TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 1946/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-27

plačilo takse - potrdilo o plačilu sodne takse

Taksni zavezanec sodišču ni predložil potrdila o plačilu dolgovane takse skladno s 1. odst. 30. člena v zvezi s 3. odst. 29. člena Zakona o sodnih taksah - ZST. Po navedeni določbi mora taksni zavezanec v takem primeru plačati kazensko takso v višini 10% dolžne takse, vendar ne več kot 250 točk. To v obravnavanem primeru znaša 708,75 SIT, kar ne presega vrednosti 75 točk, zaradi česar se po določbi 31. člena ZST ta taksa ne izterja.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da upnik kot taksni zavezanec ni pravočasno plačal sodne takse za predlog in sklep o izvršbi v znesku 6.075,00 SIT ter za opomin v višini 1.500,00 SIT. Zaradi tega je dolžan plačati še kazensko takso v znesku 3.787,50 SIT. Naročilo je Agenciji za plačilni promet, nadziranje in informiranje, da znesek 11.575,00 SIT prenese z računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks.

Zoper sklep se je taksni zavezanec pravočasno pritožil in predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa. Navedel je, da je že dne 17.10.1997 poravnal dolgovano takso za predlog in sklep o izvršbi v višini 6.075,00 SIT in opominsko takso v višini 1.012,50 SIT.

Pritožbi je priložil fotokopijo sporočila o obremenitvi z dne 17.10.1997 (priloga A4) in fotokopijo sporočila o izvršenem nakazilu (priloga A5-A7).

Pritožbeno sodišče je na podlagi pritožbi priloženega sporočila o obremenitvi in sporočila o izvršenem nakazilu (priloge A4-A7) ugotovilo, da je taksni zavezanec dolžno takso plačal dne 17.10.1997, to je v 15 dnevnem roku od prejema opomina (dne 9.10.1997). Taksni zavezanec pa sodišču ni predložil potrdila o plačilu dolgovane takse skladno s 1. odst. 30. člena v zvezi s 3. odst. 29. člena Zakona o sodnih taksah - ZST. Po navedeni določbi mora taksni zavezanec v takem primeru plačati kazensko takso v višini 10% dolžne takse, vendar ne več kot 250 točk. To v obravnavanem primeru znaša 708,75 SIT, kar ne presega vrednosti 75 točk, zaradi česar se po določbi 31. člena ZST ta taksa ne izterja.

Glede na to je bilo treba pritožbi ugoditi in sklep o prisilni izterjavi takse v celoti razveljaviti po 2. točki 380. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ.

ZST člen 29,  29/3,  30,  30/1,  31,  29,  29/3,  30,  30/1,  31.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 60/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-26

ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine

Če dolžnik sklep o izvršbi izpodbija v celoti ali samo v delu, v katerem mu je bilo naloženo, naj terjatev plača, sodišče razveljavi sklep o izvršbi v delu, v katerem je dovolilo izvršbo in opravljena izvršilna dejanja in nato nadaljuje postopek kot pri ugovoru zoper plačilni nalog.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje razveljavilo sklep o izvršbi z dne 27.8.1999, opr. št. I 1999/16502 v delu, s katerim je bila dovoljena izvršba, to je v 2. točki izreka. Ob tem je odločilo, da bo sodišče o zahtevku in stroških odločalo v pravdnem postopku.

Proti sklepu se pritožuje upnik ter v pritožbi navaja dejstva in dokaze o obstoju in utemeljenosti njegove terjatve. Smiselno predlaga rezveljavitev prostopnega sklepa in zavrženje ugovora.

Sklep o izvršbi, ki ga je prvostopno sodišče izdalo na podlagi verodostojne listine, dolžnika z ugovorom v celoti izpodbijata, zato je prvo sodišče izdalo izpodbijani sklep na podlagi 2. odst. 62. čl.

Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) ter z njim razveljavilo sklep o izvršbi v delu, v katerem je dovolilo izvršbo. Po navedenem zakonitem določilu se nato postopek nadaljuje kot pri ugovoru zoper plačilni nalog, kar pomeni, da bo sodišče odločalo o utemeljenosti upnikove terjatave v pravdnem postopku. Med upnikom in dolžnikoma so sporna dejstva o obstoju upnikove terjatve, ta sporna dejstva pa bo mogoče razjasniti le v pravdnem postopku, v katerem bo odločitev o zahtevku odvisna od uspeha dokazovanja posamezne stranke. Upnik zmotno misli, kot je to mogoče sklepati iz vsebine njegove pritožbe, da je mogoče dejansko stanje o spornih vprašanjih razjasnevati v izvršilnem postopku. Iz teh razlogov je bilo treba upnikovo pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1524/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

Zoper sklep, s katerim je sodišče po tem, ko je upnik predlog za izvršbo delno umaknil, izvršbo v enakem obsegu ustavilo, dolžnik nima pravnega interesa za pritožbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje delno ustavilo s sklepom istega sodišča z dne 7.6.1999, opr. št. I 347/99-4, dovoljeno izvršbo in sicer za dne 21.5.1999 na račun glavnice plačanih 17.295,00 SIT.

Zoper tak sklep sodišča prve stopnje je dolžnica vložila pritožbo, v kateri opisuje svoje neugodne gmotne razmere in prosi sodišče, sklicujoč se na svojo stisko, da ugodi njeni pritožbi, v vsakem primeru pa, da odloži rok za plačilo.

Zakon o pravdnem postopku - ZPP (ki ga je treba uporabiti glede na določbo 15. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ) v tretjem odstavku 343. člena določa, da je pritožba nedovoljena, če jo je vložila oseba, ki ni imela pravnega interesa za pritožbo. Dolžnica se pritožuje zoper sklep, s katerim je sodišče že dovoljeno izvršbo delno ustavilo, kar pomeni, da je sklep v dolžničino korist, saj se je s tem sklepom njena obveznost zmanjšala. Sodišče prve stopnje je namreč na predlog upnika izdalo sklep o izvršbi (na podlagi verodostojne listine), zoper katerega pa dolžnica ni ugovarjala. Ker ni ugovarjala, je ta sklep postal pravnomočen in če je sodišče po tem, ko je upnik predlog za izvršbo delno umaknil, temu predlogu sledilo in izvršbo delno ustavilo, dolžnica ne more imeti pravnega interesa za pritožbo, ker sklepa o izvršbi ne more več izpodbijati, za izpodbijanje sklepa, s katerim je izvršba delno ustavljena, pa nima pravnega interesa. Pritožbeno sodišče je zato v skladu s 1. tč.

365. člena ZPP v zvezi s tretjim odstavkom 343. člena istega zakona ter v zvezi s 15. členom ZIZ dolžničino pritožbo zavrglo kot nedovoljeno.

Kolikor pa se dolžnica s sklicevanjem na neugodne gmotne razmere in na njene preživninske obveznosti zavzema za odlog plačila, pa jo je treba napotiti na morebitni dogovor o tem z upnikom neposredno, medtem ko je za odločanje o morebitnem predlogu za odlog izvršbe pristojno sodišče prve stopnje.

ZPP člen 343,  343/3,  365,  365-1,  343,  343/3,  365,  365-1.  ZIZ člen 15,  15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 9/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

razveljavitev sklepa o izvršbi v dovolilnem delu

Sklep o izvršbi je bil izdan na podlagi verodostojne listine, z ugovorom pa je dolžnik nasprotoval obstoj terjatve (tj. uveljavljal njeno prenehanje zaradi zastaranja). To pomeni, da ne gre za situacijo, ko je potrebno odločiti le o ugovoru zoper tisti del sklepa o izvršbi, s katerim je izvršba dovoljena, ampak najprej o obstoju terjatve, ki je sporna, torej za situacijo, ki jo urejajo določbe 2. odst. 62. čl. ZIZ in ki jih je izvršilno sodišče pravilno uporabilo. Glede na to, da se bo postopek nadaljeval kot pravda, pa bo upnica lahko podala vse potrebne navedbe v okviru tega postopka.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje svoj sklep o izvršbi z dne 12.11.1999, opr.št. I 1999/01424 razveljavilo v tistem delu, s katerim je bila izvršba dovoljena in odločbo o zahtevku in stroških postopka pridržalo v odločitev pravdnemu sodišču.

Zoper takšen sklep se pravočasno pritožuje upnica in predlaga njegovo razveljavitev. Trdi, da je sodišče kršilo določbe 57. čl. ZIZ, saj ji ugovora dolžnika ni posredovalo v odgovor, ampak ji ga je vročilo istočasno z izpodbijanim sklepom, ki je zato napačen. Po njegovi razveljavitvi naj mu izvršilno sodišče ugovor ponovno vroči, da bo nanj v 8 dneh podal ugovor.

Sklep o izvršbi je bil izdan na podlagi verodostojne listine, z ugovorom pa je dolžnik osporaval obstoj terjatve (tj. uveljavljal njeno prenehanje zaradi zastaranja). To pomeni, da ne gre za situacijo, ko je potrebno odločiti le o ugovoru zoper tisti del sklepa o izvršbi, s katerim je izvršba dovoljena, ampak najprej o obstoju terjatve, ki je sporna, torej za situacijo, ki jo urejajo določbe 2. odst. 62. čl. ZIZ in ki jih je izvršilno sodišče pravilno uporabilo. Glede na to, da se bo postopek nadaljeval kot pravda, pa bo upnica lahko podala vse potrebne navedbe v okviru tega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1945/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-26

Če je dejanska taksa za predlog za izvršbo plačana v zahtevanem naknadnem roku, ni pogojev, da bi sodišče štelo, da je upnik predlog za izvršbo umaknil, čeprav ni predložil zahtevanega dokazila o plačani taksi.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je Okrajno sodišče v Ljubljani štelo, da je predlog za izvršbo umaknjen, ker upnik predloga za izvršbo ni dopolnil tako, da bi sodišču predložil dokazilo o plačani taksi za predlog za izvršbo.

Proti sklepu se je pritožil upnik. V pritožbi navaja, da je dne 26.5.1999 zahtevano takso v celoti poravnal in predlaga sodišču, da zato sklep razveljavi. V dokaz svoji trditvi prilaga sporočilo o obremenitvi z dne 26.5.1999. Pritožba je utemeljena.

Sklep, s katerim je bilo naloženo upniku, da dopolni predlog za izvršbo s predložitvijo dokazila o plačani taksi zanj, je upnik sprejel dne 21.5.1999. Kot je razvidno iz priložene fotokopije, je dolžnik plačal sodno takso v zahtevanem znesku 10.500,00 SIT dne 26.5.1999, to je že pred izdajo sklepa z dne 24.8.1999, s katerim je štelo, da je predlog za izvršbo umaknjen. Ker upnik dokazuje, da je bila taksa plačana v naknadnem roku, niso podani pogoji po 4. odstavku 40. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), da bi lahko sodišče prve stopnje štelo, da je upnik predlog za izvršbo umaknil. Glede na to je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavilo na podlagi 3. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ ter vrača zadevo sodišču prve stopnje, da nadaljuje postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1428/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

V izvršilnem postopku ni več mogoče načenjati vprašanj, ki bi lahko bila predmet presoje kvečjemu v postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov.

Ugovor se zavrne in se izpodbijani sklep o izvršbi potrdi.

Nadaljnji izvršilni stroški upnikov v zvezi z odgovorom na ugovor se odmerijo na 8.870,00 SIT.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dovolilo zoper dolžnika izvršbo na podlagi pravnomočne in izvršljive sodne odločbe zaradi izterjave 80.867,00 SIT pravdnih stroškov s pripadki. Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo, da ugovor dolžnikov (zoper sklep o izvršbi) ni utemeljen, ga je poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi (drugi odstavek 54. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

Dolžnika v ugovoru (sedaj pritožbi) navajata, da upnikoma ničesar ne dolgujeta in da je stanje ravno obratno: upnika dolgujeta dolžnikoma iz naslova uporabe služnostne poti po njuni parceli. Pravdnih stroškov, ki jih izterjujeta upnika, nista povzročila dolžnika, temveč upnika, medtem ko dolžnika nista upnikoma ničesar zaračunavala za izvrševanje služnosti, čeprav jima z uporabo služnostne poti povzročata škodo. Formalnega ugovornega oz. pritožbenega predloga dolžnika nista ponudila.

Upnika sta v odgovoru na ugovor predlagala, da se slednji zavrne.

Upnika izkazujeta za njuno terjatev izvršilni naslov in to je edino pomembno, saj v izvršilnem postopku ni več mogoče načenjati vprašanj, ki bi lahko bila predmet presoje kvečjemu v postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov. Zato je ugovor dolžnikov, da sta v tem postopku izterjevane stroške povzročila upnika in ne dolžnika, neupošteven in glede na kvalificirano zastopanje dolžnikov tudi povsem odveč. Spričo slednje navedene okoliščine pa je dolžnikoma zagotovo tudi jasno, da moreta njune morebitne terjatve do upnikov ("iz naslova uporabe služnostne poti") uveljavljati v posebnem postopku in si za njih uspešno izterjavo izvršilni naslov šele pridobiti ter da so zato njune ugovorne trditve s tem v zvezi brezpredmetne. Kakšnih upoštevnih ugovornih razlogov (iz 55. člena ZIZ), ki bi v danem primeru preprečevali izvršbo, pa dolžnika ne zatrjujeta. Zato je bilo treba njun ugovor kot pritožbo na podlagi določbe 2. tč. 380. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP/77 v zvezi s 15. členom ZIZ zavrniti in izpodbijani sklep o izvršbi potrditi.

Izrek o izvršilnih stroških upnikov v zvezi z odgovorom na ugovor temelji na določbi petega odstavka 38. člena ZIZ, njihova odmera, opravljena v skladu z Odvetniško tarifo in z Zakonom o sodnih taksah, pa je razvidna iz stroškovnika upnikov na red. št. 6 spisa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 23/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-13

Ker je v spisu povratnica, ki kot javna listina dokazuje, da je upnik sklep prejel, upnik ne more v pritožbi uspeti s trditvijo, da sklepa s pozivom za položitev stroškov ni prejel. Zato je sodišče pravilno izvršbo ustavilo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je ustavilo izvršbo, ker upnik ni po pozivu sodišča založil predujma za izvršilne stroške.

Proti temu sklepu vlaga pritožbo upnik. Navaja, da sklepa s pozivom ni prejel. Sicer pa upnik vpisuje vse sklepe v prejemno knjigo.

V spisu je povratnica, pripeta k list. št. 6, iz katere izhaja, da je bil sklep s pozivom upniku, da položi 5.000,00 SIT stroškov za predujem in s pravilnim poukom, vročen 4.10.1999. Ker je povratnica javna listina, dokazuje resničnost tistega, kar se v njej potrjuje ali določa (224. člen ZPP). Upnik trdi, da iz njegove prejemne knjige lahko ugotovi, da sklepa ni prejel. Ker je v spisu povratnica, upnikove navedbe ne morejo predstavljati dokaza, ki bi omajalo pravilnost ocene sodišča prve stopnje, da upnik po prejetem sklepu potrebnih stroškov ni založil.

Ker je sodišče prve stopnje na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo, in ker pri tem ni zagrešilo nobene kršitve, na katere sodišče pazi po uradni dolžnosti, je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje (365. člen ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1595/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-27

sprememba sredstev in predmetov izvršbe - izvršba na nepremičnine

Spričo določbe prvega odstavka 168. člena ZIZ je pomembno le, da je po zemljiškoknjižnih podatkih nepremičnina, na katero je bila z izpodbijanim sklepom dovoljena izvršba, dolžnikova lastnina. Zato je neupoštevno, če je med tem nekdo tretji pridobil od dolžnika pravni naslov za derivativno pridobitev lastninske pravice na isti stvari (primerjaj z določbami 170. člena ZIZ), pri čemer dolžnik za uveljavljanje ugovornega razloga, na katerega se sklicuje, spričo določb 64. člena ZIZ tudi sicer sploh ni legitimiran.

Ugovor se zavrne in se izpodbijani sklep o izvršbi potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugodilo predlogu upnic po tretjem odstavku 34. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju in dovolilo (namesto že dovoljenih sredstev in predmetov) izvršbo z zaznambo tega sklepa v zemljiški knjigi pri nepremičninah vl. št.

2817 k.o..., z ugotovitvijo vrednosti nepremičnine, katere solastnik je dolžnik do 1/3, ter s prodajo in poplačilom upnic. Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo, da ugovor dolžnika zoper navedeni prvostopni sklep (o izvršbi) ni utemeljen, ga je poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi (drugi odstavek 54. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

Dolžnik v ugovoru (sedaj pritožbi) navaja, da ni več lastnik nepremičnin vl. št. 2817 k.o. ..., ker je svoj delež prodal in da je bil predlog za spremembo lastništva posredovan zemljiški knjigi 22.2.1999 pod Dn. št. 547/99. Ker je bila sprememba lastništva zemljiški knjigi predlagana pred vložitvijo izvršilnega predloga, je treba po mnenju dolžnika izpodbijani sklep razveljaviti.

Upnice so v odgovoru na ugovor predlagale, da se slednji zavrne.

Okoliščina, na katero se sklicuje dolžnik v ugovoru, ne predstavlja ovire za izvršbo, dovoljeno z izpodbijanim sklepom. Spričo določbe prvega odstavka 168. člena ZIZ je pomembno le, da je po zemljiškoknjižnih podatkih nepremičnina, na katero je bila z izpodbijanim sklepom dovoljena izvršba, dolžnikova lastnina. Zato je neupoštevno, če je med tem nekdo tretji pridobil od dolžnika pravni naslov za derivativno pridobitev lastninske pravice na isti stvari (primerjaj z določbami 170. člena ZIZ), pri čemer dolžnik za uveljavljanje ugovornega razloga, na katerega se sklicuje, spričo določb 64. člena ZIZ tudi sicer sploh ni legitimiran. Uveljavljan ugovorni razlog torej ni podan. Ker velja enako tudi glede po uradni dolžnosti upoštevnih ugovornih razlogov (drugi odstavek 55. člena ZIZ) in po uradni dolžnosti upoštevnih pritožbenih razlogov (drugi odstavek 365. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP/77), je bilo treba ugovor dolžnika na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP/77 v zvezi s 15. členom ZIZ razvrniti in prvostopni sklep o izvršbi potrditi.

Izrek o stroških pritožbenega postopka je odpadel, ker ti niso bili zaznamovani.

ZIZ člen 34,  34/3,  168,  168/1,  34,  34/3,  168,  168/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1921/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-26

Trditev dolžnika, da ni bil on povzročitelj škode ni razlog po 55. členu ZIZ, ki bi ga lahko uveljavljal v izvršilnem postopku že po pravnomočnosti izvršilnega naslova.

Ugovor, ki se obravnava kot pritožba, se zavrne in se potrdi sklep o izvršbi.

Sodišče prve stopnje je na podlagi pravnomočnega sklepa Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Pl 245/98 z dne 12.3.1998, na predlog upnice dovolilo zoper dolžnika zaradi izterjave glavnice v znesku 102.584,00 SIT, zakonitih zamudnih obresti od tega zneska za čas od 11.9.1996 do plačila, stroškov postopka v znesku 6.275,00 SIT in izvršilnih stroškov v znesku 9.200,00 SIT ter vseh nadaljnjih izvršilnih stroškov, izvršbo z rubežem prejemkov, ki jih dolžnik prejema pri dolžnikovem dolžniku, ter tudi z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnih stvari.

Proti sklepu o izvršbi je ugovarjal dolžnik. Navaja, da je ugotovil, da ni bil prisoten na kraju dogodka, kjer je bila storjena škoda. Avto je last U. T. in ker le-ta nima vozniškega dovoljenja, je možno, da je on posredoval njegove podatke. Prosi, da se najde pravega krivca, ker ni pripravljen plačati škode, ki jo je povzročil nekdo drug.

Na ugovor je odgovorila upnica. Navaja, da razlogi, ki jih navaja dolžnik, niso razlogi po 55. členu Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Dolžnik bi jih lahko ugovarjal le v pravdnem postopku, ne pa v izvršilnem postopku.

Sodišče prve stopnje je predložilo ugovor dolžnika v reševanje višjemu sodišču, ker je štelo, da je neutemeljen.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep o izvršbi na podlagi izvršilnega naslova, to je pravnomočnega sklepa Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Pl 245/98 z dne 12.3.1998. Dolžnikov ugovor je pritožbeno sodišče obravnavalo v smislu 55. člena ZIZ glede razlogov, ki preprečujejo izvršbo.

Vendar je ugotovilo, da le-ti niso podani. Trditve dolžnika, da je škodo povzročil nekdo drug, ni več mogoče upoštevati.

Tak ugovor bi lahko dolžnik podal le v ugovoru zoper plačilni nalog Okrajnega sodišča v Ljubljani, po pravnomočnosti tega sklepa v izvršilnem postopku pa to ni več mogoče. Ker dolžnik ne uveljavlja nobenega izmed razlogov, ki preprečujejo izvršbo in so primeroma našteti v 1 do 12. tč. 1. odstavka 55. člena ZIZ in ker pritožbeno sodišče tudi ni ugotovilo, da bi bili podani razlogi po 1., 2., 4. in 7. točki citiranega člena, na katere mora sicer paziti po uradni dolžnosti, je ugovor dolžnika, ki ga je obravnavalo kot pritožbo, kot neutemeljen zavrnilo in izpodbijani sklep o izvršbi potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2062/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-27

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor dolžnika

Nekonkretizirane ugovorne navedbe, da višina v tem postopku uveljavljane terjatve ne ustreza stanju dejanskega dolga, ob nedokazanih trditvah dolžnikov o plačilu upnikove terjatve ne predstavljajo obrazloženega ugovora v smislu 5. odst. 62. člena v zvezi s 2. odst. 53. člena ZIZ.

Ugovor se zavrne in se sklep o izvršbi potrdi.

Dolžnik sam krije svoje ugovorne stroške.

Sodišče prve stopnje je neobrazložen ugovor dolžnikov zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Dolžnika sta sklepu o izvršbi ugovarjala in pri tem priglasila ugovorne stroške. Navedla sta, da sta z upnikom sicer sklenila posojilno pogodbo. Vendar pa gre za očitno pomoto pri obračunu posojila, saj sta dolžnika vračala anuitete, kar v obračunu ni zavedeno. Zato tudi ugovarjata višini uveljavljane terjatve, ki ne ustreza dejanskemu stanju.

Zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine lahko dolžnik (v roku 8 dni od njegove vročitve) vloži ugovor (prim. 2. in 3. odst.

9. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ). Vendar pa mora biti ugovor obrazložen (po 2. odst. 53. člena ZIZ v zvezi s 5. odst. 62. člena ZIZ). Tako mora dolžnik v njem navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predložiti dokaze, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen. Na navedeno sta bila dolžnika v pravnem pouku izpodbijanega sklepa posebej opozorjena, pa sta kljub temu ugovarjala neobrazloženo. Nekonkretizirane ugovorne navedbe, da višina v tem postopku uveljavljane terjatve ne ustreza stanju dejanskega dolga, namreč ob nedokazanih trditvah dolžnikov o plačilu upnikove terjatve ne predstavljajo obrazloženega ugovora v smislu 5. odst. 62. člena v zvezi s 2. odst. 53. člena ZIZ. Glede na to je bil nadaljnji postopek sodišča prve stopnje, ki je neobrazložen (in zato neutemeljen) ugovor poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi, v skladu s 5. odst. 62. člena ZIZ.

Ker tudi ni najti razlogov, na katere je sodišče dolžno paziti po uradni dolžnosti, je bilo treba ugovor dolžnika zavrniti in izpodbijani sklep o izvršbi potrditi (po 2. točki 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom - ZIZ).

Podlaga za odločbo o stroških je določba 165. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ. Ker dolžnik z ugovorom ni uspel, mora sam nositi stroške tega postopka (6. odst. 38. člena ZIZ).

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.