TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cpg 284/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-22

ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine

Če je bil sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine izdan v času veljavnosti ZIP, je treba za postopek z dolžnikovim ugovorom zoper tak sklep uporabiti določilo 55. in 55a. člena ZIP.

Pritožba upnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje razveljavilo sklep o izvršbi v delu, s katerim je dovoljena izvršba, to je v točki 2. izreka, obenem pa je odločilo, da bo o zahtevku in stroških sodišče odločalo v pravdnem postopku.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik po svoji pooblaščenki odv. B. P. iz K., smiselno zaradi kršitve postopka in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. V pritožbi navaja, da ugovora dolžnika ni mogoče šteti kot obrazloženega v smislu 2. odst. 53. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ).

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 55. a čl. Zakona o izvršilnem postopku (ZIP). Sklep o izvršbi, ki ga je sodišče prve stopnje z izpodbijanim skelpom razveljavilo, je bil namreč izdan še v času veljavnosti prejšnjega ZIP, to je pred 15.10.1998, in ne v času veljave ZIZ. Zato je bilo potrebno z dolžnikovim ugovorom postopati v skladu z določilom 55. a čl. ZIP, po tem določilu pa mora sodišče prve stopnje v primeru, da je dolžnik vložil ugovor zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, tak sklep v vsakem primeru razveljaviti in bo o vseh spornih vprašanjih odločeno v pravdnem postopku. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 291/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-22

Prekinitev izvršilnega postopka po 15č. členu ZSSuk pride v poštev le, če gre za postopek, v katerem kot upnik ali dolžnik nastopajo subjekti nekdanje federacije.

Pritožbi upnika se ugodi, izpodbijani sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izvršilni postopek prekinilo z dnem 29.4.1999, sklicujoč se predvsem na določila 15. č čl. Zakona o skladu Republike Slovenije za sukcesijo (ZSSuk).

Zoper ta sklep se pritožuje upnik po svojem pooblaščencu in predlaga razveljavitev. V pritožbi navaja, da sodišče prve stopnje ne bi smelo postopka prekiniti in je zato napačno uporabilo Zakon o skladu za sukcesijo RS.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v nasprotju z določili ZSSuk. Ni mogoča namreč pravilna uporaba 15. č čl. ZSSuk brez upoštevanja ostalih njegovih določb.

ZSSuk ureja uveljavljanje terjatev in poravnanje obveznosti v postopku delitve premoženja pravic in obveznosti nekdanje federacije (1. čl. ZSSuk) med Republiko Slovenijo ter pravnimi in fizičnimi osebami z območja Republike Slovenije (na eni strani) in subjekti nekdanje federacije (na drugi strani) - (10 čl. ZSSuk). Subjekti nekdanje federacije pa so samo nekdanja federacija, njeni organi in organizacije, Narodna banka Jugoslavije in druge pravne osebe javno-pravnega značaja na ravni nekdanje federacije (10. čl. ZSSuk).

Zato terjatev tožeče stranke, ki ne spada med subjekte nekdanje federacije, ni zajeta z določili ZSSuk, torej tudi ne z določilom 15. č čl. ZSSuk o prekinitvi postopka. Tako za prekinitev ni bilo zakonske podlage. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi upnika ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da s postopkom nadaljuje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 207/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-14

zaznamba spora - vrste in pristojnosti sodišč

Za zaznambo spora v zemljiški knjigi je stvarno pristojno tisto sodišče, ki odloča o sporu.

Pritožbi tožeče stranke se ugodi, zato se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i in zadeva vrača sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom sklenilo, da ni stvarno pristojno za odločanje o predlogu za zaznambo spora zaradi ničnosti, podrejeno zaradi neveljavnosti pogodbe, na podlagi katere je tožena stranka pridobila predkupno pravico na parcelah št. ..., ..., ..., ..., ...

vpisanih v z.k.v. št. ... k.o. I. in parcelah št. ..., ... in ...

Zoper sklep sodišča se pritožuje tožeča stranka in v pritožbi navaja, da napadeni sklep nima razlogov o tem, zakaj naj bi bilo sodišče stvarno nepristojno, saj gre za spor med dvema pravnima osebama o stvarni pravici na nepremičninah, ki ležijo na območju sodišča.

Zahtevek tožeče stranke se nanaša na izbrisno tožbo v smislu 101. čl.

Zakona o zemljiški knjjigi (ZZK) in je v tem pogledu tudi spor v smislu 56. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem je izključno pristojno sodišče, na območju katerega leži nepremičnina.

Pritožnica je mnenja, da je o dovolitvi ali nedovolitvi zaznambe spora stvarno pristojno sodišče, ki je stvarno pristojno odločati o sporu, za sam vpis potem, ko bo o tem odločeno pa je pristojno zemljiškoknjižno sodišče, zato predlaga, da se napadeni sklep razveljavi in zadevo vrne v reševanje prvostopenjskemu sodišču.

Pravilna je ugotovitev pritožnice, da je za odločanje o dovolitvi zaznambe spora v zemljiški knjigi stvarno pristojno Okrožno sodišče v K.. To izhaja iz določil 44. čl. ZZK, po katerem je za odločanje o dovolitvi zaznambe spora v primeru, ko teče sodni postopek o pridobitvi, spremembi ali prenehanju stvarne pravice na nepremičnini, kakor tudi v primeru, če teče sodni postopek za ugotovitev neveljavnosti vknjižbe in vzpostavitve prejšnjega zemljiškoknjižnega stanja, stvarno pristojno sodišče, ki odloča o sporu. V konkretnem sporu gre za spor med dvema pravnima osebama, o stvarni pravici na nepremičnini, ki leži na območju Okrožnega sodišča v Kopru, katero je po določilu 3. tč. 2. odst. 101. čl. Zakona o sodiščih stvarno pristojno v gospodarskih sporih. Kot ugotavlja pritožnica je zemljiškoknjižno sodišče v teh primerih pristojno le za izvedbo dovoljene zaznambe.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, napadeni sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da odloči o predlogu za zaznambo spora v zemljiški knjigi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 242/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-21

Ker tožeča stranka kljub v stečajnem postopku priznani terjatvi ni umaknila tožbe, je dolžna toženi stranki (stečajnemu dolžniku) povrniti pravdne stroške, ki so nastali že potem, ko je bila njena terjatev v stečajnem postopku priznana.

Pritožba tožeče stranke se zavrne kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče ugotovilo, da se je postopek v obravnavani zadevi nadaljeval od 25.3.1998, zavrglo tožbo in odločilo, da mora tožeča stranka povrniti toženi stranki stroške postopka v znesku 29.716,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 4.5.1999 do plačila, v roku 8 dni.

Proti navedenemu sklepu je le v izreku o stroških tožeča stranka po svojem pooblaščencu vložila pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov; navaja, da sploh ni bila obveščena o nadaljevanju postopka, da ji tožena stranka ni sporočila dejstva, da je terjatev na drugem naroku za preizkus terjatev v celoti priznala, zaradi česar gre pomanjkanje notifikacije v breme tožene stranke. Stroški tožene stranke so bili nepotrebni, saj tožena stranka potem, ko je terjatev v celoti priznala, ni imela več pravnega interesa sodelovati v pravdi. Tožena stranka tudi ni upravičena do povrnitve stroškov, ker je v pravdi v celoti propadla. Stroške za narok dne 4.5.1999 je povzročila sama, ker ni v celoti na prvem naroku priznala terjatve.

Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je sodišče prve stopnje pri odločitvi o povrnitvi stroškov postopka pravilno postopalo; sklep o nadaljevanju postopka v obravnavani zadevi je bil sprejet na naroku dne 4.5.1999, na katerega je bil pravilno vabljen tudi pooblaščenec tožeče stranke, vendar se naroka ni udeležil. Naroka za preizkus terjatev v stečajni zadevi nad toženo stranko bi se lahko udeležila tudi tožeča stranka in bi tako zvedela, da je bila njena prijavljena terjatev v stečajnem postopku s strani stečajnega upravitelja priznana. Kot je ugotovilo prvostopno sodišče, je bil preostanek prijavljene terjatve s strani stečajnega upravitelja priznan na naroku dne 20.4.1999 in po tem datumu je bilo pravdanje v obravnavani zadevi res nepotrebno, vendar tožeča stranka kljub temu ni umaknila tožbe. Če se je tožena stranka udeležila naroka z dne 4.5.1999 v obravnavani zadevi, se ga je zato, ker ga je razpisalo sodišče in ji v zvezi s tem ni mogoče očitati ničesar. Glede na vse navedeno je prvostopno sodišče toženi stranki utemeljeno priznalo stroške, ki so nastali v zvezi s pristopom pooblaščenke na zadnji narok za glavno obravnavo, pri čemer je temelj takšni, po vsebini pravilni odločitvi, 1.odst. 156.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki določa, da mora stranka ne glede na izid pravde povrniti nasprotni stranki stroške, ki jih je povzročila po svoji krivdi ali po naključju, ki se je njej primerilo.

ZPP (1977) člen 156,  156/1,  156,  156/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 245/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

predlog za izvršbo - pritožba upnika zoper sklep o ustavitvi izvršbe

Upnik lahko uspešno izpodbija sklep o ustavitvi izvršbe, ki je bil izdan iz razloga, ker ni postopal po sklepu in ni sporočil točnega naslova dolžnika, če dokaže, da je zahtevano sporočilo poslal sodišču znotraj roka po pošti s priporočeno pošiljko.

Pritožbi upnika se ugodi in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i .

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje izvršbo ustavilo; ugotovilo je, da je pošta dolžniku poslano pošiljko vrnila z oznako "odselil", upnik pa ni ravnal v skladu s sklepom, s katerim mu je naložilo, da sporoči točen naslov dolžnika.

Proti navedenemu sklepu je upnik vložil pritožbo, v katerem je trdil, da je ravnal v skladu s sklepom sodišča in je z dopisom z dne 5.2.1999 sodišču sporočil dva naslova, kjer prebiva dolžnica.

Kot je razvidno iz spisa, sodišče prve stopnje ob izdaji napadenega sklepa, s katerim je ustavilo izvršbo, res ni razpolagalo z nobeno listino, iz katere bi bilo razvidno, da je upnik postopal v skladu s sklepom, s katerim mu je bilo naloženo, da sporoči naslov dolžnice.

Dejstvo pa je, da je dolžnik postopal po navedenem sklepu, na kar kaže kopija sporočila o naslovu dolžnika z dne 5.2.1999 ter fotokopija poštne oddajne knjige z dne 5.2.1999, ki ju je upnik priložil pritožbi. Iz teh je razvidno, da je bila navedenega dne poslana prvostopnemu sodišču priporočena pošiljka; da je šlo pri tej pošiljki ravno za obravnavano sporočilo upnika z dne 5.2.1999, kaže identiteta datumov, ki je navedena v sporočilu oz. v oddajni knjigi.

Glede na sklep z dne 6.1.1999, ki ga je upnik prejel 3.2.1999 (povratnica v spisu), in v njem določen 8-dnevni rok, je bilo sporočilo poslano pravočasno, saj je bilo 5.2.1999 priporočeno oddano na pošto in se zato šteje, da je bilo tega dne izročeno sodišču (2.odst. 113.čl. ZPP). Pritožbeno sodišče je iz navedenih razlogov napadeni sklep razveljavilo, zato da prvostopno sodišče nadaljuje z izvršilnim postopkom.

ZPP člen 113/2,  113/2.  ZIZ člen 40/1,  40/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 224/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine

Če dolžnik v ugovoru navaja, da ni bil naročnik blaga, iz dobavnic, ki so priložene predlogu za izvršbo, pa ni mogoče zaključiti, da je blago prejel ravno dolžnik ali kdo drug v njegovem imenu, je takšen ugovor obrazložen in utemeljen.

Pritožbi dolžnika se ugodi, zato se sklep o izvršbi r a z v e l j a v i v delu, s katerim je dovoljena izvršba.

O zahtevku in stroških bo odločalo Okrajno sodišče v Novi Gorici v pravdnem postopku.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dolžniku naložilo, da v osmih dneh po vročitvi sklepa poravna upniku terjatev v znesku 306.131,00 SIT s p.p. in hkrati za izterjavo te terjatve dovolilo izvršbo z rubežem denarnih sredstev na dolžnikovem računu pri APP N. in prenosom denarnega zneska v korist upnikovega žiro računa. Stroške izvršilnega postopka je odmerilo na 24.660,00 SIT.

Proti navedenemu sklepu je dolžnik vložil ugovor, ki ga je sodišče prve stopnje pritožbenemu sodišču posredovalo, da o njem odloči kot o pritožbi; v slednji navaja, da je v mesecu juliju 1998 na Mohorjev praznik njegov zunanji sodelavec v lastni režiji organiziral prodajo hrane in pijače na posebnem šanku za športnike, z obljubo, da bo dobiček iz izkupička odstopljen dolžniku. To se ni zgodilo, izvršni odbor društva pa v zvezi z organizacijo gostinske dejavnosti ni sprejel nobenih obveznosti. Dolžnik je bil seznanjen z enim od računov, katerega je odstopil zunanjemu sodelavcu, da ga poravna, ni pa mu znano iz česa izvirajo terjatve po ostalih treh predloženih listinah.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je dolžnik svoj ugovor proti sklepu o izvršbi ustrezno obrazložil v skladu z 2.odst. 53.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), zaradi česar ga je treba šteti za utemeljenega. Za terjatve po dveh od treh predloženih računov in bremepis je povsem jasno navedel, da mu ni znano, iz česa izvirajo, kar pomeni, da smiselno zatrjuje, da ni bil niti prejemnik in niti naročnik blaga, ki je specificirano v predloženih listinah (ta ugotovitev velja tudi za račun št. 56645, čeprav po drugi strani dolžnik ne trdi, da bi ga zavrnil). To pa je dejstvo, za katero je dokazno breme na upniku, slednji pa ni v tej smeri predložil nobenega dokaza oz. listine, ki bi omogočala zaključek, da je bil dejansko dolžnik tisti, ki je naročil in tudi prejel blago po spornih računih.

Pritožbeno sodišče je zato ob ugoditvi pritožbi dolžnika izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje, to je, da obravnava izvršilni predlog upnika kot tožbo.

Ker pa glede na stranke ne gre za gospodarski spor po 480.čl. in nasl. ZPP, je glede na vrednost spornega predmeta za odločitev v sporu pristojno sodišče, ki je navedeno v 2. odstavku sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 359/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Če sta se stranki dogovorili za obročno odplačilo terjatve, to niso občasne terjatve, zato ne veljajo določila 372. člena ZOR o triletnem zastaralnem roku.

Pritožbi tožeče sranke se ugodi, zato se izpodbijana sodba r a z v e l j a v i in zadeva vrača sodišču prve stopnje v ponovno sojenje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, po katerem je tožena stranka dolžna povrniti tožeči stranki 10.000 DEM v tolarski protivrednosti na dan plačila po srednjem tečaju Banke Slovenije z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.1.1991 do plačila, ker je štelo, da je terjatev tožeče stranke zastarala. Umik tožbe zoper toženca B.P. je sodišče vzelo na znanje, tožečo stranko pa je obvezalo, da mora povrniti prvotoženi stranki 114.564,00 SIT pravdnih stroškov.

Zoper to sodbo se je pritožila tožeča stranka zaradi kršitve materialnega prava in zmotne ugotovitve dejanskega stanja.

Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi v celoti oziroma da sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Po mnenju pritožbe je zmotno stališče prvostopnega sodišča, da je tožbeni zahtevek zastaral. Civilno pravni zahtevki iz posojilne pogodbe zastarajo v petih letih. Po mnenju pritožbe je sodišče napačno ugotovilo datum štetja zastaralnega roka, ta je po mnenju pritožbe nastopil šele 20.10.1991. Tudi sicer je sodišče zmotno ugotovilo dejansko stanje. Drugi toženec je povsem nedvoumno povedal, da je bilo s tožnikom dogovorjeno, da bosta zakonca pričela odplačevati posojilo šele tedaj, ko bo toženka zaključila šolanje in pričela delati z višjo plačo, kar bi ji sploh omogočalo odplačevanje kredita.

Pritožba pravilno opozarja, da gre za v določenem primeru za posojilno pogodbo in zato za zastaranje te terjatve velja splošni 5-letni zastaralni rok po 371. členu Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR). Pravdni stranki sta se dogovorili za obročno odplačilo terjatve, to pa niso občasne terjatve, kot zmotno zaključuje sodišče prve stopnje, zato ne veljajo določila 372. člena ZOR o 3-letnem zastaralnem roku za občasne terjatve. Gre le za občasno plačilo terjatve, ki sicer pomeni celoto, zato mora sodišče prve stopnje datum zapadlosti terjatve izrecno ugotoviti. Tega pa zaradi napačnega materialnopravnega stališča sodišče ni ugotavljalo oziroma je le omenilo, da se kot datum zapadlosti šteje nakup avtomobila, ne da bi nakup avtomobila tudi datumsko opredelilo. Pritožbeno sodišče je zato moralo pritožbi tožeče stranke ugoditi ter izpodbijano sodbo razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje, da ugotovi, kdaj je začel teči zastaralni rok in šele nato bo lahko ugotovilo, ali je nastopilo zastaranje. Pri tem pa je potrebno opozoriti tudi na dejstvo, da je tožeča stranka sicer umaknila tožbo zoper drugotoženo stranko, ni pa skrčila tožbenega zahtevka kljub delnemu plačilu terjatve.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 236/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-21

predlog za izvršbo - vsebina predloga - sodna taksa

Ker upnik ni v dodeljenem roku dopolnil predloga za izvršbo in ni predložil dokazila o plačani taksi za predlog za izvršbo, je neutemeljena njegova pritožba proti sklepu, s katerim je sodišče štelo, da je predlog za izvršbo umaknjen.

Pritožba upnika se zavrne kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče štelo, da je predlog za izvršbo umaknjen, ker upnik ni dopolnil predloga za izvršbo v določenem 15-dnevnem roku in ni predložil sodišču dokazila o plačani taksi za predlog za izvršbo.

Proti navedenemu sklepu je upnik po svojem pooblaščencu vložil pritožbo zaradi kršitve določb ZIZ; meni, da 4.odst. 40.čl. ZIZ nikjer ne določa, da se presumira umik predloga v primeru, ko upnik sodišču ne dostavi potrdila o plačani sodni taksi, temveč je takšna sankcija predvidena za primer, kadar upnik ne plača sodne takse.

Dodaja, da je bila sodna taksa plačana, o čemer prilaga potrdilo.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je prvostopno sodišče potem, ko je ugotovilo, da sodna taksa za predlog za izvršbo ni plačana, v skladu s 4. odst. 40. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), s sklepom z dne 1.4.1999 upniku naložilo, da v roku 15 dni dopolni predlog za izvršbo tako, da predloži sodišču dokazilo o plačani taksi za predlog za izvršbo po predpisih o sodnih taksah. Hkrati ga je opozorilo, da bo sodišče v nasprotnem primeru štelo, da je upnik umaknil predlog za izvršbo. Kot je razvidno iz povratnice v spisu, je upnikov pooblaščenec navedeni sklep prejel, vendar po njem ni postopal; 4. odst. 40.čl. ZIZ v delu, kolikor omenja za predlog za izvršbo plačilo sodne takse po predpisih o sodnih taksah, napotuje na Zakon o sodnih taksah. Slednji pa v 3.odst. 6.čl. določa, da vplača taksni zavezanec takso v gotovini na prehodni račun sodnih taks, in da se potrdilo o vplačilu takse priloži vlogi, za katero je taksa plačana. Po stanju v spisu ni razvidno, da bi prvostopno sodišče na dan izdaje sklepa vedelo za okoliščino, da je taksa plačana (tudi v spis ni bilo vloženo ustrezno potrdilo), zato je njegova odločitev utemeljena, kljub temu, da je iz potrdila o plačilu sodne takse, ki ga je upnik priložil šele pritožbi razvidno, da je bila sodna taksa dejansko plačana še pred izdajo napadenega sklepa.

ZST člen 6,  6/3,  6,  6/3.  ZIZ člen 40,  40/4,  40,  40/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 438/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-08

pripor - pritožba zoper sklep o podaljšanju - varščina

Tudi takrat, ko je predlog za odpravo pripora proti položitvi varščine vsebovan v pritožbi zoper sklep sodišča prve stopnje o podaljšanju pripora po vloženi obtožbi, o predlogu ne odloča sodišče druge stopnje, temveč zunajobravnavni senat prvostopnega sodišča.

Pritožba zagovornika obdolžene I.B. se kot neutemeljena zavrne.

Z uvodoma navedenim sklepom je zunajobravnavni senat prvostopnega sodišča pripor zoper obdolženo I.B. iz pripornega razloga po 1. tč.

1. odst. 201. čl. ZKP podaljšal še po vloženi obtožbi.

Zoper ta sklep se pravočasno pritožuje obdolženkin zagovornik.

Pritožbenega razloga sicer izrecno ne navaja, da pa se razumeti, da graja ugotovljeno dejansko stanje, pritožbenemu sodišču pa predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi oz. obdolženko takoj izpusti na prostost, podrejeno pa, da ga nadomesti z milejšim.

Hkrati v imenu obdolženke predlaga odpravo pripora proti položitvi varščine v višini 500.000,00 SIT.

Pritožba obdolženkinega zagovornika ni utemeljena.

S pritožnikom se ni mogoče strinjati, ko meni, da priporni razlog begosumnosti po 1. tč. 1. odst. 201. čl. ZKP pri njeni varovanki, obdolženi I.B. ni podan. Uvodoma je potrebno povedati, da pritožnik nima prav, ko zatrjuje, da obtožnica skupaj s predlogom okrožnega državnega tožilstva za podaljšanje pripora obdolženi I.B. ni bila vročena. Iz spisovnih podatkov je razvidno, da je obdolženka prevod obtožbe skupaj s prevodom sklepa o podaljšanju pripora prejela dne 1.10.1999. Gre za obdolženko, ki je državljanka Republike Hrvaške s stalnim prebivališčem v Z., Buličeva 3. Na mestu je tedaj ugotovitev prvostopnega sodišča, da obdolženko na ozemlje Republike Slovenije ne veže nikakršna navezna okoliščnina. Upoštevaje dejstvo, da je za obdolženki očitano kaznivo dejanje v zakonu predpisana kazen do petih let zapora, pritožbeno sodišče ugotavlja, da so s tem podane okoliščine, ki kažejo na to, da bi obdolženka na prostosti pobegnila in se tako skušala izogniti dokončanju predmetnega kazenskega postopka. Kolikor pa obdolženkin zagovornik v pritožbi predlaga odpravo pripora zoper obdolženko proti položitvi varščine v višini 500.000,00 SIT pa je potrebno povedati, da je odločanje o tem predlogu v pristojnosti sodišča prve stopnje. V tistem delu, kjer obdolženkin zagovornik ocenjuje višino materialne škode, ki naj bi z obdolženkinim ravnanjem nastala, pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da je ocena le-te v pristojnosti razpravljajočega senata prvostopnega sodišča.

Glede na priporni razlog, zaradi katerega je bil pripor zoper obdolženko podaljšal po vložitvi obtožbe, je tudi na dlani, da je podaljšanje pripora neogibno potrebno za tek kazenskega postopka, v posledici česar odpade tudi kakršnakoli možnost odločanja o nadomestitvi pripora z milejšim ukrepom.

Glede na vse zgoraj navedeno je bilo na podlagi 3. odst. 402. čl. ZKP pritožbo obdolženkinega zagovornika kot neutemeljeno zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.