TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cpg 355/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-27

Tožeča stranka oziroma upnik mora predložiti listino o sporazumu glede krajevne pristojnosti k tožbi oziroma k predlogu za izvršbo. Če je ne predloži, sodišče njenega kasnejšega ugovora krajevne nepristojnosti (zaradi sporazuma) ne more več upoštevati.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je Okrožno sodišče v Krškem odločilo, da ni krajevno pristojno za odločitev v tej zadevi in da bo zadeva po pravnomočnosti sklepa odstopljena v reševanje stvarno in krajevno pristojnemu Okrožnemu sodišču v Kranju. Zoper sklep se pritožuje tožena stranka, ki opozarja, da prvostopno sodišče ni upoštevalo določbi 22. in 69. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), kot tudi ne določbe 3. odst. 41. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ). Pritožba je utemeljena. Določilo 1. odst. 22. člena ZPP na katerega se pri svoji odločitvi sklicuje prvostopno sodišče, v konkretnem primeru ne pride v poštev. Ugovor krajevne nepristojnosti je namreč podala tožeča stranka, ne pa tožena stranka. Prav tako pa ne pride v poštev določba 2. odst. 22. člena ZPP, na podlagi katere se lahko sodišče izreče za krajevno nepristojno po uradni dolžnosti, saj ne gre za izključno krajevno pristojnost drugega sodišča. Tožeča stranka se je sklicevala na sporazum o krajevni pristojnosti, ki ga je s toženo stranko sklenila v pogodbi z dne 18.1.2000 (priloga B2). Prvostopno sodišče je nepravilno uporabilo tudi določbo 69. člena ZPP, ki se nanaša na sporazum o krajevni pristojnosti. Po 4. odst. 69. člena ZPP mora namreč tožeča stranka pismeni sporazum o krajevni pristojnosti priložiti že k tožbi, sicer ga sodišče ne upošteva. Ker pa je tožeča stranka v konkretnem primeru vložila izvršilni predlog na podlagi verodostojne listine, bi na podlagi določbe 3. odst. 41. člena ZIZ morala dogovor o krajevni pristojnosti priložiti k predlogu za izvršbo in predlagati, naj se v primeru dolžnikovega ugovora postopek nadaljuje pred sodiščem, ki je pristojno po njunem dogovoru. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da tožeča stranka ni ravnala v skladu z gornjima določiloma (4. odst. 69. člena ZPP in 3. odst. 41. člena ZIZ). Zato prvostopno sodišče njenega ugovora krajevne nepristojnosti zaradi sporazuma strank, ki ga je podala tekom prvostopnega postopka, že po razpisu naroka za obravnavo, ne bi smelo upoštevati. Zaradi nepravilne uporabe obeh gornjih določb je bilo treba pritožbi ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti prvostopnemu sodišču v nadaljnji postopek (v skladu s 3. točko 365. člena ZPP). Glede na razveljavitev izpodbijanega sklepa se odločitev o stroških pritožbenega postopka, ki jih je zaznamovala tožena stranka v pritožbi, pridrži za končno odločbo (3. odst. 165. člena ZPP).

ZIZ člen 41,  41/3,  41,  41/3.  ZPP člen 69,  69/4,  69,  69/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 161/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-02

Kot dolžnik je bila v sklepu o izvršbi navedena Direkcija Republike Slovenije za blagovne rezerve, ki pa v času vložitve izvršilnega predloga in izdaje sklepa o izvršbi ni več obstojala. Ugovor je vložila Republika Slovenija, ki pa v sklepu ni bila označena kot dolžnik, zato je njen ugovor nedovoljen.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep (2. točka izreka) sodišča prve stopnje. Pritožnica nosi sama svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je dne 12.1.2001 izdalo sklep, s katerim je razveljavilo sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr.št. ... z dne ..., ki je bil izdan zoper Republiko Slovenijo, Ministrstvo za ekonomske odnose in razvoj, Republiško direkcijo za blagovne rezerve Ljubljana. Zavrglo je ugovor Republike Slovenije zoper prej navedeni sklep o izvršbi in odločilo, da se postopek nadaljuje zoper toženo stranko Zavod Republike Slovenije za blagovne rezerve. Proti 2. točki izreka izpodbijanega sklepa je vložila pritožbo Republika Slovenija in navaja, da uveljavlja vse tri pritožbene razloge iz 338. člena ZPP. Pritožba ni utemeljena. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da ni podan nobeden od uveljavljanih pritožbenih razlogov. Izpodbijani sklep je dovolj obrazložen, da ga je mogoče preizkusiti. Sodišče prve stopnje je v njem pravilno ugotovilo, da je bil sklep o izvršbi izdan zoper subjekt, ki v času vložitve izvršilngea predloga in izdaje sklepa o izvršbi ni več obstajal, to je zoper Republiško direkcijo za blagovne rezerve Republike Slovenije. Ta subjekt je sicer bil, dokler je obstojal, v sestavi Republike Slovenije, vendar je bil samostojna pravna oseba. V času vložitve izvršilnega predloga Republiške direkcije za blagovne rezerve ni bilo več. Ugovor zoper sklep o izvršbi, ki je bil tako izdan zoper neobstoječo osebo, pa je vložila Republika Slovenija (glej ugovor). Tudi v pritožbi Republika Slovenija navaja, da je ona vložila ugovor. Iz tega izhaja, da je ugovor zoper sklep o izvršbi, vložil subjekt, ki v sklepu o izvršbi ni bil naveden kot stranka oziroma kot dolžnik. Sodišče prve stopnje je zato pravilno uporabilo procesna pravila, ko je ugovor, ki ga je vložila stranka, zoper katero sklep o izvršbi ni bil izdan, zavrglo (3. odstavek 58. člena ZIZ). Razlogi, zaradi katerih je pritožnica vložila ugovor zoper sklep o izvršbi in ki jih v pritožbi pojasnjuje, za odločitev o tej pritožbi niso upoštevni. Republika Slovenija bi dejstvo, da Direkcija Republike Slovenije za blagovne rezerve ne obstoji več, sodišču prve stopnje lahko sporočila tudi tako, da bi vrnila sklep o izvršbi z obvestilom, da stranka zoper katero je sklep o izvršbi izdan, ne obstoji več. Pritožba je tako neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 679/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-21

spor majhne vrednosti - pritožbeni razlog

Sodba, s katero je bil končan spor v postopku majhne vrednosti, se sme izpodbijati samo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odst. 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi. Pritožnik nosi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je v sporu majhne vrednosti ugodilo tožbenemu zahtevku, tako da je sklep o izvršbi vzdržalo v veljavi v 1. točki izreka (za plačilo 21.336,40 SIT z zamudnimi obrestmi) in v 3. točki izreka (za plačilo 20.025,00 SIT izvršilnih stroškov). Sklenilo je še, da mora tožena stranka povrniti tožeči stranki njene nadaljnje pravdne stroške v višini 22.984,00 SIT. Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila. Uveljavljala je vse pritožbene razloge po določbi 1. odst. 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču je predlagala, da izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne. Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki pa nanjo ni odgovorila. Pritožba ni utemeljena. Sodba, s katero je bil končan spor v postopku majhne vrednosti, in za tak spor gre v tej zadevi, se sme izpodbijati samo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odst. 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (1. odst. 458. člena ZPP). Pritožničinih navedb, ki zadevajo dejansko stanje (da tožena stranka ni naročila popravilo fax-a, saj je bilo osnovno sredstvo v lasti direktorja tožene stranke, da tožeča stranka ni dokazala, da je delovni nalog podpisala tožena stranka ipd.) zato ni mogoče upoštevati. Enako velja glede očitka prvostopenjskemu sodišču, da bi za pravilno ugotovitev dejanskega stanja moralo zaslišati tožečo stranko in direktorja tožene stranke. Očitana kršitev bi lahko pomenila le relativno bistveno kršitev določb pravdnega postopka, kar pa v sporu majhne vrednosti ni upošteven pritožbeni razlog. Ker se je izkazalo, da izrecno uveljavljani pritožbeni razlogi niso upoštevni, niso pa tudi podani tisti, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP), je bilo treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo (353. člena ZPP). Ker tožena stranka s pritožbo ni uspela, je sodišče druge stopnje sklenilo, da sama trpi svoje pritožbene stroške (1. odst. 165. člena v zvezi s 1. odst. 154. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 222/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-06

revizija - dovoljenost revizije - revizija zoper sklep

S sklepom o vrnitvi v prejšnje stanje se postopek ne konča. Zato proti takšnemu sklepu revizija ni dovoljena.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je (zaradi prenizke vrednosti spornega predmeta) zavrglo zahtevo tožene stranke za opravo revizije. Tožena stranka pa se je proti sklepu o zavrženju pritožila in smiselno predlagala njegovo razveljavitev (pri tem ni priglasila stroškov pritožbe). Ker sta bila tako sklep Okrožnega sodišča v Novem mestu z dne 10.09.1997, opr. št. I Pg 382/96-27, kot tudi sklep istega sodišča z dne 12.04.1999, opr. št. Pg 382/96-40, izdana pred dnem 14.07.1999, je pritožbeno sodišče postopek nadaljevalo po določbah Zakona o pravdnem postopku iz l. 1977 (ZPP/77). Pritožba ni utemeljena. Iz zahteve tožene stranke z dne 30.12.2000 (redna št. 47) izhaja, da je opravo revizije zahtevala proti sklepu Višjega sodišča v Ljubljani z dne 21.09.1999, opr. št. I Cpg 808/99-2, to je proti sklepu sodišča druge stopnje, s katerim je le-to potrdilo sklep sodišča prve stopnje, ki je predlog tožene stranke za vrnitev v prejšnje stanje zavrnilo. Ker pa se s sklepom o vrnitvi v prejšnje stanje postopek ne konča, proti takšnemu sklepu revizija ni dovoljena (gl. prvi odstavek 400. člena ZPP/77 ter sodbo in sklep VS RS z dne 28.10.1993, opr. št. II Ips 155/93). Zato je sodišče druge stopnje na podlagi 2. točke 380. člena ZPP/77 pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo ter potrdilo (čeprav iz drugih razlogov) zakonit in pravilen sklep sodišča prve stopnje. Sodba in sklep VS RS II Ips 155/93 (28/10/1993).

ZPP (1977) člen 400,  400/1,  400,  400/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 199/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-08

izvršba - sodna pristojnost - prehodne določbe

Glede na prehodne določbe ZUP-99 je sodišče še vedno pristojno za prisilno izterjavo terjatve, nastale v upravnem postopku, če je bil predlog za izvršbo vložen pri sodišču še pred uveljavitvijo ZUP-99.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Sodišče prve stopnje se je z izpodbijanim sklepom izreklo za nepristojno za odločanje v zadevi, razveljavilo sklep o izvršbi opr. št. Ig 99/10020-6 z dne 1.6.2000 ter opravljeno izvršilno dejanje in zavrglo predlog za izvršbo. Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da bi sodišče moralo upoštevati prehodne in končne določbe Zakona o splošnem upravnem postopku iz leta 1999 (v nadaljevanju: ZUP-99), kjer je v 324. čl. določeno, da se zadeve, glede katerih je ob uveljavitvi ZUP-99 postopek v teku, končajo po določbah bivšega zveznega Zakona o splošnem upravnem postopku (Ur. list SFRJ, št. 47/86 in dr., v nadaljevanju: ZUP-86). Pritožba je utemeljena. Držijo upnikove pritožbene navedbe, da bi sodišče prve stopnje moralo upoštevati določila 324. čl. ZUP-99. ZUP-99 je začel veljati dne 1.4.2000, upnik pa je predlog za izvršbo vložil dne 21.10.1999 (štampiljka - dohodni zaznamek na list. št. 1), torej še pred uveljavitvijo ZUP-99, zato bi moralo sodišče prve stopnje upoštevaje določila 324. čl. ZUP-99 v predmetnem postopku še naprej uporabljati določila ZUP-86, ki je veljal v času vložitve predloga za izvršbo. Na podlagi tega zakona (ZUP-86) je upnik upravičeno izterjeval svojo terjatev na podlagi izvršilnega naslova, izdanega v upravnem postopku, po poti sodne izvršbe, saj je ZUP-86 v 2. odst. 276. čl. jasno določal, da se tudi v upravnem postopku izvršba za izpolnitev denarnih obveznosti opravlja po sodni poti. Po upravni poti se sme opraviti samo izvršba za izpolnitev denarnih obveznosti iz prejemkov na podlagi delovnega razmerja s privolitvijo zavezanca, ali pa, če upravno izvršilno pot določa poseben zakon. Torej je glede na prehodne določbe ZUP-99 sodišče še vedno pristojno za prisilno izterjavo terjatve, nastale v upravnem postopku, če je bil predlog za izvršbo vložen pri sodišču še pred uveljavitvijo ZUP-99. Iz povedanega jasno izhaja, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo določbe postopka (ZUP-99 in ZUP-86) ter v posledici sprejelo napačno odločitev. Zato je sodišče druge stopnje na podlagi 3. točke 365. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju upnikovi pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo odločanje.

ZUP člen 276,  276/2,  324,  276,  276/2,  324.  ZIZ člen 1,  1/2,  1,  1/2.  ZUP člen 276,  276/2,  324,  276,  276/2,  324.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 117/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-06

Povračilo stroškov ovoja za spis, kuvert, poštnih stroškov ter kopij v Pravilniku o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom ni predvideno. Zato je pravilna odločitev prvostopenjskega sodišča, s katero izvršitelju priglašenih stroškov ni priznalo.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (1. in 2. točki izreka) potrdi. Pritožnik sam krije pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odmerilo stroške izvršitelja v znesku 7.350,00 SIT (1. točka izreka), naložilo izvršitelju, da neporabljeni del predujma v znesku 4.650,00 SIT prenakaže upniku (2. točka izreka) ter izvršilni postopek ustavilo (3. točka izreka). Upnik se je zoper 1. in 2. točko izpodbijanega sklepa pravočasno pritožil in predlagal, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da se izvršitelju prizna nagrada v celoti oz. ustrezno zmanjša obveznost vračila predujma. Priglasil je pritožbene stroške. Pritožba ni utemeljena. Iz podatkov v spisu izhaja, da je izvršitelj dne 12.12.2000 (redna št. 22) priglasil stroške izvršitelja, ter med drugim zahteval tudi povračilo stroškov ovoja za spis v znesku 15,00 SIT, kuvert v znesku 144,00 SIT, poštnih stroškov v znesku 1.323,00 SIT ter kopij v znesku 470,00 SIT. Na podlagi določbe 291. čl. v zvezi s 292. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ) je izvršitelj upravičen do povračila stroškov v zvezi z opravljenim delom po Pravilniku o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom (Ur. l. RS, št. 32/2000, v nadaljevanju: Tarifi). Vendar pa izvršitelj po Tarifi ni posebej upravičen do povračila stroškov ovoja za spis, kuvert, poštnih stroškov ter kopij (prim. 6. čl. Tarife). Materialni stroški mu po Tarifi namreč niso posebej priznani. Pravilna je tako odločitev sodišča prve stopnje, ko izvršitelju ni priznalo priglašenih stroškov ovoja za spis, kuvert, poštnih stroškov ter kopij v skupnem znesku 1.952,00 SIT, ker povračilo takih stroškov v Tarifi ni predvideno. Ob preizkusu izpodbijanega sklepa sodišče druge stopnje tudi ni našlo kršitev določb izvršilnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. v zvezi s 366. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP), oba v zvezi s 15. čl. ZIZ). Zato je pritožbo upnika v izpodbijanem delu ( 1. in 2. točki izreka) na podlagi 2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ zavrnilo kot neutemeljeno in v tem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje. Izvršitelj s pritožbo ni uspel, zato je sodišče druge stopnje skladno z določbo 1. odst. 154. čl. v zvezi s 1. odst. 165. čl. ZPP in 15. čl. ZIZ odločilo, da sam nosi stroške pritožbenega postopka.

ZIZ člen 291,  292,  291,  292.  Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom člen 6,  6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 133/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-07

Izjava obdolženca, s katero izraža nestrinjanje z razglašeno sodbo, podana v zakonskem roku za vložitev napovedi pritožbe, je pravočasna napoved pritožbe.

Pritožbi zagovornikov obd. T. F. se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo pritožbo obd. T. F., ki naj bi jo vložil dne 27.12.2000 proti sodbi, ki mu je bila izrečena in razglašena dne 21.12.2000, ko je bil spoznan za krivega kaznivega dejanja prikrivanja po čl. 215/I KZ ter mu je bila izrečena pogojna obsodba z določeno kaznijo štirih mesecev zapora s preizkusno dobo enega leta in sedmih mesecev, pod nadaljnjim pogojem, da oškodovancu v enem letu povrne premoženjsko korist. Proti sklepu o zavrženju pritožbe so se pritožili obdolženčevi zagovorniki zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter bistvene kršitve določb kazenskega postopka in predlagali, da pritožbeno sodišče sklep razveljavi oz. da se obdolženčeva vloga z dne 27.12.2001 obravnava kot napoved pritožbe. Višji državni tožilec je v mnenju, podanem skladno z določbo II. odst. 445. čl. ZKP, predlagal, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. Pritožba je utemeljena. Zaključek sodišča prve stopnje, da je vloga obdolženca z dne 27.12.2000 nenapovedana pritožba, je zmoten. To utemeljeno navajajo v pritožbi tudi zagovorniki. Izrečeno nestrinjanje z razglašeno sodbo, ki je podano v zakonskem roku za vložitev napovedi pritožbe, kljub temu, da je naslovljeno kot "pritožba", je glede na vsebino (le ta je odločilna) šteti za pravočasno napoved pritožbe. Ta izjava obdolženca je zavezovala sodnika, da izdela pisni odpravek sodbe z razlogi in ga vroči strankam, torej tudi obdolžencu. Zato je pritožba zagovornikov, ki izpodbijajo odločitev sodišča prve stopnje, da navedeno vlogo obdolženca zavrže kot nedovoljeno pritožbo, utemeljena in ji je pritožbeno sodišče ugodilo tako, da je izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 262/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-03-07

Izjava obdolženca, da umika pritožbo zoper sodbo, ki jo je vložil njegov zagovornik proti njegovi volji, je nepreklicen umik. Zato je potrebno tako zagovornikovo pritožbo kot nedovoljeno zavreči.

Pritožba zagovornika obd. I. A. se zavrže kot nedovoljena.

Z uvodoma navedeno sodbo je bil obd. I. A. spoznan za krivega kaznivega dejanja tatvine po čl. 211/I KZ. Izrečena mu je bila kazen pet mesecev zapora in vanjo vštet čas od 13.10.2000 dalje, odkar je obdolženec v priporu. Obdolžencu je bila izrečena tudi stranska kazen izgona tujca iz Republike Slovenije za čas treh let. Nadalje je sodišče izreklo varnostni ukrep odvzema predmetov, naložilo obdolžencu, da mora oškodovancu P... d.o.o. M... plačati znesek 30.000,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 9.10.2000 dalje do plačila, obdolžencu pa je naložilo v plačilo tudi stroške kazenskega postopka. Proti sodbi je obdolženčev zagovornik pravočasno vložil pritožbo, smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Višji državni tožilec je v mnenju, podanem skladno z določbo II. odst. 445. čl. ZKP, predlagal zavrnitev pritožbe kot neutemeljene. Pritožba ni dovoljena. Po določbi VI. odst. 367. čl. ZKP se zagovornik ne sme pritožiti zoper sodbo proti volji obdolženca. V konkretnem primeru iz spisnih podatkov izhaja, da je obdolženec potem, ko je že prejel pisni odpravek sodbe, sodišču prve stopnje dne 14.12.2000 podal pisno izjavo, da se zoper sodbo noče pritožiti in da naj sodišče ne upošteva pritožbe njegovega zagovornika, v kolikor jo bo vložil. Dne 18.12.2001 vložena pritožba njegovega zagovornika je bila torej vložena proti volji obdolženca. Da je temu tako, je potrdil obdolženec tudi v vlogi z dne 29.12.2000, ko je na poziv sodišča ponovno sporočil, da se noče pritožiti zoper sodbo in da sodišče prosi, naj pritožbo njegovega zagovornika Lada Arčona zoper sodbo z dne 21.11.2000, ne sprejme. Ker je bila torej pritožba vložena proti volji obdolženca; izjavo z dne 29.12.2000 pa je šteti, da je obdolženec zagovornikovo pritožbo tudi umaknil; je pritožbeno sodišče v skladu z določbo 390. čl. ZKP pritožbo kot nedovoljeno zavrglo. Preklica umika pritožbe s strani obdolženca z dne 8.1.2001 pa ni moč upoštevati, saj se po določbi V. odst. 368. čl. ZKP umik pritožbe ne more preklicati.

ZKP člen 367,  367/6,  368,  368/5,  390,  367,  367/6,  368,  368/5,  390.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.