TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cpg 221/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-14

Niso potrebni stroški za izvršbo, stroški upnika za utesnitev izvršbe v primeru, ko agencija za plačilni promet opravlja prenos sredstev iz dolžnikovega na upnikov račun.

Pritožbi dolžnika se ugodi, izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i in se predlog upnika za povrnitev nadaljnjih izvršilnih stroškov zavrne.

Upnik je dolžan dolžniku povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 16.840,00 SIT v 8 dneh.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da nadaljnji izvršilni stroški upnika znašajo 52.760,00 SIT.

Zoper ta sklep se je pritožil dolžnik zaradi zmotne uporabe materialnega prava, kajti dolžnik na poravnavanje obveznosti s strani agencije za plačilni promet nima nobenega vpliva. Vse delne utesnitve po pravnomočnosti sklepa o izvršbi so bile zato brezpredmetne, saj poteka izterjave neodvisno od teh predlogov. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v nasprotju z določili 5. odst. 32. čl. Zakona o izvršilnem postopku (ZIP). Po tem zakonskem določilu mora dolžnik upniku na njegovo zahtevo povrniti stroške, ki so bili potrebni za izvršbo. V določenem primeru pa stroški predlogov upnika za utesnitev izvršbe (o posameznih utesnitvah sodišče prve stopnje ni odločalo) pa niso potrebni stroški za izvršbo. V določenem primeru je bil izdan sklep o izvršbi zaradi izterjave 4.000 DEM v tolarski protivrednosti s pripadki in stroški postopka z rubežem in prenosom denarnih sredstev na dolžnikovem računu pri agenciji za plačilni promet. S sklepom o izvršbi na denarna sredstva, ki jih ima dolžnik na računu pri agenciji za plačilni promet naloži sodišče tej agenciji naj denarni znesek, za katerega je dovolilo izvršbo, prenese iz dolžnikovega računa na upnikov račun (1. odst. 199. čl. ZIP).

Agencija opravi prenos sredstev, ko sredstva prispejo na račun (primerjaj 202. čl. ZIP) in to brez posredovanja sodišča, zato tudi o morebitnih upnikovih predlogih za utesnitev izvršbe sodišče ne odloča, kajti agencija opravi prenos sredstev na podlagi sklepa o izvršbi in v okviru že citiranih določil 1. odst. 199. čl. ZIP.

Stroški, ki jih upnik zahteva, torej za izvršbo niso potrebni.

Pritožbeno sodišče je zato pritožbi dolžnika ugodilo ter izpodbijani sklep razveljavilo in predlog upnika za povrnitev stroškov zavrnilo.

Ker je dolžnik s pritožbo uspel, mu mora upnik povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 16.840,00 SIT, kateri so odmerjeni v skladu z veljavno taksno in odvetniško tarifo (2. odst. 166. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s čl. 14 ZIP).

ZIP člen 32/5,  199/1,  202,  32/5,  199/1,  202.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 254/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine

Če dolžnik v ugovoru proti sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine le pavšalno navaja, da se ne strinja z izterjavo, je takšen ugovor neobrazložen in s tem neutemeljen.

Pritožba dolžnika se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave 319.556,30 SIT s p.p. in stroškov postopka v znesku 25.500,00 SIT, z rubežem dobroimetja na dolžnikovem računu in z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnih stvari.

Proti navedenemu sklepu je dolžnik ugovarjal, da je terjatev neutemeljena in da se z izterjavo ne strinja.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče pravilno postopalo, ko je štelo, da je ugovor dolžnika neutemeljen, zaradi česar ga je na podlagi 5.odst. 62.čl. Zakona o izvršilnem postopku (ZIZ) poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Upnik je predlogu za izvršbo priložil deset računov, s katerimi je uveljavljal plačilo zavarovalnih premij za obdobja, ki so navedena v računih in po policah, ki so ravno tako specificirane v računih. Poleg tega je upnik z obračunom obresti uveljavljal plačilo zamudnih obresti do dneva vložitve predloga za izvršbo po računih, ki so zneskovno in z datumi začetka teka obresti točno navedeni v obračunu samem, tako da ga je mogoče preveriti. Dolžnik mimo svojega pavšalnega ugovora ni navedel ničesar, kljub temu, da ga 2. odst. 53.čl. ZIZ zavezuje, da mora svoj ugovor obrazložiti, kar pomeni, da mora navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predložiti dokaze, ker se sicer v nasprotnem primeru takšen ugovor šteje kot neutemeljen. Ker vsi računi, na katerih temelji predlog za izvršbo kot podlago navajajo sklenjene zavarovalne pogodbe, dolžnik ni zanikal niti okoliščine, da so te pogodbe dejansko bile sklenjene, ravno tako pa ni izrazil kakršnegakoli dvoma v predloženi obračun obresti. Glede na to je pritožbeno sodišče pritožbo dolžnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 248/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

izvršba in zavarovanja - prekinitev izvršilnega postopka

Ni razlogov za prekinitev postopka po 111. čl. ZPPSL v zvezi s 182. čl. ZPPSL, če je zoper dolžnika dana pobuda za začetek postopka likvidacije.

Pritožbi upnika se ugodi, zato se izpodbijani sklep razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Stroški pritožbenega postopka so del nadaljnjih izvršilnih stroškov.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče prekinilo izvršbo, ki je bila dovoljena s sklepom o izvršbi opr.št. Ig 96/01142 z dne 26.5.1994. V obrazložitvi sklepa je navedlo, da je bil zoper dolžnika dne 9.9.1996 začet likvidacijski postopek, ki se vodi pod opr.št. Srg 771/96. Proti navedenemu sklepu je upnik vložil pritožbo zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in v zvezi s tem napačne uporabe materialnega prava; v njej navaja, da je bila izdaja sklepa o prekinitvi postopka preuranjena, saj je upnik pri preverjanju zadeve na Okrožnem sodišču v K. ugotovil, da dolžnik sploh še ni v postopku likvidacije, marveč je bila za to le dana pobuda, o čemer je v sodnem registru opravljena zaznamba pod opr.št. .... Glede na to predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi, dolžniku pa naloži plačilo stroškov v zvezi s pritožbo.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da iz napadenega sklepa ni razvidno, kako je prvostopno sodišče ugotovilo, da je bil zoper dolžnika dne 9.9.1996 začet likvidacijski postopek, saj v spisu ni nobene listine v zvezi s tem; kolikor se je prvostopno sodišče oprlo na izpisek iz sodnega registra z dne 1.3.1999, pa je iz tega razvidno le, da je Družbeni pravobranilec dne 9.9.1996 vložil pobudo za likvidacijo. Ta okoliščina pa še ne pomeni, da je bil likvidacijski postopek tudi začet in da so zaradi tega nastale pravne posledice po 111.čl. v zvezi s 182.čl. Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL). Zato je prvostopno sodišče sklep o prekinitvi postopka dejansko preuranjeno izdalo, zaradi česar ga je bilo potrebno razveljaviti. Sodišče naj z izvršilnim postopkom nadaljuje, v kolikor bo ugotovilo, da likvidacijski postopek nad dolžnikom ni bil začet.

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določilu 3. odst. 166.čl. ZPP v zvezi s 15.čl. ZIZ.

ZPPSL člen 111/2,  182/1,  111/2,  182/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 522/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

Če brzojavna pritožba vsebuje vse, kar je treba, da jo je mogoče obravnavati, pritožbeno sodišče ne upošteva pisne dopolnitve pritožbe, vložene v treh dneh po vložitvi brzojavne pritožbe, če je taka dopolnitev vložena po preteku pritožbenega roka.

Pritožba prve in druge tožene stranke se zavrne kot neutemeljena in v izpodbijanem delu p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da sta prva in druga tožena stranka motili tožečo stranko v njeni posesti več parcel, vpisanih v k.o. ..., ki v naravi predstavljajo kamnolom za izkop peščenjaka v J. s tem, da sta dne 27.3.1999 na vhodni zapornici zamenjali ključavnico obešenko in tožeči stranki fizično onemogočili vstop v kamnolom ter naložilo toženima strankama, da vzpostavita prejšnje posestno stanje, z vhodne zapornice odstranita ključavnico obešenko, tožeči stranki po omogočita nemoten dostop ter izkoriščanje kamnoloma in uporabo opreme v njem, v bodoče prepovedalo prvi in drugi toženi stranki, da tožeči stranki kakorkoli onemogočata dostop ter izkoriščanje kamnoloma za izkop peščenjaka J., tožbeni zahtevek zoper tretjo toženo stranko pa zavrnilo. Prav tako je odločilo, da ostane začasna odredba izdana dne 20.5.1999 v veljavi in se ugovor prve in druge tožene stranke zoper to odredbo kot neutemeljen zavrne.

Zoper ta sklep se pritožujeta prva in druga tožena stranka s telegramsko pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov in predlagata njegovo razveljavitev ter vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Naknadno sta prva in druga tožena stranka vložili še pisno dopolnitev pritožbe, ki pa je prispela k pritožbenemu sodišču šele po preteku pritožbenega roka.

Pritožba prve in druge tožene stranke ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče je pritožbo prve in druge tožene stranke zoper izpodbijani sklep obravnavalo kot neobrazloženo pritožbo. V zakonitem roku za vložitev pritožbe je namreč tožena stranka vložila le brzojavno pritožbo, ki pa je po vsebini popolna in sposobna za obravnavanje. Zato glede take pritožbe ni mogoče uporabiti določila 3. odst. 113. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem je mogoče dopolniti brzojavno pritožbo v treh dneh od oddaje brzojavke na pošto, saj je to določilo uporabno le v primeru, če se pošlje pritožba brzojavno, pa ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se moglo obravnavati. Zato je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijani sklep le glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. čl. ZPP in glede pravilne uporabe materialnega prava, na kar ga napotuje določilo 2. odst. 365. čl. ZPP. Pri tem je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje na ugotovljeno dejansko stanje materialno pravo pravilno uporabilo, pri tem pa tudi ni zagrešilo nobene take kršitve v postopku, na katero bi moralo paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo prve in druge tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 377/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

Podlaga za izdajo sklepa o vrednosti nepremičnine po 154. členu ZIP, je izvedeniško mnenje, in sicer cenitev po tržnih cenah na dan cenitve.

Pritožba dolžnika se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da vrednost nepremičnine na katero se vodi izvršilni postopek znaša 3.078.850,00 SIT. Zoper ta sklep se je pritožil dolžnik iz vseh pritožbenih razlogov in v pritožbi zatrjuje, da je sklep nepravilen in nezakonit, saj v tej zadevi ni bilo razčiščeno dejansko stanje. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi ter izpodbijani sklep razveljavi.

Pritožnik v svoji pritožbi ni v ničemer pojasnil, zakaj smatra, da je napadeni sklep nepravilen in nezakonit. Navedel je le, da v tej zadevi stvari niso razčiščene. Pritožbeno sodišče je zato moralo izpodbijani sklep preizkusiti v mejah uradnega preizkusa, to je pravilne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb postopka, absolutnega značaja. Bistvenih kršitev določb postopka sodišče prve stopnje ni zagrešilo, prav tako pa je tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Pred izdajo sklepa o ugotovitvi vrednosti nepremičnine je sodišče postavilo izvedenca in na podlagi izvedeniškega mnenja ugotovilo vrednost nepremičnine, na katero se vodi izvršba. Tako ugotovljena vrednost nepremičnine po tržnih cenah na dan cenitve v znesku 3.078.850,00 SIT, je bila sodišču prve stopnje podlaga za izdajo izpodbijanega sklepa (čl. 154 ZNP).

Neutemeljeno pritožbo dolžnika je zato iz navedenih razlogov pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje. Pritožbeno sodišče pa dolžnika le opozarja na določilo 5. odst. 153. čl., ki pravi, da sodišče na predlog stranke, ki mora biti vložen najpozneje osem dni pred prodajnim narokom, na prodajnem naroku z odredbo ponovno ugotovi vrednost nepremičnine, če stranka izkaže za verjetno, da se je ta vrednost od prejšnje ugotovitve vrednosti do dneva prodaje precej spremenila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 329/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

Sodišče lahko na predlog upnika s sklepom odloči o plačilu zamudnih obresti od pravnomočno določenega zneska stroškov izvršilnega postopka.

Pritožba dolžnika se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izvršbo dovoljeno s sklepom z dne 29.9.1997, opr.št. I 304/97, delno ustavilo in sicer glede izterjave izvršiljive preživninske terjatve v znesku 13.522,00 SIT, to je preživnine za čas od 1.9. do 20.9.1997; za zavarovanje zahtevka, da se plačuje preživnine, ki dospe v plačilo vsak mesec po 13.522,00 SIT od 1.10.1997 do 30.9.1998. V tem obsegu se opravljena izvršilna dejanja razveljavijo. Nadalje je odločilo, da je dolžnik dolžan plačati upnikoma zakonite zamudne obresti od izvršilnih stroškov v znesku 19.125,00 SIT za čas od 24.12.1997 do plačila, vsakemu do 1/2-vice. Višji zahtevek upnikov pa je zavrnilo.

Zoper ta sklep se je v delu, ki se nanaša na plačilo izvršilnih stroškov s pripadajočimi obrestmi pritožil dolžnik in v pritožbi najprej na široko obrazlaga neutemeljenost sklepa o izvršbi glede plačila preživnine in glede zavarovanja zahtevka, predvsem pa meni, da so stroški postopka nastali neupravičeno, saj je bila preživnina vedno redno nakazovana na hranilne vloge upnikov. Upniki pa so povzročili dolžniku nepotrebne stroške. Ni pravično, da plačuje tuje napake oz. kaprice in pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi.

Pritožnika je potrebno najprej opozoriti, da je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom odločilo le o plačilu zamudnih obresti na znesek 19.125,00 SIT, ki predstavlja stroške izvršilnega postopka.

Sklep o stroških izvršilnega postopka je postal že pravnomočen, kajti o teh je bilo odločeno že s sklepom z dne 3.12.1997, s katerim je sodišče prve stopnje zavrnilo dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi.

Zoper ta sklep se je dolžnik tudi pritožil, vendar je pritožbeno sodišče njegovo pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Predmet dolžnikove pritožbe je zato samo odločitev sodišča prve stopnje glede zamudnih obresti, ta pa je neutemeljena. Dolžnik namreč stroškov izvršilnega postopka upnikom ni poravnal, zato je sodišče prve stopnje pravilno odločilo, ko je temu naložilo plačilo zamudnih obresti. Dolžnik je namreč s plačilom stroškov postopka upnikom, v zamudi (čl. 277 ZOR).

Neutemeljeno pritožbo dolžnika je zato pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 386/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

Dolžnik v pritožbi zoper sklep o utesnitvi izvršbe, katerega je sodišče izdalo po pravnomočnosti sklepa o izvršbi, ne more veljavno zatrjevati, da je dolg poravnal že pred vložitvijo izvršilnega predloga.

Pritožba dolžnika se kot neutemeljena zavrne in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izvršbo, dovoljeno s sklepom opr.št. I 511/98 z dne 13.5.1998 utesnilo za 24.9.1998 plačanih 7.517,00 SIT. V obrazložitvi tega sklepa pa je povedalo, da se izvršba nadaljuje še za izterjavo glavnice v višini 3.703,00 SIT, zakonitih zamudnih obresti od navedene glavnice od 25.3.1998 do plačila in od zneska 217,00 SIT od 15.3.1998 do 24.9.1998. Zoper ta sklep se je pritožil upnik in v pritožbi navaja, da je glavnico v znesku 3.703,00 SIT plačal že 22.4.1998, kajti takrat je poravnal vse obveznosti do upnika s plačilom 9.599,00 SIT. S plačilom z dne 23.9.1999 v znesku 7.517,00 SIT pa dolžnik smatra, da je v celoti poravnal obveznosti po navedenem izvršilnem sklepu. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi.

Ni mogoče upoštevati pritožbenih trditev, da je dolžnik glavnico v znesku 3.703,00 SIT plačal dne 22.4.1998, kajti sklep o izvršbi zaradi izterjave tega zneska je bil izdan 13.5.1998 in je ta sklep postal pravnomočen, saj dolžnik zoper sklep o izvršbi ni ugovarjal.

Sedaj po pravnomočnosti sklepa o izvršbi pa ni mogoče upoštevati ugovornih razlogov iz 50. čl. ZIP. Poleg tega pa tudi ne gre za ugovor po izteku roka, saj kot dolžnik sam navaja, naj bi glavnico plačal še pred izdajo sklepa o izvršbi. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na predlog upnika pravilno izvršbo utesnilo za 24.9.1998 plačanih 7.517,00 SIT, zato je neutemeljeno pritožbo dolžnika pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

O nadaljnji skrčitvi izvršilnega predloga, katerega je upnik poslal, pa bo odločalo sodišče prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 304/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

Dejstvo, da je toženec motil tožnikovo posest, predstavlja dokazno breme tožeče stranke.

Pritožbo se zavrne in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek v zvezi z motenjem tožničine posesti skupnih prostorov v hiši, ki naj bi ga toženec storil tako, da je prenesel tožničino kolo iz pritlične veže na podest prvega nadstropja. Toženi stranki je prisodilo plačilo pravdnih stroškov v znesku 39.136,00 SIT.

Tožeča stranka se pritožuje proti navedenemu sklepu sodišča prve stopnje neposredno in po svojem pooblaščencu. Pooblaščenec v pritožbi navaja, da je tožnica lastnica stanovanjske hiše, s čimer je nesporno dokazan ekonomski interes za sodno varstvo. Poleg tega je tožnica izredno bolna, že več let invalidsko upokojena, hud sladkorni bolnik, tudi epileptik. Tožena stranka je očitno storila motilno dejanje, saj sta pravdni stranki solastnici hiše in tistega dne, ko je bilo storjeno motilno dejanje, v hiši ni bilo razen njiju nikogar. Sodišče je prezrlo priznanje tožene stranke v odgovoru na tožbo, da je že večkrat prestavljala tožničino kolo. Pritožnica v laični pritožbi zatrjuje, da sicer ne more dokazati, da je prav toženec navedenega dne prenesel kolo iz skupne veže na podest. Potrebno pa je upoštevati, da je toženec že večkrat storil podobna dejanja in sta njegov brat in svak v takšnih primerih celo prinesla kolo nazaj v pritličje. Ker v hišo ni bilo vlomljeno in ker je za to dejanje motiviran samo toženec, je le on lahko motil tožničino posest.

Predlaga tudi zaslišanje prič, ki so prenašale njeno kolo s podesta v pritličje.

Sodišče prve stopnje je povsem pravilno zavrnilo tožbeni zahtevek, saj tožeča stranka ni dokazala, da je tožena stranka motila njeno posest stvari. Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da zgolj tožničino subjektivno prepričanje, da nihče drug ni motil njene posesti, ne more biti podlaga za ugotovitev, da je kolo prestavil prav toženec. Dejstva, da je toženec že predhodno prenašal sporno kolo, ni mogoče posploševati in šteti, da je že s tem dejstvom dokazano toženčevo motilno dejanje. Sodišče prve stopnje pa tudi z zaslišanjem predlaganih prič ne bi moglo zanesljivo ugotoviti vseh pravnorelevantnih dejstev, ker priče niso bile navzoče ob motilnem dejanju. Ker niso podani razlogi, ki jih tožnica zatrjuje v pritožbi in tudi ne razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (380. čl. v zvezi s 368. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sodba Cpg 227/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

postopek v gospodarskih sporih - nova dejstva in novi dokazi v pritožbenem postopku

Če stranka v pritožbi navede nova dejstva in predlaga nove dokaze, ne da bi verjetno izkazala, da jih ni mogla navesti in predlagati do konca glavne obravnave na prvi stopnji, jih pritožbeno sodišče ne sme upoštevati.

Pritožba tožene stranke se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Predlog tožeče stranke za priznanje stroškov odgovora na pritožbo se zavrne.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati 95.516,30 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 14.9.1996 dalje do plačila in 58.490,00 SIT stroškov pravdnega postopka z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 18.3.1999 dalje, vse v osmih dneh pod izvršbo.

Zoper to sodbo se pritožuje tožena stranka po svojem pooblaščencu iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje, pri čemer naj se toženi stranki priznajo tudi stroški postopka. V pritožbi navaja, da bi bilo potrebno upoštevati pri odločitvi o zadevi med strankami sklenjen dogovor, po katerem je toženec tožniku plačal glavnico po računu št. 45/94 ter brezplačno izročil nekatere vstopnice za koncerte, ki jih je toženec organiziral. S tem je bila zadeva dejansko med strankama likvidirana. Dogovor je bil sklenjen v prisotnosti prič B.O. in I.J. ki ju predlaga za zaslišanje.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na podlagi do konca glavne obravnave na prvi stopnji izvedenih dokazov dejansko stanje glede bistvenih okolnosti spora pravilno in popolno ugotovilo in nanj tudi pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo niti v pritožbi pavšalno zatrjevanih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka niti drugih takih kršitev, ki bi jih moralo pritožbeno sodišče upoštevati po uradni dolžnosti. Tožena stranka šele v pritožbi zatrjuje, da naj bi bila terjatev tožeče stranke poravnana na podlagi dogovora med pravdnima stranka in predlaga glede te okoliščine tudi zaslišanje dveh novih prič. Po 1. odst. 496. a čl. ZPP se namreč v postopku o gospodarskih sporih lahko v pritožbi navedejo nova dejstva in predlagajo novi dokazi le, če pritožnik izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oz. predložiti do konca glavne obravnave. V predmetnem primeru pa tožena stranka v pritožbi ni pojasnila, zakaj teh navedb ni podala oz. teh dokazov predlagala že v postopku pred sodiščem prve stopnje, zaradi česar jih pritožbeno sodišče niti ni moglo upoštevati. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče tožeči stranki ni priznalo stroškov za odgovor na pritožbo, saj ta ni bil potreben, ker v njem ni ničesar takega, kar bi pripomoglo k razjasnitvi zadeve.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.