TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cpg 3/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

Če pa se izvršba ustavi, če predlagana izvršilna dejanja niso bila uspešna, zaradi česar upnik niti delno ni poplačan, ni logično, da bi bilo drugače, če je upnik ostal po uspešni izpeljavi vseh predlaganih izvršilnih dejanj le delno poplačan.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim delom sklepa ugotovilo, da je izvršilni postopek končan.

Proti sklepu sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo upnik zaradi bistvene postopkovne kršitve. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi. V pritožbi opozarja, da zarubljena sredstva niso zadostovala niti za poplačilo stroškov postopka.

Sodišče je izvršilni postopek preuranjeno končalo, odločitev sodišča pa nima podlage v zakonu. Sodišče bi moralo upnika pozvati, naj predlaga ponoven rubež.

Zmotno je pritožnikovo stališče, da bi moralo sodišče upnika pozvati, naj predlaga ponovni rubež. Takšne dolžnosti sodišče po ZIZ nima. Res je sicer, da ZIZ ne ureja situacije, ko je upnik po sicer uspešni dražbi zarubljenih predmetov le delno poplačan, kakršen je tudi konkretni primer. Določa pa, da sodišče ustavi izvršbo zaradi dejanskih ovir, do katerih pride pri opravi izvršbe. Tako določa, da sodišče ustavi izvršbo po dveh neuspešnih dražbah (1. odst. 95. čl.

ZIZ), ali pa v primeru dveh neuspešnih rubežev (88. čl. ZIZ), ko upnik niti delno ni poplačan. Na postopek same izvršbe tako vplivajo dejanske ovire za njegov uspešni zaključek. Če pa se izvršba ustavi, če predlagana izvršilna dejanja niso bila uspešna, zaradi česar upnik niti delno ni poplačan, ni logično, da bi bilo drugače, če je upnik ostal po uspešni izpeljavi vseh predlaganih izvršilnih dejanj le delno poplačan. Po presoji pritožbenega sodišča je tako sodišče prve stopnje postopalo pravilno, ko je smiselno odločilo, da izvršbo ustavi (anal. 95. čl. ZIZ).

Doslej razloženemu pritožbeno sodišče še dodaja, da novi ZIZ olajšuje upnikov položaj, ko predvideva, da sodišče dolžniku naloži, da predloži seznam svojega premoženja, če upnik izkaže za verjetno, da se s sredstvi izvršbe ne bo mogel v celoti poplačati (31. čl. ZIZ).

Vendar upnik sodišču takšnega predloga ni podal.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz 2. odst. izreka sklepa (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), potem ko je ugotovilo, da niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 28/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

izvršba na nepremičnine - prodaja - ugovor

ZIZ sicer v 183. čl. predvideva tudi možnost prodaje s sklenitvijo neposredne pogodbe, vendar pa je takšno prodajo moč izpeljati le, če se o tem s pisnim sporazumom dogovorijo stranke in zastavni upnik. O takšnem načinu prodaje tedaj ne odloča sodišče, ki volje strank ne more nadomestiti, temveč prizadeti udeleženci izvršilnega postopka.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor dolžnika.

Proti sklepu sodišča prve stopnje vlaga pravočasno pritožbo dolžnik zaradi smiselno zatrjevane bistvene postopkovne kršitve. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi.

Dolžnik je v ugovoru proti sklepu o izvršbi navedel, da ima kupca za sporno nepremičnino, da pa upnik ne pristane, da bi mu dolgovani znesek ob prodaji izvensodno plačali.

Zakon o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ) ne predvideva dolžnosti upnika, da se odreče pravicam, ki mu gredo po tem zakonu zaradi izterjave dolgovane terjatve. Dejstvo, ki ga je dolžnik navedel v ugovoru tudi ne preprečuje izvršbe. Sodišče prve stopnje je zato pravilno presodilo, da dolžnik ne navaja razlogov, ki bi preprečevali izvršbo (prim. 55. čl. ZIZ). Zato je tudi pravilno odločilo, ko je ugovor zavrnilo.

Če se bo dovoljena izvršba nadaljevala, se bo sporna nepremičnina prodala na javni dražbi (183. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju, v nadaljevanju ZIZ). Takšen način prodaje je predviden prav zaradi možnosti doseganja čim višje cene. Zaradi takšnega načina prodaje dolžnik ne bo oškodovan. ZIZ sicer v 183. čl. predvideva tudi možnost prodaje s sklenitvijo neposredne pogodbe, vendar pa je takšno prodajo moč izpeljati le, če se o tem s pisnim sporazumom dogovorijo stranke in zastavni upnik. O takšnem načinu prodaje tedaj ne odloča sodišče, ki volje strank ne more nadomestiti, temveč prizadeti udeleženci izvršilnega postopka.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (2. tč. 380. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), potem ko je ugotovilo, da niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 49/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-03

Sklep o izvršbi, s katerim je predlogu za izvršbo ugodeno, lahko dolžnik izpodbija z ugovorom, ki mora biti obrazložen in v njem mora navesti dolžnik dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predložiti dokaze, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen.

Ugovor se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugodilo upnikovemu predlogu za izvršbo na podlagi verodostojne listine in naložilo dolžniku, da plača upniku terjatev v višini 74.763,00 SIT s pripadki ter hkrati dovolilo izvršbo za ta znesek.

Dolžnik je sklepu o izvršbi ugovarjal tako, da je vložil pritožbo na navedeni sklep in navedel, da podatek ni točen, zato zahtevajo soočenje s podjetjem.

Sodišče prve stopnje je dolžnikov ugovor na podlagi 5. odst. 62. čl.

Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Štelo je, da dolžnikov ugovor ni obrazložen skladno z določbami ZIZ.

Sklep o izvršbi, s katerim je predlogu za izvršbo ugodeno, lahko dolžnik izpodbija z ugovorom, ki mora biti obrazložen in v njem mora navesti dolžnik dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predložiti dokaze, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen (primerjaj določilo 53. čl. ZIZ). Iz vsebine ugovora ne izhaja nobena taka trditev, ki bi predstavljala pravno relevantno dejstvo. Sama trditev, da podatek ni točen, je pavšalna in nedoločena, nejasno je na kaj se sploh nanaša.

Tudi predlog na soočenje s podjetjem je nejasen, ne predstavlja takšnega predloga za dokazovanje, ki bi lahko prinesel v pravdi zavrnitev tožbenega zahtevka. Dolžnikov ugovor torej ni obrazložen skladno z določbami ZIZ, zato tudi ni mogoče dovoliti nadaljnjega postopka, ki bi tekel kot pri ugovoru zoper plačilni nalog skladno z 2. odst. 62. čl. ZIZ, ampak je bilo potrebno ugovor zavrniti in potrditi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje po 2. točki 365. čl.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1120/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor

Dolžnik za svoje ugovorne trditve ni predložil nobenih dokazov, saj ugovoru ni priložil nobenih dokazil o plačilu, niti pogodbe, na katero se sklicuje, niti česar koli drugega, zato je njegov ugovor neobrazložen v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Ugovor se zavrne in se potrdi sklep o izvršbi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dovolilo zoper dolžnika izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave terjatve 828.545,38 SIT s pripadki.

Dolžnik je zoper sklep pravočasno ugovarjal in navedel, da sta se stranki dogovorili, da se upnikova obrestna terjatev pobota z nasprotno terjatvijo dolžnika iz naslova pogodbene kazni. Glavnico je dolžnik v celoti plačal.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je dolžnikov ugovor neobrazložen v skladu z določili 2. odst. 53. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) in ga po 5. odst. 62. čl. ZIZ poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

Drugi odstavek 53. čl. ZIZ nalaga dolžniku, da svoj ugovor zoper sklep o izvršbi obrazloži, to je, da navede pravno relevantna dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predloži tudi ustrezne dokaze za tako zatrjevana dejstva. Če dolžnik zgoraj navedenim zahtevam ne zadosti, se njegov ugovor šteje za neutemeljen. Omenjeno določilo je treba razlagati tako, da mora dolžnik navesti in dokazovati tista dejstva, ki preprečujejo izvršbo v smislu 55. čl. ZIZ oziroma ki bi - če bi se izkazala za resnična - lahko pripeljala do zavrnitve tožbenega zahtevka v pravdi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da dolžnik v ugovoru smiselno priznava obstoj poslovnega razmerja, ko piše o upnikovi terjatvi iz naslova obresti, o pogodbi in pogodbeni kazni. Nadalje pritožbeno sodišče ugotavlja, da so dolžnikove ugovorne navedbe povsem nekonkretizirane, saj sploh ne pove, kdaj je v celoti plačal glavnico, kdaj in s kom se je dogovarjal o pobotu ter kolikšna je njegova v pobot uveljavljana terjatev iz naslova pogodbene kazni. Za vse zgoraj navedene trditve dolžnik tudi ni predložil nobenih dokazov, saj ugovoru ni priložil nobenih dokazil o plačilu, niti pogodbe, na katero se sklicuje, niti česar koli drugega. Tako pritožbeno sodišče ugotavlja, da dolžnik ni obrazložil svojega ugovora v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ, zato se pritožbeno sodišče strinja z odločitvijo sodišča prve stopnje, da dolžnikov ugovor ni utemeljen v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Ker pritožbeno sodišče tudi pri preizkusu odločbe po uradni dolžnosti v skladu z določbami 2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl. ZIZ ni ugotovilo kršitev, je na podlagi 2. točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ ugovor zavrnilo kot utemeljenega in potrdilo sklep sodišča prve stopnje o izvršbi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1132/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

ustavitev izvršbe - sedež - vročanje pisanj - sodni register - nadomestna vročitev

Upnik je sporočil pravilni naslov dolžnika, saj je sporočil naslov, ki je kot sedež dolžnika vpisan v sodni register. Glede na takšno stanje stvari sodišče prve stopnje ne bi smelo ustaviti postopka, temveč bi moralo opraviti nadomestno vročitev s pustitvijo obvestila o sodnem pisanju ter fikcijo vročitve v primeru nedviga pisanja v skladu z določili 141. čl. ZPP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo, razveljavilo sklep o izvršbi in zavrglo predlog za izvršbo, ker upnik kljub opozorilu sodišča ni sporočil pravilnega naslova dolžnika.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da je sodišču sporočil točen naslov dolžnika, vendar dolžnik odklanja sprejem pisanja.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je dolžnik vpisan v sodni register Okrožnega sodišča v Ljubljani (vložna številka 061 11833100), kjer je kot sedež dolžnika vpisan naslov M.... Iz podatkov v spisu izhaja, da je Okrajno sodišče v Ljubljani po zaprosilu Okrajnega sodišča na Vrhniki na navedenem naslovu večkrat poskušalo dolžniku vročiti sklep o izvršbi, vendar so se sodne pošiljke vračale z označbo "ni dvignil". Zakon o pravdnem postopku (Ur. list. RS 26/99, v nadaljevanju ZPP) v 4. odst. 141. čl. v zvezi s 15. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) določa postopek, če pravni osebi, ki je vpisana v sodni register, ni mogoče vročiti pisanja na naslovu, ki je naveden v registru. Utemeljena je upnikova pritožbena navedba, da je sporočil pravilni naslov dolžnika, saj je sporočil naslov, ki je kot sedež dolžnika vpisan v sodni register. Glede na takšno stanje stvari sodišče prve stopnje ne bi smelo ustaviti postopka, temveč bi moralo opraviti nadomestno vročitev s pustitvijo obvestila o sodnem pisanju ter fikcijo vročitve v primeru nedviga pisanja v skladu z določili 141. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ. Zato je pritožbeno sodišče na podlagi 3. točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. V ponovljenem postopku naj sodišče prve stopnje ponovno pošlje dolžniku sklep o izvršbi in v primeru, če dolžnika ne bo najti na sedežu, ki je vpisan v sodni register, opravi nadomestno vročitev v skladu z določili 141. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 129/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-22

Tudi predlog za izdajo začasne odredbe mora biti v skladu s 4. odstavkom 40. člena ZIZ v zvezi z 239. členom ZIZ taksiran. Če navedena taksa tudi po pozivu stranki ni plačana, se šteje, da je upnik predlog za izdajo začasne odredbe umaknil.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče štelo, da je upnik predlog za izdajo začasne odredbe po 4. odstavku 40. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) umaknil.

Zoper sklep se pritožuje upnik, ki ocenjuje, da je bilo vodenje postopka s strani prvostopnega sodišča takšno, da je bil v podrejenem položaju. Obrazlaga tudi celotno situacijo med njim in dolžnikom.

Pravilna je ugotovitev v izpodbijanem sklepu, da je upnik zoper dolžnika dne 28.9.1999 predlagal izdajo začasne odredbe, da pa njegova vloga v skladu z določbami Zakona o sodnih taksah (ZST) ni bila taksirana. Zato ga je prvostopno sodišče z dopisom z dne 29.9.1999 pravilno (v skladu s 4. odstavkom 40. člena v zvezi z 239. členom ZIZ) pozvalo na plačilo takse in ga tudi opozorilo, da se bo štel njegov predlog po navedenem določilu za umaknjen, če takse v roku 15 dni ne bo plačal.

V navedeni zadevi ni sporno, da upnik takse za predlog za izdajo začasne odredbe ni poravnal. Zato je odločitev v izpodbijanem sklepu v celoti pravilna in v skladu z zakonsko normo, ki jo predpisuje 4. odstavek 40. člena ZIZ. Pritožbene navedbe upnika, ki opisuje celotno situacijo med njim in dolžnikom, tako niso bistvene.

Ničesar tudi ni mogoče očitati vodenju postopka s strani prvostopnega sodišča, ki je ravnalo v celoti v skladu z zakonskimi določbami. Te pa izrecno predpisujejo, da morajo biti vloge v postopku zavarovanja taksirane, sicer se jih obravnava kot nepopolne vloge in se postopa tako, kot je v tem primeru postopalo prvostopno sodišče.

Ker pritožbeni razlogi niso podani, kot tudi ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče ob reševanju pritožbe pazi po uradni dolžnosti, je bilo treba pritožbo upnika zavrniti kot neutemeljeno in izpodbijani sklep prvostopnega sodišča potrditi (v skladu z 2. točko 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 40,  40/4,  239,  40,  40/4,  239.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 21/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-24

Stečajni upravitelj je prijavljeno terjatev prerekal, zato je bil upnik utemeljeno napoten na pravdo.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom napotilo upnika K. z.o.o., da zaradi ugotovitve v stečajnem postopku prijavljene terjatve v znesku 217.175,09 SIT s pripadki začne ustrezen postopek v 15. dneh od dneva vročitve sklepa.

Proti temu sklepu se je upnik pravočasno pritožil in trdi, da prijavljena terjatev ni bila s strani tožnika nikoli oporekana, zato se s sklepom ne strinja.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je stečajni upravitelj na naroku za preizkus terjatev, opravljenem dne 19.1.2000, upnikovo terjatev, ki jo je le-ta prijavil v znesku 217.175,00 SIT prerekal in je ni priznal. Čim je stečajni upravitelj terjatev na naroku za preizkus terjatev prerekal, je stečajni senat bil dolžan postopati, tako kot je v konkretnem primeru postopal (glej 1. odstavek 144. člena ZPPSL). V pritožbi zatrjevano dejstvo, da terjatev s strani dolžnika ni bila nikoli oporekana, se očitno nanaša na situacijo pred začetkom stečajnega postopka. Čim je bil nad dolžnikom začet stečajni postopek, pa se je o terjatvi pristojen izjaviti stečajni upravitelj in je odločilna le njegova izjava o terjatvi. Čim je prijavljeno terjatev stečajni upravitelj prerekal, je njeno ugotovitev dolžan upnik doseči v ustreznem postopku. Pritožba tako ni utemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in sklep sodišča prve stopnje na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZPPSL potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 17/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

pritožba zoper sklep - plačilo sodne takse - učinek

Oprostitev plačila sodnih taks po 1. odst. 14. čl. Zakona o sodnih taksah velja za vloge in dejanja, za katera je nastala obveznost plačila sodne takse po vložitvi predloga za oprostitev plačila sodne takse.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da pritožnik ni plačal v predpisanem roku takse za prijavo terjatve.

Zato mu je naložilo še plačilo kazenske takse, Agenciji RS za plačilni promet pa naročilo, da sklep izvrši.

Proti sklepu je vložil taksni zavezanec pravočasno pritožbo.

Pritožnik v pritožbi ne oporeka predpostavkam, na katerih izpodbijani sklep temelji. Navaja razloge, s katerimi utemeljuje predlog za oprostitev plačila dolgovane takse. Teh razlogov pa v tem pritožbenem postopku ni moč upoštevati. Že zato ne, ker oprostitev plačila sodnih taks po 1. odst. 14. čl. Zakona o sodnih taksah velja za vloge in dejanja, za katera je nastala obveznost plačila sodne takse po vložitvi predloga za oprostitev plačila sodne takse. Da bi se sodna taksa lahko pokrivala iz varščine, ki je bila plačana v kazenskem postopku, pa Zakon o sodnih taksah tudi ne predvideva. Končno na obveznost plačila sodne takse ne more vplivati zatrjevana nelikvidnost taksnega zavezanca. Če je taksni zavezanec res nelikviden, Agencija za plačilni promet naročene izterjave pač ne bo mogla sprovesti.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 42/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-17

Pritožnik sam navaja, da je oseba, ki je sklep sprejela, bila od njega pooblaščena, torej je bila vročitev veljavno opravljena, ko je pisanje sprejel pooblaščenec. Okoliščina, kdaj je dolžnik dejansko prejel sklep od svojega pooblaščenca, je stvar notranjega razmerja med pooblastiteljem in pooblaščencem, ki ne vpliva na pravočasnost ugovora. Prav tako na odločitev v tej zadevi ne vpliva, ali je bil rok za ugovor prekoračen (samo) za en dan, saj gre za prekluziven rok, ki je določen z zakonom in ni podaljšljiv.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi kot prepozen.

Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da je zaradi težav v poslovanju odpovedal najemno pogodbo za poslovne prostore na stari lokaciji na C.. Zaradi potrebe po sprejemanju poštnih pošiljk je na starem naslovu sklenil dogovor o možnosti občasne uporabe poslovnih prostorov s "prijateljsko firmo" in le-to tudi pooblastil za dviganje pošte, ki prispe na naslov dolžnika.

Sklep o izvršbi je bil sprejet v petek, 17.11.1999, dolžnik pa ga je dvignil šele v ponedeljek, 22.11.1999. Pritožba ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da dolžnik v pritožbi sam priznava, da je njegov pooblaščenec prevzel sklep o izvršbi dne 17.11.1999, kar izhaja tudi iz povratnice, pripete k list. št. 3. Iz dohodnega zaznamka na ugovoru na list. št. 5 je razvidno, da je dolžnik vložil ugovor neposredno dne 26.11.1999, to je po preteku zakonskega osemdnevnega roka iz 3. odst. 9. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Pritožnik sam navaja, da je oseba, ki je sklep sprejela, bila od njega pooblaščena, torej je bila vročitev veljavno opravljena, ko je pisanje sprejel pooblaščenec (prim. 1. odst. 137. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ). Okoliščina, kdaj je dolžnik dejansko prejel sklep od svojega pooblaščenca, je stvar notranjega razmerja med pooblastiteljem in pooblaščencem, ki ne vpliva na pravočasnost ugovora. Prav tako na odločitev v tej zadevi ne vpliva, ali je bil rok za ugovor prekoračen (samo) za en dan, saj gre za prekluziven rok, ki je določen z zakonom in ni podaljšljiv (prim. 2. odst. 110. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ).

Glede na vse povedano pritožbeno sodišče ugotavlja, da je odločitev sodišča prve stopnje povsem pravilna. Ker sodišče druge stopnje tudi pri preizkusu odločbe po uradni dolžnosti ni ugotovilo kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), je na podlagi 2. točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl.

ZIZ pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 9,  9/3,  9,  9/3.  ZPP člen 110,  110/2,  137,  137/1,  110,  110/2,  137,  137/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 54/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-15

neobrazložen ugovor - verodostojna listina

Z navedbami, da naj tretja oseba, ki je ženi dolžnika rekla, da "noče več slišati za naše (dolžnikovo) ime" in da dolžnik "z njihovo firmo nima nič več", poravna dolg dolžnika, dolžnik ne ugovarja niti temelju niti višini terjatve upnika oziroma ne navaja dejstev, ki se nanašajo na izterjevani dolg in ki imajo lahko za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če se izkažejo za resnična.

Ugovor se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je štelo ugovor zoper sklep o izvršbi (na podlagi verodostojne listine) za neobrazložen, zato ga je poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

V pravočasnem ugovoru je dolžnik navedel, da naj poravna dolg gospa v skladišču, ki je "osebno vzela zadevo v svoje roke" in ženi dolžnika rekla, da z njihovo firmo dolžnik nima nič več.

Po 2. odst. 53. člena v zvezi s 1. odst. 61. člena ZIZ mora biti ugovor obrazložen; navedena morajo biti dejstva, s katerimi se ga utemeljuje, hkrati pa morajo biti predloženi dokazi, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen. Z navedbami, da naj tretja oseba, ki je ženi dolžnika rekla, da "noče več slišati za naše (dolžnikovo) ime" in da dolžnik "z njihovo firmo nima nič več", poravna dolg dolžnika, dolžnik ne ugovarja (obrazloženo) niti temelju niti višini terjatve upnika oziroma ne navaja dejstev, ki se nanašajo na izterjevani dolg in ki imajo lahko za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če se izkažejo za resnična (prim. načelno pravno mnenje, sprejeto na evidenčni občni seji Vrhovnega sodišča RS dne 9.12.1999).

Sodišče prve stopnje je tako pravilno štelo ugovor za neobrazložen ter ravnalo po 5. odst. 62. člena ZIZ: ugovor poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi. Sodišče druge stopnje pa je (neobrazložen) ugovor zavrnilo kot neutemeljen in potrdilo izpodbijani sklep (2. tč. 365. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/5,  53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.