TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Cp 1084/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-21

zastavna pravica na podlagi sporazuma strank

Upnik je upravičen zahtevati poravnavo svoje terjatve iz vrednosti zastavljene nepremičnine.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je izvršbo dovolilo na podlagi sporazuma o zavarovanju terjatve z zastavno pravico, vknjiženo v zemljiški knjigi, sklenjenega med strankama zaradi izterjave glavnice v tolarski protivrednosti zneska 96.794,00 ATS z zakonitimi zamudnimi obrestmi ter izvršilnimi stroški.

Dolžnici sta izvršilnemu sklepu ugovarjali. Sodišče prve stopnje je ugovor vročilo upniku, ta pa na ugovor ni odgovoril. Zato je po čl.

58 Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) šteti, da so navedbe v ugovoru resnične. Ker je sodišče prve stopnje štelo, da ugovor ni utemeljen, ga je kot pritožbo predložilo tukajšnjemu sodišču.

Dolžnici ne zanikata, da sta upniku dolžni terjani znesek. Menita le, da ni tako visok, da bi bilo potrebno, da se izvršba vrši na zastavljeno nepremičnino. Opisujeta razloge za neplačilo upnikove terjatve. To bi naj bili družinski in socialni razlogi. Predlagata, da upnik predlog za izvršbo umakne.

Dolžnici sta sklenili z upnikom posojilno pogodbo in najeli kredit v višini 140.000,00 ATS ob pogojih, dogovorjenih s pogodbo. Zaradi zavarovanja kredita in z njim povezanimi terjatvami, sta zastavili svoje nepremičnine, vpisane v vl. št. 350 k.o. Trnava, ki jih imata v solasti.

Smisel zastavne pravice je prav v tem, da je upnik upravičen zahtevati poravnavo svoje terjatve iz vrednosti zastavljene nepremičnine (čl. 63 Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih - ZTLR). Zato pomislek dolžnic, da ni potrebe za prodajo zastavljene nepremičnine po pravilih Zakona o izvršilnem postopku, ni utemeljen.

Dolžnici pa se seveda prodaji nepremičnin lahko izogneta s tem, da upnikovo terjatev poravnata.

Dolžnici nista ugovarjali izvršilnemu sklepu iz razlogov, ki bi izvršbo preprečevali in ker tudi ni takšnih razlogov, na katere pazi sodišče uradoma (čl. 55 ZIZ),je pritožbeno sodišče ugovor kot pritožbo zavrnilo (čl. 58 in 15 ZIZ v zvezi s čl. 380 ZPP).

ZTLR člen 63,  63.  ZIZ člen 55,  58,  253,  55,  58,  253.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 368/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

ukrepi za zagotovitev obtoženčeve navzočnosti - pripor - ponovitvena nevarnost

Ponovitvena nevarnost pri obtoženemu izhaja iz njegove predkaznovanosti in njegove po izvedencu ugotovljene agresivnosti do soljudi, zlasti policistov, do katerih je tudi zaradi tega postopka vidno nerazpoložen, kar pogojuje nujnost njegovega nadaljnjega zadržanja v priporu.

Pritožbi obtoženega I.K. in njegove zagovornice se z a v r n e t a kot neutemeljeni.

Z izpodbijanim sklepom je senat Okrožnega sodišča v Celju, po določilu člena 207/II Zakona o kazenskem postopku (ZKP), podaljšal proti obtoženemu I.K. odrejeni pripor iz pripornega razloga ponovitvene nevarnosti po členu 201/I točka 3 ZKP do konca glavne obravnave, iz istega pripornega razloga. Istočasno je obtoženemu R.K.

podaljšal izrečen mu ukrep prepovedi približevanja v sklepu navedeni hiši in osebam.

Proti odločitvi sodišča prve stopnje o podaljšanju proti obtoženemu I.K. odrejenega pripora sta se pritožila on sam in njegova zagovornica. Predlagata, da pritožbeno sodišče pritožbama ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da proti obtoženemu K. odrejeni pripor odpravi oziroma tako, da tega nadomesti s hišnim priporom.

V nasprotju s pritožnikoma pritožbeno sodišče ne vidi razloga za dvom v pravilnost sprejete odločitve sodišča prve stopnje o podaljšanju proti obtoženemu K. odrejenega pripora. Res je, da ta traja že precej časa, vendar po presoji pritožbenega sodišča zaenkrat še vendarle ne tako dolgo, da bi bilo potrebno odločiti drugače. Ob pravilni ugotovitvi sodišča prve stopnje, da v obrazložitvi izpodbijanega sklepa navedeni dokazi potrjujejo utemeljenost suma,da je obtoženec storil očitana mu kazniva dejanja, kar ne pomeni, da je že bil spoznan za krivega, kot to zmotno meni v pritožbi pri obtožencu še vedno obstoji priporni razlog ponovitvene nevarnosti. V obrazložitvi sklepa sodišča prve stopnje našteta dejstva, izhajajoča iz njegovega dosedanjega življenja in prognoza njegovega obnašanja v prihodnje, katero je moč predviditi na podlagi mnenja izvedenca psihiatra, zlasti v primeru, če bo obtoženec pod vplivom alkohola, še kako potrjujeta pravilnost zaključkov o obstoju ponovitvene nevarnosti, torej nevarnosti, da bi obtoženi ponovno zagrešil kakšno od kaznivih dejanj z elementi nasilja v primeru izpustitve. Drži namreč, da je že v preteklosti bil agresiven do soljudi, četudi ti v sklepu niso našteti, zlasti policistov, kateri bi v zanj kritičnih situacijah ponovno postali žrtve napada z njegove strani, zlasti sedaj, ko je zaradi časa, prebitega v priporu do njih še dodatno nerazpoložen.

Zaradi povedanega se tako izkaže nujnost nadaljnjega zadržanja obtoženega K. v priporu, kar pomeni, da niso podani razlogi za nadomestitev tega ukrepa z blažjim ukrepom, kot je hišni pripor.

Zaradi povedanega pritožbama ni bilo mogoče ugoditi, ampak ju je bilo potrebno kot neutemeljeni zavrniti, ko vse v njih preostale naštete okoliščine niso takšne, da bi narekovale drugačno odločitev.

ZKP člen 201,  201,  201/1-3,  201,  201,  201/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1169/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-07

razveza zakonske zveze - stroški pravdnega postopka

V primeru razveze zakonske zveze odloči sodišče o stroških pravdnega postopka po prostem preudarku. Pravdni stranki v zakonski skupnosti nista imeli otrok. Nobena drugi ni povzročila nepotrebnih stroškov, zato je po oceni pritožbenega sodišča najprimerneje in pravično, da trpita vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

Pritožbi se u g o d i in se sodba opr. št. P 328/98 v izreku o stroških s p r e m e n i tako, da se poslej glasi: Vsaka stranka trpi svoje stroške pravdnega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje razvezalo zakonsko zvezo pravdnih strank in odločilo, da je toženec dolžan povrniti tožeči stranki pravdne stroške v znesku 34.188,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od izreka sodbe dalje do plačila, v 15 dneh pod izvršbo.

V pravočasni laični pritožbi, s katero toženec izpodbija le izrek o stroških pravdnega postopka, ki jo je nazval "odgovor in pritožba za plačilo pravdnih stroškov", toženec pritožbeno pojasnjuje, da se glede razveze zakonske zveze z razsojo strinja, ne strinja pa se z obrazložitvijo iz katere je razvidno, zakaj je prišlo do razdora v zakonski skupnosti. V zakonu, da sta živela samo ona dva in najbolje vesta, kako je bilo v zakonu in s tem v zvezi pritožnik pritožbeno navaja, da so razlogi za razvezo zakonske zveze tudi na strani tožnice. Ne soglaša s tem, da je dolžan plačati pravdne stroške tožnici, v celoti pa je pripravljen pokriti svoje stroške in to sodno takso. Pritožbeno predlaga, da sodišče njegovi pritožbi ugodi.

Na podlagi določila čl. 74 Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih: dalje ZZZDR (Uradni list SRS, št. 14/89 v zvezi s 4. členom Ustavnega zakona z izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti R Slovenije) odloči o stroških postopka sodišče po prostem preudarku. Na podlagi določila čl. 65 ZZZDR sme vsak zakonec zahtevati razvezo zakonske zveze, če je postala ta iz kateregakoli razloga nevzdržna. Tožbo za razvezo zakonske zveze je vložila tožnica, z razvezo pa je soglašal tudi toženec in tudi navedel razloge, tudi pritožbeno, za razdor v zakonski skupnosti. Po oceni pritožbenega sodišča je zato, upoštevajoč pri tem določilo čl.

74 ZZZDR najprimerneje in pravično, da trpita pravdni stranki vsaka svoje stroške pravdnega postopka in je zato odločilo, kot v izreku sklepa na podlagi določila čl. 380 točka 3 ZPP v zvezi s čl. 498/I ZPP (Uradni list RS, št. 26/99).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 365/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

zavrženje nepopolne vloge - oškodovanec kot tožilec - obtožni predlog

Če oškodovanec kot tožilec kljub pravilnemu opozorilu sodišča na pomanjkljivosti v vloženem obtožnem predlogu in ob sporočeni posledici glede zavrženja ponovno vloži nepopolen obtožni predlog, ki ni sposoben za obravnavanje, se prvi obtožni predlog zavrže.

Pritožba oškodovanca kot tožilca I.G. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je bila kot nepopolna zavržena vloga oškodovanca kot tožilca z dne 19. 2. 1999, dopolnjena z vlogo z dne 25. 8. 1999. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil oškodovanec kot tožilec smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Smiselno je predlagal njegovo razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Odločitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu je pravilna, saj vloga oškodovanca kot tožilca z dne 19. 2. 1999, ki naj bi pomenila obtožni predlog zoper obdolženko zaradi kaznivega dejanja goljufije po I. odstavku 217. člena Kazenskega zakonika,resnično ni bila sposobna za obravnavanje. Sodišče prve stopnje je zato oškodovancu kot tožilcu s sklepom z dne 14. 7. 1999, opr. št. Kr 9/99-6, pravilno pozvalo k popravi vloge s konkretnim opisom pomanjkljivosti in z opozorilom o zavrženju pomanjkljive vloge. Očitno oškodovanec kot tožilec tega sklepa ni upošteval, saj je tudi njegova vloga z dne 24. 8. 1999, s katero naj bi popravil vlogo z dne 19. 2. 1999, nesposobna za obravnavanje in je zato ni mogoče šteti kot obtožni predlog.

Sklicevanje oškodovanca kot tožilca v pritožbi, da si zaradi denarne stiske ni mogel najeti odvetnika za sestavo formalno pravilnega obtožnega predloga, ne more biti upoštevno, saj v sami pritožbi zatrjuje, da prejema pokojnino v znesku 70.000,00 SIT. Zgolj s prilaganjem enakih dokaznih listin pa nepopolne in zato za obravnavanje nesposobne vloge ni mogoče popraviti.

Iz teh razlogov pritožbi ni bilo ugoditi.

ZKP člen 76,  76/2,  76/3,  76/4,  434,  434/1,  76,  76/2,  76/3,  76/4,  434,  434/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 367/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

pravna opredelitev kaznivega dejanja - zahteva za preiskavo - pomislek preiskovalnega sodnika

V sklepu o uvedbi preiskave, ki ga je izdal zunajrazpravni senat ob pomislekih preiskovalnega sodnika, mora biti jasno določeno, ali gre za dokončano kaznivo dejanje ali za poskus, saj sodišče ni vezano na pravno opredelitev v zahtevi za preiskavo. Šele tako je jasno določeno, katerega kaznivega dejanja je osumljen obdolženec.

Pritožbi obdolženega J. T. se u g o d i in se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i ter zadeva v r n e sodišču prve stopnje v novo odločitev.

Z uvodoma navedenim sklepom je zunajrazpravni senat sodišča prve stopnje zaradi pomislekov preiskovalnega sodnika uvedel preiskavo zoper obdolženca zaradi kaznivega dejanja izsiljevanja po I. odstavku 218. člena Kazenskega zakonika. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil obdolženec po zagovorniku zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka in zaradi zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je njegovo razveljavitev.

Kljub pomislekom preiskovalnega sodnika glede dokončanosti ali poskusa kaznivega dejanja,očitanega obdolžencu v zahtevi za preiskavo okrožnega državnega tožilca, je izvenrazpravni senat nekritično sledil tej zahtevi za preiskavo in jo v celoti sprejel. Pritrditi je zato pritožniku, da še vedno ni jasno, katerega kaznivega dejanja je obdolženec osumljen.

Sodišče druge stopnje zavrača stališče sodišča prve stopnje, da za obstoj tega kaznivega dejanja ni potrebno, da bi bilo dejanje dokončano ali ne. Če namreč kaznivo dejanje ni dokončano - v zahtevi za preiskavo se ne zatrjuje, da bi oškodovanka karkoli storila ali opustila v škodo svojega ali tujega premoženjađ - je pač kaznivo dejanje ostalo pri poskusu, ki pa pomeni kaznivo dejanje samo ob pogojih iz I. odstavka 22. člena Kazenskega zakonika. O tem v razlogih izpodbijanega sklepa ni navedeno prav ničesar. Sodišče druge stopnje zavrača tudi stališče sodišča prve stopnje glede pomena preiskave na pravno opredelitev očitanega kaznivega dejanja kot dokončanega ali poskušanega. Po X. odstavku 169. člena Zakona o kazenskem postopku izvenrazpravni senat ni vezan na pravno presojo, ki jo je navedel državni tožilec v zahtevi za preiskavo. Pritrditi je zato pritožniku, da z izpodbijanim sklepom uvedena preiskava ne pomeni določenosti kaznivega dejanja tudi glede pravne opredelitve.

Iz teh razlogov je bilo potrebno izpodbijani sklep razveljaviti.

V ponovnem odločanju bo moralo sodišče prve stopnje z upoštevanjem X.

odstavka 169. člena Zakona o kazenskem postopku ponovno odločiti o pravni opredelitvi obtožencu očitanega kaznivega dejanja in nato ponovno odločiti o zahtevi za preiskavo.

ZKP člen 168,  168/3,  169,  169/7,  169/10,  168,  168/3,  169,  169/7,  169/10.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Kp 287/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

Izpolnjeni so pogoji za preklic pogojne obsodbe obsojenemu, izrečene s posebnim pogojem povrnitve škode oškodovancu, če te ne plača ne zato, ker tega ne more, ampak zato, ker se temu izmika še vnaprej.

Pritožba obsojenega D.K. se z a v r n e kot neutemeljena in p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Obsojeni D.K. se oprosti plačila povprečnine.

Z v uvodu navedeno sodbo je senat Okrožnega sodišča v Celju preklical pogojno obsodbo, obtoženemu D.K. izrečeno pred Okrožnim sodiščem v Celju pod opr. št. K 391/95 dne 21. 4. 1997, katera je postala pravnomočna dne 18. 8. 1997, v okviru katere mu je bila za storjeni kaznivi dejanji določena enotna kazen petih mesecev zapora s preizkusno dobo treh let in pod posebnim pogojem, da v šestih mesecih po pravnomočnosti sodbe plača oškodovanemu K. podjetju p.o. Ž.

31.050,00 SIT, in mu izrekel kazen petih mesecev zapora. Odločeno je še bilo, da se, po določilu člena 95/IV Zakona o kazenskem postopku (ZKP) obsojeni oprosti plačila stroškov postopka iz 1.-6. točke II.

Proti tej sodbi se je pritožil obsojeni D.K., smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in prav tako smiselno predlaga njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje, oziroma njeno spremembo z določitvijo novega roka za izpolnitev dolžne obveznosti.

Pritožbeno sodišče sprejema ugotovitev sodišča prve stopnje v izpodbijani sodbi, da obsojeni očitno ni doumel pomena izrečene mu pogojne obsodbe, z dodatnim pogojem, saj dolga doslej ni plačal in to ne zato, ker tega ne bi zmogel, ampak zato, ker se temu izmika še v nadalje. Res je sicer, da obsojenčeve premoženjske razmere, kot jih je opisal sam in potrdil Center za socialno delo v Krškem, niso dobre, ko pri vzdrževanju njegove sedanje družine pomaga celo njegova mati. Je pa iz podatkov spisa le moč zanesljiveje razbrati, da je obsojeni za delo sposoben, saj sicer ne bi mogel začeti z obratovanjem čistilnega servisa in tudi ne delati pri kmetu. Vendar že iz tega, kar je povedal sam izhaja, da pri iskanju del, predvsem tistih priložnostnih ni aktiven, saj bi lahko delo našel pri kom drugem in ne le na kmetiji F.K., s tem pa bi prišel do potrebnega denarja za plačilo ne previsokega zneska oškodovanemu podjetju. Temu bi lahko plačeval dolg v obrokih, če bi se z njimi res dogovoril, česar ni nikoli storil. Še več, z navedbo v pritožbi, da bo dolg plačal po 15. 7. 1999 je skušal spraviti na napačno pot celo pritožbeno sodišče, saj je to njegovo trditev preverilo in dne 20. 10. 1999 dobilo od K. podjetja Ž. sporočilo, da dolga še vedno ni plačal. Izkaže se torej, da je sodišče prve stopnje ravnalo prav in skladno z določili čl. 506/IV ZKP, ko je obsojenemu izrečeno pogojno obsodbo preklicalo in mu v njej določeno enotno kazen izreklo.

Obsojeni s pritožbo ni uspel, zato bi moral plačati povprečnino.

Plačila tega ga je pritožbeno sodišče oprostilo iz istih razlogov, iz katerih ga je plačila ostalih stroškov kazenskega postopka oprostilo že sodišče prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1078/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

plačana taksa po izdaji sklepa na podlagi 30. člena ZST

Ker je upnik v pritožbi zoper sklep iz čl. 30/1 ZST, predložil potrdilo o plačani taksi, ki je bila plačana po izdaji sklepa, je bilo treba v skladu z določbo čl. 30/4 ZST sklep sodišča prve stopnje razveljaviti.

Pritožbi se u g o d i in se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i .

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da taksni zavezanec ni plačal v predpisanem 15. dnevnem roku takse za predlog in sklep v višini 4.800,00 SIT ter takse za taksni opomin v vrednosti 900,00 SIT ter je zato dolžan to vsoto, skupaj s kazensko takso, plačati. Zato je naročilo podružnici Agencije Republike Slovenije za plačilni promet, nadziranje in informiranje v L., da z razpoložljivega dobroimetja taksnega zavezanca prenese znesek 8.100,00 SIT na plačilo sodnih taks.

Taksni zavezanec se je zoper sklep pravočasno pritožil in v pritožbi navaja, da je bila taksa plačana 3.2.1997. Pritožbi je predložil fotokopijo poziva za založitev predujma in fotokopijo prenosnega naloga o plačilu takse. Predlagal je, da sodišče ta sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo,da taksni zavezanec do dneva izdaje tega sklepa ni plačal takse za predlog in sklep niti takse za opomin, zato je tudi dolžan plačati to takso skupaj s kazensko takso. Iz pritožbe taksnega zavezanca pa izhaja, da je le-to plačal po izdaji tega sklepa in sicer 17. 9. 1997 znesek 8.100,00 SIT. Po določbi IV. odst. 30. čl. Zakona o sodnih taksah lahko sodišče prve stopnje na podlagi pritožbe spremeni ali razveljavi sklep iz I. odst., če je pritožbi priloženo potrdilo o plačilu takse.

Glede na to, da je taksni zavezanec predložil potrdilo o plačilu takse, iz katerega izhaja, da je poravnal celotno takso, je pritožbeno sodišče v skladu z določbo 30 Zakona o sodnih taksah tak sklep razveljavilo, saj je taksa dejansko že plačana.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 722/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

O vseh vprašanjih v zvezi z upravljanjem odločajo solastniki, katerih solastniški deleži predstavljajo več kot 1/2 vrednosti hiše.

Pritožba tožene stranke se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče ugodilo tožbenemu zahtevku do višine glavnice 23.278,90 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 20. 4. 1995 dalje.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka, smiselno zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi navaja, da ni podpisala nobene pogodbe. Gre za vsiljenega upravnika. Stanovalci so sami plačali košnjo 250,00 SIT, blagajnika 300,00 SIT in čistilko 300,00 SIT.

Položnice so bile visoke. Pozneje so izbrali drugega upravnika.

Predlaga spremembo ali razveljavitev sodbe.

Prvostopno sodišče je pravilno ugodilo zahtevku za 23.278,90 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi po členu 324 ZOR, to je od 20. 4. 1995 dalje, kar pomeni od zapadlosti posameznih mesečnih obrokov.

Dejstvo, da toženka ni podpisala pogodbe o upravljanju, je v tej zadevi neupoštevno. Po čl. 31 Stanovanjskega zakona o upravljanju večstanovanjskih hiš odloča sporazum lastnikov, katerih solastniški deleži predstavljajo več kot 1/2 vrednosti hiše. Sodišče je ugotovilo, da je bil tak sporazum podpisan in da je bila tožeča stranka vpisana v register upravnikov Občine Celje. Ob takšni situaciji pogodba o upravljanju že po samem zakonu veže tudi solastnika, ki pogodbe ni podpisal.

Toženka v pritožbi le pavšalno zatrjuje,da so bile položnice visoke, pri tem pa ne konkretizira, v katerih postavkah naj bi bili računi previsoki, oziroma nepravilni.

Neizpolnjevanje dolžnosti, ki jih je prevzel upravnik ne more ugovarjati posamezen solastnik, razen če njegov delež presega vrednost 1/2 hiše, ampak lahko ugovarjajo le solastniki, katerih deleži so skupaj večji od 1/2 vrednosti hiše. Toženka ne zatrjuje, da je takšna večina solastnikov zatrjevala neizpolnjevanje pogodbe.

Vse druge pritožbene navedbe ne zadevajo te pravde in jih ni potrebno presojati.

Glede na zavrnitev pritožbe tožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 698/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

sodba na podlagi izostanka - oporekanje tožbenemu zahtevku

Če stranka pred obravnavo z vlogo zaprosi za preložitev obravnave, se takšna vloga šteje za oporekanje, saj bi v nasprotnem primeru zahtevek priznala.

Pritožbi tožene stranke se u g o d i , sodba sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in se zadeva v r n e v novo sojenje.

Z izpodbijano sodbo zaradi izostanka je sodišče ugodilo tožbenemu zahtevku v višini 306.716,60 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 15. 11. 1994 dalje do plačila.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka, smiselno zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi trdi, da je bil po pozivu poslan odgovor na tožbo. Kljub odplačevanju je bil dolg po enem letu večji kot ob najetju kredita. Ni bil upoštevan vezan polog ob najetju. Zavarovalnica je plačala banki večji znesek, kot pa je znašal dejanski dolg. Predlaga razveljavitev sodbe.

Uraden preizkus izpodbijane sodbe je pokazal, da ni bilo pogojev za izdajo sodbe zaradi izostanka in je podana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka (čl. 354/II točka 6 v zvezi s čl. 332 ZPP).

V konkretnem primeru se šteje, da je tožena stranka ugovarjala tožbenemu zahtevku s tem, ko je že 18. 12. 1998 sodišču poslala (list. št. 12) prošnjo za preložitev obravnave. Takšna vloga sodišču pomeni, da se stranka upira zahtevku, kajti v nasprotnem primeru bi zahtevek v dopisu priznala in ne bi zahtevala obravnavanja.

Po drugi strani pa je tožba skupaj s prilogami tako pomanjkljiva, da iz navedb dejstev in dokazov ne izhaja utemeljenost zahtevka v višini 306.716,60 SIT. V tožbi manjka specifikacija tega zahtevka. Kredit je bil najet po navedbah v tožbi v višini 330.000,00 SIT in bi morala tožeča stranka v tožbi navesti,koliko kredita je bilo eventualno odplačanega, koliko znašajo obresti, iz katerih postavk je sestavljen zahtevek v višini 306.716,60 SIT, kdaj je nastopila zamuda itd.; saj bi le v tem primeru bilo možno preizkusiti, ali je bilo materialno pravo pravilno uporabljeno (glede glavnice in glede stranske terjatve).

V ponovnem sojenju bo moralo sodišče ugotavljati dejansko stanje v opisani smeri, če bodo stranke seveda predlagale ustrezne dokaze.

ZPP (1977) člen 332,  332/1,  332/1-3,  332,  332/1,  332/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.