TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 2242/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-13

plačilo sodne takse - domneva o umiku zasebne tožbe

Ker je tožeča stranka dokazala, da je sodne takse plačala, ne drži trditev iz obrazložitve napadenega sklepa, da je nastopila presumpcija umika tožbe zaradi neplačila sodne takse po 180. čl. ZPP.

Pritožbi se ugodi, sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je v tej zadevi postopek ustavilo (če bi bile okoliščine podane, bi sklep glasil, da tožba šteje za umaknjeno v skladu s 180. čl. ZPP).

Proti temu sklepu vlaga pritožbo tožeča stranka. Sodišče je napačno poučilo stranko, da zoper ta sklep ni pritožbe. Sodišče je napačno štelo, da je tožba umaknjena. Spregledala je, da je tožeča stranka takso že dvakrat plačala, najprej 10.3. 1998, ko je priložila položnico k tožbi. Ko je pooblaščenka dobila opomin je spregledala, zato je takso ponovno plačala 16.9.1999. To je sodišču vročila 21.9.1999. Potem prilaga fotokopijo. Res je, da je napisana številka I P 470/98, vendar je to storilo sodišče in ne tožeča stranka.

Najprej je treba pritrditi pritožbi o delu, ko graja pravni pouk sodišče prve stopnje, iz katerega sledi, da pritožba ni dovoljena. Iz določbe 363. čl. ZPP izhaja, da je zoper sklep sodišča prve stopnje dovoljena pritožba, če ni v tem zakonu določeno, da je ni. Ker v primeru, da tožnik takse po pozivu sodišča ne plača, nastopi zakonita domneva, da je tožba umaknjena, je v takem primeru postopek končan 180. čl. ZPP. Če stranka temu oporeka, mora imeti v tem primeru pravna sredstva in to je pritožba.

V spisu je položnica tožeče stranke, iz katerega izhaja, da je plačala sodne takse 18.1.1999 v znesku 26.200,00 SIT (položnica na hrbni strani list. št. 5). Nato je v spisu na list. št. 8 opomin za plačilo sodne takse v zadevi I P 417/98, ki sta pravdni stranki označeni kot v tem spisu, opomin za tožbo pa se nanaša na znesek 50.000,00 SIT. Po tem opominu je sodišče prve stopnje pozvalo tožečo stranko, naj plača takso in nato izdalo izpodbijani sklep. V spisu je tudi fotokopija položnice, list. št. 16, iz katere sledi, da je tožnik plačal takse 47.000,00 SIT 10.3.1998 in pri tem ni označena opravilna številka spisa. Nato je v spisu še fotokopija položnice (list. št. 17) iz katere izhaja, da je 16.9.1999 tožnik plačal v pravdni zadevi I P 417/98 50.000,00 SIT sodnih taks.

Iz povedanega sledi, da je v spisu vrsta dokazov o tem, da je tožnik takse plačal. Zato ne drži obrazložitev izpodbijanega sklepa, da je tožnik kljub pozivu sodišča takse ni plačal. Ker je tako podano nasprotje med obrazložitvijo in listinami oziroma zapisniki v spisu, je podana pomanjkljivost, zaradi katere sklepa ni mogoče preizkusiti (14. točka 2. odst. 339. čl. ZPP). To je narekovalo razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje (365. čl. ZPP).

V nadaljevanju postopka naj sodišče prve stopnje ugotovi, na kaj se nanašajo plačane takse in nato o zadevi odloči.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 983/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-12

Sodba na podlagi pripoznave se po določbi tretjega odst. 353. čl. ZPP/77 lahko izpodbija le zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, ali zaradi tega, ker je bila izjava o pripoznavi dana v zmoti ali pod vplivom prisile ali zvijače.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi pripoznave v celoti ugodilo tožbenemu zahtevku tožeče stranke in odločilo, da sklep o izvršbi istega sodišča, opr. št. I IVL-63/96 z dne 6.5.1996, ostane v celoti v veljavi v 1. in 3. tč. izreka, ter da je tožena stranka dolžna povrniti tožeči stranki nadaljnje pravdne stroške v znesku 4.725,00 SIT v roku 15 dni.

Proti navedeni sodbi se je pritožila tožena stranka brez navedbe pritožbenih razlogov. Kot je že na sami obravnavi izjavila, je brez zaposlitve in ima stanovanjske probleme. Zaveda se, da je dolžna povrniti dolg. Ima še nerešeno premoženjsko razmerje z bivšim možem.

Prosi za obročno odplačevanje dolga, plačala bo tudi obresti.

Iz zapisnika o naroku za glavno obravnavo z dne 29.1.1999 je razvidno, da je toženka podala izjavo o pripoznavi tožbenega zahtevka. Učinek takšne izjave je v tem, da sodišče v skladu z določbo 331. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77) brez nadaljnjega obravnavanja izda sodbo, s katero ugodi tožbenemu zahtevku. Sodišče ne raziskuje, ali je pripoznava tudi dejansko in pravno utemeljena.

Toženka ponovno v pritožbi priznava terjatev do tožeče stranke, sklicuje pa se na nezaposlenost in trenutne denarne težave. Sodba na podlagi pripoznave pa se po določbi tretjega odst. 353. čl. ZPP/77 lahko izpodbija le zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, ali zaradi tega, ker je bila izjava o pripoznavi dana v zmoti ali pod vplivom prisile ali zvijače. Takšnih trditev v pritožbi toženka ni postavila, bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (drugi odst. 354. čl. ZPP/77), pa pritožbeno sodišče ni ugotovilo.

Ker je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je z izpodbijano sodbo izdani sklep o izvršbi tudi v 1. in 3. tč. izreka ohranilo v veljavi, torej tožbenemu zahtevku ugodilo, je potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi sodbo prve stopnje, saj niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija (368. čl. ZPP/77).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 43/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-19

stroški izvedenca - predujem za izvedbo dokaza z izvedencem

Tožeča stranka je dolžna plačati ustrezen znesek za poplačilo stroškov izvedenstva.

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

V tej pravdni zadevi je sodišče s sklepom z dne 16.10.1995 v tč. 1 odmerilo nagrado za izvedenstvo Zavodu za transfuzijo krvi, v tč. 2 pa zakoniti zastopnici tožnika F. T. in tožencu A. B. naložilo plačilo manjkajočega predujma za izvedenstvo vsakemu po 67.500,00 SIT.

Proti tč. 2 sklepa se pritožuje tožeča stranka in smiselno uveljavlja pritožbena razloga zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi navaja, da je zakonita zastopnica že v marcu 1995 plačala za izvedensko mnenje 60.000,00 SIT. Na razpravi dne 19.9.1995 se je toženec izvedeniškemu mnenju protivil in zahteval novo izvedeništvo. Stroški takega ponovnega izvedeništva bi zato morali v celoti bremeniti toženca.

Zakonita zastopnica je tudi sicer samohranilka in ni prejela od toženca preživnine za otroka.

Niso skladne s podatki spisa pritožbene trditve, češ, da je toženec zahteval novo izvedenstvo in da predstavlja znesek 67.500,00 SIT iz tč. 2 izpodbijanega sklepa stroške novega izvedenstva, predlaganega s strani toženca. V resnici je bil v tej pravdni zadevi postavljen samo en izvedenec in sicer je bilo izvedenstvo zaupano Zavodu za transfuzijo krvi RS Ljubljana (sklep opr.št. II P 122/95-10 z dne 5.4.1995). Izvedensko mnenje je v spisu na list.št. 21-23 (s prilogami), drug izvedenec pa s strani sodišča v tej pravdni zadevi ni bil postavljen. Stroške izvedencu Zavodu za transfuzijo krvi je prvostopno sodišče odmerilo v neizpodbijani 1. tč. sklepa z dne 16.10.1995 na 195.000,00 SIT, v izpodbijani 2. tč. navedenega sklepa pa je vsaki od strank naloženo plačilo polovice manjkajočega zneska, kar je razvidno tako iz izreka in obrazložitve izpodbijanega sklepa in kar ustreza ostalim podatkom spisa. Pritožbene trditve o stroških ponovnega izvedenstva so torej neutemeljene, v zvezi s prvotnim izvedenstvom, potrebnim za ugotavljanje očetovstva, pa je prvostopno sodišče za zagotovitev manjkajočih sredstev v skladu z določbami 3. odst. 249. čl. ZPP in 2. odst. 256. čl. pravilno odločilo o doplačilu manjkajočega predujma. Točka 2. izpodbijanega sklepa je torej glede tožeče stranke v dejanskem in materialnopravnem pogledu pravilna, prvostopno sodišče pa tudi ni storilo kršitve postopka, ki se upošteva po uradni dolžnosti. Zato je bilo treba pritožbo zavrniti in izpodbijani sklep potrditi (2. tč. 380. čl. ZPP).

ZPP (1977) člen 249,  249/3,  256,  256/2,  249,  249/3,  256,  256/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2136/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Z ugovorom zoper sklep o izvršbi dolžnik ne more izpodbijati vsebine izvršilnega naslova.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi.

Zoper sklep sodišča prve stopnje je vložil pritožbo dolžnik, v kateri navaja, da zavrača rubež na njegovo pokojnino, ker zadeva ni pošteno rešena. Zahteva, da naj se od J. in B. izterja plačana kupnina z obrestmi vse od leta 1965 pa do dneva izplačila in vse ure ročnega in strojnega kultiviranja za vseh 35 let v višini 56 arov zemlje.

Obstoj terjatve, ki se izterjuje v tem izvršilnem postopku, je ugotovljen v sklepu Okrajnega sodišča v Trebnjem opr.št. P 181/93-61 z dne 28.8.1997. Izvršilno sodišče je vezano na obstoj pravnomočno ugotovljene terjatve. Dolžnik v ugovoru zoper sklep o izvršbi ne more uveljavljati razlogov s katerimi izpodbija vsebino izvršilnega naslova (pravilnost odločitve vsebovane v izvršilnem naslovu).

Pritožbena navedba, da zadeva ni pošteno rešena zato ne predstavlja razloga, ki bi preprečeval izvršbo (50. čl. Zakona o izvršilnem postopku). Na ostale pritožbene navedbe pritožbeno sodišče ne odgovarja, ker niso relavantne za odločitev v tej zadevi. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1720/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Če na naroku za obravnavo ugovora zatrjevano dejstvo o plačilu izterjevanega dolga ni bilo razjasnjeno, pritožbeno sodišče ne more presoditi o utemeljenosti ugovora. Prvostopenjski sklep o neutemeljenosti ugovora zato razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje, da vnovič odloči o ugovoru.

Sklep o neutemeljenosti ugovora se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločitev o ugovoru.

Dolžnik je zoper sklep o izvršbi z rubežem in prenosom denarnega izkupička v njegovi avtopralnici ugovarjal, sodišče prve stopnje pa je ta ugovor poslalo višjemu sodišču v odločitev kot o pritožbi, ker je ocenilo, da ni utemeljen.

O utemeljenosti ugovora ni mogoče presoditi (3. odst. 58. člena ZIZ).

Dolžnik je v ugovoru zoper sklep o izvršbi predlagal zaslišanje dveh prič, ki naj bi potrdili, da je izterjevani dolg v celoti plačal.

Glede na nasprotovanje upnika je prvo sodišče v skladu z določilom 2. odst. 58. člena ZIZ sicer opravilo narok in nanj vabilo eno od predlaganih prič, vendar je ni zaslišalo, ker se (izkazanemu) vabilu ni odzvala. Zaslišalo tudi ni dolžnika, ki se po formalnem opravičilu oz. prošnji za preložitev naroka ni udeležil. Zatrjevano plačilo dolga tako ostaja sporno, saj na naroku, ki je ostal praktično brez učinka in rezultata to dejstvo ni bilo razčiščeno. Stališče prvega sodišča o neutemeljenosti ugovora je zato preuranjeno. O utemeljenosti ugovora po povedanem ni mogoče presoditi, zato je pritožbeno sodišče odločilo kot v izreku in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v vnovično odločitev o ugovoru.

ZIZ člen 58,  58/2,  58/3,  58,  58/2,  58/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1243/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Najemnino in stroške v zvezi z najetim stanovanjem je dolžan plačevati najemnik stanovanja.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka nosi sama svoje pritožbene stroške.

Z izpodibjano sodbo je sodišče prve stopnje razveljavilo sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Kranju, opr. št. I 97/03307 z dne 20.10.1997 in tožbeni zathevek tožeče stranke zavrnilo.

Zoper sodbo sodišča prve stopnje je vložila pritožbo tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov navedenih v 3. odst.

353. čl. Zakona o pravdnem postopku, v kateri predlaga, da se izpodbijana sodba spremeni tako, da se sklep o izvršbi vzdrži v veljavi, podrejeno, da se izpodbijana sodba razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da je nesporno, da je lastnica stanovanja Mestna občina Kranj, da je najemnik stanovanja B. L. in da v stanovanju stanuje tožena stranka. Predmet tožbenega zahtevka je plačilo obveznosti do stanovanja iz naslova uporabe stanovanja, ne pa plačilo najemnine. Tožena stranka na glavni obravnavi ni zanikala, da stanuje v predmetnem stanovanju. Tožeča stranka meni, da so dolžni k stroškom stanovanja prispevati vsi uporabniki stanovanja, ne glede na to ali so najemniki stanovanja ali le uporabniki.

Na podlagi ugotovljenih dejstev, da tožena stranka ni najemnik stanovanja in da z najemnikom stanovanja v času, za katerega se izterjujejo stroški za stanovanje, ni živela v izvenzakosnki skupnosti, je sodišče prve stopnje pravilno zavrnilo tožbeni zahtevek proti toženi stranki.

Najemnino za stanovanje in ostale stroške, ki se plačujejo poleg najemnine, je dolžan plačevati najemnik (44. čl.

Stanovanjskega zakona, Ur. l. RS št. 18/91). Zmotno je tako pritožbeno stališče, da so stroške, ki se plačujejo poleg najemnine, dolžni plačevati poleg najemnika stanovanja tudi uporabniki stanovanja.

Pritožbeni razlogi niso podani. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo tožeče stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (368. čl. ZPP).

Tožeča stranka s pritožbo ni uspela, zato mora sama nositi svoje pritožbene stroške (166. čl. ZPP v zvezi s 154. čl.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1650/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodstojne listine - neutemeljen ugovor

Ker dolžnica o zatrjevanem plačilu dolga v ugovoru ni niti navedla niti predložila nobenega dokaza, je ugovor neutemeljen in se kot tak zavrne.

Ugovor se zavrne in se sklep o izvršbi potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče na podlagi verodostojne listine dovolilo izvršbo z rubežem in prodajo dolžničinih premičnin zaradi izterjave glavnice 4.081,00 SIT, zamudnih obresti 530,00 SIT in izvršilnih stroškov 14.244,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi.

Dolžnica v ugovoru zatrjuje, da je dolg, čeprav o njegovem obstoju pred izvršbo ni bila obveščena, takoj po prejemu sklepa o izvršbi plačala in o tem obvestila tudi upnika.

Sodišče prve stopnje je ugovor predložilo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi (4. odst. 62. člena ZIZ).

Za svoje trditve o plačilu izterjevanega dolga dolžnica ni niti navedla, niti predložila nikakršnega dokaza. Ker torej ugovor v smislu določila 2. odstavka 53. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) ni obrazložen, se po istem predpisu šteje kot neutemeljen. Pritožbeno sodišče ga je zato v skladu z določilom 2. točke 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom ZIZ zavrnilo in izpodbijani sklep o izvršbi potrdilo.

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2227/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-02

Ker je tožena stranka šele po vložitvi tožbe izkazala, da je izpolnila svojo pogodbeno obveznost, je bila tožba potrebna. Tožena stranka mora zato tožeči stranki po analogiji iz 1. odst. 158. člena ZPP povrniti pravdne stroške, ki so zaradi tega nastali do umika tožbe.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo postopek zaradi umika tožbe, toženi stranki pa naložilo, da mora tožeči stranki povrniti 37.276,80 SIT pravdnih stroškov.

Proti stroškovnemu delu izpodbijanega sklepa se je brez navedbe pritožbenih razlogov pritožila tožena stranka.

Smiselno predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep tako spremeni, da predlog tožeče stranke za povrnitev pravdnih stroškov zavrne. Navaja, da je tožeči stranki poslal spričevalo tretjega letnika, ki pa ga v vsem tem času ni obvestila, da spričevalo ne zadošča. Opozarja, da je brezposelen in tudi v primeru, če bi njegova obveznost obstajala, naloženih stroškov ne bi mogel plačati.

Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo določilo 1. odstavka 158. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, ko je štelo, da je tožeča stranka tožbo umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek, to je, ko je predložila dokazilo o zaključku šolanja. Iz odločbe z dne 17.10.1991 izhaja, da je tožena stranka pridobila republiško štipendijo za šolanje na Srednji šoli za strojništvo v Ljubljani do konca rednega šolanja pod pogojem, da bo izpolnjevala pogoje iz Pravilnika o štipendiranju (Ur. list RS št.24/91). Ker je bila tožena stranka seznanjena z razlogi za prenehanje, mirovanje in vrnitev štipendije, ji je bilo ob dejstvu, da je priloga o pravicah in obveznostih štipendista sestavni del odločbe, znano, da mora v 30 dneh po poteku roka za končanje šolanja predložiti dokazilo o zaključenem šolanju.

Takšna obveznost je v skladu z določilom iz 17. člena Pravilnika. Ker je tožena stranka spričevalo o zaključnem izpitu predložila šele po vložitvi tožbe, mora tožeči stranki povrniti stroške, ki so zaradi tega nastali.

Ker niso podani ne uveljavljani pritožbeni razlogi, ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2131/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Premoženjska stiska ni zakonski ugovorni razlog po 55. členu ZIZ.

Ugovor se zavrne in izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dovolilo predlagano izvršbo zaradi izterjave v uvodu navedenega zneska in sicer z rubežem plače, z rubežem in cenitvijo dolžnikovih premičnin ter z rubežem in prenosom sredstev na kateremkoli dolžnikovem računu pri banki.

Zoper sklep je ugovarjal dolžnik. Prvo sodišče je ugovor štelo za neutemeljen, zato ga je poslalo višjemu sodišču, ki o njem odloča kot o pritožbi. Dolžnik v laični pritožbi navaja, da se plačilu zneska ne izmika, marveč ga preprosto nima z ničemer plačati. Zaradi prestajanja zaporne kazni je namreč izgubil službo ter sedaj nima nobenih sredstev.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da pritožnikove navedbe ne predstavljajo nobenega izmed ugovornih razlogov, ki jih predvideva Zakon o izvršbi in zavarovanju - ZIZ (55. člen).

Upnik je izvršbi priložil izvršilni naslov, iz katerega izhaja, da je dolžnik dolžan terjani znesek. Terjatev je tudi izvršljiva, zato je odločitev prvega sodišča pravilna in zakonita. Pritožbeno sodišče sicer razume dolžnikovo stisko, vendar pa oprostitev plačila ni predmet izvršilnega postopka. Ker je ugovor kot pritožba neutemeljen, prvo sodišče pa tudi ni zagrešilo nobenih kršitev, na katere je pritožbeno sodišče dolžno paziti po uradni dolžnosti, je bilo potrebno izpodbijani sklep potrditi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2075/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Sklep izdan na podlagi 1. odst. 134. čl. ZIZ ima učinek sklepa o izvršbi, zato mora vsebovati tudi sredstvo in predmet izvršbe (1. odst. 40. čl. ZIZ).

Ugovoru se ugodi, sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dolžnikovemu dolžniku naložilo, da je dolžan upnikom poravnati vse zneske iz pravnomočnega sklepa o izvršbi Okrajnega sodišča v Novem mestu, opr. št. I 97/00807-1 z dne 6.3.1997. Zoper sklep sodišča prve stopnje je dolžnikov dolžnik vložil pritožbo, v kateri navaja, da dolžnik pri njem ne prejema osebnega dohodka. Upnik je v odgovoru na pritožbo navedel, da je dolžnik zaposlen pri dolžnikovemu dolžniku.

Pritožbo dolžnikovega dolžnika je pritožbeno sodišče obravnavalo kot ugovor (3. odstavek 134. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ v zvezi z 2. odstavkom 54. člena ZIZ in 3. odstavkom 58. člena ZIZ).

Ugovor dolžnikovega dolžnika je utemeljen.

Sklep, izdan na podlagi 1. odstavka 134. člena ZIZ ima učinek sklepa o izvršbi (3. odstavek 134. člena ZIZ). To pomeni, da mora predog za izdajo sklepa in sam sklep vsebovati tudi sredstvo in predmet izvršbe (1. odstavek 40. člena ZIZ). Predlog upnikov in izpodbijani sklep ne vsebujeta sredstva in predmeta izvršbe. Pritožbeno sodišče je zato ugovoru dolžnikovega dolžnika ugodilo, sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 380. člena ZPP/77 v zvezi s 15. členom ZIZ).

Sodišče prve stopnje naj v nadaljnjem postopku pozove upnika, da predlog popravi tako, da navede terjatev, ki se nalaga v plačilo dolžnikovemu dolžniku ter sredstvo in predmet izvršbe. Glede terjatve je opozoriti, da se dolžnikovemu dolžniku lahko naloži v plačilo samo znesek, ki bi ga dolžnikov dolžnik moral odtegniti od plače dolžnika in ga nakazati upnikom, pa tega ni storil. V nadaljnjem postopku bo zato potrebno ugotoviti, ali je dolžnik pri dolžnikovemu dolžniku prejemal v času od 12.3.1997 dalje (datum, ko je bil sklep o izvršbi vročen dolžnikovemu dolžniku) plačo in kolikšen znesek bi dolžnikov dolžnik moral odtegniti od plače dolžnika in ga nakazati upnikom.

ZIZ člen 40,  40/1,  134,  134/1,  40,  40/1,  134,  134/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1598/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Težko finančno stanje dolžnika ne predstavlja posebno upravičenega razloga v smislu 2. odst. 71. čl. ZIZ, zato predlog za odlog izvršbe ni utemeljen.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog dolžnika za odlog izvršbe.

Proti navedenemu sklepu se je brez navedbe pritožbenih razlogov pritožil dolžnik, ki smiselno predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep tako spremeni, da predlogu za odlog ugodi.

Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z razlogi iz izpodbijanega sklepa, da niso podani ne razlogi po 1. ne po 2. odstavku 71. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ za odlog izvršbe. Dolžnik okoliščin iz 1. odstavka 71. člena ZIZ ne zatrjuje. Težko finančno stanje dolžnika, kot ga je opisal v predlogu in se nanj ponovno sklicuje v obravnavani pritožbi pa ne predstavlja posebno upravičenega razloga iz 2. odstavka 71. člena ZIZ.

Ker niso podani razlogi, iz katerih dolžnik izpodbija sklep in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 71,  71/1,  71/2,  71,  71/1,  71/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.