TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cpg 308/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine

Če dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine, le posplošeno navaja, da priložene listine niso popolne, je tak ugovor neobrazložen in s tem neutemeljen.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljean in p o t r d i izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom o izvršbi, izdanim na podlagi verodostojne listine, je sodišče prve stopnje dolžniku naložilo, da v roku osmih dni po vročitvi sklepa upniku poravna terjatev v znesku 1.157.901,62 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi in stroški postopka, ki jih je odmerilo na 44.480,00 SIT, obenem pa je zoper dolžnika za izterjavo te terjatve dovolilo izvršbo z rubežem razpoložljivega dobroimetja dolžnika na kateremkoli računu in prenosom tega dobroimetja na račun upnika, podrejeno pa tudi z rubežem in prodajo dolžnikovih premičnin.

Zoper ta sklep je dolžnik vložil ugovor, ki ga je sodišče prve stopnje posredovalo pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Dolžnik v ugovoru le navaja, da so predlogu priložene listine nepopolne in ne potrjujejo utemeljenosti terjatve.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je treba dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, v skladu z določilom 2. odst. 53. čl. in 5. odst. 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) šteti za neobrazložen in s tem za neutemeljen. V ugovoru namreč dolžnik navaja le, da so priložene listine nepopolne in ne potrjujejo utemeljenosti terjatve, ne da bi za svoje trditve priložil kakšen dokaz. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 302/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine

Če dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine navaja okoliščine, glede katerih je dokazno breme na njemu, ne priloži pa nobenih dokazov o obstoju le-teh, je tak ugovor neobrazložen.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dolžniku naložilo, da v roku osmih dni poravna upniku terjatev v znesku 399.275,90 SIT z zamudnimi obrestmi in stroške postopka, ki jih je odmerilo v znesku 38.730,00 SIT ter zoper dolžnika za izterjavo te terjatve dovolilo izvršbo z rubežem denarnih sredstev na računih dolžnika in s prenosom denarnega zneska na žiro račun upnika.

Zoper ta sklep je dolžnik vložil ugovor, ki ga je sodišče prve stopnje posredovalo pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. V tem ugovoru dolžnik le navaja, da je bila storitev nekvalitetno opravljena in je bilo z dobaviteljem dogovorjeno, da fakture delno stornira in zamenja z novimi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, treba šteti v skladu z določilom 2. odst. 53. čl. in 5. odst. 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) kot neobrazložen in s tem neutemeljen. V ugovoru, ki ga sedaj pritožbeno sodišče obravnava kot pritožbo, je dolžnik namreč zatrjeval, da je bila storitev nekvalitetno opravljena in da je bilo z dobaviteljem dogovorjeno, da fakture delno stornira in zamenja z novimi. Vse to pa so okoliščine, glede katerih bremeni dokazno breme dolžnika, dolžnik pa svojemu ugovoru ni priložil nobenih dokazov. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 306/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine

Če dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine le posplošeno navaja, da je terjatev neutemeljena, ne priloži pa nobenih dokazov, je tak ugovor neobrazložen.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom o izvršbi je sodišče prve stopnje dolžniku naložilo, da v roku osmih dni po vročitvi sklepa upniku poravna terjatev v znesku 2.607.296,70 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi in stroške postopka, ki jih je odmerilo na 2.340,00 SIT ter zaradi izterjave te terjatve zoper dolžnika dovolilo izvršbo z rubežem denarnih sredstev na dolžnikovem računu in preodkazom teh sredstev na račun upnika ter z rubežem in prodajo dolžnikovih premičnin.

Zoper ta sklep, izdan na podlagi verodostojne listine, je dolžnik vložil ugovor, ki ga je sodišče prve stopnje posredovalo pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Dolžnik v ugovoru navaja, da je terjatev upnika v celoti neutemeljena.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je ugovor dolžnika, o katerem sedaj odloča pritožbeno sodišče kot o pritožbi, res treba v skladu z določilom 2. odst. 53. čl. in 5. odst. 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) šteti kot neobrazložen in neutemeljen. V pritožbi namreč dolžnik le na splošno navaja, da je terjatev upnika neutemeljena, ne da bi za svoje trditve priložil kak dokaz.

Pritožbeno sodišča je zato pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 508/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

Če je stranka vložila brzojavno pritožbo, ki vsebuje vse, kar je treba, da jo je mogoče obravnavati, pritožbeno sodišče ne upošteva pisne dopolnitve take pritožbe, ki jo je podala stranka v treh dneh po vložitvi pritožbe, a po poteku pritožbenega roka.

Pritožba tožeče stranke se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugovoru toženih strank zoper sklep o začasni odredbi z dne 28.12.1998 ugodilo in začasno odredbo razveljavilo ter postopek zavarovanja ustavilo.

Zoper ta sklep se je pritožila tožeča stranka po svojem pooblaščencu iz vseh zakonitih razlogov in predlagala razveljavitev napadenega sklepa. Pritožbo je vložila telegramsko, naknadno po preteku pritožbenega roka pa še pisno dopolnitev pritožbe.

Pritožbeno sodišče je v predmetni zadevi kot pravočasno upoštevalo le brzojavno pritožbo tožeče stranke, ki je bila vložena v roku, ne pa tudi pisne dopolnitve po preteku pritožbenega roka. Glede na to, da telegramska pritožba vsebuje v predmetnem primeru vse, kar je potrebno, da se lahko obravnava, ni mogoče uporabiti določila 3. odst. 113. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem v primeru, če se pošlje vloga brzojavno, ta pa ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se mogla obravnavati, velja, da je vložena pravočasno, če se nato vloga, kakršna je predpisana, izroči ali priporočeno pošlje sodišču v treh dneh od oddaje brzojavke na pošto, naknadne pisne dopolnitve pritožbeno sodišče ni upoštevalo. Ker pa je telegramska pritožba neobrazložena, je sodišče izpodbijani sklep preizkusilo v skladu z določilom 2. odst. 365. čl. v zvezi s 380. čl.

ZPP le glede bistvenih kršitev določb postopka po 2. odst. 354. čl. ZPP in glede pravilne uporabe materialnega prava. Pri tem pa je prišlo do zaključka, da je sodišče prve stopnje na ugotovljeno dejansko stanje materialno pravo pravilno uporabilo, ni pa zagrešilo nobene take kršitve v postopku, ki bi jo bilo potrebno upoštevati po uradni dolžnosti. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 113/3,  113/3.  ZIZ člen 15,  15.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 230/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

pooblaščenec - generalno pooblastilo - deponiranje pooblastila - predložitev pooblastila

Če se pooblaščenec stranke v prvi vlogi v postopku ne sklicuje na generalno pooblastilo, deponirano na sodišču, posebnega pooblastila pa niti po naknadnem pozivu ne predloži, sodišče take vloge ne more upoštevati.

Pritožba tožeče stranke se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zaradi zavrženja tožbe sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Kopru, opr.št. III-Ig 139/96, z dne 27.3.1996 v celoti razveljavilo z obrazložitvijo, da pooblaščenec tožeče stranke kljub pozivu sodišča ni v danem roku predložil pooblastila.

Zoper ta sklep se pritožuje pooblaščenec tožeče stranke iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) in predlaga, naj pritožbeno sodišče napadeni sklep razveljavi.

V pritožbi navaja, da ima pooblaščenec tožeče stranke pri Okrajnem sodišču v Kopru generalno pooblastilo za zastopanje tožeče stranke, ki je vpisano pod opr.št. Su 25/95-22. To pooblastilo pa bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati. Tudi če sodišče prve stopnje pooblastila ne bi upoštevalo, bi postopek lahko nadaljevalo neposredno s tožečo stranko.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 4. odst. 109.v zvezi z 98. čl. ZPP.

Navedba, da ima pooblaščenec upnika generalno pooblastilo stranke deponirano pri Okrajnem sodišču v Kopru pod opr.št. Su 25/95-22 je podana šele v pritožbi. V predlogu za izvršbo se je pooblaščenec skliceval na to, da je pooblastilo priloženo, ker pa pooblastila ni predložil, ga je sodišče prve stopnje utemeljeno pozvalo, naj pooblastilo predloži naknadno. Glede na to, da se pooblaščenec do sedaj ni skliceval na generalno pooblastilo, sodišče prve stopnje pa seveda ne more po uradni dolžnosti paziti na to, ali morda tako pooblastilo ima, posebnega pooblastila pa kljub pozivu sodišča prve stopnje ni predložil, je imelo sodišče prve stopnje podlago za odločitev, kakršno je sprejelo, v določilu 4. odst. 109. čl. ZPP.

Neutemeljena je tudi navedba pritožnika, češ da bi sodišče prve stopnje kljub temu, da pooblastila ni, lahko nadaljevalo postopek s stranko samo. Gre za to, da je bil predlog za izvršbo prva vloga stranke, vložena po pooblaščencu, v tem primeru pa stališče izraženo v pritožbi ne more veljati. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 303/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine

Če dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine navaja okoliščine, glede katerih je dokazno breme na njemu, ugovoru pa ne priloži nobenih dokazov, je tak ugovor neobrazložen in s tem neutemeljen.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom o izvršbi je sodišče prve stopnje dolžniku naložilo, da v roku osmih dni po vročitvi sklepa upniku poravna terjatev v znesku 1.820.967,90 SIT z zamudnimi obrestmi in stroški postopka, ki jih je odmerilo na 49.189,50 SIT ter obenem zaradi izterjave te terjatve zoper dolžnika dovolilo izvršbo z rubežem denarnih sredstev na dolžnikovih računih in prenosom denarnega zneska na račun upnika.

Zoper ta sklep je dolžnik vložil ugovor, ki ga je sodišče prve stopnje posredovalo pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Dolžnik je v ugovoru navajal, da so bile storitve nekvalitetno opravljene in je bilo z dobaviteljem dogovorjeno, da fakture delno stornira in zamenja z novimi, pri teh napakah pa je prišlo tudi do velike materialne škode, ki jo je tudi proizvajalec priznal.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je treba dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, ki ga sedaj pritožbeno sodišče obravnava kot pritožbo, v skladu z določilom 2. odst. 53. čl. in 5. odst. 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) šteti kot neobrazložen in neutemeljen. V ugovoru namreč dolžnik navaja okoliščine, za katere dokazno breme bremeni njega samega, ugovoru pa glede tega ni priložil nobenih dokazov. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 296/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-28

postopek v gospodarskih sporih - samostojni podjetnik

Če spor izvira iz medsebojnega razmerja samostojnega podjetnika in gospodarske družbe, gre za gospodarski spor, čeprav stranka v času vložitve tožbe ni več samostojni podjetnik.

Pritožba tožene stranke se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje pritožbo tožene stranke zoper sodbo opr.št. Pg 368/97 z dne 6.5.1999 zavrglo kot prepozno.

Zoper ta sklep se pritožuje tožena stranka brez posebne navedbe pritožbenih razlogov in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. V pritožbi navaja, da se je tožena stranka pravočasno pritožila zoper sodbo, kar je razvidno iz dokumentacije, ki se nahaja v spisu.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 500. in 2. odst. 358. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP). V konkretnem primeru gre za gospodarski spor, v katerem je rok za pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje osem dni. Kot je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje, je bila izpodbijana sodba vročena pooblaščencu tožene stranke dne 13.5.1999, tako da je pritožbeni rok potekel dne 21.5.1999, tožena stranka pa je pritožbo vložila neposredno na sodišče šele 28.5.1999. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 358/2,  500-2,  358/2,  500-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 385/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-11-21

dovoljenost pritožbe - napoved pritožbe - preklic umika napovedi pritožbe - zavrženje pritožbe

Če je obtoženec, ki je na razglasitvi napovedal pritožbo, pa je napoved z vlogo po zagovorniku umaknil, nato pa je v roku za napoved preklical umik napovedi in nato vložil pritožbo zoper v celoti izdelano sodbo, pritožba ni dovoljena, ker se je z umikom napovedi hkrati odpovedal tudi pritožbi. Odpoved pritožbi pa se ne more preklicati. Sodišče 2. stopnje je dolžno takšno pritožbo zavreči kot nedovoljeno.

Pritožba obtoženega A. Š. se z a v r ž e kot nedovoljena.

Po razglasitvi izpodbijane sodbe dne 13. 3. 2000 je obtoženi napovedal pritožbo, kar je zabeleženo v zapisniku o glavni obravnavi s tega dne. Z vlogo z dne 15. 3. 2000 je zagovornik v njegovem imenu umaknil napoved pritožbe. S svojo vlogo z dne 16. 3. 2000 pa je obtoženi preklical umik napovedi pritožbe, pri napovedi vztrajal in ponovno napovedal pritožbo. Izpodbijana sodba je bila izdelana v celoti in vročena strankam ter zagovorniku. Zoper njo se je pravočasno pritožil obtoženi po zagovorniku zaradi kršitve kazenskega zakona ter zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je njeno spremembo ter izdajo oprostilne sodbe,sicer pa razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožba ni dovoljena. Z umikom napovedi pritožbe se je obtoženi hkrati odpovedal tudi pritožbi, kakor to določa II. odstavek 368. člena Zakona o kazenskem postopku, saj se šteje, kot da pritožba ni bila napovedana. Zato tudi umika napovedi pritožbe, enako kot umika pritožbe, ni mogoče preklicati, pa čeprav v roku za vložitev napovedi. Ker je sodišče prve stopnje štelo pritožbo za dovoljeno, je sodišče druge stopnje v skladu s I. odstavkom 388. člena Zakona o kazenskem postopku zaradi drugačnega stališča izdalo ta sklep.

ZKP člen 368, 368/2, 368/2-4, 388, 388/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 368/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-10-10

Če je bil ukrep navideznega nakupa izvršen dvakrat, vendar v roku iz odredbe preiskovalnega sodnika, je potrebno njegovo zakonitost ocenjevati po tedaj veljavnem ZKP. Šele po noveli ZKP, ki je ta ukrep uredila bistveno drugače, je mogoče z eno odredbo državnega tožilca dovoliti samo en navidezni nakup. V času oprave dveh navideznih nakupov te omejitve ni bilo, zato so veljavni dokazi vse listine, ki izhajajo iz obeh navideznih odkupov.

Pritožbi okrožnega državnega tožilca se u g o d i in se sklep sodišča prve stopnje s p r e m e n i tako, da se iz spisa n e i z l o č i j o : - poročilo o izvajanju ukrepov na listnih številkah ...; - potrdilo o zasegu predmetov na list. št. ..., - potrdilo o zasegu predmetov na list. št. ....

: Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje izločilo iz spisa kot nezakonite dokaze v izreku tega sklepa navedene dokazne listine. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil okrožni državni tožilec zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Predlagal je odpravo izpodbijanega sklepa. Pritožba je utemeljena. Sodišče druge stopnje meni, da odločitev sodišča prve stopnje ni pravilna. Listine, ki jih je izločilo iz spisa, so dovoljen in zato zakonit dokaz, pridobljen ob pogojih 150., 151. in 152. člena Zakona o kazenskem postopku, ki je veljal v času, ko so se zakonito izvajali posebni ukrepi zoper oba obtoženca na podlagi odredbe preiskovalnega sodnika. Samo zaradi tega, ker je navidezni odkup v sedaj veljavnem Zakonu o kazenskem postopku urejen drugače, tem dokazom ni mogoče očitati nezakonitosti. Za navidezni odkup v letu 1997, ko sta bili izdani obe odredbi za izvajanje posebnih ukrepov, omejitve glede števila posameznih odkupov ni bilo. Edina omejitev je veljala, da je bilo mogoče uporabiti ukrep te vrste samo v času veljavnosti odredbe. Ta pogoj pa je bil v tem primeru izpolnjen. Omejitve, ki veljajo sedaj, je potrebno upoštevati samo, če se posebni ukrepi izvajajo po spremenjenem zakonu. Zato je pritrditi državnemu tožilcu, da s takšno razlago zakona, kakor je to storilo sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, ni mogoče zagotoviti pravne varnosti pri delu pravosodnih organov. Sodišče druge stopnje opozarja, da obe potrdili o zasegu predmetov nista posledica navideznega odkupa, ker do tega sploh ni prišlo. Zato tudi iz tega razloga ne moreta pomeniti nezakonitega dokaza. Sledeč utemeljeni pritožbi okrožnega državnega tožilca je sodišče druge stopnje izpodbijani sklep spremenilo tako, da bo sodišče prve stopnje štelo te listine kot dovoljeni dokaz, če jih bo uporabilo v dokaznem postopku.

ZKP člen 150,  151,  152,  155,  150,  151,  152,  155.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 72/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-03-07

Če oškodovanec kot tožilec v prošnji za vrnitev v prejšnje stanje ni navedel vzroka, zaradi katerega ni mogel sporočiti sodišču spremembe bivališča, pač pa v nasprotju z dokazi zatrjuje, da je bival na istem naslovu, na katerem pa vabila za glavno obravnavo ni bilo mogoče vročiti prav zaradi spremembe bivališča, takšni prošnji ni mogoče ugoditi.

Pritožba oškodovanca kot tožilca B. H. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog za vrnitev v prejšnje stanje oškodovanca kot tožilca, vložen zaradi nesprejema vabila na glavno obravnavo z dne 14. 10. 1999. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil oškodovanec kot tožilec iz vseh pritožbenih razlogov, predvsem pa zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je razveljavitev in ugoditev predlogu za vrnitev v prejšnje stanje, podrejeno pa ob razveljavitvi vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Pritožba ni utemeljena. Predvsem oškodovanec kot tožilec ni z ničemer opravičil razloga, zakaj sodišču prve stopnje ni pravočasno sporočil spremembe bivališča. Pa tudi s priloženimi dopisi ni dokazal, da je v času vabljenja na glavno obravnavo bival na znanem naslovu, na katerega je sodišče prve stopnje poslalo vabilo. Zato njegovo zaslišanje o vzroku za nemožnost vabljenja ni bilo potrebno. Tako zatrjevana bistvena kršitev določb kazenskega postopka ni izkazana. Sodišče prve stopnje ob ugotovitvi, da oškodovanec kot tožilec na znanem naslovu ne stanuje, ni bilo dolžno vabiti v skladu z II. odst. 121. člena Zakona o kazenskem postopku. Tak način pride v poštev le v primeru, da mu na nespremenjenem naslovu ni bilo mogoče vročiti vabila. Na vrnjenem vabilu pa je bil naveden novi naslov, kamor je bilo vabilo sicer poslano; sodišče druge stopnje poudarja, da tudi ta vročitev ni uspela zaradi ponovne preselitve. V tej fazi kazenskega postopka bi bila vrnitev v prejšnje stanje uspešna samo, če bi oškodovanec kot tožilec opravičil vzrok, da sodišča prve stopnje ni mogel pravočasno obvestiti o spremembi bivališča. Ker pa je v prošnji navajal povsem druge vzroke, je izpodbijana odločitev pravilna in zakonita. Iz teh razlogov pritožbi ni bilo ugoditi.

ZKP člen 62,  62/1,  66,  62,  62/1,  66.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.