TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Kp 391/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-15

Za odločanje o pritožbah zoper sklepe katere izdaja sodnik posameznik okrajnega sodišča, kadar opravlja preiskovalna dejanja, je pristojen senat (čl. 25/VI ZKP) okrožnega sodišča in ne višje sodišče.

Višje sodišče v Celju ni stvarno pristojno za odločanje o pritožbi oškodovanca S.G. po pooblaščencih proti sklepu Okrajnega sodišča v Šentjurju pri Celju, opr. št. Kpd 35/98 z dne 10. 5. 1999. Zadevo zato odstopamo v pristojno odločitev senatu Okrožnega sodišča v Celju.

Z v uvodu navedenim sklepom je okrajna sodnica Okrajnega sodišča v Šentjurju pri Celju odločila, pod tč. 1, da se vozilo znamke CHRYSLER VOYAGER 2,4 SE, številka šasije x, številka motorja xx, letnik 1996, reg. št. C. V s kompletom ključev, zasežen s strani Policijske postaje K. dne 25.9.1998 izroči družbi H.C., pod tč. 2 pa, da se predlogu družbe H. in zahtevi za vrnitev osebnega avtomobila S.G.ne ugodi.

Proti temu sklepu se je pritožil S.G. po pooblaščencih s predlogom, da se navedeni sklep spremeni v toliko, da se odloči, da se navedeno vozilo vrne njemu.

Višje sodišče v Celju ni stvarno pristojno za odločanje o navedeni pritožbi.

Okrajna sodnica Okrajnega sodišča v Šentjurju pri Celju je izpodbijani sklep izdala z uporabo določil člena 110/I Zakona o kazenskem postopku (ZKP), torej vrnila oškodovancu stvar katera mu po njenem mnenju nedvomno pripada, ni pa potrebna kot dokaz v kazenskem postopku. Sklep po navedenem zakonskem določilu sme, tisti kateri je za njegovo izdajo pristojen izdati kadarkoli med tekom kazenskega postopka. Iz podatkov spisa, že iz njegove označbe, opr. št. Kpd 35/98 pri tem nedvoumno izhaja, da je bil obravnavani sklep izdan med opravo preiskovalnih dejanj. O pritožbah zoper sklepe, katere izdaja sodnik posameznik okrajnega sodišča, kadar opravlja preiskovalna dejanja pa ni pristojno odločati višje sodišče ampak, kot je določeno v členu 25/VI ZKP senat okrožnega sodišča, sestavljen iz treh sodnikov. Višje sodišče se je torej moralo izreči za stvarno nepristojno za odločanje o navedeni pritožbi zoper sklep okrajne sodnice, izdan med opravo preiskovalnih dejanj. Pri tem je reči še to, da ni sprejemljivo stališče v dopisu Okrožnega sodišča v Celju na listni št. 201 spisa. Tudi, če drži trditev v obrazložitvi in ne izreku tam navedene odločbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, da vrnitve zaseženih stvari lastniku ni šteti za preiskovalno dejanje, je kot rečeno takšen sklep upravičen izdati tudi okrajni sodnik, ko opravlja preiskovalna dejanja, kdo je pristojen za odločanje o pritožbah zoper s strani tega sodnika izdani sklep pa je v zakonu jasno določeno.

Zaradi povedanega je potrebno zadevo odstopiti v pristojno odločitev senatu (člen 25/VI ZKP) Okrožnega sodišča v Celju, kot je to že bilo pravilno navedeno v pouku o pravnem sredstvu izpodbijanega sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 24/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-04

Za odločanje glede kaznivega dejanja zlorabe zaupanja po čl. 220/II in I KZ ni pristojno okrajno sodišče, saj je za njegovo storitev zagrožena kazen zapora do pet let.

Ob odločanju o pritožbi oškodovanke kot tožilke L. M. se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i po uradni dolžnosti.

Z v uvodu navedenim sklepom je okrajna sodnica - svetnica Okrajnega sodišča v Slovenskih Konjicah, po določilu čl. 437 Zakona o kazenskem postopku (ZKP), v zvezi s čl. 277/I točka 1 ZKP zavrgla obtožni predlog oškodovanke kot tožilke L. M., s katerim ta očita obdolženi M. K. storitev kaznivega dejanja zlorabe zaupanja po čl. 220/II in I KZ. V njegovem izreku še ugotavlja, da stroški kazenskega postopka niso bili zaznamovani.

Proti temu sklepu se je pritožila oškodovanka kot tožilka L. M. smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlaga njegovo razveljavitev in izvedbo postopka po vloženem obtožnem predlogu.

Sklep sodišča prve stopnje je bilo potrebno razveljaviti po uradni dolžnosti.

Uradni preizkus izpodbijanega sklepa, katerega je pritožbeno sodišče opravilo po določilu čl. 402/V ZKP je pokazal, da okrajna sodnica - svetnica Okrajnega sodišča v Slovenskih Konjicah ni bila stvarno pristojna za njegovo izdajo. Že v sklepu o zavrženju proti obdolženi M. K. vložene kazenske ovadbe s strani okrožne državne tožilke Okrožnega državnega tožilstva v Celju je navedeno, pa tudi kasneje v po oškodovanki kot tožilki vloženem obtožnem predlogu očitano, da bi naj ta storila kaznivo dejanje zlorabe zaupanja po čl. 220/II in I KZ, kar ni razvidno zgolj iz njegove pravne opredelitve, ampak tudi opisa samega, saj bi ga naj storila kot skrbnica. Za storitev tega kaznivega dejanja je v zakonu zagrožena kazen zapora do 5 let, torej kaznivo dejanje iz pristojnosti okrožnih sodišč, saj sme po določilu čl. 25/I točka 2 ZKP sodnik posameznik pri okrajnem sodišču odločati le o kaznivih dejanjih za katere je kot glavna kazen predpisana denarna kazen ali kazen zapora do 3 let.

Zaradi povedanega je bilo potrebno izpodbijani sklep razveljaviti ne da bi se pri tem pritožbeno sodišče spuščalo v vprašanje siceršnje utemeljenosti ali neutemeljenosti navedb pritožnice v vloženi pritožbi v kateri sicer vprašanje stvarne pristojnosti okrajnega sodišča za rešitev zadeve ni omenjeno. Sodišče prve stopnje bo tako moralo po prejemu tega sklepa poskrbeti za odstop zadeve za razsojo stvarno in krajevno pristojnemu okrožnemu sodišču.

ZKP člen 25,  25/1,  25/1-2,  25,  25/1,  25/1-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 1107/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Za kratek, toda intenziven strah je možno dosoditi satisfakcijo.

Pritožba tožene stranke se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče dosodilo za telesne bolečine in neugodnosti odškodnino v višini 150.000,00 SIT. Za strah je bila dosojena odškodnina v višini 40.000,00 SIT. V presežku je sodišče tožbeni zahtevek zavrnilo.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava in je predlagala znižanje odškodnine.

Meni, da je odškodnina občutno previsoka in ni primerljiva z drugimi podobnimi primeri. Pri strahu poudarja le nekaj ur trajajoč primarni strah in trdi, da je odškodnina previsoka.

Za telesne bolečine in neugodnosti je bila dosojena pravična denarna odškodnina v znesku 150.000,00 SIT (čl. 200 ZOR). Tožena stranka je spregledala, da je tožnica trpila bolečine različnih intenzivnosti 52 dni. Tožnica je trpela tudi občutne neugodnosti med zdravljenjem, med drugim tudi srbenje več kot mesec dni. Sodišče je tudi upoštevalo, da ni bila dosojena odškodnina za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjskih aktivnosti, ker je šlo za začasno zmanjšanje življenjskih aktivnosti, predvsem pri domačih delih v obdobju enega meseca.

Glede na ugotovljene škodne posledice dosojene odškodnine ni bilo mogoče spreminjati.

Za strah je bila dosojena pravična denarna odškodnina v znesku 40.000,00 SIT (čl. 200 ZOR). Tožnica je utrpela primarni in sekundarni strah. Sodišče je ugotovilo, da se je tožnica ob samem ugrizu močno prestrašila in je bila v nekakšnem šoku. Tudi z izvedencem je bilo potrjeno, da je bila tožnica resno zaskrbljena za izid zdravljenja, saj se je bala močne zagnojitve, ki bi lahko pripeljala do izgube roke. V podkožju so se pojavile zatrdline in se je bala eventualne operacije. Čeprav je strah trajal le krajše obdobje, pa je močno porušil duševno ravnovesje pri tožnici in gre torej za pravno priznano škodo. Zahtevek je bil sorazmerno nizek, zato ga ni bilo mogoče še znižati.

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnica sama trpi svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 1116/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Pobotni ugovor se v pritožbi ne more prvič uveljavljati.

Pritožba tožene stranke se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče ugodilo tožbenemu zahtevku v višini 180.050,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 13.11.1996 do plačila.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Uvodoma navaja, da se zaradi bolezni ni mogla udeležiti obravnave, ker je bila v bolniški. Vse zahtevke zavrača.

Stroške je plačeval, odrezke pa je odlagal v predal v kuhinji. Ta potrdila tako sedaj poseduje tožnik. Nabavil je mizo v vrednosti 120.000,00 SIT, katera je ostala v stanovanju, kjer pa je ostalo tudi veliko orodja. R. L. ga je tožila za naročnino od januarja 1995, čeprav je začel stanovati v stanovanju šele septembra 1995. Predlaga razveljavitev sodbe ali zavrnitev zahtevka.

Zatrjevana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka ni podana, saj je bila tožencu dana možnost razpravljanja pred sodiščem.

Toženec je bil pravilno vabljen na obravnavo in če je bil kakorkoli zadržan, bi lahko poslal pooblaščenca, ali pa poslal pismene dokaze.

Sodišče je ugodilo zahtevku v skupnem znesku 180.050,00 SIT na osnovi listin, ki jih je predložil tožnik, toženec pa ni predlagal nasprotnih dokazov. V znesku 180.050,00 SIT ni všteta RTV naročnina, za katero pa itak sam toženec trdi, da je bil za R. naročnino tožen in bi pač moral v takratni pravdi izpodbijati utemeljenost zahtevka.

Toženec tudi ni zatrjeval, ali predložil kakšnega dogovora, po katerem ima pravico z vrednostjo mize poračunati dolg do tožnika.

Toženec tudi pred sodiščem prve stopnje ni uveljavljal pobotnega ugovora, po čl. 352/III Zakona o pravdnem postopku pa se pobotni ugovor ne more prvič uveljavljati v pritožbi. Sodišče je torej pravilno odločilo na osnovi listinskih dokazov, ki jih je predložil tožnik, toženec pa ni predlagal nasprotnih dokazov.

Glede na zavrnitev pritožbe tožena stranka sama trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 70/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Če prvostopno sodišče na naroku, ali izven naroka ugotovi, da obstojno sporna dejstva glede same terjatve (plačilo terjatve), mora samo odločiti o ugovoru, saj ga ne more odstopiti pritožbenemu sodišču.

Sklep o neutemeljenosti ugovora se r a z v e l j a v i in se zadeva v r n e sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče dovolilo izvršbo za zaostalo preživnino v znesku 799.614,00 SIT.

Proti takšnemu sklepu je dolžnik vložil ugovor, v katerem je trdil, da je plačal na račun preživnine 1 krat 100.000,00 SIT in 6.000,00 SIT in je za obe plačili priložil tudi potrdili. Sodišče je razpisalo narok, na katerem je upnik trdil, da so se delna plačila nanašala na drugo izvršilno zadevo. Sodišče je vpogledalo dve drugi izvršilni zadevi in poslalo ugovor kot pritožbo sodišču druge stopnje, ker je ugovor štelo kot neutemeljen.

Na naroku se niso rešila sporna dejstva glede same terjatve, saj je dolžnik ostal pri ugovornih trditvah, da je terjatev delno plačal, upnik pa je trdil nasprotno in sicer, da terjatev v tej zadevi ni bila niti delno plačana.

Glede na takšno sporno dejansko stanje, bi moralo o ugovoru odločiti prvostopno sodišče.

Nakazujeta se dve možni rešitvi in sicer, da sodišče sporna dejstva glede terjatev reši z vpogledom izvršilnih spisov in ugotovi, na katero izvršilno zadevo se nanašata dve delni plačili v zneskih 100.000,00 SIT in 6.000,00 SIT.

Če pa na tak način spornih dejstev glede same terjatve ni mogoče rešiti, pa bo treba ravnati po čl. 59 Zakona o izvršbi in zavarovanju in dolžnika napotiti na pravdo za nedopustnost izvršbe.

Sporna dejstva glede same terjatve je na naroku začelo obravnavati prvostopno sodišče in zato mora to sodišče izdati meritorni sklep, sicer bi prišli do situacije, da bi sporna dejstva ugotavljalo prvostopno sodišče, sklep o teh spornih dejstvih pa bi izdalo drugostopno sodišče.

Odločitev o spornih dejstvih v zvezi z ugovorom imata obe stranki pravico izpodbijati s pritožbama (čl. 9 ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 27/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-04

prepozna pritožba - nadomestna vročitev - zavrženje pritožbe

Če je bila sodba pravilno vročena z nadomestno vročitvijo, je obsojenčeva pritožba prepozna, če je bila vložena po preteku roka za pritožbo, ki je začel teči z dnem vročitve sodbe družinskemu članu.

Zato ni pomemben datum, ko je družinski član obsojencu izročil to sodbo.

Pritožba obsojenega E. M. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je bila zavržena kot prepozna obsojenčeva pritožba zoper sodbo sodišča prve stopnje z dne 20. 12. 1999, opr. št. I Kr ...

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil obsojenec po zagovorniku zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka, kršitve kazenskega zakona in zaradi zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je njegovo spremembo ali razveljavitev oziroma vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo odločanje. V pravočasni dopolnitvi pritožbe je predložil še sklep o sprejemu v delovno razmerje.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna, saj je bila pritožba resnično vložena prepozno. Obsojenčevo opravičevanje zamude ni sprejemljivo, ker je bila sodba z dne 20. 12. 1999 pravilno vročena njegovi ženi, v skladu s 118. v zvezi s 119. členom Zakona o kazenskem postopku. Zato je sodišče prve stopnje tudi pravilno ugotovilo, da je bila sodba vročena dne 28. 12. 1999. Za odločitev o pravočasnosti pritožbe zato ni pomembno, kdaj mu je žena dejansko vročila sodbo. Tako tudi dokazovanje tega dejstva po pričah ni potrebno. Iz teh razlogov pritožbi ni bilo ugoditi.

Pri odločanju o pritožbi niso bile ugotovljene kršitve, ki se upoštevajo po uradni dolžnosti.

ZKP člen 118,  119,  389,  118,  119,  389.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1128/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Dolžnik lahko predlaga 8 dni pred prodajo ponovno ugotovitev vrednosti nepremičnine.

Pritožba dolžnikov se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče vrednost nepremičnine na parcelni številki ... vpisani v vl. št. ... k.o. P. K. ocenilo na 9,136.870,00 SIT.

Proti takšnemu sklepu sta se pritožila dolžnika zaradi nepravilne cenitve. Po njunem mnenju je hlev vreden najmanj 30,870.000,00 SIT.

Izvedenec je cenitev opravil v 5 minutah.

Prosita za pošteno in trezno cenitev in predlagata drugega izvedenca.

Po čl. 178/2 Zakona o izvršbi in zavarovanju se ugotavlja tržna cena objekta na dan cenitve. Cenitev je bila opravljena 26. 8. 1997. Res je, da se od cenitve do prodaje lahko cena nepremičnine spremeni.

Dolžnika lahko po čl. 178/4 ZIZ 8 dni pred prodajnim narokom predlagata ugotovitev ponovne vrednosti nepremičnine.

Cenitvi pa ni mogoče očitati strokovnih pomanjkljivosti, teh pomanjkljivosti pa tudi dolžnika konkretno nista zatrjevala.

Izvedenec je cenitev opravil predvsem na osnovi načrta objekta, zato podrobnejši in daljši ogled ni bil potreben. Izvedenec je na kraju samem le ugotovil, ali je objekt zgrajen po načrtu. V načrtu pa so bili vsi pomembni tehnični podatki za cenitev.

Izvedenec je v cenitvi razčlenil celotno vrednost objekta glede na vrednost stavbnega zemljišča, komunalne opreme in same zgradbe.

Izvedenec je tudi upošteval manjvrednost objekta za kupca (30 %) zaradi bližine stanovanjske hiše in zaradi oddaljenosti od mestnega naselja (objekt je na P. K.).

Pritožnika nista navedla konkretno, v katerih delih, naj bi bila cenitev nestrokovna, pritožbeno sodišče neskladnosti ni ugotovilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 365/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-01

V zemljiškoknjižnem postopku se presoja, ali je zasebna listina, na podlagi katere je predlagan vpis, sestavljena v skladu z 21. in 22. členom ZZK. Izpodbojnosti pogodbe v tem postopku ni mogoče uveljavljati.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je na predlog T.J. na podlagi kupoprodajne pogodbe z dne 21.11.1997 dovolilo odpis parc. štev. 9 vpisane pri vl. štev. A in jo vpisalo v nov zemljiškoknjižni vložek št. B k.o. O. ter pri njej vpisalo lastninsko pravico na predlagatelja do 61/112-ink. Zoper sklep o vpisu sta po pooblaščenki ugovarjala M.V. in R.V., z izpodbijanim sklepom z dne 10.2.1999 pa je bilo po sodnici odločeno, da zaradi neutemeljenega ugovora ostane sklep zemljiškoknjižne referentke z dne 8.4.1998 v veljavi.

Zoper ta sklep se pritožujeta M.V. in R.V. po pooblaščenki.

Pooblaščenka v pritožbi zatrjuje, da sta njeni stranki že večkrat zahtevali vpogled v listino, na podlagi katere je sodišče dovolilo vpis lastninske pravice na nepremičnini, katere solastnika sta.

Pritožnik M.V. zatrjuje, da v zemljiški knjigi ni dobil željenih podatkov. Pri podpisu listine, overjene po notarju, je bil zaveden, saj te listine nikoli ni videl, niti prejel. Pritožnik R.V. pa se nahaja v domu upokojencev in svoja dejanja le s težavo registrira.

Zato je še večji čudež to, kako je prišlo do podpisa kupoprodajne pogodbe z njegove strani. Predlagatelj postopka dejansko kupnine pritožnikoma ni plačal. Pooblaščenka je urgirala dostavo listine tudi na pristojni davčni organ, a odgovora ni dobila. Listine ni niti pri notarju, ker je on ni sestavil. Zato sodišče prosi za dostavo izvoda pogodbe. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in zavrnitev predloga za vpis.

Po 86. členu Zakona o zemljiški knjigi (Uradni list RS št. 33/95, v nadaljevanju: ZZK) sodišče dovoli vpis, če je predlog vložila upravičena oseba, če je predlog vložen v skladu s 75. členom ZZK, če so predložene listine, ki so predpisane za vpis in če so priloženi dokazi o izpolnitvi obveznosti po posebnih predpisih, če izhaja utemeljenost zahtevka za vpis iz vsebine listine in če iz vpisov v zemljiški knjigi ne izhaja ovira za vpis. Iz spisovnih podatkov je razvidno, da so bili vsi navedeni pogoji v obravnavani zadevi izpolnjeni ter da je bil vpis predlagan na podlagi zasebne listine, sestavljene v skladu z 21. in 22. členom ZZK. Ker je zemljiškoknjižni postopek strogo formalni postopek in ker je v obravnavanem primeru bil dovoljen vpis ob izpolnjevanju vseh predpisanih pogojev, je pritožba neutemeljena. Morebitno neveljavnost pogodbe, ki je bila podlaga opravljenemu vpisu, bosta morala pritožnika dokazovati v pravdi. Pritožbeno sodišče je zato potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 95. člena ZZK).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 1017/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-22

Sodišče zavrže s sklepom ugovor kot nepopolen, če ugovor ni podpisan ali če se iz njega ne da razbrati, zoper katero odločbo je vložen.

Pritožba se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor dolžnika kot nepopoln.

Zoper ta sklep je vložil dolžnik pritožbo, v kateri prosi, da se mu omogoči odlog plačila. Zatrjuje, da je v velikih finančnih težavah, da vzdržuje ženo in dva otroka, da žena nima možnosti dobiti nadomestilo iz zavoda za brezposelnost, kjer je prijavljena. Zato predlaga, da sodišče ponovno prouči njegov ugovor in upošteva nastali položaj ter ga ugodno reši.

Sodišče prve stopnje je sicer po mnenju pritožbenega sodišča zmotno štelo, da je dolžnik zoper sklep o izvršbi vložil nepopolen ugovor.

Ugovor bi bil nepopolen le, če ne bi bil podpisan ali če se po podatkih ugovora ne bi moglo ugotoviti, katera odločba se z njim napada (336. člen Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členom 15 Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ). Če bi sodišče prečitalo vlogo, ki jo je po prejemu sklepa o izvršbi vložil dolžnik, bi lahko ugotovilo, da je dejansko le naslovljena kot ugovor, da pa sicer iz vsebine ne izhaja kakšno nestrinjanje s sklepom o izvršbi, celo nasprotno, v vlogi dolžnik izrecno pravi, da se strinja s sklepom in tudi odmerjenimi stroški. Zato ni šlo za nepopolen ugovor, ampak po vsebini za predlog za obročno odplačilo dolga. Takšnega predloga pa ZIZ niti ne pozna. Glede na to, da takšnega predloga, ki ga je dolžnik v svoji vlogi zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine uveljavljal, ZIZ ne predvideva, je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnika zoper sklep o zavrženju vloge potrdilo. V pritožbi namreč dolžnik ponovno izpostavlja šibko socialno stanje, ki je z življenjskega vidika sicer prepričljiv argument za njegov predlog o odložilnem in obročnem odplačevanju dolga, vendar po ZIZ nima nobene pravne teže. Položaj dolžnika je v takšnem primeru varovan z določbami o omejitvah izvršbe, za katere v sedanji fazi ni bilo ugotovljeno, da bi bile kršene. Iz teh razlogov je neutemeljeno pritožbo dolžnika zavrnilo.

ZPP člen 336,  336.  ZIP člen 58/3,  58/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.