TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 2087/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-06

V izvršilnem postopku ni več dovoljeno izpodbijati izvršilnega naslova, ki je v tem primeru pravnomočna sodba.

Ugovor se zavrne in se potrdi sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je ugodilo predlogu upnika in izdalo sklep o izvršbi.

Proti temu sklepu ugovarja dolžnik. Krivdo za prometno nesrečo je po nasvetu pravnika priznal, vendar ga je presenetila višina stroškov.

Odšel je na upravo družbe in povedali so mu, da je bila škoda ocenjena kot totalka. Meni, da je bil avto verjetno prodan brez licitacije in da bi ga morala zavarovalnica o tem obvestiti. Vse skupaj diši po nečedni kupčiji. Meni, naj sodišče prekliče rubež osebnega dohodka.

Na vročen ugovor je upnik odgovoril in navaja, da navaja dolžnik to, kar bi moral navajati v pravdnem postopku, ki je tekel pred izvršilnim postopkom.

Upnik je vložil predlog za izvršbo na podlagi pravnomočne sodbe na podlagi pripoznave Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr.št. I P 378/96 z dne 11.11.1996. Proti takemu izvršilnemu naslovu lahko poda dolžnik ugovore iz določila 55. čl. ZIZ (Zakona o izvršbi in zavarovanju).

Dolžnik navaja, da je dolg previsok in meni, da je tožeča stranka neutemeljeno ravnala, ko je prodajala osebni avtomobil, ki je bil uničen v prometni nesreči. Ti ugovori se nanašajo le na dogodek, ki je bil podlaga pravde, ki je bila zaključena s pravnomočno sodbo. Gre torej za dejstva, ki bi jih dolžnik moral navajati v pravdi in jih ne more več navajati v izvršilnem postopku. Pravnomočne sodne odločbe ni več mogoče izpodbijati v postopku izvršbe. Ker ne gre za razloge za ugovor po 55. čl. ZIZ, je sodišče prve stopnje pravilno štelo, da ugovor ni utemeljen in ga je odstopilo v reševanje pritožbenemu sodišču, ki je o ugovoru odločilo kot o pritožbi (54. čl. ZIZ).

Ker dolžnik ne navaja razlogov, ki jih zakon dopušča v 55. čl., je bilo treba ugovor zavrniti in potrditi sklep o izvršbi (365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ). V postopku namreč ni bilo zaslediti nobene kršitve postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, dejansko stanje pa je bilo zadosti ugotovljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2081/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-06

Ker je v izreku rok za ugovor 3 dni, stranka pa predloži izvod s pravnim poukom 8 dni, je treba ugotoviti, kaj je stranka prejela. Če je bil pravni pouk napačen, je ugovor znotraj 8-dnevnega roka pravočasen.

Pritožbi se ugodi, sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo ugovor dolžnika, ker je prejelo ugovor po preteku tridnevnega roka.

Proti temu sklepu vlaga pritožbo dolžnik. Dolžnik je vložil ugovor pravočasno, saj ga je vložil v roku osmih dni, kot je pisalo na sklepu o izvršbi. Dolžnik roka ni zamudil in o tem prilaga kopijo sklep o izvršbi z dne 15.9.1999. Pritožba je utemeljena.

V spisu se nahaja sklep o izvršbi z dne 15.9.1999 (list. št. 7), iz katerega izhaja, da je v pravnem pouku zapisano, da se zoper ta sklep lahko vloži ugovor v treh dneh od vročitve. Na sklepu o izvršbi je viden popravek, ki je tudi označen kot uradni popravek s štampiljko naslovnega sodišča. Popravek je narejen tako, da je popravljen ravno pravni pouk in paricijski rok. Iz popravka ni razvidno, kaj je bilo popravljeno (uporabljeno je belilo), pri uradnem zaznamku ni datuma in ni razvidno, kdo ga je opravil.

V pritožbi dolžnik navaja, da je bil sklep o izvršbi vročen dolžniku z osemdnevnim rokom za ugovor (priloga B4). Če je dolžnik prejel sklep o izvršbi s pravnim poukom, da ima 8 dni časa za vložitev ugovora, je ugovor pravočasen, če je bil vložen v tem roku. Ker iz sklepa o izvršbi, ki je v spisu, ni mogoče ugotoviti, kdaj je bil popravek opravljen, dolžnik pa dokazuje svoje navedbe z odpravkom sklepa, na katerem je rok za ugovor 8 dni, je nastal dvom o pravilni uporabi 58. člena ZIZ v zvezi z 9. členom ZIZ. Zato je bilo treba sklep razveljaviti in vrniti zadevo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje (385. člen ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Sodišče prve stopnje naj ugotovi pravočasnost ugovora glede na pravni pouk sklepa o izvršbi, katerega je dolžnik prejel. Če se bo izkazalo, da je ugovor vložen znotraj roka, ki je bil v pravnem pouku, je ugovor pravočasen. Zmota sodišča namreč ne more iti v škodo stranke, ki bi morala opraviti določeno procesno dejanje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1996/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-06

Upnik mora v zahtevi opredeljeno navesti stroške, za katere zahteva povračilo. Potrebne stroške upnika odmeri sodišče v skladu z OT in ZST.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu (3.točka izreka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom (3.točka izreka) je prvostopno sodišče priznalo upniku potrebne izvršilne stroške v znesku 9.340,00,00 SIT.

Proti sklepu je upnik vložil pritožbo brez navedbe pritožbenih razlogov. Navaja, da je v predlogu za izvršbo priglasil stroške, ki jih sodišče pri odmeri ni upoštevalo. Meni, da bi mu prvo sodišče pri odmeri moralo priznati sodno takso v znesku 9000,00 SIT ter vse stroške pooblaščenca ( tudi za posvet s stranko 50 točk in za materialne stroške 3 točke) v znesku 13.372,20 SIT Predlaga spremembo sklepa tako, da se mu priznajo izvršilni stroški v skupnem znesku 22.372,20 SIT.

Pritožba ni utemeljena. Odločitev sodišča prve stopnje, da prizna upniku izvršilne stroške v skupnem znesku 9.340,00 SIT, je pravilna in zakonita. Po določbi petega odstavka 38. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) mora na upnikovo zahtevo dolžnik povrniti upniku le potrebne izvršilne stroške. Tako je prvo sodišče priznalo priglašene stroške upnika (sestava predloga 100 točk in materialne stroške v znesku 600,00 SIT), kot je razvidno iz priloženega stroškovnika (glej list. št. 5 spisa), potem ko jih je pravilno odmerilo v -skladu z Odvetniško tarifo (glej Tar.št. 21/1 in člen 15/2 tarife). S tem v skladu prvo sodišče ni priznalo ostalih priglašenih stroškov; za odvetniško storitev (posvet s stranko - 50 točk), ki je že zajeta v postavki sestava predloga; za stroške opomina v znesku 5000,00 SIT, saj po podatkih iz spisa niso izkazani. Po določbi drugega odstavka 163.člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15.členom ZIZ mora upnik v zahtevi opredeljeno navesti stroške, za-katere zahteva povračilo. Ker iz priloženega stroškovnika izhaja, da upnik ni zahteval povračila sodne takse v znesku 9.000, SIT, je prvo sodišče ni moglo in smelo upoštevati, ko je pravilno odmerilo stroške upnika v okviru postavljene zahteve.

Smiselno uveljavljani pritožbeni razlog torej ni podan in ker velja enako tudi glede po uradni dolžnosti upoštevnih pritožbenih razlogov, je bilo treba pritožbo na podlagi določbe 2.točke 365. člena ZPP v zvezi s 15.členom ZIZ zavrniti kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrditi sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 38,  38/5,  38,  38/5.  ZPP člen 163,  163/2,  163,  163/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 69/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

Dolžnikova ponudba upniku, da naj se dogovorita o načinu poravnave dolžnikove obveznosti, ne predstavlja upoštevanega ugovornega razloga.

Ugovor se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se izvršba, dovoljena s sklepom istega sodišča z dne 21.4.1997, opr. št.

I 97/8497 nadaljuje poleg že dovoljenega z novim izvršilnim sredstvom in sicer s popisom, cenitvijo in prodajo dolžnikove nepremičnine, trosobnega stanovanja v Ljubljani.

Proti sklepu je vložil dolžnik ugovor, v katerem predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in ustavitev izvršbe v predlaganem novem obsegu. Navaja, da res dolguje upniku v prvotnem sklepu navedeno terjatev, vendar je že do sedaj v izvršilnem postopku postavil vrsto ugovorov. Od upnika pričakuje sprejem ponudbe, po kateri bi mu dolžnik odstopil v poravnavo svoje obveznosti svoje artikle, ki jih ima na zalogi, poleg tega pa mu je pripravljen poravnati dolg tudi obročno na podlagi sklenjenega sporazuma pa mu odstopiti vrsto izterljivih terjatev, ki jih ima dolžnik do svojih dolžnikov. V dokaz svojih trditev se sklicuje na vlogo, ki jo je poslal upniku in s katero predlaga sklenitev sporazuma, ki jo prilaga svojemu ugovoru ter na kopije terjatev, ki jih ima proti svojim dolžnikom, ki pa jih ugovoru ne prilaga.

Upnik je podal odgovor na ugovor, v katerem predlaga njegovo zavrnitev.

Sodišče prve stopnje je štelo dolžnikov ugovor za neutemeljen in ga zato poslalo na podlagi drugega odstavka 54. člena ZIZ pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Dolžnik v svojem ugovoru ne navaja nobenih takšnih razlogov, ki bi na podlagi 55. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju preprečevali izvršbo. Upnik je predlagal razširitev izvršilnega sredstva zato, ker je v postopku premičninske izvršbe bil vložen ugovor tretjega in sicer V. d.o.o., da so dolžniku zarubljene premičnine last tretjega.

Tako ni jasno, čigave so premičnine, ki jih v predmetnem ugovoru v poravnavo svojega dolga ponuja dolžnik. Le ponudba dolžnika za dogovor z upnikom o obročnem odplačevanju ali drugačnem načinu poravnave dolžnikovega dolga, ne da bi bil o tem sklenjen sporazum z upnikom, ne predstavlja ugovornega razloga. Za svoje trditve, ki naj bi jjih imel dolžnik do svojih dolžnikov in ki jih ponuja upniku v poravnavo svojega dolga, pa dolžnik ugovoru tudi ni priložil nobenih dokazov. Dolžnikov ugovor tako ni utemeljen in ga je zato pritožbeno sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 49/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

Če so dani pogoji za zavarovanje s predhodno odredbo, začasna odredba ni dopustna.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo upnikov predlog za izdajo začasne odredbe, na podlagi katere bi se dolžnici M. B. prepovedalo razpolaganje z osebnim avtomobilom Mercedes benz in osebnim avtomobilom Renault R5 Five plus pod grožnjo denarne kazni, s tem da bi prepoved razpolaganja veljala za čas, dokler ni opravljena izvršba zaradi izterjave denarne terjatve, navedene v sklepu o izvršbi prvostopnega sodišča z dne 29.6.1999 pod opr. št. I 99/09686 oziroma dokler ni opravljen na predlog upnice rubež navedenih premičnin.

Proti sklepu je upnica vložila pritožbo, uveljavlja pritožni razlog zmotne uporabe določb Zakona o izvršbi in zavarovanju in pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep tako spremeni, da upničinemu predlogu za izdajo začasne odredbe ugodi. Navaja, da obstoji nevarnost, da dolžnica razpolaga s svojim premoženjem, tudi če tega do sedaj še ni poskusila. Poleg tega je potrebno določbo 270. člena ZIZ razumeti tako, da ni potrebno verjetno izkazati, da bo dolžnica razpolagala s premoženjem, temveč verjetno izkazati nevarnost, da bo, če bo do razpolaganja prišlo, uveljavitev terjatve onemogočena ali otežena. Sicer pa je tudi verjetno izkazano, da dolžnica s predlagano odredbo ne bo pretrpela škode, glede na to, da dolžnici predlgana začasna odredba le onemogoča razpolaganje z predmetom začasne odredbe, ne pa uporabe avtomobilov.

Upnica v predlogu za izdajo začasne odredbe izkazuje verjetnost svojega zahtevka z nepravnomočnim sklepom o izvršbi z dne 29.6.1999 pod opr. št. I 99/09686, proti kateremu sta dolžnici vložili ugovor.

Upnica torej razpolaga z odločbo domačega sodišča, ki se glasi na denarno terjatev in ki še ni izvršljiva, pri čemer gre v konkretnem primeru za sklep o izvršbi, izdan na podlagi menice, proti kateremu je bil pravočasno vložen ugovor. V takšnem primeru pa lahko upnik predlaga na podlagi 257. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju predhodno odredbo, pri čemer se, upoštevajoč določbo 1. točke prvega odstavka 258. člena ZIZ domneva, da je podana nevarnost v smislu 257. člena istega zakona. Upnica ima torej možnost predlagati zavarovanje s predhodno odredbo, v takšnem primeru pa je glede na določbo 269. člena ZIZ začasna odredba nedopustna. Glede na navedeno je tako odločitev prvega sodišča o zavrnitvi upničinega predloga za izdajo začasne odredbe pravilna in zakonita, pri čemer so iz tega razloga odveč razglabljanja pritožbe in prvostopnega sodišča o tem, ali je upnica izkazala enega izmed pogojev za izdajo začasne odredbe ali ne.

Predlog za izdajo začasne odredbe je utemeljeno zavrnjen, ker so dani pogoji za zavarovanje s predhodno odredbo in je iz tega razloga tudi pritožba proti prvostopnemu sklepu neutemeljena ter jo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2091/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

Odlog izvršbe, dovoljene na podlagi začasne odredbe zaradi takojšnje izročitve ml. otroka materi, bi izničil učinek izvršilnega naslova.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani sklep v točki 1. izreka spremeni tako, da se dolžnikovemu predlogu ugodi in se izvršba, dovoljena s sklepom z dne 24.5.1999 odloži do odločitve o pritožbi zoper začasno odredbo z dne 1.4.1999, opr. št. I P 38/99 Okrožnega sodišča v Ljubljani.

Upnica mora dolžniku povrniti pritožbene stroške v znesku 13.118,00 SIT, v 8 dneh pod izvršbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrnilo dolžnikov predlog za odlog izvršbe z nalogom za izročitev ml. sina upnici in izrekom denarne kazni 300.000,00 SIT za primer neizpolnitve obveznosti, ki je bila dovoljena na podlagi navedene začasne odredbe. Ocenilo je namreč, da bi bila z odlogom posredno dosežena dejanska sprememba izvršilnega naslova in izničeni njegovi učinki, dolžnik pa tudi ne izkazuje, da bi škoda nastala njemu, pač pa otroku kot tretjemu. Stroški izdaje sklepa so naloženi dolžniku.

Proti odločitvi se dolžnik pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da se sklep spremeni tako, da se predlogu za odlog izvršbe stroškovno ugodi, oz. da se razveljavi in zadeva vrne v ponovno odločanje. Meni, da je nevzdržno stališče sodišča, ki otroka obravnava kot predmet, ki z izvršbo nima ničesar, dolžnika pa kot osebo, ki nima ničesar z otrokom in kot da oče ne bi bil že po samem zakonu zastopnik mladoletnega otroka in s tem varuh njegovih interesov. Interes vsakega roditelja pa je tudi, da ima otrok primerno vzgojo, varstvo, izobraževanje in materialne pogoje. Škoda torej grozi tudi dolžniku kot očetu. Pritožbi prilaga psihološki izvid specialistke klinične psihologije in mnenje Centra za socialno delo (oba iz decembra 1999), kar vse potrjuje pritožnikovo stališče.

Pritožba je delno utemeljena, in sicer glede samega odloga izvršbe.

Ob izkazanem stanju stvari v času odločanja na prvi stopnji so po presoji pritožbenega sodišča prvostopenjski argumenti, s katerimi je predlog za odlog izvršbe zavrnjen, povsem sprejemljivi. Vendar pa je iz uradnih podatkov sodišča druge stopnje razvidno, da je bila začasna odredba - izvršilni naslov, s sklepom z dne 8.12.1999, opr.

št. I Cp 896/99 razveljavljena in zadeva vrnjena prvemu sodišču v novo odločanje. To novo dejstvo pa narekuje odlog izvršbe do navedenega datuma, s katerim je odpadel izvršilni naslov. Izpodbijani sklep je torej pritožbeno sodišče v tč. 1 spremenilo tako, da je dolžnikovemu predlogu za odlog v opisanem obsegu ugodilo.

Nespremenjena pa ostaja prvostopenjska odločitev o stroških (tč. 2) izreka, saj je sedaj odlog dovoljen zaradi nakandno nastalih novih okoliščin.

Glede na uspeh pritožbe pa mora upnica dolžniku povrniti njegove pritožbene stroške, ki so odmerjeni na podlagi predloženega specificiranega stroškovnika po veljavni odvetniški tarifi (Ur. l. RS št. 7/95).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2043/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - obrazložitev ugovora dolžnika

Dolžnik je sklepu o izvršbi ugovarjal obrazloženo. Navedel je, da iz predloženega računa ni razvidno, katera dela naj bi bila opravljena. V dokaz tej navedbi se je skliceval na račun, na podlagi katerega je sodišče prve stopnje dovolilo izvršbo, in iz katerega v resnici ni razvidno, plačilo katerih del v zvezi s popravilom čolna je upnik uveljavljal v tem postopku. To je upnik namreč pojasnil šele v pritožbi. Tudi po oceni pritožbenega sodišča je zato ugovor dolžnika šteti za obrazloženega, saj glede na vsebino predložene verodostojne listine dolžnik sklepu o izvršbi niti ni mogel konkretneje ugovarjati.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je sklep o izvršbi razveljavilo v delu, s katerim je izvršbo dovolilo, in odločilo, da bo o zahtevku in stroških odločeno v pravdnem postopku.

Upnik se je zoper sklep pritožil in navedel razloge, zaradi katerih meni, da je dolžnikov ugovor neutemeljen. Pritožbi je priložil specifikacijo del v zvezi s popravilom čolna (priloga A2). Smiselno je predlagal, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da ugovor dolžnika zavrne.

V konkretnem primeru je dolžnik sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine (postopek je tekel po določbah Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ) ugovarjal obrazloženo, kot to od njega zahteva 5. odst. 62. člena ZIZ (v zvezi z 2. odst. 53. člena ZIZ). Navedel je namreč razloge o tem, zakaj naj bi bila upnikova terjatev sporna, saj je pojasnil, da delo ni bilo opravljeno v skladu z dogovorom. Navedel pa je tudi, da iz predloženega računa ni razvidno, katera dela naj bi bila opravljena. V dokaz tej navedbi se je skliceval na račun (priloga A1 v spisu), na podlagi katerega je sodišče prve stopnje dovolilo izvršbo. Iz te listine v resnici ni razvidno, plačilo katerih del v zvezi s popravilom čolna je upnik uveljavljal v tem postopku. To je upnik namreč pojasnil šele v pritožbi. Tudi po oceni pritožbenega sodišča je zato ugovor dolžnika šteti za obrazloženega, saj glede na vsebino predložene verodostojne listine dolžnik sklepu o izvršbi niti ni mogel konkretneje ugovarjati. Obrazloženemu ugovoru pa po določbi 2. odst. 62. člena ZIZ lahko sledi le razveljavitev sklepa o izvršbi v delu, s katerim je bila dovoljena izvršba, in nadaljevanje postopka kot pri ugovoru zoper plačilni nalog. Pravilna in zakonita odločitev sodišča prve stopnje pomeni, da bo zadeva v nadaljevanju odstopljena pravdnemu sodišču, ki bo moralo ugotoviti dejansko stanje in odločiti o utemeljenosti upnikovega zahtevka.

Neutemeljeno pritožbo je bilo zato treba zavrniti in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrditi (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/2,  53,  53/2,  62,  62/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1605/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-13

Dolžnik mora upniku povrniti le potrebne izvršilne stroške. Plačilo sodnih taks za izvršitev odločb delovnih in socialnih sodišč v sporih delavcev iz delovnih razmerij ali v zvezi z delom je nepotreben izvršilni strošek.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu (2.točka izreka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom (2.točka izreka) je prvostopno sodišče priznalo upnici izvršilne stroške v znesku 15.120,20,00 SIT.

Proti sklepu je upnica vložila pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov.

Navaja, da je v predlogu za izvršbo specificirala stroške in priglasila za odvetniške storitve 173 točk ter sodno takso v znesku 12.000,00 SIT. Meni, da je prvostopno sodišče napačno odmerilo stroške, ko ji ni priznalo te sodne takse. Predlaga razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve prvemu sodišču v nov postopek.

Po določbi petega odstavka 38.člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) mora na upnikovo zahtevo dolžnik povrniti upniku le potrebne izvršilne stroške. Tako je prvo sodišče priznalo upnici potrebne stroške v višini 173 točk ali 15.120,20, kot je razvidno iz stroškovnika (glej list. št. 3 spisa), potem ko jih je pravilno odmerilo v skladu z Odvetniško tarifo. Po določbi 2.točke drugega člena Zakona o sodnih taksah (ZST) se v izvršilnem postopku za izvršitev odločb samoupravnih sodišč (sedaj: delovnih in -socialnih sodišč) v sporih delavcev iz delovnih razmerij oziroma v zvezi z delom ne plačuje sodnih taks. Ker je upnica predlagala predmetno izterjavo na podlagi odločbe Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, oddelek v Brežicah (glej prilogo A 2), ji za izvršitev te odločbe ne bi bilo treba plačati sodnih taks. Prvostopno sodišče je torej pri odmeri ravnalo pravilno, ko upnici ni priznalo priglašenih sodnih taks, saj od dolžnika ne more zahtevati povračila nepotrebnih izvršilnih stroškov.

Obrazloženo uveljavljani pritožbeni razlogi torej niso podani in ker velja enako tudi glede po uradni dolžnosti upoštevnih pritožbenih razlogov, je bilo treba pritožbo na podlagi določbe 2.točke 365. člena ZPP v zvezi s 15.členom ZIZ zavrniti kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrditi sklep sodišča prve stopnje.

ZST člen 2,  2/2,  2,  2/2.  ZIZ člen 38,  38/5,  38,  38/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2106/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-06

Ker sta se dolžnika zavezala kot solidarna plačnika po pravnomočnem notarskem zapisu, ne moreta ugovarjati v izvršbi, bi banka morala uveljavljati najprej terjatev proti podjetju.

Ugovora se zavrneta in se potrdi sklep o izvršbi.

Sodišče prve stopnje je ugodilo predlogu upnika in izdalo sklep o izvršbi na podlagi sporazuma o zavarovanju terjatve zastavno pravico v obliki notarskega zapisa.

Proti sklepu o izvršbi sta vložila dolžnika ugovora. Oba skladno navajata, da upnik ne bi smel predlagati izvršbo na zastavljeno nepremičnino, brez da bi poskusil izterjati dolg od dolžnika. S tem je upnik kršil osnovne odnose poslovnih partnerjev.

Na vročene ugovore je upnik odgovoril. Navaja, da sta se dolžnika zavezala kot solidarna plačnika in poroka ter v zavarovanje svojih obveznosti zastavila svoje nepremičnine.

Iz priloženih listin v spisu (priloga A 4) izhaja, da zahteva upnik izvršbo na podlagi notarskega zapisa, s katerim sta se dolžnika med drugim zavezala kot solidarna plačnika in kot poroka za obveznosti kreditojemalca, to je podjetje ... d.o.o.

Ker gre za listino, ki je po 17. čl. ZIZ (Zakon o izvršbi in zavarovanju) izvršilni naslov, lahko upnika uveljavljata ugovore iz 55. čl. ZIZ. Teh ugovorov dolžnika ne navajata. Izvršilni notarski zapis predstavlja namreč izvršilni naslov. Ker sta se dolžnika v izvršilnem naslovu zavezala kot solidarna plačnika, ni treba, da upnik najprej uveljavlja plačilo neplačane terjatve od tretjega dolžnika. V primeru solidarnih obveznosti si ob izvršilnem naslovu upnik lahko izbere solidarnega zavezanca, proti kateremu bo uveljavljal izvršitev neplačanih obveznosti.

Ker je sodišče prve stopnje na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo in ker pri tem ni zagrešilo nobene kršitve postopka, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, razlogi iz ugovorov pa so neutemeljeni, je bilo treba ugovora zavrniti in potrditi sklep o izvršbi (365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.