TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 1984/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Kadar zahteva stranka izločitev sodnika že po zaključku obravnave pred sodiščem prve stopnje je njena zahteva za izločitev sodnika, ki je zadevo obravnaval, nedopustna, ker jo zakon ne predvideva (člen 73, 74 ZPP).

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Z izodbijanim sklepom je predsednik Okrožnega sodišča v Ljubljani zavrgel zahtevo tožene stranke za izločitev okrožne sodnice Milojke Fatur Jesenko v pravdni zadevi opr. št. II P 894/96, ker je bila zahteva vložena šele po izdaji sodbe v tej zadevi.

Proti sklepu se je pritožil toženec. Trdi, da je protiustaven, nezakonit in zanj žaljiv. Z njim so kršene njegove človekove pravice in temeljne svoboščine in je v nasprotju z določbami 14. in 15. člena Ustave Republike Slovenije. Podane so kršitve procesnega prava in materialnega prava. Vztraja pri tem, da je njegova zahteva za izločitev okrožne sodnice Fatur Jesenko Milojke utemeljena, ker je izdala nezakonito sodbo opr. št. II P 894/96 in ker so podane okoliščine, ki vzbujajo dvom o njeni nepristranosti. Podani so razlogi za njeno izločitev zaradi subjektivne in objektivne pristranosti. Zatrjuje, da predmetna pravdna zadeva ni bila zaključena dne 19.2.1999 z izdajo sodbe, opr. št. II P 894/96, ker je zoper njo vložil pritožbo dne 11.6.1999 in ni pravnomočna. Njegova zahteva za izločitev je zato vložena pravočasno, ker je vložena pred koncem obravnavanja pred sodiščem prve stopnje. Zahteva, da se njegovi pritožbi ugodi in sodnico izloči iz obravnavanja.

Toženec zahteva izločitev sodnice na podlagi 6. točke 71. člena Zakona o pravdnem postopku. Po 73. členu ob izdaji izpodbijanega sklepa veljavnem Zakonu o pravdnem postopku (ZPP), enako pa tudi po 72. členu sedaj veljavnega ZPP, mora stranka zahtevati izločitev sodnika takoj, ko zve, da je podan razlog za izločitev, vendar najpozneje do konca obravnave pred sodiščem prve stopnje, če ni bilo obravnavanja, pa do izdaje odločbe. Ker je bila v predmetni zadevi obravnava zaključena in izdana sodba z dne 19.2.1999, toženec pa je vložil zahtevo za izločitev 23.6.1999, je odločitev predsednika Okrožnega sodišča v Ljubljani, ko je njegovo zahtevo zavrgel kot nedovoljeno, pravilna. Pritožbeno sodišče pripominja, da za izpodbijano odločitev glede na preje citirano zakonsko določilo, ne more biti pomembno, ali je sodba postala pravnomočna oziroma ali je bila zoper sodbo vložena pritožba, niti ne nezadovoljnost toženca tekom dosedanjega postopka v zvezi z ravnanjem sodnice, če te ni izrazil z ustreznim predlogom za izločitev sodnice. Ker je bilo to dovoljeno le do konca obravnavanja pred sodiščem prve stopnje, pa tega tožena stranka ni storila, je lahko pravilna le taka, kot je izpodbijana odločitev. Pritožbo tožene stranke je zato pritožbeno sodišče kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo na podlagi 2. točke 380. člena ZPP, ne da bi se spuščalo v razloge, ki jih v zvezi z utemeljenostjo zahteve za izločitev uveljavlja tožena stranka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2138/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

V sporih zaradi znižanja preživnine je krajevno pristojno sodišče na katerega območju ima tožena stranka svoje stalno prebivališče. Dejstvo, da je na takem sodišču zaposlena zakonita zastopnica tožene stranke ne more vplivati samo po sebi na krajevno pristojnost sodišča. Po vložitvi tožbe ali pa skupaj z vložitvijo tožbe pa lahko stranka ali pa tudi sodišče samo predlaga, da vrhovno sodišče, če je očitno, da so zato podani tehtni razlogi določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v tej zadevi.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani sklenilo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi in da bo po pravnomočnosti tega sklepa odstopljena Okrajnemu sodišču v Kranju kot krajevno pristojnemu sodišču.

Proti sklepu se je pravočasno pritožil tožnik. Navaja, da se zaveda, da je za zadevo preživnine pristojno sodišče v Kranju, vendar je tožbo podal na sodišče v Ljubljani, ker je mati Z. L., to je zakonita zastopnica Z. L. A., zaposlena na sodišču v Kranju. Zato dvomi, da bi se objektivno obravnavalo ta primer. Tudi zdravstvene težave, zaradi katerih je praktično nepokreten v tem smislu, da ga mora povsod voziti in spremljati žena in bi mu bilo otežkočeno prihajanje na obravnave v Kranj, so razlog, da je zaprosil za reševanje zadeve v Ljubljani.

V predmetni zadevi gre za spor zaradi znižanja preživnine. Za take spore po Zakonu o pravdnem postopku (ZPP) ni določena izključna krajevna pristojnost. Zato je za predmetno zadevo pristojno sodišče, ki je splošno krajevno pristojno za toženo stranko, to pa je Okrajno sodišče v Kranju. Sodišče prve stopnje je pravilno postopalo, ko se je po ugovoru krajevne pristojnosti, ki ga je podala tožena stranka skupaj z odgovorom na tožbo, izreklo za krajevno nepristojno. Za to je imelo podlago v 22. čl. ZPP. Pravilna je tudi odločitev, da se bo zadeva po pravnomočnosti sklepa odstopila krajevno pristojnemu Okrajnemu sodišču v Kranju glede na to, da ima na tem območju tožena stranka svoje stalno prebivališče. Tožnikovo pritožbo je glede na navedeno pritožbeno sodišče kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo na podlagi 2. točke 365. čl. ZPP. Pri tem pripominja, da bi bila zatrjevana okoliščina, da je zakonita zastopnica tožene stranke zaposlena na sodišču v Kranju, lahko tehten razlog za to, da bi se na predlog tožnika ali pa pristojnega sodišča določilo drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v tej zadevi. Vendar pa je najprej zadevo potrebno vložiti na pristojno sodišče. Šele če so podani pogoji za določitev krajevne pristojnosti po višjem sodišču v smislu 67. čl. ZPP, se lahko določi drugo stvarno pristojno sodišče, da postopa v zadevi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1850/98
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-26

Podana je bistvena kršitev določb pravdnega postopka ker je bilo vabilo nabito na vrata stanovanja toženca, ne da bi ta predhodno odklonil sprejem sodnega pisanja.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne prvostopenjskemu sodišču v novo sojenje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da ostane njegov sklep o izvršbi, opr.št. VII I 454/96 z dne 4.3.1996 v veljavi v 1. in 3. tč. izreka. Toženi stranki je naložilo, da tožeči povrne nadaljnje pravdne stroške v višini 6.225,00 SIT.

Proti sodbi se je toženec pravočasno pritožil. Smiselno zatrjuje obstoj vseh v ZPP predvidenih pritožbenih razlogov. Predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločitev. V obrazložitvi pritožbe med drugim navaja, da ni bil pravilno vabljen na glavno obravnavo. Oporeka aktivni legitimciji tožeče stranke. Ni res, da bi tožeča stranka kot pravna oseba obstajala. Slednja tudi ne opravlja storitev, ki jih zaračunava. Mesečne obveznosti redno poravnava, kar lahko dokaže s potrdili.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je bila v postopku pred prvostopenjskim sodiščem storjena bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 7. tč. 2. odst. 354. čl. ZPP. Zaradi nezakonitega postopanja, z opustitvijo pravilne vročitve tožencu ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Vabilo na glavno obravnavo je bilo nabito na vrata stanovanja toženca, ne da bi toženec predhodno odklonil sprejem pisanja. Vročitev z nabitjem na vrata stanovanja je po določbi 144. čl. ZPP dopustna samo v primeru, če naslovnik brez zakonitega razloga pisanja noče sprejeti.

Pritožbeno sodišče je po navedenem in na podlagi določbe 1. odst.

369. čl. ZPP izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo prvostopenjskemu sodišču v ponovno sojenje, ne da bi odgovarjalo na vsebinske navedbe pritožbe. Slednje bo preizkusilo prvostopenjsko sodišče ob ponovni presoji utemeljenosti postavljenega tožbenega zahtevka.

ZPP (1977) člen 144,  354,  354/2,  354/2-7,  144,  354,  354/2,  354/2-7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2050/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

Višina nepremoženjske škode mora izhajati iz dejstev, navedenih v tožbi, sicer v nasprotnem primeru ni pogojev za izdajo zamudne sodbe.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Z izpodbijano zamudno sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožniku 5,250.000,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 5.11.1999 dalje do plačila.

Zoper tako sodbo se pritožuje tožena stranka zaradi bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava ter v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njeni pritožbi ter izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi tožena stranka navaja, da utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz dejstev, ki so navedena v tožbi oziroma so v tožbi navedena dejstva v nasprotju s predloženimi dokazi. Iz listin izhaja, da tožnik ni bil na pregledu od 15.10.1996 do 22.9.1998, tako da zatrjevane 2-letne bolečine niso potrjene z listinskimi, niti z drugimi dokazi. Sodišče je zaradi tega kršilo določbe 3. točke 1. odst. čl. 318 ZPP in s tem storilo bistveno kršitev določb postopka po čl. 339/2 tč. 7 ZPP. Napačno pa je tudi uporabljeno materialno pravo, saj je prisodilo tožniku odškodnino, ne da bi se spuščalo v primernost vtoževanih zneskov. Tožena stranka ne oporeka temelju tožbenega zahtevka, ne more pa sprejeti pretiranega zahtevka tožnika.

Pogoje za izdajo zamudne sodbe določa ZPP v čl. 318. Eden izmed pogojev za izdajo take sodbe je tudi, da izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka iz dejstev, ki so navedena v tožbi. V konkretnem primeru tožnik od tožene stranke zahteva plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo (telesne bolečine, duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti, strah), pri čemer tožnik v tožbi ne navaja, v kakšnem obsegu in koliko časa je trpel telesne bolečine in kakšne intenzitete so bile. Okoliščin v zvezi s trajanjem duševnih bolečin in strahu, ki so pomembne pri določanju višine odškodnine za ti dve vrsti škode, pa v tožbi sploh ne navaja. Iz tožbe izhaja samo, v kakšni višini tožnik uveljavlja posamezne vrste nepremoženjske škode. Iz povedanega sledi, da utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz dejstev, ki so navedene v tožbi (tč. 3 381. čl. ZPP) kot utemeljeno opozarja tožena stranka v pritožbi. Ker je zamudna sodba zdana v nasprotju z določbami tega zakona, je sodišče prve stopnje s takim postopanjem zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb postopka iz drugega odst. čl. 339 tč. 7 ZPP in je bilo utemeljeni pritožbi tožene stranke ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti in zadevo vrniti v ponovno odločanje (prvi odstavek čl. 354 ZPP). V novem odločanju bo moralo sodišče po opravljenem postopku meritorno odločiti o zadevi.

ZPP člen 318,  318/1,  318/1-3,  339,  339/2,  339/2-7,  318,  318/1,  318/1-3,  339,  339/2,  339/2-7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2021/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

Ker je tožeča stranka sodišču pravočasno poslala prevod tožbe iz srbskega v slovenski jezik, ni bilo razloga za zavrženje tožbe.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljni postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo, ker tožeča stranka v roku petnajstih dni ni dostavila tožbe, prevedene v slovenski jezik.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožila tožeča stranka zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne uporabe materialnega prava, iz razlogov v pritožbi pa izhaja, da se pritožuje tudi zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Navaja, da je tožeča stranka postopala v skladu s pozivom sodišča in še pravočasno s priporočenim pismom dne 6.9.1999 sodišču poslala prevod tožbe, zato ni bilo razloga za zavrženje tožbe. Poleg tega pa je bil postopek začet v letu 1990, torej še po starem zakonu, po katerem je bil tudi srbski jezik eden od jezikov v uradni rabi sodišča, zato ni bila na mestu uporaba določb novega Zakona o pravdnem postopku o uporabi jezika v postopku pred sodiščem.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje zmotno ugotovilo dejansko stanje, ko je ugotovilo, da tožeča stranka sodišču ni dostavila tožbe, prevedene v slovenski jezik. Tožeča stranka je namreč sodišču prve stopnje s priporočenim pismom z dne 6.9.1999 pravočasno (v okviru petnajstdnevnega roka, ki je začel teči dne 26.8.1999, ko je bil sklep vročen pooblaščencu tožnice) poslala prevod tožbe v slovenski jezik, kar je razvidno iz dohodne štampiljke na vlogi tožnice, kateri je bil priložen t-udi prevod tožbe (list. št 43 spisa). Obenem pa je potrebno opozoriti, da je sodišče prve stopnje tudi napačno pozivalo tožečo stranko k temu, da priloži prevod tožbe, saj je bila tožba vložena 23.4.1990, torej še v času veljavnosti prejšnjega Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. SFRJ 4/77), ko so stranke in drugi udeleženci v postopku v skladu z določbo drugega odstavka 104. člena ZPP/77 lahko podajali sodišču svoje vloge tudi v jeziku kakšnega jugoslovanskega naroda, ki pri sodišču ni bil v uradni rabi.- Ker je torej sodišče prve stopnje zmotno ugotovilo dejansko stanje, je sodišče druge stopnje na podlagi določbe 355. člena ZPP v zvezi s členom 366 ZPP izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljni postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1687/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

V primeru, da je nad stranko začet stečajni postopek, se pravdni postopek prekine. V času, ko traja prekinitev, sodišče ne more opravljati nobenih pravdnih dejanj.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljni postopek.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se tožba šteje za umaknjeno, ker tožeča stranka tožbe ni popravila tako, da bi sporočila točen naslov tožene stranke.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožila tožeča stranka iz pritožbenih razlogov zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi navaja, da je bil nad tožečo stranko s sklepom št. 54/96 Okrožnega sodišča v Ljubljani, dne 27.12.1996 uveden stečajni postopek. Zato sodišče v skladu z 214. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77) ne bi smelo opravljati nobenih pravdnih dejanj, torej tudi ne bi smelo šteti tožbo za umaknjeno, temveč bi moralo izdati sklep o p-rekinitvi postopka in pozvati stečajnega upravitelja, da prevzame zadevo.

4. točka 212. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77) določa, da se postopek prekine, če nastanejo pravne posledice uvedbe stečajnega postopka. Pravne posledice začetka stečajnega postopka pa nastanejo z dnem, ko je oklic o začetku stečajnega postopka nabit na oglasno desko sodišča (103. člen Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji; ZPPSL). Oklic pa mora biti nabit na oglasno desko sodišča istega dne, ko je bil izdan sklep o začetku stečajnega postopka (člen 101/2 ZPPSL). Drugi odstavek 21-4. člena ZPP/77 pa določa, da dokler traja prekinitev postopka, sodišče ne more opravljati nobenih pravdnih dejanj. Sodišče torej dokler traja prekinitev, ne sme izdati nobenih odločb, razen v primeru, ko je prekinitev nastala po koncu glavne obravnave. Glede na pritožbene navedbe o tem, da je bil nad tožečo stranko začet stečajni postopek, bo moralo sodišče prve stopnje preveriti, ali je in kdaj je prišlo do prekinitve postopka zaradi nastanka pravnih posledic začetka stečajnega postopka, nato pa izdati -sklep o prekinitvi postopka (ki pa je le deklaratorne narave, ker prekinitev postopka nastopi na podlagi samega zakona). Postopek pa se bo v tem primeru nadaljeval, ko ga bodo stečajni upravitelj ali nasledniki pravne osebe prevzeli ali ko jih bo sodnik povabil, naj to storijo (prvi odstavek 208. člena ZPP/99).

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbi tožeče stranke ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljni postopek (3. točka 380. člena ZPP/77).

Na podlagi določbe tretjega odstavka 166. člena ZPP/77 je pritožbeno sodišče odločitev o stroških pritožbenega postopka pridržalo za končno odločbo.

Na podlagi 1. odstavka 498. člena ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, je v pritožbenem postopku sodišče uporabilo določbe ZPP, Ur. l. SFRJ, št.

ZPP (1977) člen 212,  212-4,  214,  214/2,  212,  212-4,  214,  214/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 183/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

Če toženec do konca glavne obravnave umakne vse svoje ugovore, ostane plačilni nalog v veljavi.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvo sodišče je z izpodbijanim sklepom odločilo, da sklep o izvršbi tega sodišča z dne 26.8.1997, opr.št. I 97/17849, ostane v veljavi v 1. tč. izreka za zakonite zamudne obresti v višini 2.041,47 SIT in zakonite zamudne obresti v višini 1.749,84 SIT in v 3. tč. izreka za stroške izvršilnega postopka v višini 9.225,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 26.8.1997 dalje do plačila (pravilno ugotovilo, da je sklep o izvršbi zaradi umika ugovora glede plačila zamudnih obresti in izvršilnih stroškov postal pravnomočen - glej 2. odst.

456. čl. ZPP/77). Tako je odločilo, ker je toženec s pisno vlogo z dne 4.11.1998 umaknil ugovor.

Proti sklepu se pritožuje toženec. Navaja, da ugovarja plačilu zneska 2.041,47 in 1.749,84 SIT ter stroškov izvršilnega postopka v znesku 9.225,00 SIT, ker je dolg pravočasno poravnal. Predlaga razveljavitev sklepa.

Prvo sodišče je na predlog tožeče stranke dne 26.8.1997 izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. Temu sklepu je toženec ugovarjal. S sklepom In 97/17849-7 z dne 6.1.1998 je izvršilno sodišče zaradi delnega umika upnikovega predloga za izvršbo le-to ustavilo glede glavnice v znesku 36.524,69 SIT, v ostalem pa je sklep o izvršbi zaradi dolžnikovega ugovora razveljavilo. Po določbi 2. odst. 55-a čl. ZIP je zato postopek nadaljevalo pravdno sodišče kot pri ugovoru proti plačilnemu nalogu. S pisno vlogo z dne 3.11.1998, ki jo je sodišče prejelo 4.11.1998, je toženec umaknil ugovor, posledica tega pa je po določbi 2. odst. 456. čl. ZPP/77, da je sklep o izvršbi ostal v veljavi, kot smiselno izhaja iz izpodbijanega sklepa. Toženec v pritožbi ne oporeka ugotovitvi prvega sodišča o tem, da je svoj ugovor umaknil, zato se ne more uspešno sklicevati na to, da je dolg pravočasno poravnal. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo dolžnika zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep po določbi 2. tč. 380. čl. ZPP/77.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1731/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

Rok za pritožbo glede popravljenega dela sodbe teče od dneva, ko je bil strankam vročen popravljeni prepis sodbe.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo pritožbo tožeče stranke. Ugotovilo je, da je vložena prepozno.

Proti sklepu se je tožeča stranka pravočasno pritožila. uveljavlja pritožbena razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni in dovoli obravnavo pritožbe kot pravočasne. V obrazložitvi pritožbe navaja, da rok za pritožbo tudi zoper prvotno sodbo teče od roka, ko je bil tožeči stranki vročen popravni sklep.

Nikakršne pravne podlage nima stališče pritožbe, da rok za pritožbo zoper prvotno sodbo teče od roka, ko je bil tožeči stranki vročen popravni sklep. Določba 3. odstavka 342. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) jasno določa, da rok za pravno sredstvo glede popravljenega dela sodbe teče od dneva, ko je bil strankam vročen popravljeni prepis sodbe. Sodišče prve stopnje je, glede na navedeno določbo, ki jo je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa tudi pravilno povzelo, utemeljeno pritožbo tožeče stranke, vloženo dne 4.5.1999, kot prepozno zavrglo. Tožeča stranka je namreč v pritožbi jasno navedla, da se pritožuje le zoper sodbo I P 669/95 z dne 1.3.1999. Ker sodišče prve stopnje v postopku izdaje izpodbijanega sklepa tudi ni storilo katere od bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odstavka 354. člena ZPP je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP pritožbo tožeče stranke zavrnilo ker je neutemeljeno in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

ZPP (1977) člen 342,  342/3,  342,  342/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2195/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

bistvena kršitev določb pravdnega postopka

O odločilnih dejstvih je nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih izpodbijane odločbe o vsebini listine, in samo listino, zato je ni mogoče preizkusiti.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje tožečo stranko deloma oprostilo plačila sodnih taks in ji naložilo plačilo polovice njej odmerjenih sodnih taks za tožbo v znesku 68.941,00 SIT.

Zoper tak sklep se je pritožila tožeča stranka in predlaga, da se izpodbijani sklep spremeni tako, da se jo v celoti oprosti plačila sodnih taks, podrejeno pa, da se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navaja, da je sodišče iz potrdila o izplačanih plačah, ki ga je izdal tožničin delodajalec, napačno sklepalo, da znaša njena mesečna plača 192.000,00 SIT. Potrdilo se nanaša na mesece junij, julij in avgust 1999 in znesek, naveden na potrdilu, pomeni seštevek plače vseh treh mesecev. Njena povprečna mesečna plača znaša tako 64.060,83 SIT. Tako tudi znesek polovice odmerjenih sodnih taks znatno presega njeno mesečno plačo in bi bila tudi s tem občutno zmanjšana sredstva za njeno preživljanje.

Sodišče v celoti ali deloma oprosti plačila sodnih taks stranko, če bi bila s plačilom taks občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja sama ali njeni družinski člani (1. odstavek 13. člena Zakona o sodnih taksah - ZST, Ur. l. SRS, št. 1-1/90, in RS, št.

14/91 - 50/98). Sodišče prve stopnje je svojo odločitev, da tožečo stranko deloma oprosti plačila sodnih taks, med drugim utemeljilo s tem, da je iz dokazil razvidno, da tožnica prejema visoke redne dohodke, in sicer 192.000,00 SIT, vendar nima nikakršnega premoženja.

Medtem iz potrdila tožničinega delodajalca, ki se nahaja v spisu (priloga A 101), izhaja, da je tožeča stranka prejela neto plačo za obdobje mesecev junij, julij in avgust v znesku 192.182,50 SIT.

Sodišče prve stopnje je tako bistveno kršilo določbe pravdnega postopka v smislu 14. točke 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99), saj je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih izpodbijanega sklepa o vsebini listine, in samo listino, tako da ima sklep pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne more preizkusiti.

Zato je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo in na podlagi določbe 3. točke 365. člena ZPP izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek.

V novem postopku bo moralo sodišče prve stopnje ponovno odločiti o predlogu tožeče stranke za oprostitev sodnih taks in pri tem ob drugih odločilnih okoliščinah upoštevati tudi pravilen znesek njenega mesečnega dohodka.

ZPP člen 339,  339/2-14,  339,  339/2-14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.