TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cpg 29/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-02

delni umik predloga za izvršbo - pravni interes za pritožbo

Sklep o delni ustavitvi izvršbe za dolžnika ne pomeni neugodne odločbe, saj se bo po tem sklepu izvršba nadaljevala za nižji znesek, kot je bila dovoljena s sklepom o izvršbi, zato dolžnik nima pravnega interesa za pritožbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom delno ustavilo izvršbo in sicer za dne 24.01.1997 in za dne 19.05.19997 na račun stroškov in obresti plačanih 126.000,00 SIT in 398.375,30 SIT.

Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da računa za znesek 55.001,30 SIT ni prejel. Za dobropis v znesku 87.844,70 SIT se znesek sklepa o izvršbi tudi zmanjša. Z dobavnico št. 11/96 so prevzeli njihovo robo, računa z dne 21.5.1996 pa niso zavrnili v zakonskem roku.

Pravico do pritožbe ima oseba, ki ima pravni interes za pritožbo, sicer je pritožba nedovoljena (3. odst. 343. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Z izpodbijanim sklepom je sodišče na predlog upnika (redna št. 9) delno ustavilo izvršbo. Ta sklep za dolžnika ne pomeni neugodne odločbe, saj se bo po tem sklepu izvršba nadaljevala za nižji znesek, kot je bila dovoljena s sklepom o izvršbi (redna št.

1), zato dolžnik nima pravnega interesa za pritožbo.

Sicer pa dolžnik z navedbami v pritožbi ugovarja temelju in višini terjatve iz sklepa o izvršbi (redna št. 1). Glede na to, da je navedeni sklep o izvršbi (sedaj še za znesek za katerega se izvršba nadaljuje) pravnomočen od dne 10.4.1996, (redni) ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi (1. odst. 53. člena ZIZ) ni več dovoljen; glede na pritožbene navedbe pa pritožbe tudi ni mogoče šteti za ugovor po izteku roka (2. odst. 61. člena ZIZ).

Sodišče druge stopnje ob preizkusu izpodbijanega sklepa ni našlo nobenih bistvenih kršitev določb izvršilnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena v zvezi s 366. členom ZPP, oba v zvezi s 15. členom ZIZ) in je pritožbo zavrglo kot nedovoljeno (1. odst. 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 801/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Tožena stranka je šele v pritožbi navedla, da so bili naknadno dogovorjeni višji rabati, kot so navedeni v fakturah, zato teh navedb ni bilo mogoče upoštevati.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje (2. in 3. točka izreka).

Sodišče prve stopnje je izpodbijano sodbo (2. in 3. točka izreka) naložilo toženi stranki, da mora plačati tožeči stranki 168.417,00 SIT s pripadajočimi obrestmi in ji povrniti izvršilne in pravdne stroške.

Proti tej odločitvi se tožena stranka pritožuje in uveljavlja pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja in s tem v zvezi nepravilne uporabe materialnega prava. Smiselno predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe, ker trdi, da bi glede dogovora o rabatih bilo treba dobiti izjavo gospoda S.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki odgovora na pritožbo ni vložila.

Pri preiskusu izpodbijane sodbe v okviru pritožbenih razlogov sodišče druge stopnje ugotavlja, da sicer drži toženčeva trditev, da je že v ugovoru zoper sklep o izvršbi navedel, da se dolžniško-upniško razmerje (s tem očitno misli na vtoževano terjatev) ne ujema zaradi dogovorjenih rabatov. To dolžnikovo trditev je sodišče prve stopnje tudi upoštevalo in v izpodbijani sodbi pravilno zaključilo, da so bile toženčeve trditve v zvezi z dogovorjenimi rabati presplošne, da bi se s takim ugovorom lahko uspešno uprl vtoževani terjatvi tožeče stranke in tudi pravilno zaključilo, da toženec za svoje trditve ni predložil nobenih dokazov. Sodišče prve stopnje je zato utemeljeno sledilo po tožeči stranki predloženim dokazom in zahtevku utemeljeno ugodilo.

Tožena stranka šele v pritožbi natančneje zatrjuje, da so bili s tožečo stranko naknadno doseženi dogovori o višjih rabatih, kot so navedeni in upoštevani na vtoževanih fakturah in šele v pritožbi smiselno predlaga zaslišanje delavca tožeče stranke gospoda S. Te pritožbene navedbe pa predstavljajo nove navedbe in nove dokaze. V postopku o gospodarskih sporih je v pritožbi mogoče navesti nova dejstva in nove dokaze le, če pritožnik izkaže, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti do konca glavne obravnave (glej prvi odst. 496.a čl. ZPP). Tožena stranka v pritožbi niti ne zatrjuje in ne izkazuje, da takih trditev, kot jih je podala v pritožbi, ni mogla podati do konca glavne obravnave, zato pritožbeno sodišče teh trditev ni moglo upoštevati.

Na podlagi trditev in dokazov, predloženih do konca glavne obravnave, pa je bilo dejansko stanje pravilno ugotovljeno in materialno pravo pravilno uporabljeno. Sodišče prve stopnje tudi ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, zato je pritožbo zavrnilo in izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje na podlagi 368. čl. ZPP potrdilo.

ZPP (1977) člen 496a,  496a/1,  496a,  496a/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1336/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Če ima stranka v postopku pooblaščenca, je pisanja potrebno vročati pooblaščencu in ne stranki, kot pravno veljavna vročitev pa se šteje samo vročitev pooblaščencu.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo, ker upnik v treh mesecih po neuspešnem rubežu ni predlagal ponovnega rubeža (88. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

Upnikov pooblaščenec se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da upnik o času in kraju rubeža ni bil obveščen, zato tudi ni bil seznanjen z neuspešnostjo rubeža in posledično ni mogel predlagati ponovnega rubeža.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da ima upnik že od začetka tega izvršilnega postopka pooblaščenca odvetnika. Zakon o pravdnem postopku (ZPP) v 1. odst. 137. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ določa, da se v primeru, če ima stranka zakonitega zastopnika ali pooblaščenca, pisanja vročajo njemu (to je, zakonitemu zastopniku ali pooblaščencu), če ni v tem zakonu (ZPP) drugače določeno. Navedeno določilo je potrebno razlagati tako, da je pisanja potrebno vročati pooblaščencu in ne stranki, kot pravno veljavna vročitev pa se šteje samo vročitev pooblaščencu. Iz bele povratnice, pripete k list. št.

19 v spisu, izhaja, da je bilo obvestilo o kraju in času opravljanja rubeža v smislu 3. odst. 82. čl. ZIZ vročeno neposredno upniku, ne pa njegovemu pooblaščencu. S takšnim ravnanjem je sodišče prve stopnje kršilo določbe postopka (137. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), na kar utemeljeno opozarja upnikov pooblaščenec v pritožbi. Ker je upnikova pritožba utemeljena, ji je sodišče druge stopnje na podlagi 3. točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. V ponovljenem postopku bo moralo sodišče znova razpisati dražbo in o njej v skladu s 1 odst. 137. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ obvestiti upnikovega pooblaščenca.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 63/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

Izvršba je bila ustavljena le glede premičnin, zato pritožnik sodišču prve stopnje neutemeljeno očita, da je brez razloga ustavilo izvršbo v celoti.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnin.

Proti sklepu sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo upnik zaradi zmotne uporabe materialnega prava, postopkovnih kršitev in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi. V pritožbi opozarja, da je bila v tem izvršilnem postopku dovoljena tudi izvršba z rubežem dobroimetja na dolžnikovem žiro računu. Če je bilo predlaganih več izvršilnih sredstev, ni moč ustaviti izvršbe v celoti, če obstojijo razlogi za ustavitev izvršbe le za določeno sredstvo izvršbe.

Pritožnik sicer pravilno opozarja, da je bila, kot sledi iz podatkov v spisu, v tem izvršilnem postopku predlagana in dovoljena tudi izvršba z rubežem terjatve na dolžnikovem računu. Toda ob tem prezre, da je sodišče z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo le glede izvršbe, ki je bila dovoljena z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnin, ni pa ustavilo izvršbe v celoti. Izrecno uveljavljeni pritožbeni razlog tako ni podan.

Pritožnik ne izpodbija razlogov, s katerimi je sodišče prve stopnje utemeljilo ustavitev postopka na dolžnikove premičnine. Zato pritožbeno sodišče nima razloga za dvom v pravilnost dejanske ugotovitve, da tudi druga dražba ni bila uspešna, ker ni bilo kupcev.

Tako se pokaže, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna (95. čl. ZIZ).

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz 2. odst. izreka sklepa (2. tč. 380. čl. ZPP/77 v zvezi s 15. čl.

ZIZ), potem ko je ugotovilo, da niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1168/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Iz poročila sodnega izvršitelja z dne 25.11.1998 izhaja, da sodni izvršitelj rubeža ni opravil, ker je ugotovil, da na naslovu G. c. 14, "dolžnice ni oz. je neznana". Ker je po 2. odst. 88. člena ZIZ ustavitev izvršbe predvidena za primere, ko se niti pri ponovnem rubežu ne najdejo stvari, ki so lahko predmet izvršbe, v konkretnem primeru ti pogoji niso bili izpolnjeni, saj rubež ni bil brezuspešen, temveč sploh ni bil opravljen.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršbo na dolžničine premičnine ustavilo.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. Navedel je, da je sodišče verjetno spregledalo, da je v vlogi z dne 9.9.1998 predlagal rubež na G. c. 14 in v kolikor bi bil rubež na tem naslovu neuspešen, tudi na naslovu K. 9. Dolžnica ima na naslovu K. 9, trgovino in stanovanje, zato predvideva, da drugi rubež na tem naslovu ni bil opravljen. Na katerem naslovu se je drugi rubež opravljal, pa ne ve, ker sodišče vabila na rubež ni poslalo pooblaščenki, temveč verjetno sami stranki. Neaktivnost same stranke pa ne more imeti škodljivih posledic.

Sodišče prve stopnje je ustavilo izvršbo na dolžničine premičnine na podlagi 2. odst. 88. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ), ker se (po neuspešnem prvem rubežu) niti pri ponovnem rubežu niso našle stvari, ki so lahko predmet izvršbe.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje za takšen zaključek ni imelo podlage. Iz poročila sodnega izvršitelja z dne 25.11.1998 (na listovni številki 19) namreč izhaja, da sodni izvršitelj (drugega) rubeža ni opravil, ker je ugotovil, da na naslovu G. c. 14, "dolžnice ni oz. je neznana". Rubež na tem naslovu torej sploh ni bil opravljen. Ker je po 2. odst. 88. člena ZIZ ustavitev izvršbe predvidena za primere, ko se niti pri ponovnem rubežu ne najdejo stvari, ki so lahko predmet izvršbe, sodišče druge stopnje zaključuje, da v konkretnem primeru pogoji za ustavitev izvršbe niso bili izpolnjeni, saj rubež ni bil brezuspešen, temveč sploh ni bil opravljen. Sodišče druge stopnje še dodaja, da pritožnikove trditve, da vabila na rubež ni prejela pooblaščenka in da ne ve, na katerem naslovu se je rubež opravljal, ne držijo. Iz povratnice, pripete k listovni številki 17, je razvidno, da je bilo vabilo na rubež dne 25.11.1999 na naslovu G. c. 14, vročeno neposredno pooblaščenki sami, iz poročila sodnega izvršitelja (listovna številka 19) pa, da je bil na tem rubežu za upnika prisoten M.S.

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep na podlagi 3. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek, v katerem bo moralo sodišče prve stopnje v skladu z 82. členom ZIZ in naslednjimi členi ponovno opraviti rubež, in sicer na naslovu K.9.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 815/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Ob ugotovitvi, da je med strankama obstajal dogovor o tem, da tožeča stranka objavi toženkin oglas, je bilo na toženi stranki dokazano breme, da dokaže zatrjevano dejstvo, da je bil dogovor tak, da se oglas ne plača.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku za plačilo 79.975,50 SIT s pripadki in je zato obdržalo v veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Kočevju, opr. št. I - Ig 556/95 z dne 15.1.1996 v 1. in 3. točki izreka in toženi stranki naložilo, da mora tožeči stranki povrniti tudi pravdne stroške.

Proti sodbi se je tožena stranka pravočasno pritožila. V njej je ponovila vse dosedanje trditve.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki odgovora na pritožbo ni vložila.

Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku ugodilo, ker je ugotovilo, da je tožena stranka potrdila trditve tožeče stranke, da je med njima bilo dogovorjeno, da tožeča stranka objavi v svojem časopisu toženkin oglas in da tožena stranka ni zanikala trditev tožeče stranke, da je tožena stranka vtoževana računa ni zavrnila. Poleg tega je zaključilo, da je tudi na toženi stranki dokazno breme, da bi za svoje trditve (to je trditve o dogovorjeni brezplačnosti objave oglasa) morala tožena stranka predlagati dokaze.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da že iz trditev pravdnih strank izhaja zaključek, da sta se stranki dogovorili, da tožeča stranka v svojem časopisu objavi oglas za toženo stranko. Čim je ta ugotovitev pravilna pa je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo pravila o trditvenem in dokaznem bremenu, ko je zaključilo, da je bilo na toženi stranki dokazno breme, da bi ponudila dokaze za to, da sta se stranki dogovorili, da bo objava oglasa brezplačna. Res je manj verjetno, da se oglasi predvajajo brezplačno, zato je bilo na toženi stranki dokazno breme o obstoju takega dogovora. Dejstvo, da tožena stranka tožeči stranki ni izdala naročilnice za objavo, ni dokaz o obstoju dogovora o brezplačnosti objave. Tožena stranka bi morala za obstoj očitno ustno sklenjenega dogovora o brezplačnosti objave predlagati zaslišanje osebe, ki je tak dogovor s tožečo stranko sklenila. Takega dokaza pa tožena stranka v postopku na prvi stopnji ni predlagala, pa tudi v pritožbi ne predloži nobenega dokaza.

Dejansko stanje je bilo glede na trditve in dokaze ugotovljeno v zadostnem obsegu in tudi materialno pravo je bilo pravilno uporabljeno, ko je bilo tožbenemu zahtevku ugodeno.

Pritožba ni utemeljena, saj pritožbeno sodišče tudi ni našlo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere mora paziti po uradni dolžnosti. Zato je pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje na podlagi 368. člena ZPP potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 7/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-15

Ker taksni zavezanec ni predložil potrdila o plačilu takse v gotovini, se mu zaračuna in izterja kazenska taksa v višini 10% od dolžne takse (1. odst. 30. člena v zvezi s 3. odst. 29. člena ZST).

Pritožbi se deloma ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi za takso za prijavo terjatve v znesku 30.000,00 SIT, za takso za opomin v znesku 3.000,00 SIT in za kazensko takso v znesku 11.700,00 SIT.

V ostalem delu se pritožba zavrne in se izpodbijani sklep potrdi za kazensko takso v znesku 3.300,00 SIT.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da upnik kot taksni zavezanec ni plačal takse za prijavo terjatve v stečajnem postopku v znesku 30.000,00 SIT ter takse za sodni opomin v znesku 3.000,00 SIT; zato je sklenilo, da mora plačati še kazensko takso v znesku 15.000,00 SIT ter naročilo APP, da prenese skupni znesek neplačanih taks 48.000,00 SIT z računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da je bila taksa poravnana dne 24.8.1999, kar izhaja iz priložene dokumentacije.

Pritožbena navedba, da je sodišče prve stopnje zmotno ugotovilo, da upnik ni plačal terjane takse, drži. Iz pritožbi priloženega potrdila (redna št. 36) namreč izhaja, da je upnik takso za prijavo terjatve v znesku 30.000,00 SIT in takso za opomin v znesku 3.000,00 SIT, skupaj 33.000,00 SIT, plačal dne 24.8.1999, tj. v odrejenem roku 15 dni od dneva prejema opomina z dne 17.8.1999 (povratnica pripeta k list. št.

Vendar pa iz podatkov v spisu ne izhaja, da bi upnik potrdilo o plačilu sodne takse predložil sodišču prve stopnje. Če pa taksni zavezanec ne predloži potrdila o plačilu takse v gotovini, se zaračuna in izterja kazenska taksa v višini 10% (vendar ne več kot 250 točk) - 1. odst. 30. člena v zvezi s 3. odst. 29. člena ZST; upnik je tako dolžan plačati kazensko takso (le) v višini 10% dolžne takse, kar znese 3.300,00 SIT.

Izpodbijani sklep je bilo zato treba razveljaviti za plačano takso za prijavo terjatve v znesku 30.000,00 SIT in za opomin v znesku 3.000,00 SIT, kazensko takso pa za znesek 11.700,00 SIT, tj. v višini preveč odmerjene takse (15.000,00 - 3.300,00 SIT); v ostalem delu (za znesek 3.300,00 SIT) pa je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrditi.

ZST člen 29,  29/3,  30,  30/1,  29,  29/3,  30,  30/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 66/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-15

Ker pritožnik ni stranka oziroma taksni zavezanec, nima pravice vložiti pritožbo zoper izpodbijani sklep. Sodišče druge stopnje je zato njegovo pritožbo zavrglo kot nedovoljeno (smis. uporaba 1. odst. 365. člena ZPP/99).

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da tožena stranka kot taksni zavezanec ni plačala takse za pritožbo v znesku 32.400,00 SIT in takse za opomin v znesku 3.000,00 SIT; zato je sklenilo, da mora plačati še kazensko takso v znesku 17.700,00 SIT ter naročilo Agenciji za plačilni promet, da prenese znesek 53.100,00 SIT z računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks.

Zoper sklep se je pravočasno pritožil A. d.o.o. in navedel, da ni v sporu s tožečo stranko; zato ni zavezanec za plačilo takse. Prosil je, da sodišče "umakne" sklep z njihovega žiro računa št.

Pritožbo lahko vloži oseba, ki jo ima pravico vložiti, sicer je nedovoljena (smis. uporaba 3. odst. 343. člena v zvezi s 366. členom ZPP/99); torej jo lahko vložita stranki postopka (smis. 1. odst. 333. člena v zvezi s 366. členom ZPP/99). Pritožnik pa ni stranka v tem postopku (gospodarskem sporu), iz katerega izhaja obveznost tožene stranke kot taksnega zavezanca za plačilo zgoraj navedene takse, kar sicer tudi sam navaja v pritožbi; to sta M. G. (tožeča stranka), in AK. d.o.o., (tožena stranka).

Ker pritožnik ni stranka gospodarskega spora oziroma taksni zavezanec, nima pravice vložiti pritožbo zoper izpodbijani sklep.

Sodišče druge stopnje je zato njegovo pritožbo zavrglo kot nedovoljeno (smis. uporaba 1. odst. 365. člena ZPP/99).

ZPP člen 333,  333/1,  343,  343/3,  365,  365/1,  333,  333/1,  343,  343/3,  365,  365/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 8/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Sklepa o določitvi predujma za kritje stroškov do začetka stečajnega postopka ni mogoče preizkusiti, ker v njem ni bilo ocene, za katere stroške se predvideva, da bodo nastali do začetka stečajnega postopka in ni bilo tudi opredeljeno, njihovo ovrednotenje.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom naložilo predlagatelju stečajnega postopka družbi G. d.o.o. Ljubljana, da mora založiti predujem za kritje stroškov do začetka stečajnega postopka v znesku 400.000,00 SIT.

Proti temu sklepu se predlagatelj pritožuje in uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb postopka in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek, ali pa ga spremeni in določi predujem v bistveno nižjem znesku.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je utemeljen pritožbeni razlog, da izpodbijani sklep nima razlogov o odločilnih dejstvih in da ga zato ni mogoče preizkusiti. Sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu sicer pravilno zaključilo, da mora predlagatelj založiti predujem za kritje stroškov, ki nastanejo do začetka stečajnega postopka (1. odst. 93. čl. ZPPSL). S tem je sodišče prve stopnje obrazložilo le podlago za odločitev o naložitvi predujma, v ničemer pa ni obrazložilo svoje odločitve o višini založenega predujma, kar pritožnica utemeljeno opozarja. Zato sklepa v tem delu ni mogoče preizkusiti, tako, da ni mogoče preveriti, ali je v sklepu določena višina predujma primerna ali ne.

Zato je bilo treba pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek (3. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZPPSL).

V novem postopku bo moralo sodišče prve stopnje ponovno odločati in odločitev primerno obrazložiti, s tem, da bo moralo konkretno navesti, za katere stroške predvideva in ocenjuje, da bodo nastali do začetka stečajnega postopka. Moralo pa bo te stroške tudi ovrednotiti.

ZPPSL člen 93,  93/1,  93,  93/1.  ZPP člen 365,  365-3,  365,  365-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.