TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cpg 1211/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-20

izvršba na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor

Dolžnikove trditve, da je za najem spornega vozila izdal le začasno naročilnico, so splošne, premalo konkretne in za te trditve tudi ni predložil nobenih dokazov, zato ugovor ni obrazložen skladno z 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Ugovor se zavrne in se sklep o izvršbi sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je izdalo dne 14.1.1999 sklep o izvršbi, s katerim je dolžniku naložilo, da mora plačati upniku znesek 286.696,70 SIT s pp. ter hkrati odločilo, da se dovoli izvršba za navedeno terjatev.

Dolžnik je zoper sklep o izvršbi ugovarjal.

Sodišče prve stopnje je dolžnikov ugovor na podlagi 5. odst. 62. čl.

Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur. l. 50/98, v nadaljevanju ZIZ) poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi, ker je štelo, da ugovor dolžnika ni obrazložen skladno z določbami ZIZ.

Dolžnk mora sklepu o izvršbi ugovarjati obrazloženo (2. odst. 53. čl.

ZIZ). To velja tudi za ugovor zoper sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine (1. odst. 61. čl. ZIZ). V ugovoru zoper sklep o izvršbi mora dolžnik navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predložiti dokaze zanje, sicer se ugovor šteje za neutemeljen (2. odst. 53. čl. ZIZ). Če dolžnik ugovarja sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine in mu ugovarja v celoti (torej tudi v delu, s katerim mu je bilo naloženo plačilo terjatve), mora v ugovoru navesti pravno relevantna dejstva. To pa so takšna dejstva, ki bi pripeljala do zavrnitve tožbenega zahtevka, če bi se izkazala za resnična in za zatrjevana dejstva predložiti dokaze. V konkretnem primeru je dolžnik ugovarjal sklepu o izvršbi v celoti. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da upnik uveljavlja terjatev na podlagi računa za najem vozila za čas od 1.2.1998 do 14.2.1998. Dolžnikove trditve, da je za najem spornega vozila izdal le začasno naročilnico in da je bil najemik M.T., so splošne, premalo konkretne. Dolžnik namreč ne pove, za koliko časa in katere dneve je izdal upniku začasno naročilnico za najem spornega vozila, niti za svoje trditve, da je upniku izdal le začasno naročilnico (pri čemer v ugovoru ne pojasni pojma začasnosti), ni predložil nobenih dokazov (naročilnice). S takimi nekonkretnimi in nedoločnimi trditvami, ki jih je dolžnik navedel v ugovoru in kateremu tudi niso predloženi nobeni dokazi, dolžnik v pravdi ne bi mogel uspeti, zato njegov ugovor ni obrazložen skladno z določilom 2. odst. 53. čl. ZIZ in je zato tudi neutemeljen. Sodišče druge stopnje ga je zato zavrnilo in potrdilo sklep o izvršbi sodišča prve stopnje (2. točka 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ in 5. odst. 62. čl. ZIZ v zvezi z 2. odst. 53. čl. ZIZ).

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/5,  53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 334/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-18

Z vmesno sodbo se po 330. členu ZPP odloča le o podlagi zahtevka, ne pa tudi glede višine zneska. Zato pritožbenih navedb stranke, ki se nanašajo na višino zahtevka ni mogoče upoštevati, ker bodo te navedbe relevantne šele pri končni sodbi.

Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbijano sodbo je prvostopno sodišče odločilo le o podlagi zahtevka po 330. členu ZPP/77. Ugotovilo je, da je tožbeni zahtevek glede na podlago utemeljen.

Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožena stranka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava.

Navaja, da gre za stroške vzdrževanja po 1. točki 42. člena Zakona o ureditvi določenih vprašanj s področja varnosti cestnega prometa (Ur.

l. RS št. 28/81), ne pa za stroške iz 2. in 3. točke omenjenega določila. Sporna je tudi višina obračunanih stroškov, saj je račun izstavljen enostransko. Predložene tudi ni ustrezne dokumentacije glede njihove višine.

Tožena stranka je tekom postopka ugovarjala tožbenemu zahtevku tako glede podlage kot tudi glede višine zneska. Prvostopno sodišče je tako ocenilo, da je smotrno najprej odločiti le o podlagi zahtevka in je zato izdalo vmesno sodbo po 330. členu ZPP, s katero je tožbenemu zahtevku po sami podlagi ugodilo. Obrazložitev izpodbijane sodbe, ki se nanaša na samo podlago zahtevka, tožena stranka izrecno v pritožbi ne izpodbija. Zato jo je pritožbeno sodišče v tem delu preizkusilo po uradni dolžnosti v mejah pritožbe, vendar bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ni zasledilo, prvostopno sodišče pa je pri svoji odločitvi tudi pravilno uporabilo materialno pravne določbe.

Pritožba tožene stranke se nanaša na višino obračunanih stroškov, torej glede zneska, o katerem pa sodišče še ni odločalo. Vse navedene ugovore v zvezi z obračunom stroškov bo lahko tožena stranka uveljavljala v nadaljnjem postopku, ko bo sodišče odločalo tudi glede utemeljenosti višine samega zahtevka oziroma obračuna stroškov.

Pritožbene navedbe tožene stranke, ki se nanašajo na obračun stroškov so tako zaenkrat preuranjene, saj je prvostopno sodišče z izpodbijano sodbo odločalo le o podlagi zahtevka. Zato pritožbenih navedb tožene stranke, ki se nanašajo na obračun stroškov ni bilo mogoče upoštevati, saj bodo te navedbe relevantne šele pri končni odločitvi zadeve.

Pritožbeni razlogi tako niso podani, kot tudi ne razlogi na katere pazi pritožbeno sodišče ob reševanju pritožbe po uradni dolžnosti.

Zato je bilo potrebno pritožbo tožene stranke zavrniti kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrditi v skladu s 368. členom ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1559/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-06

Sodišče prve stopnje je v sporu majhne vrednosti pravilno štelo pritožbo za umaknjeno, ker pritožnik ni niti po prejemu opomina plačal sodne takse za pritožbo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani sklep.

Sodišče prve stopnje je toženi stranki naložilo, naj plača sodno takso za pritožbo na podlagi drugega odstavka 497. člena ZPP in ji poslala tudi sodni opomin za plačilo takse v višini 48.000,00 SIT in 3.000,00 SIT za opomin. Ker tožena stranka sodne takse za pritožbo ni plačala, je sodišče prve stopnje štelo, da je napoved pritožbe umaknjena.

Zoper ta sklep se je tožena stranka pritožila smiselno iz pritožbenega razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja iz 2. točke prvega odstavka 338. člena ZPP. Navedla je, da bo takso za pritožbo plačala, vendar pa ne ve vrednosti takse. Pritožila se je tudi glede glavne stvari.

Sklep, s katerim je sodišče prve stopnje pozvalo toženo stranko naj v roku 15 dni pritožbo dopolni tako, da predloži sodišču potrdilo o plačilu dolžne takse, je tožena stranka prejela dne 29.10.1999 (povratnica k listovni številki 43). Iz slednje je tudi razvidno, da je bil toženi stranki poslan sklep z dne 26.10.1999 in opomin za plačilo sodne takse za pritožbo. Tožena stranka je bila torej seznanjena z višino sodne takse in ni utemeljena njena pritožbena trditev, da bodo takso plačali, ko bodo zvedeli za njeno vrednost.

Ker je sodišče druge stopnje obravnavalo pritožbo zoper sklep, s katerim je sodišče prve stopnje štelo, da je napoved pritožbe umaknjena, se ni ukvarjalo s pritožbenimi navedbami glede sodbe same.

Ker sodba ni mogla biti izpodbijana po vsebini zaradi neplačila sodne takse za pritožbo, te pritožbene navedbe niso bile predmet obravnavanja v pritožbenem postopku.

Zato je sodišče druge stopnje pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrdilo na podlagi 2. točke 365 člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 102/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Stečajni upravitelj je na naroku za preizkus terjatev upnikovo terjatev prerekal. V takem primeru stečajni senat ne preverja, ali se je stečajni upravitelj pravilno izrekel o prijavljeni terjatvi, pač pa mora po določbi 1. odst. 144. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93 - 52/99) upnika, čigar terjatev je prerekana, napotiti, da v 15 dneh od vročitve sklepa začne pri sodišču ali drugem organu postopek za njeno ugotovitev

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je napotilo upnico, da v roku 15 dni pri sodišču ali drugem organu začne postopek za ugotovitev obstoja njene terjatve, ki jo je stečajni upravitelj na naroku za preizkus terjatev prerekal.

Zoper sklep se je upnica pravočasno pritožila. Navedla je, da je ob prijavi terjatve priložila vso listinsko dokumentacijo, iz katere izhaja utemeljenost terjatve. Stečajni upravitelj je zato terjatev neutemeljeno prerekal. Pritožnica je predlagala razveljavitev izpodbijanega sklepa in priznanje prerekane terjatve, podrejeno pa vrnitev zadeve prvostopnemu sodišču v ponovno postopanje in odločanje.

Stečajni upravitelj je na naroku za preizkus terjatev upničino terjatev prerekal. V takem primeru stečajni senat ne preverja, ali se je stečajni upravitelj pravilno izrekel o prijavljeni terjatvi, pač pa mora po določbi 1. odst. 144. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93 - 52/99) upnika, čigar terjatev je prerekana, napotiti, da v 15 dneh od vročitve sklepa začne pri sodišču ali drugem organu postopek za njeno ugotovitev. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom tako tudi ravnalo.

Po povedanem in ker ni našlo nobenih kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče po določbi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZPPSL pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1563/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

napoved pritožbe - pravica do pritožbe - plačilo sodne takse

Ugotovitev, da pritožnik ni plačal sodne takse za pritožbo proti sodbi, nima opore v spisovnem gradivu.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom štelo, da je napoved pritožbe, ki jo je podala tožena stranka, umaknjena.

Tožena stranka je vložila proti temu sklepu pravočasno pritožbo.

Pritožbenemu sodišču smiselno predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa. V pritožbi trdi, da je sporno takso pravočasno plačala.

Sodišče prve stopnje je izpodbijani sklep utemeljilo z dejstvom, da tožena stranka ni plačala sodne takse za pritožbo v roku 15 dni po opominu. Za takšno ugotovitev o procesni predpostavki, ki mora biti v konkretnem primeru izpolnjena, da bi pritožnik lahko uveljavil pravico do pritožbe proti sodbi (3. odst. 497. čl. in 3. odst. 496. čl. ZPP/99), pa sodišče prve stopnje po podatkih spisa ni imelo podlage. Sodne takse se, če se plačujejo v gotovini (1. odst. 6. čl.

Zakona o sodnih taksah in 2. odst. 1. čl. Pravilnika o izdajanju in uporabi sodnih kolekov), plačujejo na ž.r. Republike Slovenije, ki ga vodi APP, ne pa pri sodišču. Ali je pritožnik plačal dolgovano sodno takso na ž.r., pa sodišče, kot izhaja iz spisovnih podatkov, ni preverjalo. Zato pritožbeno sodišče, upoštevaje, da pritožnik trdi in dokazuje, da je sodno takso pravočasno plačal, izpodbijani ugotovitvi o neplačilu sodne takse ne more slediti. Tako se izkaže, da ni izpolnjen dejanski stan, na katerem temelji v pritožbi izpodbijana domneva o umiku napovedi pritožbe.

Pritožbeno sodišče je zato odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (3. tč. 365. čl. ZPP/99).

ZPP člen 496,  496/3,  496/7,  497,  497/3,  496,  496/3,  496/7,  497,  497/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 105/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Stečajni upravitelj je na naroku za preizkus terjatev upnikovo terjatev prerekal. V takem primeru stečajni senat ne preverja, ali se je stečajni upravitelj pravilno izrekel o prijavljeni terjatvi, pač pa mora po določbi 1. odst. 144. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93 - 52/99) upnika, čigar terjatev je prerekana, napotiti, da v 15 dneh od vročitve sklepa začne pri sodišču ali drugem organu postopek za njeno ugotovitev.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu potrdi.

Sodišče prve stopnje je napotilo upnika, da v roku 15 dni pri sodišču ali drugem organu začne postopek za ugotovitev obstoja njegove terjatve, ki jo je stečajni upravitelj na naroku za preizkus terjatev prerekal.

Zoper sklep se je upnik pravočasno pritožil. Navedel je, da se strinja s prerekanjem terjatve v delu, ki zadeva zadolžnice, ne pa v delu, ki zadeva odpravnino. Ta upniku pripada, zanjo pa je predložil tudi vsa dokazila. Pritožnik je predlagal spremembo izpodbijanega sklepa, tako da se mu prizna terjatev iz naslova odpravnine, podrejeno pa razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve prvostopnemu sodišču v novno odločanje.

Stečajni upravitelj je na naroku za preizkus terjatev upnikovo terjatev prerekal. V takem primeru stečajni senat ne preverja, ali se je stečajni upravitelj pravilno izrekel o prijavljeni terjatvi, pač pa mora po določbi 1. odst. 144. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Uradni list RS, št. 67/93 - 52/99) upnika, čigar terjatev je prerekana, napotiti, da v 15 dneh od vročitve sklepa začne pri sodišču ali drugem organu postopek za njeno ugotovitev. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom tako tudi ravnalo.

Po povedanem in ker ni našlo nobenih kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče po določbi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZPPSL pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 423/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

Čeprav bi bile okoliščine, ki jih navaja pritožnica, resnične, jih ni moč upoštevati. Izvirajo namreč iz notranje organizacije in poslovanja tožeče stranke, kar na pravico do povračila stroškov nasprotne stranke ne more imeti vpliva. Stroške tožene stranke, ki jih je imela v zvezi z vloženim pravnim sredstvom, pa bi pritožnica lahko preprečila, če bi predlog za izvršbo glede plačane glavnice umaknila takoj po prejemu plačila.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim delom odločbe tožeči stranki naložilo plačilo 14.140,00 SIT za nadaljnje stroške postopka pred sodiščem prve stopnje.

Tožeča stranka vlaga proti temu delu odločbe sodišča prve stopnje pravočasno pritožbo zaradi smiselno zatrjevane kršitve določb pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču smiselno predlaga, naj izpodbijani del odločbe spremeni. V pritožbi pojasnjuje, da je tožbo umaknila takoj, ko je lahko ugotovila, da je tožena stranka vtoževano glavnico plačala.

Določbe Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP/77; Ur.l. SFRJ 4/77 - 27/90) so uporabljene na podlagi 1. odst. 498. čl. sedaj veljavnega Zakona o pravdnem postopku.

Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo 158. čl. ZPP/77 in o nadaljnjih pravdnih stroških pravilno odločilo. Čeprav bi bile okoliščine, ki jih navaja pritožnica, resnične, jih ni moč upoštevati. Izvirajo namreč iz notranje organizacije in poslovanja tožeče stranke, kar na pravico do povračila stroškov nasprotne stranke ne more imeti vpliva. Ne gre prezreti, da je tožena stranka po plačilu glavnice dne 12.2.1997, ko je dne 17.2.1997 prejela sklep o izvršbi, temu morala ugovarjati. Stroške tožene stranke, ki jih je imela v zvezi z vloženim pravnim sredstvom, pa bi pritožnica lahko preprečila, če bi predlog za izvršbo glede plačane glavnice umaknila takoj po prejemu plačila. Ker tega ni storila, mora stroške ugovornega postopka povrniti toženi stranki.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje, potem ko je ugotovilo, da tudi niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. tč. 380. čl. in 368. čl. v zvezi s 381. čl. ZPP/77).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1536/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-13

Proti sklepu, s katerim je sodišče razrešilo že imenovanega izvedenca, stranka nima pravice do pritožbe.

Tožeča stranka sama nosi stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom "razveljavilo" sklep, ki ga je izdalo dne 13.1.1998 v tem gospodarskem sporu in s katerim je določilo izvedenca.

Tožena stranka vlaga proti sklepu sodišča prve stopnje pravočasno pritožbo. V pritožbi pojasnjuje, zakaj Društvo oblikovalcev Slovenije, ki mu je sodišče z razveljavljenim sklepom zaupalo izdelavo izvedenskega mnenja, tega ni izdelalo. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Izpodbijani sklep je po vsebini mogoče opredeliti ali kot sklep, s katerim je sodišče že določenega izvedenca oprostilo njegove dolžnosti podati svoje mnenje (246. čl. ZPP/99), ali pa kot sklep, s katerim je sodišče nakazalo, da bo že imenovanega izvedenca zamenjalo (4. odst. 244. čl. ZPP/99). Če gre za sklep po 4. odst. 244. čl.

ZPP/99, proti sklepu ni pritožbe (255. čl. ZPP/99). Če pa gre za sklep po 246. čl. ZPP/99, proti sklepu stranka nima posebne pritožbe (2. odst. 235. čl. ZPP/99).

Glede na navedeno pritožba ni dovoljena, ker pritožnik po ZPP nima pravice do pritožbe (3. odst. 343. čl. v zvezi s 366. čl. ZPP/99). Na presojo o pravici do pritožbe ne more vplivati napačen pravni pouk, zapisan v izpodbijanem sklepu. Nedovoljeno pritožbo je bilo potrebno zavreči (1. tč. 365. čl. ZPP/99).

Odgovor na pritožbo ni predviden v postopku pritožbe proti sklepu (366. čl. ZPP/99). Zato priglašenih stroškov za odgovor na pritožbo ni moč šteti za potrebne pravdne stroške (1. odst. 155. čl. ZPP/99).

ZPP člen 235,  235/2,  244,  244/4,  246,  246/2,  246/3,  255,  235,  235/2,  244,  244/4,  246,  246/2,  246/3,  255.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 113/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-06

Iz preglednice prijavljenih in prerekanih terjatev, ki je sestavni del zapisnika o prvem naroku za preizkus terjatev, je razvidno, da je stečajna upraviteljica priznala upnikovo terjatev le v višini 777.683,50 SIT. Drugi del terjatve ni bil predmet preizkušanja na prvem naroku. Ker se je v tem delu stečajna upraviteljica izjasnila šele na drugem naroku, ko ga je prerekala, je izpodbijani sklep pravilen.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je upnika zaradi ugotovitve obstoja prijavljene terjatve v višini 200.000,00 SIT napotilo na pravdo.

Proti sklepu se je upnik pravočasno pritožil. Pritožbenega razloga ni navedel, pa tudi predloga pritožba ne vsebuje. Iz obrazložitve pa izhaja, da uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava.

Protispisna je pritožbena trditev, da je bila predmetna terjatev upniku priznana že na prvem naroku za preizkus terjatev. Prijavo terjatve je upnik pri sodišču vložil dne 5.4.1996 in na prvi strani te prijave je naveden znesek "777.683,50 SIT s pp", na predzadnji strani pa je poleg te glavnice in obresti od posameznih zneskov upnik prijavil še 200.000,00 SIT s pripadki.

Iz preglednice prijavljenih in prerekanih terjatev, ki je sestavni del zapisnika o prvem naroku za preizkus terjatev opravljenem dne 14.5.1996, je razvidno, da je stečajna upraviteljica priznala upnikovo terjatev le v višini 777.683,50 SIT. V 1. odst. 142. čl.

ZPPSL je določeno, da se mora stečajni upravitelj o vsaki prijavljeni terjatvi določno izjaviti ali jo priznava ali prereka, predmetna terjatev pa ni bila predmet preizkušanja na prvem naroku. Ker se je o njej stečajna upraviteljica izjasnila šele na naroku dne 23.11.1999, ko jo je prerekala, je izpodbijani sklep pravilen. V obrazložitvi izpodbijanega sklepa pa je tudi pravilno pojasnjeno, da mora stečajni senat na podlagi 1. odst. 144. čl. ZPPSL upnika, čigar terjatev je prerekana, napotiti, da v 15 dneh začne postopek pred sodiščem (ali drugim organom) za ugotovitev prerekana terjatve.

Tako se pritožbeno zatrjevanje, da je bila upniku priznana tudi sporna terjatev že na prvem naroku, izkaže za neresnično. Ker pa je z navedbo napačne višine terjatve na prvi strani prijave upnik sam zavedel stečajno upraviteljico, da je preizkusila prijavljeno terjatev le glede zneska 777.683,50 SIT, je njegovo zgražanje nad delom stečajne upraviteljice nekorektno in na meji žaljivega.

Ker torej pritožbeni razlog ni podan, v okviru uradnega preizkusa izpodbijanega sklepa (2. odst. 350. čl., v zvezi s 366. čl. ZPP/77 in 15. čl. ZPPSL) pa pritožbeno sodišče ni zasledilo kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrdilo (2. odst. 365. čl. ZPP/77, v zvezi s 15. čl. ZPPSL).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1440/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-20

Tožeča stranka je taksni nalog (in opomin) prejela, predlog za oprostitev plačila sodne takse pa je sodišče pravnomočno zavrnilo, zato je sodišču prve stopnje ni bilo treba ponovno pozivati na plačilo sodne takse.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožeča stranka kot taksni zavezanec ni pravočasno plačala sodne takse za sodbo v vrednosti 36000 točk ter za taksni opomin v vrednosti 150 točk. Zaradi tega je dolžna plačati še kazensko takso v znesku 270.000,00 SIT. Naročilo je Agenciji Republike Slovenije za plačilni promet, da znesek 812.250,00 SIT prenese z računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks.

Zoper sklep se je taksni zavezanec pravočasno pritožil. Navedel je, da je sklep preuranjen, ker je odmeri takse po prejemu taksnega naloga oporekal in predlagal oprostitev plačila. Glede te obveznosti je nato tekel še pritožbeni postopek, nenazadnje pa še postopek z izredno prošnjo predsedniku sodišča. Zato bi ga moralo sodišče po končanju navedenih postopkov ob uporabi 26. člen ZST pozvati na plačilo dolgovane sodne takse oziroma mu določiti 15 dnevni zakonski rok.

Iz sodišču vrnjenih povratnic, pripetih k listovni številki 21 sodnega spisa, je razvidno, da je tožeča stranka prejela taksni nalog za plačilo takse za sodbo Okrožnega sodišča v Kranju, opr. št. I Pg 369/96-8 z dne 5.11.1997, dne 9.1.1999 in taksni opomin dne 3.3.1998. Po prejemu taksnega opomina je nato tožeča stranka dne 13.3.1998 vložila predlog za oprostitev plačila dolgovane takse, ne da bi pri tem zahtevala tudi njeno odmero, kot zatrjuje v pritožbi. Ker je tožeča stranka taksni nalog (in opomin) prejela, predlog za oprostitev plačila sodne takse pa je sodišče pravnomočno zavrnilo, je sodišču prve stopnje ni bilo treba ponovno pozivati na plačilo sodne takse (26. člen ZST). Kot je razbrati iz pritožbe, taksni zavezanec - tožeča stranka dolgovane sodne takse ni plačala. Zato je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da tožeča stranka ni niti v 15 dneh po prejemu opomina plačala takse za sodno odločbo in za opomin, ki jo je kot taksni zavezanec dolžna plačati (1. odst. in 2. točka 2. odst. 4. člena ZST in 1. odst. Tar. št. 2 ter Tar. št. 37 Taksne tarife ZST).

Prav tako pa je sodišče prve stopnje pravilno odločilo tudi o plačilu 50% kazenske takse. Ta odločitev, ki sloni na določilih 2. odst. 29. in 1. odst. 30. člena ZST. Iz obeh citiranih določil izhaja, da mora pravna oseba, kadar ne plača sodne takse skladno z določilom 4. odst.

26. člena ZST, plačati poleg dolžne takse še 50 % pribitka nanjo kot kazensko takso, kar ugotovi sodišče s sklepom, ki ga pošlje v izvršitev Agencuji za plačilni promet Republike Slovenije, ki vodi žiro račun taksnega zavezanca.

Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.