TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cpg 208/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-14

Sodišče izvede dokaze z izvedencem, da se razjasnijo posamezna strokovna vprašanja. Plačilo stroškov in nagrado izvedencu pa lahko naloži obema strankama.

Pritožba tožeče stranke se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom pravdnima strankama naložilo, da morata plačati predujem za stroške izvedenca in sicer vsaka po 150.000,00 SIT.

Zoper ta sklep se je pritožila tožeča stranka in v pritožbi navaja, da se s takšno odločitvijo sodišča prve stopnje ne strinja. Vse listine potrebne za ugotovitev terjatev tožeče stranke je ta predložila in tožena stranka ni nikoli pred tem postopkom podvomila v to terjatev. V tem postopku samo pavšalno zatrjuje, da je terjatev poravnala, vendar o tem ni predložila nobenega dokaza. Ker je predlagala izvedenca finančne stroke, tožeča stranka smatra, da mora tožena stranka nositi tudi stroške izvedeniškega mnenja.

Sodišče izvede dokaz z izvedencem, če je za ugotovitev ali za razjasnitev kakršnega dejstva potrebno strokovno znanje, s katerim sodišče ne razpolaga (250. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Za izvedbo dokaza z izvedencem finančne stroke se je sodišče prve stopnje odločilo zato, ker gre v določenem primeru za razjasnitev strokovnega vprašanja, predujem za plačilo stroškov in nagrade izvedencu pa je naložilo obema pravdnima strankama. To da se tožnik s plačilom ne strinja, ga ne opravičuje, kajti če stroškov ne bo založil, se ta dokaz ne bo izvedel. Na strani tožeče stranke pa je, da svojo terjatev tako po temelju kot po višini izkaže. Neutemeljeno pritožbo tožeče stranke je zato pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 280/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

Pritožba proti sklepu, s katerim se ugotovi mirovanje postopka, ne zadrži njegove izvršitve, in če postopek miruje tudi ne prenehajo teči z zakonom določeni roki. Tako tudi ne rok štirih mesecev, znotraj katerega mora stranka predlagati nadaljevanje postopka, če želi, da pravda teče naprej.

Pritožba tožeče stranke se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da se tožba v tej zadevi šteje za umaknjeno. S sklepom z dne 11.5.1998 je namreč prišlo do mirovanja postopka, tožeča stranka pa v štirih mesecih od dneva, ko je nastopilo mirovanje, ni predlagala nadaljevanja postopka.

Zoper ta sklep je vložil tožnik pritožbo. V pritožbi zatrjuje, da je sodišče res s sklepom z dne 11.5.1998 ugotovilo mirovanje postopka, vendar se je tožnik proti temu sklepu pritožil in ker je višje sodišče o njegovi pritožbi odločalo šele 20.1.1999, je začel po njegovem mnenju teči rok za mirovanje postopka šele z vročitvijo tega sklepa in ne z vročitvijo sklepa z dne 11.5.1998, ki ni bil pravnomočen. Zato še ni potekel rok za nadaljevanje postopka.

Tožnik povsem zmotno razlaga, da je postopek v tej zadevi začel mirovati z dnem, ko je višje sodišče zavrnilo pritožbo tožnika zoper sklep o mirovanju postopka. Pritožba proti sklepu o mirovanju postopka ne zadrži njegove izršitve in če postopek miruje, tudi ne prenehajo teči z zakonom določeni roki in tako tudi ne rok štirih mesecev, znotraj katerega mora stranka predlagati nadaljevanje postopka, če želi, da pravda teče naprej. Vse to povsem jasno izhaja iz določbe 217. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Sodišče prve stopnje je zato pravilno izdalo izpodbijani sklep, saj je iz podatkov spisa razvidno, da tožeča stranka ni predlagala nadaljevanje postopka v štirih mesecih od dneva, ko je do mirovanja prišlo. Do mirovanja je namreč prišlo že 11.5.1998, nadaljevanja tega postopka pa vse do danes tožeča stranka še ni predlagala. Izpodbijani sklep je zato pravilen in zakonit. Pritožbene navedbe pa neutemeljene ter je iz tega razloga pritožbeno sodišče pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 380. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 74/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

stroški stečajnega postopka - absolutna bistvena kršitev

Izpodbijanega sklepa ni moč preizkusiti, ker razlogi nasprotujejo obrazložitvi oz. so nejasni.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep v 4. tč. izreka razveljavi ter se zadeva vrne v tem obsegu sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločalo o predlogu predračuna stroškov stečajnega postopka do konca stečajnega postopka.

Stečajni upravitelj vlaga pravočasno pritožbo proti zavrnilnemu delu sklepa sodišča prve stopnje zaradi smiselno uveljavljane bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava.

Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani skle prazveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. V pritožbi opozarja, da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj pritožniku ni odobrilo nagrade v predlaganem znesku. Meni sicer, da bi bila nagrada v znesku 1.200.000,00 primerna. Poleg tega se ne strinja z znižanjem odvetniških stroškov in to svoje stališče pojasnjuje.

Pritožnik utemeljeno opozarja, da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj je presodilo, da je primerna nagrada za stečajnega upravitelja 800.000,00 SIT in ne 1.200.000,00 SIT kot je stečajni upravitelj predlagal. Iz obrazložitve bi celo izhajalo, da je sodišče prve stopnje glede nagrade sledilo predlogu, kar pa je v nasprotju z izrekom izpodbijanega sklepa. Izpodbijani sklep pa tudi glede odvetniških stroškov ni obrazložen tako, da bi ga bilo moč preizkusiti, namreč katera pravna opravila po prepričanju stečajnega senata ne sodijo v okvir potrebnih pravdnih stroškov in zato niso bila nujna za dokončanje stečajnega postopka. Če stečajni senat dvomi v upravičenost priglašenih stroškov, nima pa zadosti podatkov, da bi o tem presodil, naj zahteva od stečajnega upravitelja dodatna pojasnila.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (1.odst. 354. čl. ZPP v zvezi s 14. tč. 2. odst. 339. čl. ZPP in 12. čl. ZPPSL/89).

ZPP (1977) člen 339,  339/2,  339/2-14,  354,  354/1,  339,  339/2,  339/2-14,  354,  354/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 551/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Posojilojemalec mora vrniti poleg glavnice tudi zakonske zamudne obresti. Delna plačila se upoštevajo kot plačila na račun obresti in glavnice.

Pritožba tožene stranke se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Pritožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče ugodilo tožbenemu zahtevku za plačilo zneska 249.087,36 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 5. 8. 1996 dalje.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. V pritožbi priznava dolg, trdi pa, da bi moral biti znesek dolga nižji. Poudarja, da je zaprosila za obročno plačevanje. Določene obroke je plačala, kar dokazuje z nalogi plačil določenih obrokov. Predlaga razveljavitev sodbe.

Tožena stranka ni izpodbijala ugotovljenega dejanskega stanja s konkretnimi podatki, ampak je le pavšalno zatrjevala, da bi moral biti dolg nižji in da je določene obroke plačala.

Sodišče prve stopnje je upoštevalo delno plačilo in sicer na račun obresti 146.635,26 SIT in na račun glavnice 169.037,00 SIT. Dolžnik pa ni predlagal dokazov o tem, da je odplačal več glavnice in več obresti, kot je ugotovilo sodišče.

Sicer pa je toženec že v odgovoru na tožbo priznal glavnico v znesku 249.087,36 SIT in bi sodišče lahko izdalo celo sodbo na podlagi pripoznave.

Obročno plačevanje ni v pristojnosti sodišča in se o tem lahko toženec kadarkoli dogovori s tožečo stranko, če seveda slednja na takšen dogovor pristane.

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 665/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

domneva umika izvršilnega predloga - pomotoma plačana taksa

Če upnik plača takso pomotoma drugemu sodišču, se šteje, da taksa ni plačana, saj je takso treba plačati pri izvršilnem sodišču. Izvršilno sodišče nima pooblastila za preodkaz zneska, ki je last upnika.

Pritožba upnika se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče odločilo, da se šteje, da je predlog za izvršbo umaknjen, ker upnik ni plačal sodne takse.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil upnik in je v pritožbi navajal, da je res pomotoma plačal takso na Okrajno sodišče v Ljubljani.

Pomotoma je poslal na isto sodišče tudi potrdilo. Zatrjuje, da je taksa bila plačana pravočasno, vendar pomotoma drugemu sodišču.

Sodna taksa mora biti plačana pri tistem sodišču, ki opravlja procesna dejanja na predlog stranke. Upnik pa sam priznava, da ni plačal takse pri izvršilnem sodišču, pri katerem je predlagal izvršbo.

Člen 40 Zakona o izvršbi in zavarovanju je bil pravilno uporabljen.

Znesek takse, ki je bil pomotoma plačan pri drugem sodišču, je last upnika in samo upnik lahko poda zahtevo za vrnitev ali za preodkaz zneska, takšnega naloga pa sodišče ne sme dati.

Glede na zavrnitev pritožbe upnik sam trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 678/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

Za zaznambo spora je predpisan le pogoj, da teče sodni postopek v zvezi z naprimer pridobitvijo stvarne pravice. Tak pogoj je izpolnjen, če teče pravda o ugotovitvi služnosti, ki se na osnovi pravnomočne sodbe vknjiži v zemljiški knjigi.

Pritožba toženih strank se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Tožene stranke same trpijo svoje pritožbene stranke.

Sodišče je z izpodbijanim sklepom dovolilo zaznambo spora pri nepremičninah parc. št. 45/1 vinograd, parc. št. 34/2 vinograd in parc. št. 45/6 sadovnjak, vpisanih pri vložni številki 220 k.o. V. in pri parcelni št. 45/3 sadovnjak, vpisan pri vl. št. 202 k.o. V.

Proti takšnemu sklepu so se pritožile vse tožene stranke zaradi kršitve postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Prvotoženi stranki v pritožbi zatrjujeta, da je zaznamba spora namenjena zavarovanju pred prometom z zemljiščem. Tožena stranka nima namena prodaje,sprememba lastništva pa ne vpliva na služnost. Že sam Zakon o pravdnem postopku določa, da se pravda lahko dokonča med prvotnimi strankami, zato ni potreben noben vpis v zemljiško knjigo. Tožeča stranka razloga za zaznambo spora ni navedla in tudi ni navedla dokazov za predlog. Če Zakon o zemljiški knjigi določa zaznambo spora, to še ne pomeni, da ni treba ugotavljati potrebnosti zaznambe.

Predlaga razveljavitev. Drugotoženi stranki pa v pritožbi navajata, da je zaznamba spora nezakonita, ker nepremičnin ne mislita prodati.

Sodišče sploh ni ugotavljalo pogojev za zaznambo spora. Predlagata razveljavitev sklepa.

Po členu 44/I Zakona o zemljiški knjigi se dovoli zaznamba spora, če npr. teče postopek o pridobitvi stvarne pravice. Po čl. 45 Zakona o zemljiški knjigi je namen zaznambe spora v tem, da sodna odloča učinkuje tudi nasproti pravnim naslednikom. Drugih pogojev zakon za zaznambo spora ne predpisuje. Tožena stranka pa zamenjuje zaznambo spora z začasno odredbo, ko govori o tem, da ne namerava prodati nepremičnin.

V konkretnem primeru je sodišče ugotovilo, da teče pravda o pridobitvi služnosti (po čl. 68 ZZK se pravnomočna odločba vpiše po uradni dolžnosti).

Sodišče je pravilno ugotovilo, da sodni postopek v smislu čl. 44 ZZK že teče, saj po čl. 194 ZPP pravda začne teči z vročitvijo tožbe, iz listne številke 14 pa izhaja, da je bila tožba vročena že leta 1998. Glede na zavrnitev pritožb tožene stranke same trpijo svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1178/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka - razlog

Sklep, s katerim sodišče odloči, za kakšen del se izvršba nadaljuje, mora v obrazložitvi vsebovati razloge za takšno odločitev.

Pritožbi se u g o d i , sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i v delu, s katerim je odločeno, da se izvršba nadaljuje še za del neplačane glavnice v višini 43.994,40 SIT, ter se zadeva v tem razveljavljenem obsegu v r n e prvostopnemu sodišču v novo odločanje.

Prvo sodišče je na upnikov predlog delno ustavilo izvršbo, dovoljeno s sklepom o izvršbi opr. št. I 98/03251 z dne 3. 7. 1998, za dne 24. 8. 1998 na račun glavnice, obresti in stroškov plačanih 45.000,00 SIT. Odločilo je še, da se izvršba nadaljuje za del neplačane glavnice v višini 43.994,40 SIT.

Zoper del sklepa, s katerim je sodišče odločilo, da se izvršba nadaljuje, se je pravočasno pritožila dolžnica. Smiselno uveljavlja pritožbena razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne ugotovitve dejanskega stanja. V pritožbi navaja, da je svoj dolg do upnika že izpolnila in da ne ve, od kod glavnica, za katero se izvršba nadaljuje. Zato smiselno predlaga razveljavitev izpodbijanega dela sklepa.

V obravnavani zadevi je sodišče nadaljevalo izvršbo še za del neplačane glavnice. Pri tem pa iz izpodbijanega sklepa ne izhaja, zakaj se izvršba nadaljuje za sporni znesek 43.994,40 SIT.

Ob preizkusu izpodbijane odločbe pritožbeno sodišče tudi po uradni dolžnosti pazi na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 14. točke 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP), ki se v izvršilnem postopku uporablja na podlagi 15. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ).

Glede na to, da izpodbijani sklep nima razlogov o odločilnih dejstvih glede nadaljevanja izvršbe, ima tako pomanjkljivost, zaradi katere se ne da preizkusiti.

Ker je podana gornja bistvena kršitev določb pravdnega postopka, je bilo potrebno izpodbijani del sklepa razveljaviti in zadevo v tem delu vrniti prvemu sodišču v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 1. odstavkom 354. člena istega zakona).

V novem postopku bo moralo ponovno odločiti, v kakšnem obsegu se izvršba nadaljuje. Pri tem pa bo moralo svojo odločitev obrazložiti (1. odstavek 331. člena ZPP), kajti le obrazložen sklep je lahko v danem primeru podvržen pritožbenemu preizkusu.

ZPP člen 339,  339/2,  339/4,  339,  339/2,  339/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 609/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

vodstvo postopka - sklep procesnega vodstva - ukrep za popravo vloge - nedovoljena pritožba

Sklep o ukrepih za popravo oz. dopolnitev vloge je sklep, ki ga izda sodnik med pripravami na glavno obravnavo oz. narok v nepravdnem postopku in se tiče vodstva postopka. Zoper takšen sklep ni pritožbe.

Sodišče prve stopnje je predlagateljico s sklepom pozvalo, da v roku 45 dni na določen način dopolni svojo vlogo - predlog za denacionalizacijo.

Predlagateljica se je zoper tak sklep pritožila in navajala, da so vlogi priloženi vsi podatki in vse listine, ki jih določa 62.člen ZDen, sicer bi moral upravni organ Občine Ž. (kamor je svojo vlogo za denacionalizacijo podala najprej) že pred petimi leti ravnati po 68.členu ZUP. Sploh pa gre v tej zadevi za upravno in ne sodno pristojnost.

Pritožba ni dovoljena. Sklep o ukrepih za popravo oz. dopolnitev vloge po določbi 109.člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77) je sklep, ki ga izda sodnik med pripravami na glavno obravnavo oz. na narok v nepravdnem postopku in se tiče vodstva postopka. Zoper takšen sklep ni pritožbe po določbi 2.odstavka 278.člena ZPP/77. Zato je sodišče druge stopnje sklenilo, da se pritožba kot nedovoljena zavrže na podlagi 1.točke 380.člena ZPP v zv. s členom 56 Zakona o denacionalizaciji (ZDen) in členom 37 Zakona o nepravdnem postopku (ZNP). Sodišče namreč z nepravilnim pravnim poukom, da je pritožba dovoljena, ne more spremeniti objektivnega prava.

ZPP (1977) člen 278,  278/2,  278,  278/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 629/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

delni umik izvršilnega predloga - delna ustavitev izvršilnega postopka

Dolžnik delne ustavitve izvršilnega postopka dejansko ni izpodbijal, sklep o ustavitvi pa tudi ni obremenjen s kakršno napako, na katero se pazi po uradni dolžnosti, zato se pritožba dolžnika kot neutemeljena zavrne.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje p o t r d i .

Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 23.2.1999 odločilo, da se izvršba, dovoljena s sklepom o izvršbi opr.št. I 98/91262 z dne 3.12.1998, delno ustavi zaradi plačanih 2.020,00 SIT in se nadaljuje le še za zamudne obresti in za izvršilne stroške.

Zoper tak sklep se je pritožil dolžnik. Prejel je položnico za plačilo 15.538,00 SIT, mesečno naročnino pa je plačal 17.12.1998. Za mesec julij ni dobil položnice niti opomina, zato je ni niti mogel poravnati. Kar naenkrat je dobil položnico s tako veliko vsoto, čeprav bi ga morali opozoriti na to, da dolga ni poravnal.

Dolžnik je vložil pritožbo zoper sklep o delni ustavitvi izvršbe, katere dejansko ni izpodbijal. Zato je sodišče takšno odločitev sodišča preverilo v okviru uradnega preizkusa (365. in 381.člen Zakona o pravdnem postopku, ZPP/77 v zv. s členom 15 Zakona o izvršbi in zavarovanju, ZIZ). Pri tem je ugotovilo, da je upnik sodišču sporočil, da je dolžnik poravnal znesek 2.020,00 SIT in da je sodišče v natanko tolikšnem obsegu izvršbo tudi ustavilo (43.člen ZIZ), ter pri tem ni napravilo nobene nepravilnosti.

Upnik s pritožbo torej ni napadal odločbe o ustavitvi izvršbe, temveč je izpodbijal terjatev samo. Toda terjatev je ugotovljena in dolžniku naložena v plačilo s pravnomočnim izvršilnim naslovom - sklepom o izvršbi Okrajnega sodišča v Šmarju pri Jelšah z dne 3.12.1998, opr.

št. I 98/0000 - 2. Zoper navedeni sklep z dne 3.12.1998 dolžnik ni ugovarjal, zato se šteje terjatev, ki jo je upnik navedel v predlogu za izvršbo, za obstoječo. Dolžnik je ne more več izpodbiti, ker ni reagiral na upnikov predlog oz. na sklep o izvršbi z dne 3.12.1998. Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrdilo (2.točka 380.člena ZPP/77 v zv. s členom 15 ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 688/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

arbitražni dogovor - sodna pristojnost - zavrženje tožbe

Če so stranke sklenile arbitražni dogovor, potem v isti zadevi ni dopustna sodna pot. Sodišče mora v takšnem primeru tožbo zavreči in razveljaviti procesna dejanja.

Pritožba tožeče stranke se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrglo tožbo in razveljavilo vsa dosedaj opravljena procesna dejanja, ker je ugotovilo, da sta stranki sklenili arbitražni dogovor.

Proti takšnemu sklepu se je pritožila tožeča stranka smiselno zaradi kršitve določb postopka. V pritožbi navaja, da zavarovalnica noče plačati dnevne odškodnine. Trdi, da je padla v treznem stanju, saj ni pila alkohola. Za vinjenost zavarovalnica nima dokaza. V redu je plačeval premijo, zato ima pravico do odškodnine. Vzrok padca je poledenel pločnik.

Sodišče prve stopnje je pravilno zavrglo tožbo in razveljavilo vsa opravljena procesna dejanja. Takšna odločitev je skladna s členom 473 Zakona o pravdnem postopku. Stranki sta namreč podpisali arbitražni dogovor in sta se tako odrekli sodni pristojnosti, tožena stranka kot podpisnica arbitražnega dogovora pa je ugovarjala sodno pristojnost.

Glede na to, da je arbitraža že izdala odločbo, bi bilo možno razsodbo izpodbijati samo še s tožbo po čl. 484 ZPP, v kolikor še obstojijo v tem členu predpisani pogoji. Tako se je torej pokazalo, da sodišče v konkretni odškodninski zadevi v nobenem primeru ni smelo odločati o odškodninski terjatvi.

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cpg 261/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-19

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi - neobrazložen ugovor

Dolžnik za dejstvo, s katerim ugovor utemeljuje, ni predložil oz. ni predlagal izvedbe nobenega dokaza.

Kot pritožbo obravnavani ugovor dolžnika se z a v r n e kot neutemeljen in se p o t r d i izpodbijani sklep o izvršbi.

Sodišče prve stopnje je z uvodoma navedenim sklepom o izvršbi pod tč.

1 njegovega izreka dolžniku naložilo, da v roku 8 dni po vročitvi sklepa upniku poravna v predlogu navedeno terjatev, ter je dovolilo predlagano izvršbo (tč. 2), pod tč. 3 stroške upnika odmerilo na 14.475,00 SIT, s pravnim poukom izpodbijanega sklepa (tč. 4) pa je dolžnika poučilo o vsebini določb čl. 53/I in II ter čl. 54/II Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ).

V pravočasno brez prilog vloženem ugovoru zoper ta sklep sodišča prve stopnje dolžnik navaja, da daje ugovor na sklep o izvršbi v znesku 72.700,00 SIT. Po njegovi evidenci navedenega računa ni prejel, zato zavrača tudi vse nastale stroške.

Sodišče druge stopnje je cit. dolžnikovo vlogo obravnavalo kot pritožbo, skladno s čl. 53/II ZIZ, ki določa: "Ugovor mora biti obrazložen. V ugovoru mora dolžnik navesti dejstva, s katerim ga utemeljuje, in predložiti dokaze, sicer se šteje kot neutemeljen", čl. 54/II ZIZ pa sodišču prve stopnje nalaga: "Če sodišče ugotovi, da ugovor zoper sklep o izvršbi ni utemeljen, ga pošlje višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi." Kot pritožba obravnavani dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi ni utemeljen.

Dolžnik sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine oz. obveznosti, ki zanj izhaja iz računa št. 010-2849 z dne 29. 8. 1997 in z Va 13. 9. 1997 v znesku 72.700,00 SIT, ugovarja le z navedbo, da navedenega računa ni prejel. Za dejstvo, s katerim ugovor utemeljuje, torej ni predložil oz. ni predlagal izvedbe nobenega dokaza. Zato takšnega pavšalnega ugovora ni bilo mogoče upoštevati kot obrazloženega oz. utemeljenega, ob nadaljnji ugotovitvi, da dolžnik opravljeni storitvi, za katero je bil izdan cit. račun, in katerega je prejel, v kolikor bi dokazal ugovorne trditve, vsaj z izpodbijanim sklepom o izvršbi, niti ne ugovarja.

Ker je tudi o višini izvršilnih stroškov in obveznosti njihove povrnitve sodišče prve stopnje odločilo pravilno (Tar. št. 1/2 in 6 Taksne tarife ter čl. 15 ZIZ v zvezi s čl. 154/I Zakona o pravdnem postopku), je bilo potrebno kot pritožbo obravnavani ugovor zavrniti kot neutemeljen in potrditi izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje (čl. 62/V, čl. 53/II in čl. 15 ZIZ v zvezi s čl. 380/tč. 2, čl. 381 in čl. 368 ZPP(1977)). Sodišče druge stopnje je na podlagi določbe čl. 498/I Zakona o pravdnem postopku (Uradni list RS, št. 26/99) postopek nadaljevalo na podlagi dosedanjega Zakona o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št. 4/77, 36/77, 36/80, 69/82, 58/84, 74/87, 14/88, 57/89, 20/90 in 27/90), saj je bila izpodbijana odločba izdana pred uveljavitvijo novega zakona.

ZIZ člen 53,  53/2,  54,  54/2,  53,  53/2,  54,  54/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.