TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 908/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Dolžnica ne zatrjuje nobenega od ugovornih razlogov po določbi 55. čl. ZIZ.

Ugovor se zavrne in potrdi sklep o izvršbi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dovolilo predlagano izvršbo zaradi izterjave tolarske protivrednosti 40.000,00 DEM s pripadajočimi obrestmi in stroški izvršilnega postopka, ki jih je odmerilo v znesku 58.810,00 SIT.

Proti navedenemu sklepu brez navedbe ugovornih razlogov ugovarja dolžnica. Navaja, da se povsem zaveda svoje obveznosti do upnice in bo poplačilo izvršila takoj, ko bo prodala poslovno stanovanjsko hišo. Sklicuje se na dva dopisa podjetja G. nepremičnine, iz katerih izhaja, kakšne aktivnosti so bile opravljene v zvezi s prodajo stanovanjske hiše ter da je bil namen dolžnice, da izplača upnico, resen in brez dvoma. Dolžnica je v letih, ni sposobna za nobeno delo, gostinska dejavnost, ki poteka v njeni stanovanjski hiši, pa ne daje nobenih bistvenih prihodkov, ki bi ji lahko zagotavljali možnost plačila določenih obveznosti. Prisiljena je čakati na prodajo stanovanjske hiše.

V odgovoru na ugovor upnica navaja, da navedbe dolžnice prereka ter vztraja pri izvršbi v celoti.

Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo, da ugovor zoper sklep o izvršbi ni utemeljen, ga je poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi, glede na določbo 2. odst. 54. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ).

Izvršilni postopek je bil v tej zadevi uveden na podlagi izvršilnega naslova, to je pravnomočnega sklepa o dedovanju Okrajnega sodišča v Radovljici, opr. št. D 41/94 z dne 6.7.1998. Izvršba ni dopustna le pod pogojem, če zanjo niso izpolnjene zakonske predpostavke oziroma če pride do prenehanja terjatve ali je ta ovirana iz razlogov, ki so nastali po trenutku, na katerega se izvršilni naslov nanaša. Dolžnica ne zatrjuje nobenega od ugovornih razlogov po določbi 55. čl. ZIZ.

Zapleti s prodajo nepremičnine preko podjetja G, ki jih dolžnica opisuje v ugovoru, ne sodijo med razloge, ki bi izvršbo preprečevali.

Enako velja glede navedb o nemožnosti plačila obveznosti do upnice, ki jih sicer dolžnica izrecno priznava, češ da nima bistvenih prihodkov. Sodišče prve stopnje je zato pravilno štelo ugovor dolžnice kot neutemeljen, pritožbeno sodišče pa ga je glede na navedene razloge zavrnilo in potrdilo sklep o izvršbi (2. točka 380. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2113/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Upnik mora predlogu za izvršbo na nepremičnino priložiti izpisek iz zemljiške knjige kot dokaz, da je nepremičnina vpisana kot dolžnikova lastnina, ali pa pojasniti, da ni vpisana v zemljiški knjigi in navesti podatke potrebne za njeno identifikacijo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje predlog za izvršbo zavrglo.

Zoper ta sklep se zaradi bistvene kršitve določb postopka pritožuje upnik in navaja, da je sodišče prezrlo, da je z dopisom z dne 7.12.1999 pojasnil, da se pogodba, ki naj bi bila sposobna za vpis dolžnikove lastninske pravice, nahaja v spisu stečajnega postopka zoper Z d.o.o. Od stečajnega upravitelja je zahteval pogodbo, ki pa je še ni prejel. Pogodbo je namreč upnik že imel, vendar je stečajni upravitelj zahteval izročitev vse dokumentacije, ki se je nanašala na poslovanje z Z. na področju C.

Upnik mora predlogu za izvršbo na nepremičnino priložiti tudi izpisek iz zemljiške knjige kot dokaz, da je nepremičnina vpisana kot dolžnikova lastnina (prvi odst. 168. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju - v nadaljevanju ZIZ). Zakonodajalec pa je tu računal tudi s primeri (žal kar številnimi), ko nepremičnina ni vpisana v zemljiško knjigo. Za take situacije je zato predvidel 211. čl. ZIZ, ki določa, da kadar nepremičnina ni vpisana v zemljiško knjigo, mora upnik v predlogu za izvršbo navesti, kje je nepremičnina, njeno ime, meje in površino oz. druge podatke, potrebne za njeno identifikacijo.

Vendar tu ne gre za tak primer. Nepremičnina je namreč vpisana pod vl. št. E 11, upnik pa niti v dopisu z dne 7.12.1999 ni omenil, da dolžnikova nepremičnina ne bi bila vpisana v zemljiški knjigi. Zato je brez pomena pritožbeno sklicevanje na ta dopis ter na to, da je od stečajnega upravitelja Z. zahteval izročitev kupoprodajne pogodbe o prodaji stanovanja.

Ker torej upnik predlogu za izvršbo na nepremičnino ni priložil izpiska iz zemljiške knjige kot dokaz, da je nepremičnina vpisana kot dolžnikova lastnina, niti ni zatrjeval, da ta nepremičnina ni vpisana v zemljiški knjigi, in ker tega ni storil niti po tem, ko ga je k temu pozvalo sodišče, je pritožbeno sodišče zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo sklep prve stopnje (2. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. čl. ZIZ).

ZIZ člen 168,  168/1,  168/2,  211,  211/1,  168,  168/1,  168/2,  211,  211/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1674/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Ugovor zoper sklep o izvršbi, ki je vložen enajsti dan po vročitvi sklepa dolžniku, se kot prepozen zavrže.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) v 3. odstavku 9. člena določa, da je treba ugovor zoper sklep o izvršbi vložiti v osmih dneh od vročitve sklepa. Dolžnici je bil sklep o izvršbi vročen 17.8.1999 (povratnica pri red. št. 2 spisa) in je bil torej zadnji dan navedenega roka torek 25.8.1999. Dolžnica pa je, kot je razvidno iz podatkov v spisu, ugovor oddala priporočeno po pošti šele 28.8.1999. Ker je tako ugovor vložen po izteku ugovornega roka, ga je moralo sodišče druge stopnje v skladu z določilom 352. člena Zakona o pravdnem postopku, v zvezi s 15. členom ZIZ, zavreči.

ZIZ člen 9,  9/3,  15,  9,  9/3,  15.  ZPP člen 352,  352.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1505/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Če v izvršilnem postopku sodišče kljub zaznamovanim stroškom odloči, da se stroški odmerijo na 0,00 SIT je dolžno tako svojo odločitev obrazložiti, saj sicer krši določbo 4. odst. 44. čl. ZIZ pa tudi določbo 13. točke 2. odst. 354. čl. ZPP.

Pritožbi se ugodi in se sklep o izvršbi v 3. točki izreka (odločitev o stroških) razveljavi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o izvršbi dovolilo predlagano izvršbo, stroške upnika pa odmerilo na 0,00 SIT.

Zoper ta sklep in sicer zoper odločitev o stroških se pritožuje upnik. Uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega in procesnega prava in navaja, da sodišče ni dosodilo upniku stroškov predloga za izvršbo, ki jih je prijavil upnikov pooblaščenec v višini sestave predloga 50 točk, porto 200 SIT, sklep obvestilo stranki 20 točk, porto 200 SIT. Ker je sodišče s sklepom odločalo o predlogu upnika z dne 2.6.1999 in mu ugodilo, je bilo dolžno odločati tudi o prijavljenih stroških in jih priznati. Upnik predlaga, da pritožbeno sodišče izrek o stroških razveljavi in vrne zadevo v ponovno odločanje sodišču prve stopnje oziroma da samo odloči o prijavljenih stroških.

Sklep o izvršbi je glede odločitve o stroških obremenjen z bistveno kršitvijo določb pravdnega postopka iz 13. točke 2. odst. 354. čl.

ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ. Sklep namreč nima razlogov o odločilnih dejstvih oziroma ima pomanjkljivosti, zaradi katerih se ne da preizkusiti. Ko je upnik predlagal izvršbo je v predlogu zaznamoval tudi stroške. Čeprav je sodišče prve stopnje predlogu za izvršbo ugodilo, pa je odmerilo stroške upnika na 0,00 SIT, vendar ni povedalo zakaj. Ker sklep nima obrazložitve pomeni, da sodišče ni obrazložilo zakaj je dejansko zavrnilo odmero stroškov, ki so bili priglašeni. Zabeležka na predlogu za izvršbo ob stroškovniku ne more odtehtati potrebne obrazložitve odločitve sodišča prve stopnje v smislu 4. odst. 44. čl. ZIZ. Sklep o izvršbi, s katerim sodišče predlog za izvršbo popolnoma ali delno zavrne, mora biti obrazložen.

Pritožbeno sodišče je torej zaradi kršitve materialnega in procesnega zakona pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo v izpodbijanem delu.

ZPP člen 354,  354/2-13,  354,  354/2-13.  ZIZ člen 44,  44/4,  44,  44/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1621/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

umik predloga za izvršbo - omejitev predloga za izvršbo - pravnomočen sklep o izvršbi

Po pravnomočnosti sklepa o izvršbi dolžnik v pritožbi proti sklepu o delni ustavitvi izvršilnega postopka zaradi omejitve predloga ne more uspešno uveljavljati razlogov, ki preprečujejo izvršbo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršbo, dovoljeno s sklepom o izvršbi z dne 13.3.1999, opr. št. I 98/01750, ustavilo za dne 19.3.1999 na račun glavnice plačanih 8.300,00 SIT.

Proti navedenemu sklepu se je brez navedbe pritožbenih razlogov pritožil dolžnik, ki smiselno predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep tako spremeni, da izvršbo ustavi.

Navaja, da stroškov za sodno izterjavo zaradi težkih socialnih razmer ne zmore plačati.

Dolžnik se mora zavedati, da je sodišče o utemeljenosti predloga za izvršbo in obsegu dolžnikove obveznosti zaradi izvršbe na podlagi verodostojne listine že odločilo s sklepom o izvršbi (44. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ). Ker je le-ta v zadevi že postal pravnomočen, dolžnik s pritožbo proti sklepu o delni ustavitvi postopka (drugi odstavek 43. člena ZIZ) ne more uspešno uveljavljati ugovorov, ki preprečujejo izvršbo (55. člen ZIZ), ki jo je sodišče dovolilo v sklepu o izvršbi.

Ker niso podani razlogi, iz katerih dolžnik izpodbija sklep, in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 43,  44,  44/1,  43,  44,  44/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1685/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Ugovor zoper sklep o izvršbi, ki je bil vložen po preteku 8-dnevnega roka in ki ni temeljil na dejstvu, ki se nanaša na terjatev, je vložen prepozno.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor dolžnikov zoper sklep o izvršbi opr. št. I 98/23672 z dne 8.12.1998, ker je bil vložen prepozno.

Proti sklepu o zavrženju ugovora sta se pravočasno pritožila dolžnika. Sodišču očitata, da se spušča v ugotavljanje pravočasnosti ugovora, ni pa raziskalo, če upniku sploh kaj dolgujeta. Prepričana sta, da sta ugovor podala v okviru zakonskega roka. Ker ne vesta na podlagi česa bi morala plačati zahtevani znesek, ju vsi sklepi in njihove obrazložitve žalijo in prizadenejo, ker do sedaj nikomur nič ne dolgujeta in smatrata vse to kot kratenje njunih državljanskih pravic in svoboščin, tako da se bosta temu primerno v bodoče tako pravno kot tudi medijsko zaščitila.

Ob neprerekanem dejstvu, da sta sklep o izvršbi dolžnika sprejela dne 17.12.1998, kot je tudi razvidno iz povratnice in da sta ugovor vložila priporočeno po pošti dne 29.12.1998, je odločitev sodišča prve stopnje, ko je ugovor kot prepozen zavrglo, pravilna. Glede na tretji odstavek 9. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) je treba ugovor vložiti v osmih dneh od vročitve sklepa sodišča prve stopnje. Zadnji dan pritožbenega roka je bil petek 25.12.1998, ki je bil praznik. Tudi 26.12.1998, ko je bila sobota in državni praznik ter nedelja 27.12.1998, se pri sodišču ni delalo. Zato se je rok za vložitev ugovora iztekel s pretekom prvega prihodnjega delovnika, to je 28.12.1998. Ker je bil ugovor vložen šele 29.12.1998, je bil vložen prepozno glede na določbo tedaj veljavnega četrtega odstavka 112. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom ZIZ.

Sodišču se zato ni bilo potrebno spuščati v utemeljenost ugovora, ampak je na podlagi tretjega odstavka 58. člena ZIZ ugovor zavrglo kot prepozen. Pritožba dolžnikov je tako neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ.

ZPP (1977) člen 112,  112/4,  112,  112/4.  ZIZ člen 9,  9/3,  58,  58/3,  9,  9/3,  58,  58/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2040/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Dolžnik je dolžan upniku povrniti stroške, ki so bili potrebni za izvršbo.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršbo, dovoljeno s sklepom o izvršbi z dne 23.5.1994 delno ustavilo v skladu s predlogom upnika za plačani znesek 21.545,00 SIT. Odločilo je, da je dolžnik dolžan upniku povrniti 5.109,60 SIT nadaljnjih izvršilnih stroškov.

Proti sklepu se pritožuje dolžnik, ki izpodbija odločitev o nadaljnjih izvršilnih stroških, ker naj bi bili nepravilno odmerjeni.

Navaja, da je vedno plačeval vodo ter da je dolžnik H. tisti, ki mora poravnati vse stroške, ker je on stranka, ki ni redno plačala. Navaja še svoje slabo premoženjsko stanje ter prosi, da upnik preveri, kdo je plačnik oziroma kdo je dolžnik.

Sodišče prve stopnje je izvršbo delno ustavilo zato, ker je upnik delno umaknil izvršilni predlog (37. člen Zakona o izvršilnem postopku). Za pritožbo proti delni ustavitvi izvršbe dolžnik niti nima interesa. Ker je glede na upnikov predlog izvršba le delno ustavljena, se za še neplačani dolg po pravnomočnem sklepu o izvršbi nadaljuje. Zaradi nadaljevanja izvršbe je moral upnik založiti predujem za njene stroške v znesku 5.109,60 SIT in te stroške mu je na njegov predlog sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom odmerilo. Gre za stroške, ki jih je upnik plačal sodišču na njegov poziv zaradi stroškov zunanjega poslovanja sodnega izvršitelja. V izpodbijanem sklepu določeni znesek ustreza upnikovemu plačilu in mu ga je dolžnik dolžan na podlagi 32. člena Zakona o izvršilnem postopku povrniti. Vse ostalo, kar dolžnik navaja v pritožbi, slabo premoženjsko stanje ter da ni on dolžnik, temveč H., za reševanje te pritožbene zadeve ni pomembno. Dolžnik namreč proti sklepu o izvršbi z dne 23.5.1994, opr. št. IV I 1169/94 ni ugovarjal in je sklep o izvršbi postal pravnomočen. Ker je tako odločitev sodišča prve stopnje pravilna in zakonita, jo je pritožbeno sodišče potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2022/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Kadar dolžnik plača upniku kakšen drug dolg, ki se ne izterjuje v konkretnem izvršilnem postopku, to plačilo ne predstavlja upoštevnega ugovornega razloga, ki bi preprečeval izvršbo.

Pritožba se zavrne in potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da dosežena vrednost za prevzete premičnine znaša 7.000,00 SIT. Izvršbo, dovoljeno s sklepom z dne 25.5.1995 je ustavilo za ta znesek ter odločilo, da se nadaljuje za znesek 19.455,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 23.4.1998 do plačila.

Proti sklepu se pritožuje dolžnik, ki ne navaja posebej pritožbenega razloga, smiselno pa predlaga razveljavitev sklepa oziroma takšno njegovo spremembo, da bo izvršba v celoti ustavljena. Navaja, da je 15.3.1997 poravnal vse zaostale obveznosti do upnika v znesku 7.103,00 SIT, pri čemer prilaga potrdilo o plačilu tega zneska. Pri upniku so mu tudi ustno zagotovili, da je vse svoje obveznosti poravnal, po kupljeno vino pa ni prišel nihče od upnika.

Upnik je vložil odgovor na ugovor, v katerem izpodbija dolžnikove pritožbene navedbe in navaja, da je dolžnik s svojim plačilom z dne 15.3.1997 poravnal obveznosti po opominu z dne 10.3.1997, ki se nanaša na povsem druge račune, kot pa so predmet tega izvršilnega postopka. Upnik v tej zvezi prilaga kopijo opomina. Predlaga zavrnitev oziroma zavrženje pritožbe.

Zoper sklep o delni ustavitvi izvršbe dolžnik nima interesa za vložitev pritožbe. V kolikor pa se njegova pritožba nanaša na odločitev o nadaljevanju izvršbe, jo je šteti kot ugovor proti sklepu o izvršbi po izteku ugovornega roka (56. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju). Ta ugovor je očitno štelo sodišče prve stopnje kot neutemeljen, saj je pritožbo v celoti predložilo v reševanje pritožbenemu sodišču (drugi odstavek 54. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju). Ugovor po izteku roka je tudi po presoji pritožbenega sodišča neutemeljen. Dolžnik v svoji pritožbi (ugovoru) zatrjuje, da je po izdaji sklepa o izvršbi dne 15.3.1997 svoj dolg poravnal.

Takšne njegove trditve pa upnik v svojem odgovoru na ugovor utemeljeno in argumentirano zavrača. Iz odgovoru na ugovor predložene listine, opomina z dne 10.3.1997, izhaja, da se opomin za znesek 7.103,00 SIT, ki ga je dolžnik poravnal po položnici, katero je priložil pritožbi, nanaša na račune iz leta 1995 in 1996. Iz verodostojne listine, na podlagi katere je bil izdan sklep o izvršbi z dne 25.5.1995 pa izhaja, da upnik v tem postopku terja plačilo računov iz leta 1994 ter znesek obračunanih obresti od nepravočasno plačanih računov iz leta 1994. V pritožbi zatrjevano plačilo dolžnika z dne 15.3.1997 se torej ne nanaša na dolžnikov dolg do upnika, ki je predmet tega izvršilnega postopka. Iz tega razloga njegova pritožba ni utemeljena in jo je pritožbeno sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1599/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Kot nepotrebne stroške, ki jih je dolžna dolžnica povrniti upniku, ni mogoče šteti izvršilnih stroškov, ki so nastali z vložitvijo predloga za izvršbo in sklepom o izvršbi, ki je postal pravnomočen, ker dolžnica sklepu o izvršbi ni ugovarjala in je postal pravnomočen, čeprav dolžnica zatrjuje, da je bila izvršba nepotrebna in ji je povzročila nepotrebne stroške, ker bi upnika lahko svojo terjatev do dolžnice poravnala z njeno terjatvijo do upnikov, ki je bila ugotovljena s sodbo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnica mora sama nositi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je dovolilo predlagano izvršbo zaradi izterjave stroškov pravdnega postopka v višini 66.255,00 SIT, zakonitih zamudnih obresti od tega zneska od 15.4.1997 do plačila, ter za izvršilne stroške v znesku 21.472,20 SIT z rubežem in prenosom v izterjavo na kateremkoli računu dolžnice pri Dolenjski banki d.d.

Dolžnica se je pritožila zoper odločbo o stroških izvršilnega dovolila v znesku 21.472,50 SIT. V pritožbi navaja, da iz pravdnega spisa P 91/98 Okrajnega soidšča v Trebnjem izhaja, da sta upnika dolžnici dolgovala znesek 330.421,10 SIT in da bi torej ta lahko svojo terjatev do dolžnice poravnala tako, da bi njen dolg odštela od svoje obveznosti. S tem, ko sta predlagala nepotrebno izvršbo sta dolžnici povzročila nepotrebne stroške zaradi česar predlaga, da se njeni pritožbi zoper odločbo o stroških izvršilnega dovolila ugodi in sklep o izvršbi spremeni tako, da se predlog upnikov za odmero stroškov izvršilnega dovolila zavrne, upniku pa naloži stroške te pritožbe, ki jih tudi zaznamuje.

Dolžnica zoper samo odločitev o dovolitvi izvršbe oziroma zoper sklep o izvršbi ne ugovarja. Pritožuje se le v smislu 53. čl. ZIZ zoper odločitev o stroških, ki jih mora povrniti upniku in so odmerjeni na 21.472,20 SIT, ker da so bili nepotrebni. Sklep o izvršbi je glede glavne stvari postal pravnomočen, ker dolžnica ni ugovarjala. To pa pomeni, da sta bila predlog za izvršbo in sklep o izvršbi potrebna, enako pa tudi tisti stroški, ki so v zvezi s tem nastali. Po 5. odst.

38. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) mora dolžnik upniku na njegovo zahtevo povrniti stroške, ki so bili potrebni za izvršbo.

Glede na takšno določbo in ugotovljeno potrebnost stroškov je odločitev sodišča prve stopnje, ko je priznalo upniku tudi stroške postopka, pravilna. Njeno pritožbo je zato pritožbeno sodišče kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep o stroških potrdilo na podlagi 2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ.

Ker dolžnica v pritožbenem postopku ni bila uspešna, bo morala sama nositi svoje stroške pritožbenega postopka. Glede na določbo 6. odst.

38. čl. ZIZ bi bil upnik dolžan dolžniku na njegovo zahtevo povrniti izvršilne stroške, ki mu jih je neutemeljeno povzročil. Ker se je dolžnica neutemeljeno pritožila, pa za kaj takega ne gre. Odločitev o zahtevi dolžnice za povrnitev pritožbenih stroškov je vsebovana že v odločitvi o zavrnitvi njene pritožbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1637/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Za odločanje o predlogu za izvršbo na premičnine dolžnika ne da bi upnik izrecno navedel, kje so stvari je izključno krajevno pristojno sodišče na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče ne glede na to, da sta stranki dogovorili v primeru spora krajevno pristojnost drugega sodišča.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani sklenilo, da ni krajevno pristojno za odločanje v tej zadevi in da bo po pravnomočnosti sklepa odstopilo zadevo Okrajnemu sodišču Sežana kot krajevno pristojnemu sodišču.

Proti sklepu se je pravočasno pritožil upnik. V pritožbi navaja, da je iz točke 4.5. pogodbe o dobavi plina št. P-7557/1007/98, katero je upnik priložil predlogu za izvršbo, razvidno, da sta stranki za reševanje sporov iz te pogodbe sporazumno določili krajevno pristojnost sodišča v Ljubljani. Predlaga, da se izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v ponovno odločanje prvostopenjskemu sodišču.

Ker je upnik predlagal izvršbo na premičnine dolžnika, ne da bi izrecno navedel, kje so stvari, je sodišče prve stopnje pravilno odločilo na podlagi 2. odst. 78. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), glede na navedbe dolžnikovega stalnega prebivališča v predlogu za izvršbo, ki je v Dutovljah, da Okrajno sodišče v Ljubljani ni krajevno pristojno za odločitev v tej zadevi. Za odločitev o tem predlogu je krajevno pristojno sodišče na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče oziroma sedež, to pa je Okrajno sodišče v Sežani. Po 2. odst. 78. čl. ZIZ namreč gre za izključno krajevno pristojnost sodišča, na območju katerega ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče. Iz tega razloga zato tudi ne more biti pravno upoštevno dejstvo, da je bila po pogodbi, ki je bila predložena izvršilnemu predlogu sporazumno dogovorjena krajevna pristojnost sodišča. Ker gre za izključno krajevno pristojnost v izvršilnem postopku, sodišče pri svoji odločitvi pravilno ni upoštevalo sporazuma strank, da je za reševanje sporov pristojno sodišče v Ljubljani. Pritožbeno sodišče pa tudi pripominja, da zaenkrat še ne gre za spor in da upnik, ki je sicer predlogu za izvršbo priložil pogodbo z vsebovanim sporazumom o krajevni pristojnosti za reševanje sporov, v izvršilnem predlogu tega ni uveljavljal, kar bi sicer glede na določbo 2. odst. 62. čl. ZIZ moral storiti, če je v primeru spora želel uveljaviti sporazum o krajevni pristojnosti. Pritožbeno sodišče je glede na navedeno pritožbo upnika kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo na podlagi 2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.