TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cp 99/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

preživnina - preživljanje polnoletnega otroka - redno šolanje

Vsebina sodne poravnave o prenehanju obveze plačevanja preživnine polnoletnemu preživljancu predstavlja pravnorelevantno dejstvo, ki ga mora sodišče zanesljivo ugotoviti pri odločanju o ponovnem zahtevku za plačevanje preživnine.

Pritožbi tožene stranke se ugodi in zato izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i ter vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je toženec dolžan plačevati tožnici mesečno preživnino v znesku 30.000,00 SIT od 1.9.1997 dalje ter ji v 15 dneh povrniti pravdne stroške v znesku 24.850,00 SIT.

Tožena stranka se pritožuje proti navedeni sodni odločbi zaradi vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da pritožbeno sodišče sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne ter naloži tožeči stranki povrnitev vseh pravdnih in pritožbenih stroškov. Iz obrazložitve izpodbijane sodbe je razvidno, da je sodišče v dokaznem postopku vpogledalo sodno poravnavo, ki je bila sklenjena med pravdnima strankama dne ... v pravdnem postopku, ki je potekal pred Okrajnim sodiščem v ... pod opr.št. P.... Že na podlagi te sodne poravnave bi moralo sodišče prve stopnje tožbeni zahtevek zavrniti.

Pravdni stranki sta s sodno poravnavo nesporno ugotovili, da je dne ..... prenehala dolžnost plačevanja preživnine toženca tožnici, zato ker se tožnica redno ne šola. Nadalje je sodišče tudi zmotno uporabilo materialno pravo, ko je štelo, da nastane razlog za prenehanje obveznosti roditelja, da zagotavlja preživljanje polnoletnemu otroku samo v primeru, če preživljanec izgubi status rednega študenta v zvezi z določbami 70. čl. Zakona o visokem šolstvu. Če bi obveljalo takšno stališče, bi morali starši vzdrževati svoje otroke v nedogled, torej tudi takoimenovane "večne študente".

Tožnica bo v kratkem dopolnila 26 let, pri tem pa je vpisana šele v 3. letnik pedagoške fakultete s tem, da ni uspela zaključiti niti enega samega letnika. Sodišče je tudi nepravilno določilo višino preživnine, saj je nepravilno interpretiralo tožničino izpoved o tem, kdaj je prejemala štipendijo. Po drugi strani sodišče ni v zadostni meri upoštevalo potreb, ki jih ima sedaj 72-letni toženec.

Sodišče prve stopnje sploh ni ocenilo pomena sodne poravnave v pravdni zadevi opr.št. P ... Okrožnega sodišča v ..., s katero naj bi prenehala toženčeva dolžnost plačevanja preživnine. Zaradi tega je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno in je bilo zato potrebno sodbo sodišča prve stopnje razveljaviti in vrniti zadevo v novo sojenje (370. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). V ponovljenem postopku naj sodišče prve stopnje predvsem razišče pravne posledice navedene sodne poravnave, pri tem pa upošteva pritožbene trditve kot nadaljnje trditve tožene stranke. Pritožbeno sodišče je odločalo o stroških pritožbenega postopka v skladu z določbami 3. odst. 166. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 8/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

Slabo finančno in siceršnje socialno stanje dolžnika ni razlog, ki bi preprečeval izvršbo. Eksistenca dolžnika je varovana z določili o izvzetju določenih dolžnikovih predmetov in prejemkov od izvršbe oziroma z omejitvami izvršbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine, s katerim je dolžniku naložilo, naj v 8 dneh poravna upnici terjatev v višini ... SIT s pp, ki predstavlja neplačano naročnino za RTV sprejemnik za obdobje od februarja 1998 do julija 1998 ter hkrati dovolilo izvršbo za izterjavo navedenega zneska.

Zoper sklep je ugovarjal dolžnik, njegov ugovor pa je prvostopno sodišče ocenilo kot neutemeljen in ga zato na podlagi 5. odst. 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) predložilo v reševanje pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Dolžnik v ugovoru navaja, da se sicer strinja z glavnico, vendar je v težki finančni krizi in se bojuje za preživetje. Predlaga, naj se mu omogoči, da dolg do upnika poravna v nekaj obrokih in nato dalje redno plačuje RTV naročnino. Glede stroškov postopka pa meni, da so previsoki.

Dolžnikove navedbe o težkem finančnem stanju so navedbe socialne narave in jim zato sodišče ne more dati take pravne teže, kot to dolžnik pričakuje. Sodišče je dolžno odločiti o utemeljenosti upničinega zahtevka, pri tem pa mora ravnati po zakonu. Dolžnikov predlog, naj se mu omogoči poravnati zaostali dolg v nekaj obrokih, zato lahko upošteva le upnik in je zato lahko predmet sporazuma med upnikom in dolžnikom, ne more pa ga upoštevati sodišče. Varstvo dolžnika je v ZIZ konkretizirano s številnimi določbami o omejitvah in oprostitvah izvršbe, to je z določbo o izvzetju določenih predmetov in prejemkov dolžnika, pri čemer je na nekatere prejemke mogoče seči samo v omejenem obsegu. S takimi oprostitvami in omejitvami zakon varuje eksistenco dolžnika, iz dosedanjih spisovnih podatkov pa ne izhaja, da bi sodišče dovolilo izvršbo v nasprotju s takimi določili. Glede stroškov postopka pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da so le-ti odmerjeni v skladu z veljavno taksno in odvetniško tarifo, pri čemer znaša sodna taksa za predlog za izvršbo in za sklep o izvršbi po 3. odst. 2. tarifne številke in 2. odst. 1. tarifne številke skupaj ... SIT, stroški odvetnika za sestavo predloga po 21. tarifni številki in 13. tarifni številki ... SIT ter obvestilo stranki po 33. tarifni številki ... SIT, to je skupaj ... SIT.

Ker so bili torej tudi stroški izvršilnega postopka pravilno odmerjeni, je pritožbeno sodišče tožnikovo pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 380. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

ZIZ člen 80, 89, 101, 102, 103, 177, 210.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 189/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Pritožbeno sodišče s sklepom ustavi pritožbeni postopek, če stranka umakne pritožbo.

Zaradi umika pritožbe se pritožbeni postopek ustavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje.

Tožeča stranka je umaknila pritožbo preden je pritožbeno sodišče o njej odločalo (2. odst. 349. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 1422/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Stroški zastopanja po odvetniku v izvršilnem postopku so stroški, potrebni za izvršbo, zato mora sodišče take stroške na zahtevo upnika odmeriti in naložiti v plačilo dolžniku.

Pritožbi upnice se ugodi in izpodbijana stroškovna odločitev v sklepu o izvršbi sodišča prve stopnje (točka 3 izreka) s p r e m e n i tako, da se stroški upnice odmerijo na 12.603,00 SIT.

Dolžnik je dolžan upnici povrniti tudi stroške pritožbenega postopka v znesku 6.688,00 SIT v roku 15 dni pod izvršbo.

Sodišče prve stopnje je s sklepom o izvršbi na podlagi verodostojne listine dolžniku naložilo, da v roku 8 dni po vročitvi sklepa upnici poravna v predlogu navedeno terjatev, dovolilo predlagano izvršbo, stroške upnice pa odmerilo na 8.100,00 SIT.

Zoper odločitev o stroških se pritožuje upnica zaradi bistvene kršitve določb postopka oziroma nepravilne uporabe odvetniške tarife s predlogom, da pritožbeno sodišče izpodbijano stroškovno odločitev v sklepu spremeni tako, da poleg zneska za sodne takse upnici odmeri tudi stroške za sestavo izvršilnega predloga po odvetniku v vrednosti 50 točk po odvetniški tarifi in stroške poštnine v znesku 133,00 SIT ter dolžniku naloži v plačilo tudi te stroške in pritožbene stroške.

V pritožbi opozarja, da je upnico zastopal odvetnik, zato upnici pripada tudi povračilo nagrade za delo odvetnika, ki znese po tarifni številki 21 v zvezi s tarifno številko 13/1 odvetniške tarife in ob upoštevanju vrednosti točke v času izdaje sklepa 4.370,00 SIT. Upnica je tudi morala predlog poslati s priporočeno pošto, zato je upravičena tudi do povračila pošnih stroškov za vložitev predloga, ki so izkazani na sami poštni pošiljki.

Po 5. odst. 38. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) mora dolžnik upniku na njegovo zahtevo povrniti stroške, ki so bili potrebni za izvršbo. V obravnavani zadevi je upnico, kot utemeljeno opozarja le-ta v pritožbi, zastopal odvetnik in zato upnici pripada tudi povračilo nagrade za delo odvetnika, ki znese po tarifni številki 21 v zvezi s tarifno številko 13/1 odvetniške tarife (OT) in ob upoštevanju vrednosti točke 87,40 SIT v času izdaje sklepa, 4.370,00 SIT (50 točk po OT). Izkazani so tudi poštni stroški v znesku 133,00 SIT, zato je upnica upravičena ne le do povračila stroškov sodnih taks, temveč tudi do povračila stroškov sestave predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine po odvetniku ter poštne stroške, kar skupaj znaša 12.603,00 SIT. Na podlagi 3. tč.

380. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s čl. 15 ZIZ je zato pritožbeno sodišče izpodbijano stroškovno odločitev spremenilo tako, da je upnici izvršilne stroške odmerilo v znesku 12.603,00 SIT.

Na podlagi 2. odst. 166. čl. ZPP pa je pritožbeno sodišče upnici priznalo tudi stroške pritožbenega postopka v višini 6.688,00 SIT, ki predstavljajo stroške sestave pritožbe (75 točk po OT ob vrednosti 87,40 SIT za točko) ter poštnino v znesku 133,00 SIT.

ZPP (1977) člen 95, 95/1-2. ZIZ člen 38, 38/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 18/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine

Ugovor dolžnika, da ni dolžan plačati RTV naročnine, ker je RTV sprejemnik odtujil ali ker je sprejemnik v okvari, ni utemeljen, če naročnik ni izkazal odjave sprejemnika na način, predviden v Pravilniku o načinu prijavljanja in odjavljanja RTV sprejemnikov.

Pritožba dolžnice se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine, s katerim je bilo dolžnici naloženo, da v 8 dneh plača upnici znesek 11.956,00 SIT, ki predstavlja terjatev iz naslova RTV naročnine za obdobje od februarja 1998 do julija 1998, ter hkrati dovolilo izvršbo za izterjavo tega zneska.

Zoper ta sklep je vložila dolžnica ugovor, ki ga je prvostopno sodišče ocenilo za neutemeljenega in ga na podlagi 5. odst. 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) predložilo v reševanje pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Dolžnica v pritožbi navaja, da TV sprejemnika nima, ker ga je že leta 1992 odstopila staršem. Po njihovi smrti je sprejemnik ostal odklopljen v njihovem stanovanju. Sicer pa ima upnica v evidenci na dolžničino ime le televizor Gorenje iz leta 1984, ki pa ni bil usposobljen in ga je zato serviser odpeljal.

15. čl. Zakona o radioteleviziji Slovenija (v nadaljevanju ZRTVS - Uradni list št. 18/94) določa v 1. odstavku, da uporabnik TV sprejemnika, ki ima sedež ali prebivališče na območju Republike Slovenije, kjer so zagotovljeni tehnični pogoji za sprejem vsaj enega programa RTV Slovenija, mora plačevati naročnino RTV Slovenija, v 6. odst. pa, da lahko lastnik odjavi sprejemnik in s tem preneha plačevati RTV naročnino, če je sprejemnik uničen, če postane trajno neraben ali če ga odtuji. Pravilnik o načinu privljanja in odjavljanja televizijskih in radijskih sprejemnikov, o evidenci naročnikov ter o načinu plačevanja RTV naročnine (Uradni list RS št. 39/97) pa v 22. čl. in 23. čl. določa način, po katerem naročnik sprejemnik odjavi in s tem preneha plačevati naročnino. V primeru, če je sprejemnik uničen oziroma postane trajno neraben, mora lastnik predložiti k odjavi ustrezno potrdilo pooblaščenega servisa, ob odtujitvi sprejemnika pa mora lastnik Zavodu RTV Slovenija predložiti podatke o novem imetniku. Ker dolžnica ne zatrjuje, da bi RTV sprejemnik na pravilni način odjavila, njena obveznost plačevanje RTV naročnine ni prenehala. Njeno pritožbo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 380. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

ZRTVS člen 15,  15.  ZIZ člen 23,  62,  23,  62.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 148/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-19

Sodišče zavrže prepozen ugovor dolžnika proti sklepu o izvršbi.

Pritožbo se zavrne kot neutemeljeno in zato p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo ugovor dolžnice proti sklepu o izvršbi, ker je ugotovilo, da je bil ugovor podan po preteku osemdnevnega zakonskega roka.

Dolžnica se je pritožila proti navedenemu sodnemu sklepu. V pritožbi navaja, da ne zmore plačila upnikove terjatve, ker je samohranilka in ima nizke osebne dohodke.

Sodišče prve stopnje je pravilno zavrglo prepozen ugovor proti sklepu o izvršbi. Rok za vložitev ugovora je namreč potekel dne 14.7.1998, ugovor pa je bil vložen šele dne 23.7.1998. Pri tem se ugovor ne nanaša na dejstvo, ki bi nastopilo po nastanku izvršilnega naslova oziroma v času, ko ga ni bilo več mogoče navesti v postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov (51. čl. Zakona o izvršilnem postopku- ZIP) in ga zato ni mogoče vložiti po preteku navedenega roka.

Pritožbeno sodšče je zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo izpodbijani sklep prve stopnje v skladu z določbami 14.čl ZIP in 380.čl. Zakona o pravdnem postopku.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 156/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

Neupravičena raba zarubljene stvari lahko predstavlja "skrivanje stvari", zaradi katere je mogoče izreči denarno kazen dolžniku.

1. Pritožbo dolžnika se zavrne kot neutemeljeno in zato p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

2. Pritožbi upnice se ugodi in zato r a z v e l j a v i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Sodišče prve stopnje je najprej s sklepom dolžniku izreklo denarno kazen v znesku 300.000,00 SIT, ker je skril zarubljeno motorno kolo in ni ravnal v skladu z odločitvijo sodišča. Nato je sklenilo, da mora upnik v roku 8 dni na račun sodišča položiti predujem v znesku 30.000,00 SIT, ker bo sicer sodišče ustavilo izvršbo. Proti prvemu sklepu se pritožuje dolžnik in zatrjuje, da ni bil pravilno obveščen o prodaji stvari. Večkrat je službeno odsoten. Motornega kolesa ne skriva in bo vsekakor prisoten pri njegovi prodaji, če ga bo le sodišče pravilno in pravočasno vabilo.

Upnica se pritožuje proti drugemu sklepu sodišča prve stopnje in predlaga njegovo razveljavitev. Sodišče je določilo predujem v znesku 30.000,00 SIT za plačilo stroškov sodnega izvršitelja, čeprav je bila dolžnikova stvar že zarubljena, upnik pa takšnih stroškov ne zmore.

Dolžnikova pritožba ni utemeljena, pritožba upnice pa je utemeljena.

K pritožbi dolžnika: Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo določbo 33. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju in izreklo dolžniku denarno kazen, ker je očitno skrival zarubljeno motorno kolo.Po izdaji sklepa o rubežu motornega kolesa, dolžnik ni bil več upravičen uporabljati zarubljeno stvar. Iz dolžnikovega ravnanja je razvidno, da je stvar skrival, saj motornega kolesa ni bilo na njegovem domu, ko je sodišče skušalo realizirati odredbo o hrambi motorja. Sodišče prve stopnje je tudi dalo dolžniku možnost, da se izogne plačilu kazni v primeru, da bi dne ... izročil motorno kolo sodišču. Dolžnik te možnosti zavestno ni uporabil, saj je dne ... sporočil sodišču, da motorja ne bo pripeljal, kar očitno kaže na dolžnikovo odločenost, da prepreči prodajo motornega kolesa. Ker tudi niso podani razlogi, ki bi jih sodišče moralo upoštevati po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče zavrnilo neutemeljeno dolžnikovo pritožbo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (15. čl. ZIZ v zvezi s 380. in 368. čl.

K pritožbi upnice: Izpodbijani sklep prve stopnje ne vsebuje razlogov za določitev predujma v znesku 30.000,00 SIT in ga zato ni mogoče preizkusiti, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev določb izvršilnega postopka (15. čl. ZIZ v zvezi s 13.tč. II. odst. 354 čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Pritožbeno sodišče ga je zato moralo razveljaviti v skladu z določbami 15. čl. ZIZ, v zvezi s 369. in 380. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 311/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

V primeru umika predloga za odvzem poslovne sposobnosti je mogoče smiselno uporabiti določbo ZPP o stroških postopka v primeru umika tožbe.

Pritožbi nasprotne udeleženke se ugodi in zato r a z v e l j a v i izpodbijani sklep v delu, ki določa, da vsak udeleženec trpi svoje stroške postopka in zadevo vrne sodišču prve stopnje, da bo ponovno odločilo o stroških postopka.

Sodišče prve stopnje je potem, ko sta predlagatelja umaknila predlog, odločilo da vsak udeleženec trpi svoje stroške postopka.

Nasprotna udeleženka se pritožuje proti odločitvi sodišča o stroških postopka in predlaga, da sodišče predlagateljema nerazdelno naloži plačilo stroškov postopka, ki so nastali nasprotni udeleženki. Pri tem zatrjuje, da sta predlagatelja začela postopek le zato, da bi na tak način razrešila neurejena solastninska razmerja med udeleženci, ne pa zato, ker bi bila vprašljiva poslovna sposobnost nasprotne udeleženke.

Sodišče prve stopnje je, pri odločanju o stroških postopka, napačno uporabilo določbe 1. odst. 35. čl. Zakona o nepravdnem postopku (ZNP), ki določa, da vsak udeleženec praviloma trpi svoje stroške, razen če zakon določa drugače. V nepravdnem postopku se smiselno uporabljajo določbe Zakona o pravdnem postopku. Situacija, ko predlagatelj postopka umakne predlog je analogna situaciji, v kateri tožeča stranka umakne tožbo. Zato bi moralo sodišče prve stopnje smiselno uporabiti določbe 158. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP),ki ureja odločanje o stroških v primeru umika tožbe. Ravnanje sodišča predstavlja relativno bistveno kršitev določb nepravdnega postopka (37. čl.ZNP v zvezi s I. odst. 354. čl. ZPP), na katero pravilno opozarja nasprotna udeleženka. Pritožbeno sodišče je zato moralo razveljaviti sklep v navedenem obsegu (37. čl. ZNP v zvezi s 385. čl. ZPP). Sodišče prve stopnje naj ponovno odloči o stroških nasprotne udeleženke, pri čemer naj šteje, da predstavljajo v pritožbi zahtevani stroški, pravočasno zahtevane stroške postopka v skladu z analogno uporabo zadnjega odstavka 164. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 520/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

V primeru umika tožbe, tožeča stranka praviloma nima pravnega interesa za pritožbo proti predhodno izdanemu sklepu o zavrnitvi predloga za izdajo začasne odredbe zaradi zavarovanja terjatve, ki je vsebovana v tožbenem zahtevku.

Pritožbo proti izpodbijanemu sklepu sodišča prve stopnje se z a v r ž e .

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog tožeče stranke, da izda začasno odredbo v pravdnem postopku.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila proti navedenemu sklepu sodišča prve stopnje, dne ... pa je umaknila tožbo.

Tožeča stranka je predlagala izdajo začasne odredbe zato, da bi zavarovala svojo terjatev, glede katere je bila vložena tožba. Z umikom tožbe tožeča stranka nima več pravnega interesa za pritožbo proti sklepu sodišča, s katerim je bil tožničin predlog zavrnjen.

Zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrglo (352. člen veljavnega Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sodba Cp 91/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Dejstvo, da si je lastnik gospodujočega zemljišča uredil dodaten dostop do svoje nepremičnine, ne pomeni razloga za prenehanje stvarne služnosti poti, če služnostna pot ni postala nepotrebna.

Pritožbo se zavrne kot neutemeljeno in zato p o t r d i sodbo sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo ugotovitveni tožbeni zahtevek, da je stvarna služnost poti za hojo in vožnjo z vozili tožene stranke v korist gospodujočega zemljišča, po severnem delu tožničinega služečega zemljišča kot nepotrebna prenehala; zavrnilo pa je tudi prepovedni tožbeni zahtevek glede nadaljnje rabe navedene poti.

Tožeča stranka se pritožuje proti navedeni sodni odločbi in smiselno zatrjuje pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja.

Sodišče prve stopnje naj bi sicer pravilno povzelo dokaze in določila Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih (ZTLR), ki urejajo služnost stvari, zmotno pa naj bi ugotovilo, da tožena stranka še vedno potrebuje služnostno pot kljub temu, da je za potrebe svoje dejavnosti uredila drug dostop z javne ceste.

Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo vsa pravnorelevantna dejstva. Tako je ugotovilo tudi dejstvo, da tožena stranka še vedno potrebuje sporno pot, ker z novozgrajeno potjo ni zadovoljivo rešila problema dostopa do svoje nepremičnine. To dejstvo med drugim izhaja tudi iz izpovedbe prve tožnice, ki je bila zaslišana na naroku za glavno obravnavo dne .... Zaradi tega niso podane predpostavke, ki jih predpisuje 2. odst. 58. čl. ZTLR in je zato sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo tožbeni zahtevek. Pri tem tudi ni zagrešilo takšnih kršitev določb pravdnega postopka, da bi jih moralo pritožbeno sodišče upoštevati po uradni dolžnosti. Pritožbeno sodišče je, pri odločanju o pritožbi, uporabilo določbe 368. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 1264/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

Izvršba na dolžnikov solastninski delež nepremičnine je dopustna.

Pritožbo dolžnice se zavrne kot neutemeljeno in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodno odločbo ugodilo upničinemu predlogu glede rubeža, cenitve in prodaje dolžničinih nepremičnin.

Dolžnica je proti navedenemu sklepu sodišča prve stopnje ugovarjala, da ni izključna lastnica nepremičnin, glede katerih je bila dovoljena izvršba. Gre namreč za stanovanja, v katerih stanujejo tri družine.

Zato dolžnica prosi sodišče, da ne dovoli rubeža, cenitve in prodaje nepremičnin, obenem pa se obvezuje, da bo poravnala dolg v čimkrajšem času.

Sodišče prve stopnje je poslalo ugovor višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi (3. odst. 58. čl. Zakona o izvšbi in zavarovanju ZIZ).

Dejstvo, da je dolžnica solastnica nepremičnine ne predstavlja ovire za izvršbo, ker je dopustna prodaja idealnega deleža nepremičnine. V primeru, da bi bilo na tak način poseženo v pravice tretjega, ima tretji vse možnosti, da izvšrbo prepreči s samostojnim ugovorom (64. čl. ZIZ). Dolžničina pripravljenost, da sama plača terjatev, v sedanji fazi izvršbe ne more imeti pravnih učinkov, ima pa seveda dolžnica vse možnosti, da prostovoljno plača upničino terjatev in tako prepreči izvršbo na nepremičnine. Ker dolžničina pritožba ni utemeljena, jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (15. čl. ZIZ v zvezi s 353. in 365. čl.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.