1998. 8-dnevni rok za ugovor je potekel v petek 15.1.1999, dolžnik pa je ugovor priporočeno na pošto oddal šele 18.1.1999, zato je odločitev prvostopnega sodišča, da je ugovor prepozen, pravilna in zakonita. Datumi, ki jih navaja dolžnik v pritožbi, sicer za odločitev o konkretni pritožbi niti niso pomembni, zgolj v pojasnilo pa je treba pritožniku povedati, da je sklep, ki ga izpodbija, sodišče prve stopnje res izdalo že 4.2.1999, odposlan je bil iz pisarne 9.2.1999, dolžniku pa vročen šele 2.3.1999, vendar ne zato, ker bi "kasnil" vročitelj, ampak azato, ker po podatkih spisa dolžniku prvič pošiljka ni biila vročena, saj je kljub večkratnim pozivom ni dvignil. Pritožbene navedbe, da je pravočasno dolžnik poslal ugovor, zato ne držijo ter je iz tega razloga pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo dolžnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 380. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členom 15 Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 342/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

Če je vloga vezana na rok, je vložena pravočasno, če je izročena pristojnemu sodišču preden rok izteče.

Pritožba upnice se kot prepozna z a v r ž e .

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršilni postopek ustavilo na podlagi ugotovitve o neuspešnosti prve javne dražbe ter nepredlagane ponovne dražbe v skladu s 4. odst. 85. člena Zakona o izvršilnem postopku (ZIP), vse na podlagi 86. člena ZIP.

Zoper sklep se s pritožbo, vloženo 23.10.1998 (datirano 21.10.1998), pritožuje upnica, ki v pritožbi navaja, da ni vedela, da mora po neuspešni dražbi zarubljenih predmetov takoj predlagati novo dražbo, meni, da so novo dražbo gotovo predlagali ostali upniki, ki jih je 33 in imajo pravne zastopnike - odvetnike. Tudi sicer meni, da je nedopustno, da zaradi tega vlaga pritožbo na VS ali predlaga novo izvršbo in v obeh primerih plača novo takso ter čaka na pričetek izvršbe ter se postavi na zadnje mesto 30-ih upnikov, pri čemer je sedaj na 13. mestu. Opozarja, da je dolžnica ogoljufala večje število upnikov in s tem vsekakor povzročila kaznivo dejanje goljufije.

Smiselno predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Upnica je, kot izhaja iz povratnice v spisu, izpodbijani sklep prejela 13.10.1998, pritožbo pa je vložila 23.10.1998, to je po preteku 8-dnevnega zakonitega pritožbenega roka (8. člen ZIP), na katerega je bila pritožnica tudi opozorjena v pravnem pouku v izpodbijanem sklepu. Po 1. odst. 113. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki se v skladu s 14. členom ZIP uporablja tudi v izvršilnem postopku, velja, če je vloga vezana na rok, da je vložena pravočasno, če je izročena pristojnemu sodišču preden rok izteče. Le če se vloga pošlje po pošti priporočeno ali brzojavno, se šteje dan oddaje na pošto za dan izročitve sodišču, na katero je naslovljeno (2. odst. 113. člena ZPP). Upnica pa vloge ni poslala priporočeno po pošti, kar je razvidno iz same pritožbe in njej priložene ovojnice.

Pritožba je tako prispela po izteku pritožbenega roka, v posledici česar je prepozna. Pritožba je prepozna, če je vložena po preteku zakonskega roka zanjo (2. odst. 358. člena ZPP). Prepozno pritožbo upnice je zato pritožbeno sodišče zavrglo na podlagi 1. točke 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP.

ZPP (1977) člen 113,  113/1,  113,  113/1.  ZIP člen 14,  14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.