TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSK sklep Cpg 606/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Taksnemu zavezancu v skladu z izdano odločbo o odmeri takse sodišče ni dolžno (ponovno) poslati naloga oziroma opomina, če je le-tega že prejel v času pred izdajo odločbe o odmeri takse.

Pritožba tožeče stranke se zavrne kot neutemeljena in se p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugotovilo, da tožeča stranka kot taksni zavezanec ni v predpisanem 15-dnevnem roku od prejem taksnega naloga (opomina) plačala sodne takse za sodbo in pritožbo v višini 45.200,00 SIT in 3.000,00 SIT za taksni opomin, skupaj 48.200,00 SIT, na ta znesek pa še 50% pribitka kot kazensko takso. Zato je pristojni Agenciji RS za plačilni promet Koper naložilo, da znesek 72.300,00 SIT prenese z žiro računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks.

Proti navedenemu sklepu je tožeča stranka po svojem pooblaščencu vložila pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov in predlagala razveljavitev izpodbijanega sklepa. V obrazložitvi navaja, da je dne 18.8.1999 oz. dne 28.8.1999 prejela nalog oz. opomin za plačilo sodne takse za sodbo oz. pritožbo (in za opomin), in da je sodišče dne 14.9.1999 v skladu z njeno zahtevo izdalo sklep o odmeri sodne takse za sodbo in pritožbo, v katerem pa ni navedlo obveznega 15-dnevnega roka za plačilo, zaradi česar tožeča stranka ni mogla v zvezi s plačilom takse priti v zamudo, torej je odločitev o plačilu kazenske takse neupravičena.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z 29. in 30. čl. Zakona o sodnih taksah (ZST); predhodno je tožečo stranko kot taksnega zavezanca v skladu s 26.čl.

ZST pozvalo k plačilu sodne takse, saj kot priznava pritožnik sam, je nalog oz. opomin za plačilo sodne takse za sodbo oz. za pritožbo, prejel že dne 18.8.1999 oz. dne 28.8.1999. Tudi odločbo o odmeri takse oz. sklep z dne 14.9.1999 je sodišče prve stopnje izdalo v skladu s 27.čl. ZST. S to odločbo je le ugotovilo in odmerilo takso, ki je že zapadla v plačilo in za katero je taksni zavezanec že predhodno prejel nalog oz. opomin za plačilo. To hkrati pomeni, da je dolžan plačati tudi kazensko takso v skladu z izpodbijanim sklepom.

Iz spisa je razvidno, da je sklep z dne 14.9.1999 o odmeri sodne takse taksni zavezanec prejel že dne 23.9.1999, taksa za sodbo in pritožbo je bila odmerjena v enaki višini kot je bila navedena v predhodnem nalogu oz. opominu, izpodbijani sklep o prisilni izterjavi te takse pa je sodišče prve stopnje izdalo šele po približno mesecu in pol od prejema sklepa o odmeri takse. Glede na takšen časovni zamik ne more sedaj taksni zavezanec uspešno uveljavljati razloga, češ da mu za plačilo takse po sklepu o odmeri ni bil (ponovno) dodeljen 15-dnevni rok za plačilo. Zato je pritožbeno sodišče na podlagi 2. točke 365.čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP/99) pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 553/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-22

Če se predlaga vrnitev v prejšnje stanje zaradi zamude roka, mora predlagatelj obenem, ko vloži predlog, opraviti tudi zamujeno dejanje (4. odst. 117. člena ZPP). Navedeno zakonsko določbo je potrebno interpretirati tako, da morata biti obe procesni dejanji sočasni. Tožeča stranka zato ni upravičena predlagati vrnitve v prejšnje stanje šele po prejemu sklepa o zavrženju prepozne pritožbe, če je ob vložitvi pritožbe morala vedeti, da je potekel rok za pritožbo.

Pritožba se zavrne in se p o t r d i izpodbijani sklep prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da ne ugodi predlogu tožeče stranke za vrnitev v prejšnje stanje. Predlog za vrnitev v prejšnje stanje je bil podan zato, ker je sodišče zavrglo prepozno pritožbo proti sodbi, v predlogu pa je tožnica zatrjevala, da je bil njen pooblaščenec do 10.3.1999 bolan in se je na delo vrnil šele 11.3., ko je že potekel rok za pritožbo. Sodišče prve stopnje predlogu za vrnitev v prejšnje stanje ni ugodilo zato, ker je tožeča stranka po pooblaščencu vložila pritožbo dne 11.3.1999 in šele po prejemu sklepa sodišča o zavrženju pritožbe podala predlog za vrnitev v prejšnje stanje in se pri tem sklicevala na pritožbo, ki jo je sodišče že zavrglo.

Tožeča stranka se pritožuje proti navedenemu sklepu prve stopnje in predlaga njegovo razveljavitev. Iz zdravniške dokumentacije je razvidno, da je bil tožničin pooblaščenc na zdravljenju od 16.2. do 10.3.1999 in je tega dne tudi odposlal pritožbo. V predlogu za vrnitev v prejšnje stanje se je na to pritožbo tudi skliceval in je bilo razumeti, da je ta pritožba priloga predlogu.

Sodišče prve stopnje je izpodbijano odločbo pravilno oprlo na 4. odst. 118. čl. tedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki določa, da mora predlagatelj, če se predlaga vrnitev v prejšnje stanje zaradi zamude roka, obenem ko vloži predlog, opraviti tudi zamujeno dejanje.

Predlagatelj bi zato moral vložiti predlog za vrnitev v prejšnje stanje, sočasno s pritožbo in ne šele potem, ko je sodišče prve stopnje povsem pravilno zavrglo nepravočasno pritožbo. Smisel navedene zakonske določbe je v preprečevanju zlorabe instituta vrnitve v prejšnje stanje.

Pritožba proti sodbi je bila vložena s priporočeno pošto dne 11.3.1999 in bi zato pritožnik že ob njeni vložitvi moral vedeti, da je prepozna in tedaj (oziroma v zakonskem roku po 2. odst. 118. čl. ZPP, skupaj s pritožbo) vložiti predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Zaradi tega je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 380. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 531/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-24

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine

Če dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi izdanega na podlagi verodostojne listine, le na splošno zatrjuje, da je prišlo do dogovora z upnikom o odlogu plačila, je tak ugovor neobrazložen, čeprav dolžnik predlaga kot dokaz zaslišanje strank.

Ugovor dolžnika se zavrne kot neutemeljen in p o t r d i sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

Nadaljnji izvršilni stroški upnika znašajo 5.201,50 SIT.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dolžniku naložilo, da v roku osmih dni po vročitvi sklepa upniku poravna terjatev v znesku 1.124.139,70 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posameznih zneskov in stroške izvršilnega postopka, ki jih je odmerilo na 46.960,80 SIT ter zaradi izterjave teh terjatev zoper dolžnika dovolilo izvršbo z rubežem dolžnikovega dobroimetja na žiro računu in prenosom tako zarubljenega dobroimetja na upnikov žiro račun.

Zoper ta sklep je dolžnik vložil ugovor, ki ga je sodišče prve stopnje v skladu z določilom 5. odst. 62. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) posredovalo pritožbenemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Dolžnik v ugovoru navaja, da je prišlo z upnikom do dogovora glede odloga plačila, o čemer bi bilo potrebno zaslišati direktorja upnika in direktorja dolžnika.

Pritožbeno sodišče meni, da je treba dolžnikov ugovor v skladu z določilom 2. odst. 53. čl.ZIZ šteti za neobrazloženega in s tem za neutemeljenega. Dolžnik na splošno, brez konkretnih navedb zatrjuje, da naj bi prišlo z upnikom do dogovora glede zamika plačila in predlaga o tem tudi zaslišanje direktorja upnika in direktorja dolžnika. Glede na to, da dolžnik ničesar konkretnega ne navaja, za kakšen dogovor naj bi šlo po vsebini, zlasti tudi za koliko časa naj bi bil odlog plačila dogovorjen, pa pritožbeno sodišče meni, da obrazložitev ugovora, ki jo je dolžnik podal ne zadostuje, da bi lahko ugovor šteli za obrazložen in s tem za utemeljen. Pritožbeno sodišče je zato ugovor dolžnika zavrnilo kot neutemeljen in potrdilo izpodbijani sklep o izvršbi sodišča prve stopnje.

Glede na to, da je sodišče prve stopnje upnika v smislu 1. odst. 57. člena ZIZ izrecno pozvalo, da odgovori na navedbe v ugovoru, mu gredo stroški odgovora na ugovor, ki jih je pritožbeno sodišče odmerilo v skladu z Odvetniško tarifo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1373/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - delni ugovor - glavnica

ZIP je dopuščal tudi delne ugovore, kar je tudi povsem v skladu z načelom dispozitivnosti (2. čl. ZPP). Iz dolžnikovega ugovora je nedvomno razvidno, zoper kolikšen oz. kateri del glavnice dolžnik ugovarja, zato je napačna in protispisna odločitev sodišča prve stopnje, da razveljavi sklep o izvršbi v drugi točki izreka za znesek, glede katerega dolžnik sploh ni ugovarjal.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje spremeni tako, da se glasi: "Sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. Ig 97/12701 z dne 28.10.1997 se glede glavnice v znesku 1.055,60 SIT s pripadki razveljavi v delu, s katerim je dovoljena izvršba (2. točka izreka) in se v tem delu zadeva pošlje Okrožnemu sodišču v Ljubljani v nadaljnji postopek."

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se sklep o izvršbi z dne 28.10.1997 glede glavnice 904.916,40 SIT s pripadki razveljavi v drugi točki izreka in da bo o tem delu zahtevka odločeno v pravdnem postopku. V obrazložitvi je navedlo, da je zgoraj citirani sklep o izvršbi postal pravnomočen glede glavnice v znesku 1055,60 SIT s pripadki.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da je dolžnik izrecno ugovarjal le delno (za 1055,60 SIT) in tudi predlagal, da se sklep o izvršbi razveljavi za ugovarjani znesek. Iz sklepa izhaja, da je le-ta postal pravnomočen za prerekani del glavnice, o preostalem, ki ga dolžnik sploh ni prerekal, pa naj bi bilo odločeno v pravdnem postopku.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da v celoti držijo upnikove navedbe, da je dolžnik v svojem ugovoru zoper sklep o izvršbi izrecno navedel, da ugovarja samo deloma in to za znesek 1055,60 SIT, glede katerega je bila med strankama izvedena kompenzacija. V času odločanja o zadevi veljavni Zakon o izvršilnem postopku (ZIP) je v 1. odst. 55.a čl.

določal, da se šteje, da dolžnik izpodbija sklep o izvršbi v celoti, če ni v ugovoru določil, v katerem delu ga izpodbija, torej je dopuščal tudi delne ugovore, kar je tudi povsem v skladu z načelom dispozitivnosti (prim. 2. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Iz dolžnikovega ugovora je nedvomno razvidno, zoper kolikšen oz. kateri del glavnice dolžnik ugovarja, zato je napačna in protispisna odločitev sodišča prve stopnje, da razveljavi sklep o izvršbi v drugi točki izreka za znesek, glede katerega dolžnik sploh ni ugovarjal, prav tako pa je tudi napačna ugotovitev v obrazložitvi, da je sklep o izvršbi postal pravnomočen za znesek 1055,60 SIT s pripadki, torej prav za znesek, glede katerega je dolžnik izrecno ugovarjal.

Odločitev sodišča prve stopnje bi morala biti pravzaprav ravno nasprotna, na kar pravilno opozarja upnikova pritožba, zato je sodišče druge stopnje le-tej na podlagi 3. točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

ZIP člen 55a,  55a/1,  55a,  55a/1.  ZIZ člen 62,  62/1,  62,  62/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 41/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-15

Pritožba je bila vložena po preteku zakonskega roka (3. odst. 9. člena ZIZ), zato jo je sodišče zavrglo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugovor zavrglo kot prepozen.

Dolžnik se je zoper sklep pritožil (s fotokopijo ugovora).

Iz podatkov v spisu izhaja, da je dolžnik izpodbijani sklep prejel dne 29.11.1999 (povratnica k redni št. 5). Osemdnevni rok za pritožbo (3. odst. 9. člena ZIZ) se je tako iztekel dne 7.12.1999 (2. odst.

111. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZIZ), medtem ko je dolžnik pritožbo vložil dne 8.12.1999 (poštni žig na ovojnici pri redni št.

Pritožba je tako prepozna, saj je bila vložena po preteku zakonskega roka; zato jo je sodišče druge stopnje zavrglo (1. tč. 365. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZIZ), ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje (366. člen in 1. odst. 343. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 78/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je naložilo upniku , da poravna v predlogu navedeno terjatev v znesku 915.665,03 SIT s pripadki (1. tč. izreka), dovolilo izvršbo (2. tč. izreka) in upnikove stroške odmerilo na 52.485,00 SIT (3. tč. izreka).

Proti sklepu je dolžnica pravočasno ugovarjala. V ugovoru je navedla, da je dolg bistveno manjši, saj je bilo dogovorjeno, da bo poravnan s kompenzacijo. V dokaz je priložila dve dobavnici (B1-2).

Prvostopno sodišče je ocenilo, da ugovor ni utemljen in ga je zato na podlagi določila 5. odst. 62. čl. ZIZ poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Po določilu 2. odst. 53. čl. ZIZ mora ugovor biti obrazložen.

Obrazložen pa je, če v njem dolžnik navede dejstva, s katerimi ga utemljuje in predloži dokaze za svoje trditve, sicer se šteje za neutemljenega.

Koliko znaša "bistveno manjši" dolg, dolžnica ni navedla, to pa tudi ne izhaja iz nobene od predloženih dobavnic (št. 9. z dne 9.9.99 in št. 25 z dne 22.10.1999). Ker iz teh dveh listin tudi ni razvidno, da bi bilo plačilo dogovorjeno s kompenzacijo, je prvostopno sodišče ugovor dolžnice pravilno štelo za neutemljenega. Tudi ob uradnem preizkusu izpodbijanega sklepa pritožbeno sodišče ni zasledilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP, v zvezi s 15. čl. ZIZ). Zato je pritožbo kot neutemlejno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. odst. 365. čl. ZPP, v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1357/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-15

obrazložitev ugovora - verodostojna listina

Ugovor je potrebno šteti za obrazložen ter ravnati po 2. odst. 62. člena ZIZ, ker sodišče v izvršilnem postopku ne presoja pravilnosti izmer, ki so podlaga obračunu (uveljavljanim terjatvam), katerim dolžnik ugovarja; ali so te terjatve utemeljene oziroma v kolikšni višini glede na opravljena dela, bo namreč presojalo pristojno sodišče v postopku kot pri ugovoru zoper plačilni nalog.

Ugovoru se ugodi, 2. točka izreka izpodbijanega sklepa se razveljavi ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v pristojno odločanje.

Sodišče prve stopnje je štelo ugovor zoper sklep o izvršbi (na podlagi verodostojne listine) za neobrazložen; zato ga je poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

V pravočasnem ugovoru je dolžnik navedel, da upnik svojemu obračunu ni predložil izmer, ki bi ustrezale dejansko opravljenemu delu; prav tako pa ni bil "oblikovan in podpisan" primopredajni zapisnik.

Po 2. odst. 53. člena v zvezi s 1. odst. 61. člena ZIZ mora biti ugovor obrazložen; navedena morajo biti dejstva, s katerimi se ga utemeljuje, hkrati pa morajo biti predloženi dokazi, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen. Dejstva navedena v ugovoru morajo biti takšna, da imajo lahko za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če se izkažejo za resnična (prim. načelno pravno mnenje, sprejeto na evidenčni občni seji Vrhovnega sodišča RS dne 9.12.1999).

Z navedbami, da upnik svojemu obračunu ni predložil izmer, ki bi ustrezale dejansko opravljenemu delu, ter da ob zaključku del ni bil oblikovan in podpisan primopredajni zapisnik, dolžnik (po višini) ugovarja uveljavljani denarni terjatvi, saj zaradi nepravilnih izmer in izostanka primopredajnega zapisnika ne more ugotoviti, kolikšno delo je bilo opravljeno oziroma ali upnik uveljavlja samo plačilo dejansko opravljenega dela. Ugovor je zato potrebno šteti za obrazložen ter ravnati po 2. odst. 62. člena ZIZ; sodišče v izvršilnem postopku namreč ne presoja pravilnosti izmer, ki so podlaga obračunu (uveljavljanim terjatvam); ali so te terjatve utemeljene oziroma v kolikšni višini glede na opravljena dela, bo namreč presojalo pristojno sodišče v postopku kot pri ugovoru zoper plačilni nalog.

Sodišče prve stopnje je nepravilno postopalo po 5. odst. 62. člena ZIZ, zato je sodišče druge stopnje na podlagi 3. tč. 365. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZIZ ugovoru ugodilo, izpodbijani sklep (o izvršbi) razveljavilo v 2. tč. izreka ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v pristojno odločanje po 2. odst. 62. člena ZIZ.

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2,  62/5,  53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/2,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 53/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-22

obrazložitev ugovora - menica - zastaranje

Dolžnik je (med drugim) ugovarjal tudi iz razloga zastaranja uveljavljane (menične) terjatve. Ker z zastaranjem preneha pravica zahtevati izpolnitev obveznosti (1. odst. 360. člena ZOR), je dolžnikova trditev takšna, da bi lahko imela za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če bi se izkazala za resnično; zato je ugovor potrebno šteti za obrazložen.

Ugovoru se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi v 2. tč. izreka ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v pristojno odločanje.

Sodišče prve stopnje je štelo ugovor zoper sklep o izvršbi (na podlagi verodostojne listine) za neobrazložen, zato ga je poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

V pravočasnem ugovoru je dolžnik navedel, da je izvršilne stroške povzročil upnik po svoji krivdi. Ugovora ni potrebno obrazložiti po 55. členu ZIP. Upnik ni izpolnil nobenega pogoja iz 23. člena ZIZ.

Upnik je zamudil rok za izterjavo dolga; zastaralni rok je začel teči, ko sta z upnikom sklenila enoletno pogodbo z dne 23.2.1994, ki naj jo upnik predloži; po preteku enoletne pogodbe z dne 23.2.1994 z upnikom ni sklenil nove pogodbe, zato se šteje, da pogodba ni bila sklenjena. Upnik je zamudil rok za uveljavljanje terjatve, zato je (tudi zaradi tega) sklep o izvršbi neutemeljen. Sodišče lahko v celoti zavrne menični predlog zaradi zastaranja. Brez predhodnega opomina ni mogoč izvršilni predlog. Za verodostojno listino se ne more šteti specifikacija dolga, ki jo je izdelala pooblaščenka upnika.

Po 2. odst. 53. člena v zvezi s 1. odst. 61. člena ZIZ mora biti ugovor obrazložen; navedena morajo biti dejstva, s katerimi se ga utemeljuje, hkrati pa morajo biti predloženi dokazi, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen. Dolžnik je (med drugim) ugovarjal tudi iz razloga zastaranja uveljavljane (menične) terjatve. Ker z zastaranjem preneha pravica zahtevati izpolnitev obveznosti (1. odst. 360. člena ZOR), je dolžnikova trditev takšna, da bi lahko imela za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če bi se izkazala za resnično (prim.

načelno pravno mnenje, sprejeto na evidenčni občni seji Vrhovnega sodišča RS dne 9.12.1999). Ugovor je zato (že) na podlagi navedenega razloga potrebno šteti za obrazložen; ostalih ugovornih navedb sodišče druge stopnje zato niti ni presojalo.

Sodišče druge stopnje je tako na podlagi 3. tč. 365. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZIZ ugovoru ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo v 2. tč. izreka ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v pristojno odločanje.

ZOR člen 360,  360/1,  360,  360/1.  ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  53,  53/2,  61,  61/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1170/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor

Dolžnik sploh ni postavil nobenih konkretnih trditev, zakaj naj bi bil obračun obresti neupravičen. Razen zgoraj citirane povsem pavšalne navedbe dolžnik ugovora ni z ničemer obrazložil, zato je dolžnikov ugovor neutemeljen v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Ugovor se zavrne in se potrdi sklep o izvršbi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dovolilo zoper dolžnika izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave terjatve 11.962,00 SIT s pripadki.

Dolžnik je zoper sklep pravočasno ugovarjal in navedel, da je obračun obresti neupravičen.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je dolžnikov ugovor neobrazložen v skladu z določili 2. odst. 53. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) in ga po 5. odst. 62. čl. ZIZ poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

Drugi odstavek 53. čl. ZIZ nalaga dolžniku, da svoj ugovor zoper sklep o izvršbi obrazloži, to je, da navede pravno relevantna dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predloži tudi ustrezne dokaze za tako zatrjevana dejstva. Če dolžnik zgoraj navedenim zahtevam ne zadosti, se njegov ugovor šteje za neutemeljen. Omenjeno določilo je treba razlagati tako, da mora dolžnik navesti in dokazovati tista dejstva, ki preprečujejo izvršbo v smislu 55. čl. ZIZ oziroma ki bi - če bi se izkazala za resnična - lahko pripeljala do zavrnitve tožbenega zahtevka v pravdi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da dolžnik sploh ni postavil nobenih konkretnih trditev, zakaj naj bi bil obračun obresti neupravičen.

Razen zgoraj citirane povsem pavšalne navedbe dolžnik ugovora ni z ničemer obrazložil, zato pritožbeno sodišče ugotavlja, da je pravilna odločitev sodišča prve stopnje o neutemeljenosti ugovora v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Ker pritožbeno sodišče tudi pri preizkusu odločbe po uradni dolžnosti v skladu z 2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl. ZIZ ni ugotovilo kršitev, je na podlagi 2. točke 365. čl.

ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ ugovor zavrnilo kot neutemeljenega in potrdilo sklep sodišča prve stopnje o izvršbi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.