TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep IV Cpg 30/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-28

nepopoln predlog - izpolnitev odredbe za spremembe in dopolnitve predloga - razlogi sklepa o zavrženju predloga - bistvena kršitev določb postopka

Če predlagatelj po odredbi registrskega sodišča pravočasno spremeni i dopolni predlog za vpis v sodni register, njegovo zavrženje praviloma ni mogoče. V sklepu o zavrženju morajo biti konkretni razlogi o tem, zakaj je bil predlog zavržen.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne registrskemu sodišču v novo odločanje.

Registrsko sodišče je zavrglo predlog za vpis sprememb v sodni register, ker ga predlagatelj kljub pozivu v danem roku ni popravil tako, da bi bile izpolnjene procesne predpostavke za odločanje.

Zoper sklep se je predlagatelj pravočasno pritožil in predlagal njegovo razveljavitev.

Registrsko sodišče je v obrazložitvi sklepa o zavrženju predloga za vpis sprememb v sodni register navedlo samo to, da ga je zavrglo, ker predlagatelj v danem roku ni popravil oziroma dopolnil svojega (prej nepopolnega) predloga. Predlagatelj ima prav, ko v pritožbi pravi, da je v danem roku odgovoril na odredbo registrskega sodišča, mu poslal obrazložitev posameznih predlogov za vpis sprememb z opisom priložene dokumentacije (z novima obrazcema SPR-list 0 in 2) ter potrdilo o plačilu sodne takse. S tem je po svojem prepričanju v celoti in pravočasno izvršil odredbo sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da je predlagatelj po prejemu odredb s pozivom na "obrazložitev" predloga za vpis sprememb v sodni registe in na predložitev potrdila o plačilu sodne takse pravočasno reagiral in obrazložil svoj delno spremenjeni predlog ter predložil potrdilo o plačilu sodne takse. Zato ugotovitev registrskega sodišča v napadenem sklepu, da ni postopal po njegovi odredbi, ni točna. O tem, ali je postopal pravilno in popravil oziroma dopolnil svoj predlog za vpis sprememb tako, da je sposoben za odločanje, registrsko sodišče ni navedlo nobenih konkretnih razlogov. Zato sklepa ni mogoče preizkusiti. S tem je podana bistvena kršitev določb postopka po 13. točki 2. odst. 354. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP in 19. členom ZSR. Zaradi nje je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 39. člena ZSR izpodbijani sklep razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prv stopnje v novo odločanje.

V novem postopku bo moralo registrsko sodišče upoštevati popravljen i dopolnjen predlog za vpis sprememb v sodni register. Praviloma mora v primeru, ko predlagatelj izpolni odredbo o pozivu na spremembe ozirom dopolnitve predloga, o njem odločiti meritorno (vsaj če je predlagatelj izpolnil odredbo v vseh točkah, ne glede na to ali jo je izpolnil prav ali narobe). Samo če je ni v celoti izpolnil, je podana podlaga za zavrženje predloga, pri tem pa mora imeti sklep jasne razloge o tem, v katerem delu odredba ni izvršena.

ZPP (1977) člen 354,  354/2-13,  354,  354/2-13.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 603/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-15

naknadno obročno odplačevanje stroškov kazenskega postopka - naknadna oprostitev plačila stroškov

Dejstvo, da je obsojenka pridobitno sposobna in zaposlena, da ima torej redne dohodke in premoženje (avto), ter da nima preživninskih obveznosti ter ob tem, da je obveznost plačila nastala že pred desetimi meseci, ne pomenijo takšnih spremenjenih okoliščin, ki bi lahko vplivale na spremembo odločbe o plačilu stroškov v višini 61.350,00 SIT niti v smeri obročnega odplačevanja, sploh pa ne oprostitve plačila le-teh. S plačilom teh stroškov namreč preživljanje obsojenke ne more biti ogroženo, kar je po določbi 4. odstavka 95. člena ZKP pogoj za oprostitev.

Pritožba obsojene T.D. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje že drugič zavrnilo prošnjo obsojenke za obročno odplačevanje stroškov kazenskega postopka, ki so bili obsojenki naloženi s sodbo Okrajnega sodišča v ..., opr. št. I K 425/98, ki je postala pravnomočna dne 18.11.1998. Zoper sklep je obsojenka vložila pritožbo v smeri zmotne ugotovitve dejanskega stanja in predlagala, da se njeni pritožbi ugodi tako, da se jo plačila stroškov oprosti, ker ji njeni dohodki zaenkrat ne omogočajo, da bi stroške plačala.

Višji državni tožilec je v svojem mnenju na seji senata predlagal zavrnitev pritožbe kot neutemeljene.

Po preizkusu izpodbijanega sklepa in pritožbenih navedb obsojenke je sodišče druge stopnje ocenilo, da je bila odločitev v izpodbijanem sklepu pravilna in zakonita. Okoliščine, ki jih je obsojenka navajala v prošnji in ki naj bi nastale po pravnomočnosti sodbe, namreč niso takšne, da bi narekovale spremembo odločbe o stroških kazenskega postopka. Sodba je namreč postala pravnomočna že 18.11.1998, ko je za obsojenko že nastala obveznost, da stroške plača. Iz njene prošnje in prilog pa izhaja, da se je njena zaposlitev za določen čas iztekla dne 30.3.1999 ter da sedaj dela s polovičnim delovnim časom. Dejstvo, da je obsojenka pridobitno sposobna in zaposlena, da ima torej redne dohodke in tudi premožneje (avto), ter da nima preživninskih obveznosti ter ob tem, da je obveznost plačila nastala že pred desetimi meseci, ne pomenijo takšnih spremenjenih okoliščin, ki bi lahko vplivale na spremembo odločbe o plačilu stroškov v višini 61.350,00 SIT niti v smeri obročnega odplačevanja, sploh pa ne oprostitve plačila le-teh. S plačilom teh stroškov namreč preživljanje obsojenke ne more biti ogroženo, kar je po določbi 4. odstavka 95. člena ZKP pogoj za oprostitev. Neupoštevne pa so tudi navedbe obsojenke v pritožbi, da je tudi sama upnica, ki pa doslej ni mogla od svojih dolžnikov izterjati dolga.

Glede na navedeno pritožba ni utemeljena, zato jo je sodišče druge stopnje zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Kp 936/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-22

povzročitev prometne nesreče iz malomarnosti - izrek pogojne obsodbe

Teža kaznivega dejanja (povzročitev prometne nesreče iz malomarnosti s smrtnim izidom) ne izključuje izreka pogojne obsodbe.

Pritožba državne tožilke se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z v uvodu navedeno sodbo je sodišče prve stopnje obtoženko spoznalo za krivo kaznivega dejanja povzročitve prometne nesreče iz malomarnosti po II. in I. odstavku 325. člena KZ. Obtoženki je izreklo pogojno obsodbo, v kateri ji je določilo kazen enega leta zapora s preizkusno dobo dveh let. Po določbi 39. člena KZ pa je obtoženki izreklo stransko kazen prepovedi vožnje motornega vozila kategorije B za dobo šestih mesecev. Obtoženki je v plačilo naložilo stroške kazenskega postopka.

Zoper sodbo se je zaradi odločbe o kazenski sankciji (pritožbeni razlog iz 4. točke 370. člena ZKP) pritožila državna tožilka ter predlagala, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da obtoženki izreče kazen zapora.

Višje državno tožilstvo v ... je v svojem pisnem mnenju, podanem skladno z določbo II. odstavka 377. člena ZKP predlagalo ugoditev pritožbi.

Skladno z določbo I. odstavka 378. člena ZKP je sodišče druge stopnje o seji senata obvestilo le državnega tožilca.

Ob preizkusu izpodbijane sodbe sodišče druge stopnje ugotavlja, da ni moč pritrditi navedbam v pritožbi državne tožilke, da je sodišče prve stopnje pri izreku kazenske sankcije premalo upoštevalo težo dejanja, ki da izreka pogojne obsodbe ne opravičuje. Pri izbiri kazenske sankcije obtoženki, je sodišče prve stopnje kot olajševalne okoliščine utemeljeno upoštevalo, da je bilo obtoženkino dosedanje življenje neoporečno, saj dosedaj še ni bila kaznovana, njeno mladost - v času prometne nesreče je bila mlajša polnoletnica ter njeno obžalovanje. Te okoliščine, ob upoštevanju tudi časovne oddaljenosti dogodka (dve leti), pa tudi po oceni sodišča druge stopnje opravičujejo izrek pogojne obsodbe obtoženki. Pri določitvi kazni enega leta zapora, pa je sodišče prve stopnje tudi dovolj upoštevalo težo dejanja in posledico ter stopnjo obtoženkine krivde (zavestna malomarnost). Prav tako je tudi preizkusna doba dveh let po oceni sodišča druge stopnje dovolj dolga, da bo obtoženka v njej lahko s svojim nadaljnjim vedenjem dokazala, da je opravičila zaupanje sodišča, dano ji z izrekom te kazenske sankcije.

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo državne tožilke zavrnilo in ker tudi ni ugotovilo bistvenih kršitev postopka in kršitev kazenskega zakona v škodo obtoženke, je v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

KZ člen 50,  51,  325,  325/2,  50,  51,  325,  325/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1000/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-22

Ker je med procesnimi dejanji v tej kazenski zadevi preteklo več kot dve leti, kazenski pregon zoper obdolžence zaradi zastaranja ni več dovoljen (6. tč. I. odst. 111. čl. KZ v zvezi s 3. odst. 112. čl.

Pritožba oškodovancev kot tožilcev se zavrne kot neutemeljena.

Z v uvodu navedenim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi določila I. odst. 437. čl. ZKP iz razlogov 3. tč. I. odst. 277. čl. ZKP zavrglo zoper obdolžence vložen obtožni predlog zaradi kaznivega dejanja grdega ravnanja po 146. čl. KZ ter odločilo, da stroški kazenskega postopka obremenjujejo proračun.

Zoper sklep so se pritožili oškodovanci kot tožilci ter predlagali, da sodišče druge stopnje izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Ob preizkusu izpodbijanega sklepa sodišče druge stopnje ugotavlja, da pritožniki v pritožbi utemeljeno navajajo, da sodišče prve stopnje v tej kazenski zadevi ni odločalo brez nepotrebnega odlašanja. Kljub tej sicer utemeljeni pritožbeni navedbi, pa sodišče druge stopnje ugotavlja tudi, da je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu, da je kazenski pregon zoper obdolžence zastaral.

Iz podatkov spisa izhaja, da je bil obtožni predlog oškodovancev kot tožilcev zaradi kaznivega dejanja ogrožanja varnosti po 146. čl. KZ vložen dne 5.7.1996. Po vloženem obtožnem predlogu pa je sodišče prve stopnje dne 27.8.1996 zahtevalo na vpogled spis državnega tožilca (ki je bil dostavljen dne 9.9.1996), zatem pa vse do 30.11.1998 (ko je bil spis predodeljen drugemu sodniku) v tej zadevi ni opravilo nobenih procesnih dejanj. Ker je tako med procesnimi dejanji v tej kazenski zadevi preteklo več kot dve leti, kazenski pregon zoper obdolžence zaradi zastaranja ni več dovoljen (6. tč. I. odst. 111. čl. KZ v zvezi s III. odst. 112. čl. KZ). Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno (III. odst. 402. čl. ZKP).

KZ člen 111,  111/6,  112,  112/3,  111,  111/6,  112,  112/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Kp 975/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-22

kazensko procesno pravo - kazensko materialno pravo

V postopku za preklic pogojne obsodbe je sodišče dolžno ugotoviti razloge, zaradi katerih pogojno obsojeni naložene obveznosti ni izpolnil. Če ugotovi, da na strani obsojenca za neizpolnitev posebnega pogoja ni upravičenega razloga, je dolžno pogojno obsodbo preklicati.

Pritožba obsojenega JS se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Z uvodoma navedeno sodbo je senat sodišča prve stopnje na podlagi določbe člena 506/IV Zakona o kazenskem postopku (ZKP) obsojencu preklical pogojno obsodbo, ki mu je bila izrečena s sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani, opr. št. K 253/95 z dne 21.11.1996 zaradi kaznivega dejanja goljufije po členu 217/I Kazenskega zakonika (KZ) in izrekel kazen deset mesecev zapora, ker obsojenec ni izpolnil posebnega pogoja in sicer do 18.7.1997 plačal oškodovancu ZG znesek 280.000,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 18.1.1990 dalje.

Zoper to sodbo je obsojenec vložil pritožbo, v kateri smiselno izpodbija pravnomočno sodbo, s katero je bil spoznan za krivega kaznivega dejanja goljufije.

Višja državna tožilka je v svojem mnenju, podanem v skladu z določbo drugega odstavka 445. člena ZKP, predlagala zavrnitev pritožbe in potrditev sodbe sodišča prve stopnje, s katero je bila obsojnecu pogojna obsodba preklicana.

Po preizkusu izpodbijane sodbe in pritožbenih navedb sodišče druge stopnje ocenjuje, da je odločitev sodišča prve stopnje, da obsojencu prekliče pogojno obsodbo in izreče kazen, pravilna in zakonita, saj je v skladu z določbo člena 54 KZ ugotovilo, da na strani obsojenca ni upravičenih razlogov za neizpolnitev posebnega pogoja, ki mu je bil določen v pogojni obsodbi. Celo v postopku za preklic pogojne obsodbe mu je bila glede na njegovo izpovedbo dana še ena možnost, da oškodovancu plača navedeni znesek in s tem tudi naknadno izpolni poseben pogoj, pa tega ni storil. Tudi v pritožbi obsojenec v tej smeri ne navaja ničesar, temveč celo zatrjuje, da bo oškodovancu navedeni znesek plačal, če bo njegova pritožba zavrnjena. To pa pravilnost odločitve sodišča prve stopnje samo potrjuje, zato je sodišče druge stopnje obsojenčevo pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

V postopku za preklic pogojne obsodbe pa se ne more izpodbijati ugotovljenega dejanskega stanja iz pravnomočne sodbe glede kaznivega dejanja, katerega je bil obsojenec spoznan za krivega. Spremembo pravnomočne sodbe obsojenec lahko doseže le z izrednimi pravnimi sredstvi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1633/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-29

predlog za izvršbo - vsebina predloga - krajevna pristojnost - sporazum o krajevni pristojnosti

Zadostuje, da upnik predlogu za izvršbo priloži pismeni sporazum o dogovorjeni krajevni pristojnosti. Ni potrebno, da se v predlogu še posebej sklicuje nanj.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom se je sodišče prve stopnje izreklo za krajevno nepristojno, ker upnik v predlogu za izvršbo ni izrecno navedel, kje so dolžnikove stvari, njegovo stalno ali začasno prebivališče pa se ne nahaja na območju sodišča prve stopnje.

V svoji pritožbi zoper sklep se upnik sklicuje na 4.5 točko pogodbe o dobavi plina z dne 29.11.1999, ki da vsebuje sporazum o krajevni pristojnosti. Po tem sporazumu sta stranki dogovorili krajevno pristojnost Okrajnega sodišča v Ljubljani. Omenjeno pogodbo je upnik priložil že samemu predlogu za izvršbo. Upnik tako predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Predlogu priloženi sporazum o krajevni prostojnosti iz 4.5. točke pogodbe o dobavi plina ustreza pogojem 2. in 3. odstavka 69. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ker je sklenjen v pismeni obliki in se nanaša na določen bodoči spor, ki utegne nastati iz določenega pravnega razmerja, v danem primeru iz pogodbenega dobavljanja plina, zakon pa določa pristojnost dveh sodišč. Ni pomembno, ali je upnik dogovorjeno krajevno pristojnost omenjal že v predlaganih navedbah ali ne, ampak le to, da je tak dogovor priložil ob vložitvi predloga.

To pa pomeni, da je podan smiselno uveljavljani pritožbeni razlog zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja po 2. točki 338. člena ZPP, zaradi česar je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo v skladu z določbo 3. točke365. člena ZPP v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ).

ZPP člen 69,  69/2,  69/3,  69,  69/2,  69/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 545/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-16

vložitev predloga za nadaljevanje prekinjenega postopka

V določbi člena 144/1 Zakona o prisilni poravnavi in stečaju - ZPPSL,je določen 15-dnevni rok za začetek postopka ugotovitve prerekane terjatve, isti rok pa velja tudi za vložitev predloga za nadaljevanje prekinjenega postopka

Pritožba se kot neutemeljena z a v r n e .

Predlog za nadaljevanje prekinjenega postopka je okrožno sodišče zavrglo s sklepom, ki ga tožeča stranka izpodbija s pritožbo zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in predlaga njegovo razveljavitev zaradi meritornega odločanja o zadevi.

Pri ugotovljenih dejstvih, pomembnih za odločanje o predlogu za nadaljevanje postopka, ni nobenih pomanjkljivosti. Pri tem so bili odločilni predvsem datumi napotitve na pravdo tožeče stranke v stečajnem postopku (sklep nosi datum 10.03.1997) in vložitve predloga za nadaljevanje postopka dne 23.04.1999, ki nista bila sporna.

Vse drugo sodi v okvir uporabe materialnega prava, konkretno določbe člena 144/1 Zakona o prisilni poravnavi in stečaju - ZPPSL, v katerem je določen 15-dnevni rok za začetek postopka ugotovitve prerekane terjatve, isti rok pa velja tudi za vložitev predloga za nadaljevanje prekinjenega postopka (glej revizijsko odločbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije opr. št. III Ips 88/99). Tako citirane določbe kot tudi nobene druge iz tega zakona prvostopno sodišče ni uporabilo narobe, njegova odločitev pa tudi ni obremenjena z nobeno absolutno procesno kršitvijo, zato je potrjena po točki 2 člena 380 Zakona o pravdnem postopku - ZPP.

Določbe starega ZPP so bile v tej odločitvi uporabljene po prehodni določbi člena 498 veljavnega ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 573/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-16

Zahtevani predujem stroškov 300.000,00 SIT je previsok, saj je predlagatelj stečaja sam dolžnik in bo tako edini izdatek objava oklica o začetku stečaja v Uradnem listu. Po podatkih iz predloga pri dolžniku obstaja tudi nekaj aktive, skupno za nekaj več kot 3,000.000,00 SIT v obliki terjatev, zalog in opreme, ki bo ob vnovčitvi pokrila vsaj nekaj nadaljnjih stečajnih stroškov in morebiti še nekaj upniških terjatev.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i zaradi ponovnega odločanja o predlogu za začetek skrajšanega stečajnega postopka.

Predlog za začetek stečajnega postopka je predsednik stečajnega senata zavrgel s sklepom, ki ga predlagatelj izpodbija s pritožbo, ta pa vsebuje pritožbena razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava ter predlog njegove razveljavitve zaradi ponovnega odločanja o predlogu.

Zahtevani predujem stroškov je previsoko odmerjen, saj je predlagatelj stečaja sam dolžnik in bo tako edini izdatek objava oklica o začetku stečaja v Uradnem listu. Po podatkih iz predloga pri dolžniku obstaja tudi nekaj aktive, skupno za nekaj več kot 3,000.000,00 SIT v obliki terjatev, zalog in opreme, ki bo ob vnovčitvi pokrila vsaj nekaj nadaljnjih stečajnih stroškov in morebiti še nekaj upniških terjatev. Zavrženje predloga iz razlogov napadenega sklepa, podprtimi s poročilom predsednika stečajnega senata po vloženi pritožbi, ne bi sicer pomenilo kršitve veljavnih določb Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - ZPPSL, če zahtevani polog predujma ne bi bistveno presegel predvidenega izdatka do začetka stečajnega postopka, to pa je dejstvo, ki v njem ni bilo pravilno ugotovljeno, zato je odločitev razveljavljena po točki 3 člena 365 Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členom 15 ZPPSL.

Pred ponovno odločitvijo o predlogu velja torej od dolžnika terjati vplačilo takega predujma, s katerim bo pokrit pričakovani izdatek, in ki ga bo predlagatelj kljub blokadi njegovega žiro računa zmogel, če s predlogom za začetek stečaja misli resno. Na izjemo predvideno v drugem odstavku člena 93 ZPPSL, s katero bi tudi minimalni strošek predujma prevalil na druge, verjetno ne more računati.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cp 2167/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-09-06

načelo oficialnosti - vrnitev poslovne sposobnosti - predujem za izvedbo dokaza z izvedencem - domneva o umiku predloga v nepravdnem postopku

Pravilo o domnevnem umiku predloga, vsebovano v 36. čl. Zakona o nepravdnem postopku - ZNP, ne velja, če mora sodišče določen dokaz izvesti po uradni dolžnosti.

Pritožbi se ugodi, drugi odstavek izreka napadenega sklepa se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje v prvem odstavku izreka predlagatelju J. Z. naložilo, da v 30 dneh po pravnomočnosti sklepa, založi predujem v znesku 50.000,00 SIT za izvedbo dokaza po izvedencu nevropsihiatru. V drugem odstavku ga je opozorilo, da bo postopek za vrnitev poslovne sposobnosti ustavilo, v kolikor predujma v določenem roku ne bo poravnal.

Proti takemu sklepu sta se s skupno pritožbo pritožila oba predlagatelja. Razumeti je, da jo vlagata iz vseh pritožbenih razlogov iz prvega odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členoma 366 ZPP in 37 Zakona o nepravdnem postopku - ZNP, s pritožbenim predlogom na razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitvijo zadeve prvostopenjskemu sodišču v nadaljnji postopek.

V tej nepravdni zadevi je bilo sodišče prve stopnje že s sklepom Višjega sodišča v Mariboru opr. št. Cp 6/98 z dne 13.01.1998 opozorjeno na posebnosti postopka za vrnitev poslovne sposobnosti, ki se neglede na to, da se je začel s predlogom strank, nadaljuje tudi po uradni dolžnosti in je treba načelo oficialnosti spoštovati vse do zaključka postopka (drugi odstavek 24. člena ZNP v zvezi s tretjim odstavkom 45. člena ZNP in drugim odstavkom 22. člena istega zakona).

V postopku za vrnitev poslovne sposobnosti se smiselno uporabljajo določbe o odvzemu poslovne sposobnosti (drugi odstavek 54. člena ZNP). Te v prvem odstavku 48. člena ZNP sodišču, ob tam določenih pogojih, nalagajo izvedbo dokaza po izvedencu medicinske stroke, s pregledom osebe ki se ji naj vrne poslovna sposobnost. V konkretnem primeru gre za pogoj, ki zahteva obvezno izvedbo citiranega dokaza, brez izvedbe katerega zadave sploh ni mogoče zaključiti. To pomeni, da mora sodišče naveden dokaz izvesti po uradni dolžnosti in pravilo o domnevnem umiku predloga, vsebovano v 36. členu ZNP, ne velja.

Sodišče mora nadaljevati s postopkom, čeprav predujem za izvedbo dokaza z izvedencem ni bil položen. Stroški za izvedbo dokaza se v tem primeru izplačajo iz sredstev sodišča (četrti odstavek 153. člena ZPP v zvezi s členom 37 ZNP).

Po obrazloženem je bilo pritožbi ugoditi, napadeni sklep v delu, ki vsebuje opozorilo o domnevnem umiku, razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s členom 37 ZNP).

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZNP člen 22/2,  24/2,  45/3,  48/1,  54/2,  22/2,  24/2,  45/3,  48/1,  54/2.  ZPP člen 53/4,  53/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.