TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 27/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

Kadar je dovoljena izvršba z večimi izvršilnimi sredstvi, pa se stečejo pogoji za ustavitev izvršbe glede enega izvršilnega sredstva, sodišče ustavi izvršbo le za to izvršilno sredstvo, ne pa v celoti.

Pritožbi upnika se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se izvršba ustavi le glede izvršbe na dolžnikovo plačo.

Okrajno sodišče je v skladu s tretjim odstavkom 133. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo zoper dolžnika, glede na to, da upnik naslovnemu sodišču v 15-dnevnem roku ni sporočil naslova sedanjega dolžnikovega delodajalca.

Zoper navedeni sklep se je v zakonitem pritožbenem roku pritožil upnik ter predlagal, da se izpodbijani sklep spremeni tako, da se izvršba ustavi le na izvršilno sredstvo prenosa osebnih dohodkov, sklep o izvršbi pa ostane v veljavi v delu, ki se nanaša na izvršbo na dolžnikove premičnine, saj je upnik vložil predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine, s katero je predlagal izvršbo tako na dolžnikove osebne dohodke kot na njegove premičnine. Glede predlaganih sredstev in predmetov izvršbe pa je okrajno sodišče tudi že izdalo sklep o izvršbi, in sicer dne 22.7.1999. Pritožba je utemeljena.

Zakon o izvršbi in zavarovanju dovoljuje, da predlog za izvršbo vsebuje več predmetov in sredstev za izvršbo (34. čl. ZIZ). Sodišče izda sklep o izvršbi in nadaljuje izvršilni postopek samo glede tistih sredstev in predmetov izvršbe, glede katerih so izpolnjene pravne in materialne predpostavke zahtevane za izdajo navedenega sklepa, glede ostalih sredstev in predmetov izvršbe pa postopek izvršbe ustavi oziroma ravna v skladu z Zakonom o izvršbi in zavarovanju. Glede na razloge izpodbijanega sklepa in podatke spisa so se stekli le pogoji za ustavitev izvršbe na dolžnikovo plačo, ne pa tudi na njegove premičnine.

Glede na navedeno je zato pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, kot to izhaja iz izreka tega sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 46/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-13

Ker je v spisu prezentat sodišča in kuverta, iz katerih izhaja, da je ugovor prepozen, dolžnica ne more uspešno dokazovati pravočasnost ugovora s potrdilom o oddani priporočeni pošiljki.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo ugovor dolžnice kot prepozen.

Proti temu sklepu vlaga pritožbo dolžnica. Predlaga, da sodišče ponovno pregleda datum sprejema ugovora, ker meni, da je bil ugovor vložen 28.1.1999, kot to izhaja iz potrdila o sprejemu priporočene pošiljke na pošti, ki ga v fotokopiji prilaga.

V spisu je povratnica, iz katere izhaja, da je dolžnica prejela sklep o izvršbi na podlagi predloga za izdajo sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine, dne 26.1.1999 (povratnica, pripeta k listovni številki 12). Nato je sodišče prejelo ugovor dolžnice, ki ga je datirala z dnem 3.2.1998. Na ugovoru (list. št. 14) pa je prezentat sodišča, iz katerega sledi, da je bil ugovor oddan priporočeno po pošti 5.2.1999. K ugovoru je pripeta tudi kuverta, iz katere izhaja, da je bila oddana priporočeno na pošti dne 5.2.1999 (pripeta k listovni številki 15). Na podlagi tako ugotovljenega dejanskega stanja je sodišče prve stopnje pravilno sklepalo, da je ugovor, vložen 5.2.1999, vložen prepozno.

V pritožbi dolžnica trdi, da je vložila ugovor 28.1.1999. Ker iz reprezentata sodišča izhaja datum oddaje 5.2.1999, o spisu pa je tudi original kuverte z istim datumom, fotokopija oddajnega sporočila pošti ne more pomeniti dokaza, ki bi spremenil ugotovitev sodišča prve stopnje, da je ugovor vložen 5.2.1999. Ker je sodišče prve stopnje na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo in ker pri tem ni zagrešilo nobene kršitve postopka, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje (365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1563/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

Če pritožnik v pritožbi ne navede razlogov, zakaj se ne strinja z izpodbijanim sklepom (gola pritožba), sodišče druge stopnje opravi le preizkus sklepa po uradni dolžnosti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklenilo, da se ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi zavrže, ker dolžnik v določenem roku osmih dni ni popravil ugovora tako, da bi ta vseboval izviren podpis dolžnika.

Zoper ta sklep se je dolžnik pravočasno pritožil. V pritožbi opisuje svoje težko finančno stanje in družinske razmere.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je dolžnik sodišču poslal vlogo, ki jo je tudi že predhodno poslal sodišču prve stopnje kot ugovor zoper sklep o izvršbi, sedaj pa jo pošilja podpisano s svojim izvirnim podpisom. Pritožbeno sodišče je to vlogo obravnavalo kot pritožbo zoper sklep o zavrženju ugovora, saj vloga vsebuje vse tiste bistvene sestavine, ki jih mora v skladu s prvim odstavkom 351. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP 1977) vsebovati pritožba, da bi se lahko obravnavala.

Pritožnik v svoji pritožbi ne navede razlogov, zakaj se ne strinja z izpodbijanim sklepom (gola pritožba). Sodišče druge stopnje je zato opravilo le preizkus sklepa po uradni dolžnosti, ki pa je pokazal, da sodišče prve stopnje ni storilo nobene izmed kršitev, na katere mora v skladu z drugim odstavkom 365. člena ZPP v zvezi s členom 15 Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) sodišče druge stopnje paziti po uradni dolžnosti.

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje ( 2. točka 380. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Na podlagi 1. odstavka 498. člena ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99, je v pritožbenem postopku sodišče uporabilo določbe ZPP, Ur. l. SFRJ, št.

ZPP (1977) člen 350,  351,  351/1,  350,  351,  351/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1813/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

Zavrnilni sklep o predlogu za podaljšanje sodno določenega roka mora biti obrazložen, sicer je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. tč. 2 odst. 339. čl. v zvezi s 1. odst. 331. čl. ZPP

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo.

Proti navedenemu sklepu se je po odvetniku pritožil upnik, ki uveljavlja pritožbena razloga iz 1. in 3. točke 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP. Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Navaja, da je z vlogo z dne 28.9.1999, to je pred iztekom roka, ki ga je določilo sodišče, prosil za njegovo podaljšanje. V zvezi s tem s strani sodišča ni prejel nobenega odgovora, zato je podana kršitev iz 110. člena ZPP.

Pritožbena trditev, da je upnik z vlogo z dne 28.9.1999, pred iztekom 15-dnevnega roka iz 3. odstavka 133. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ, prosil za njegovo podaljšanje, je točna. Sodni roki so na predlog prizadete osebe podaljšljivi, če so zato upravičeni razlogi (2. odstavek 110. člena ZPP). O upnikovem predlogu sodišče prve stopnje ni odločilo s posebnim sklepom, ampak je izvršbo ustavilo. Sklep o ustavitvi, izdan na podlagi 3. odstavka 133. člena ZIZ, vsebuje tudi odločitev o zavrnitvi predloga upnika za podaljšanje sodnega roka.

Sklep mora biti obrazložen, če se z njim zavrača predlog stranke, ali če se z njim odloča o predlogih strank, če si med seboj nasprotujejo, lahko pa je obrazložen tudi v drugih primerih, kadar je to potrebno (1. odstavek 331. člena ZPP). Ker je sodišče prve stopnje zavrnilo upnikov predlog, v obrazložitvi izpodbijanega sklepa pa ni navedlo razlogov za takšno odločitev, je kršilo določilo 14. točke 2. odstavka 339. člena v zvezi s 1. odstavkom 331. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Stroškovni izrek temelji na določilu 3. odstavka 165. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ.

ZPP člen 110,  110/2,  331,  331/1,  110,  110/2,  331,  331/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1636/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-26

Notarski zapis je izvršljiv, če je dolžnik v njem pristal na njegovo neposredno izvršljivost.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog za izvršbo.

Zoper tak sklep se pritožuje upnik, ki v pritožbi navaja, da je v notarskem zapisu določena obveznost nekaj storiti ali dopustiti, saj je na koncu pa zapisano "ko ta notarski zapis udeležencema preberem v prisotnosti zapisanih prič in ju poučim o posledicah tega pravnega posla in ko sta ga pogodbeni stranki tudi odobrili" in je s tem zadoščeno čl. 4 Zakona o notariatu glede tega, da zavezanec soglaša z neposredno izvršljivostjo notarskega zapisa. Iz samega notarskega zapisa izhaja ravno ta izvršljivost.

Notarski zapis je izvršljiv, če je dolžnik v njem pristal na njegovo neposredno izvršljivost in če je terjatev, ki izhaja iz notarskega zapisa, zapadla (drugi odstavek člena 20 Zakona o izvršbi in zavarovanju - Ur.l. RS 51/98; v nadaljevanju besedila ZIZ). Ker iz predloženega notarskega notarskega izpisa ne izhaja, da je dolžnik pristal na njegovo izvršljivost, kar je pogoj za njegovo izvršljivost (enak čl. 4 Zakona o notariatu, na katerega je oprlo odločitev sodišče prve stopnje) je odločitev sodišča prve stopnje, ko je zavrnilo predlog za izvršbo, pravilna. Pouk o pravnih posledicah pravnega posla še ne pomeni tudi soglasja za izvršljivost kot si zmotno razlaga notarski zapis upnica, ko pa mora po določbi ZIZ dolžnik izrecno pristati na izvršljivost. Ker tega v konkretnem primeru ni, je neutemeljena pritožbena trditev o razlagi vsebine notarskega zapisa.

Glede na navedeno je bilo pritožbo upnice zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje (čl. 365 tč. 2 ZPP v zvezi s čl. 15 ZIZ).

ZN člen 4,  4.  ZIZ člen 20,  20/2,  20,  20/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1839/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

sklep o izvršbi na podlagi izvršilnega naslova - neobrazložen ugovor dolžnika

V ugovoru zatrjevana dejstva o slabem premoženjskem stanju dolžnikov bi bila lahko pravno upoštevana (ob izpolnjenih ostalih pogojih) le za odločitev o predlogu za odlog izvršbe. Ta dejstva je sodišče prve stopnje v okviru zavrnitve predloga dolžnikov za odlog izvršbe tudi že obravnavalo. Ne predstavljajo pa te navedbe nobenega od ugovornih razlogov, ki bi preprečevali izvršbo in ki jih primeroma našteva 1. odstavek 55. člena ZIZ, saj se ne nanašajo na pravilnost in utemeljenost izdanega sklepa o izvršbi.

Ugovor se zavrne in se sklep o izvršbi potrdi.

Dolžniki so dolžni upniku v roku 15 dni povrniti stroške odgovora na ugovor v višini 18.980,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 12.1.2000 do plačila.

Sodišče prve stopnje je dovolilo izvršbo na podlagi izvršilnega naslova.

Dolžniki so v ugovoru (v isti vlogi so predlagali tudi odlog izvršbe) navedli, da prejema Z. Ž. pokojnino v višini 47.125,00 SIT, M. Š. pa v višini 37.311,00 SIT; zadnja odplačuje tudi kredit v višini 1/3 pokojnine. Prvi dolžnik je nezaposlen. V dokaz svojim navedbam so vlogi priložili obvestilo o prenosu kredita (priloga B1), obvestilo o stanju kredita (priloga B2) in obvestili o nakazilu pokojnine (prilogi B3-B4).

V odgovoru na ugovor je upnik predlagal, da pritožbeno sodišče ugovor dolžnikov zavrne in sklep o izvršbi potrdi, pri tem pa je priglasil stroške odgovora na ugovor.

V ugovoru zatrjevana dejstva o slabem premoženjskem stanju dolžnikov bi bila lahko pravno upoštevana (ob izpolnjenih ostalih pogojih) le za odločitev o predlogu za odlog izvršbe. Ta dejstva je sodišče prve stopnje v okviru zavrnitve predloga dolžnikov za odlog izvršbe tudi že obravnavalo. Ne predstavljajo pa te navedbe nobenega od ugovornih razlogov, ki bi preprečevali, izvršbo in ki jih primeroma našteva 1. odstavek 55. člena ZIZ, saj se ne nanašajo na pravilnost in utemeljenost izdanega sklepa o izvršbi. Ugovor dolžnikov je tako neutemeljen, zato je bil nadaljnji postopek sodišča prve stopnje, ki je zadevo poslalo višjemu sodišču, da o neutemeljenem ugovoru odloči kot o pritožbi, povsem v skladu z 2. odstavkom 54. člena ZIZ.

Ker ob preizkusu izpodbijane odločbe tudi ni najti razlogov, na katere je sodišče druge stopnje dolžno paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 55. člena ZIZ), je bilo potrebno ugovor dolžnikov zavrniti in izpodbijani sklep o izvršbi potrditi (2. točka 380. člena ZPP/77 v zvezi s 15. členom ZIZ).

Izrek o stroških temelji na 5. odstavku 38. člena ZIZ. Pritožbeno sodišče je upniku priznalo naslednje potrebne stroške: - za povrnitev takse za odgovor na ugovor 100 točk (3. odstavek Tar.

št. 1 ZST), kar ob vrednosti točke 15,00 SIT, na dan odločanja znaša 1.500,00 SIT, - za sestavo odgovora na ugovor v višini 200 točk (4. odstavek Tar.

št. 21 O.T.), kar ob vrednosti točke 87,40 SIT, na dan odločanja znaša 17.480,00 SIT.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1739/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

Pogoj za upoštevanje zmanjšanja vrednosti nepremičnine zaradi tega, ker ostanejo na njej tudi po prodaji določene pravice (tretji odst. 178. čl. ZIZ) je izpolnjen v primeru, ko je predmet cenitve in izvršbe le solastninski delež dolžnika, ne pa tudi pri ugotovitvi vrednosti celotne in neobremenjene nepremičnine.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

V tem postopku izvršbe na nepremičnino je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom, izdanim na podlagi določbe 179. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, ugotovilo, da znaša vrednost nepremičnine, vpisane v vl. št. 2160 k.o...., 17.100.000,00 SIT. Tako svojo odločitev je oprlo na cenitev sodnega izvedenca.

Zoper sklep sodišča prve stopnje je (hipotekarna) dolžnica vložila pritožbo. Zakonsko predvidenih pritožbenih razlogov, ki bi jih uveljavljala, izrecno ne navaja, sicer pa vztraja pri trditvah, da je nepremičnina vredna občutno več kot jo je ocenil sodni cenilec. S tem v zvezi pride po njenem mnenju v poštev samo povečanje vrednosti nepremičnine in ne "zmanjšanje", kot piše v obrazložitvi izpodbijanega sklepa. Formalnega pritožbenega predloga dolžnica ni ponudila.

Dolžnica tudi v pritožbi pušča docela neizkazano svojo zgolj trditev, da je nepremičnina vl. št. 2160 ocenjena občutno prenizko. Enako - povsem neobrazloženo - je ugovarjala cenitvi že v postopku na prvi stopnji, v katerem je na njeno pripombo sodni izvedenec odklonilno odgovoril in zato ni nobene podlage za sklep o utemeljenosti dolžničinih pritožbenih očitkov.

Glede v razlogih izpodbijanega sklepa omenjenega "zmanjševanja" vrednosti nepremičnine pa je treba v odgovor pritožbenim navedbam pojasniti, da se ta del prvostopne obrazložitve nanaša na "zmanjšanje vrednosti" v pomenu določbe tretjega odstavka 178. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), po kateri ga je sodišče pri ugotavljanju vrednosti nepremičnine dolžno upoštevati v primerih, ko je zmanjšanje vrednosti posledica tega, da ostanejo na nepremičnini tudi po prodaji določene pravice. Vendar na tej podlagi sodišče prve stopnje vrednosti ni zmanjševalo in je sleherna morebitna bojazen dolžnice s tem v zvezi odveč. Tak pristop pri ugotavljanju vrednosti tudi ni problematičen, dokler se ugotovljena vrednost nanaša na celotni vložek št. 2160 - kot to izhaja iz izreka izpodbijanega sklepa, medtem ko vrednosti dolžničinega le polovičnega solastninskega deleža na tej nepremičnini, ki je edini predmet izvršbe, sodišče sploh še ni ugotovilo.

Po obrazloženem je zato bilo treba pritožbo na podlagi določbe 2. tč.

365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ kot neutemeljeno zavrniti in izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 55/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

prodaja nepremičnine - vrednost nepremičnine

V odredbi o prodaji nepremičnine sodišče posebej opozori na možnost, da se vrednost nepremičnine dokončno ugotovi na prodajnem naroku. Pri tem pa mora upoštevati določbo 4. odst. 178. čl. ZIZ, po kateri sodišče z odredbo ponovno ugotovi vrednost nepremičnine, če stranka izkaže za verjetno, da se je ta od prejšnje ugotovitve vrednosti do dneva prodaje precej spremenila in to predlaga najpozneje 8 dni pred prodajnim narokom.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvo sodišče je v tej izvršilni zadevi odločilo, da se nepremičnina vložek št. 1166 ... domakne V. R., edinemu ponudniku za nakup nepremičnine na drugi ustni javni dražbi, ki je bila dne 18.10.1999. Proti sklepu se pritožuje dolžnica. V pritožbi navaja, da je sodni cenilec in izvedenec ugotovil vrednost objekta na dan 30.4.1994 v znesku 32,988.111,00 SIT. Dne 26.8.1994 je s sklepom ugotovljena tržna vrednost nepremičnine v znesku 15,000.000,00 SIT. Tržne razmere so se v petih letih bistveno spremenile, zato bi moralo sodišče na dan javne dražbe 18.10.1999 upoštevati dejansko stanje trga nepremičnin ali pa zahtevati novo cenitev zapriseženega sodnega cenilca za nepremičnino, ki je predmet javne dražbe. Sodišču druge stopnje zato predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi in zahteva novo realno cenitev in kupcu naloži kupnino nepremičnine, ki je primerna dejanskemu stanju.

S pravnomočnim sklepom z dne 26.8.1994 je bila ugotovljena vrednost nepremičnine z zneskom 15,000.000,00 SIT. Z odredbo o prodaji na drugi javni dražbi je v skladu z odločbo 3. odst. 181. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ) sodišče opozorilo, da se vrednost nepremičnine dokončno ugotovi na prodajnem naroku pod pogoji 4. odst. 178. čl. ZIZ. Dolžnica, ki je odredbo prejela dne 3.9.1999, ni ravnala v skladu s 4. odst. 178. čl. ZIZ, niti se naroka ni udeležila. Zato sodišče ni bilo pooblaščeno, da samo "upošteva dejansko stanje trga nepremičnin" oziroma zahteva novo cenitev, kot zmotno meni pritožba. Po izrecni določbi 4. odst. 178. čl. ZIZ namreč sodišče na prodajnem naroku z odredbo ponovno ugotovi vrednost nepremičnine, če stranka izkaže za verjetno, da se je ta od prejšnje ugotovitve vrednost do dneva prodaje precej spremenila, to pa na predlog, ki mora biti vložen najpozneje 8 dni pred prodajnim narokom.

Tako pa, kot je že navedeno, dolžnica ni ravnala.

Sodišče druge stopnje je zato po ugotovitvi, da prvo sodišče ni zagrešilo kakšne absolutne bistvene kršitve določb postopka, na kar mora paziti po uradni dolžnosti, pritožbo dolžnice zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje po določbi 2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s čl. 15 ZIZ.

ZIZ člen 178,  178/4,  181,  181/3,  178,  178/4,  181,  181/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 88/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-26

Dolžnikov ugovor je pravno sredstvo proti sklepu o izvršbi, proti ostalim sklepom v izvršilnem postopku pa je dolžnikovo pravno sredstvo le pritožba.

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršbo, dovoljeno s sklepom o izvršbi z dne 4.6.1999 delno ustavilo za dne 31.5.1999 plačani del glavnice v znesku 13.664,00 SIT.

Proti sklepu je dolžnik vložil ugovor, ki pa ga je šteti kot pritožbo, v njem posebej ne navaja pritožbenih razlogov, predlaga pa, da se odločitev sodišča prve stopnje o višini zneska, za katerega se izvršba ustavi razveljavi. Navaja, da dolžnik upniku ni plačal le zneska 13.664,00 SIT dne 31.5.1999, glede katerega je upnik delno umaknil izvršbo in z izpodbijanim sklepom sodišče izvršbo delno ustavilo, temveč tudi znesek 13.447,00 SIT in sicer dne 28.4.1999. Tako je terjatev upnika zmanjšana za 27.111,00 SIT in ne le 13.664,00 SIT.

Upnik je vložil odgovor na ugovor in predlagal njegovo zavrnitev.

Navaja, da je dolžnikovo plačilo v znesku 13.447,00 SIT že upošteval ob vložitvi izvršilnega predloga in tega zneska od dolžnika ni terjal.

Pritožbeno sodišče uvodoma ugotavlja, da dolžnik proti sklepu o izvršbi z dne 4.6.1999 ni vložil ugovora, pravno sredstvo je vložil le proti sklepu o delni ustavitvi izvršbe, ter je tako to njegovo vlogo treba obravnavati kot pritožbo. Za pritožbo proti sklepu o delni ustavitvi izvršbe dolžnik niti ne izkazuje pravnega interesa, saj je delna ustavitev izvršbe v njegovo korist. Ne glede na navedeno pa je glede na dolžnikove pritožbene navedbe, ki se navezujejo na razloge sodišča prve stopnje, za katere zneske se izvršba nadaljuje, pritožbeno sodišče pritožbo vseeno vsebinsko obravnavalo. Pri tem ugotavlja, da je po dolžniku zatrjevano plačilo v višini 13.447,00 SIT, ki ga je le ta plačal dne 28.4.1999, upnik upošteval v predlogu za izvršbo, saj je v njem izrecno navedel, da je dolžnik poravnal del svoje obveznosti v navedenem znesku in je zato od tega zneska terjal le zakonite zamudne obresti od njegove zapadlosti pa do dneva njegovega plačila. Za znesek 13.447,00 SIT tako izvršba niti ni bila dovoljena in ni zato tudi nobene podlage, da bi se za ta znesek ustavila. Pritožba dolžnika tako ni utemeljena in jo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.