VSL sodba I Cpg 1155/1999
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-07-11

Nedopustna obsodba na nedospele dajatve pomeni napačno uporabo določbe 1. odst. 326. člena ZPP/77, ki je določba materialnopravnega značaja.

1. Pritožbi se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v 3. točki izreka spremeni tako, da glasi:

" 3./ Tožena stranka je dolžna tožeči stranki plačati pogodbeno kazen v višini 1000 DEM na teden, za vsak teden od 01.11.1998 do 09.06.1999 in 3600 DEM na mesec, za vsak mesec od 01.11.1998 do 09.06.1999, vse v tolarski protivrednosti po prodajnem menjalniškem tečaju Nove Ljubljanske banke d.d. na dan plačila, v 8 dneh.

V preostalem delu, t.j. glede plačila pogodbene kazni in uporabnine za čas od 09.06.1999 do izročitve gostinskega lokala v posest tožeči stranki, se tožbeni zahtevek zavrne".

2. V ostalem se pritožba zavrne in se v izpodbijanem, a nespremenjenem delu potrdi sodba sodišča prve stopnje.

3. Tožeča stranka sama nosi svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je dne 09.06.1999 s sodbo razveljavilo nalog za izpraznitev (1. točka izreka). V 2. točki izreka je toženi stranki naložilo, da izprazni in tožeči stranki izroči gostinski lokal Bežigrajski hram, na naslovu Hranilniška 1 v Ljubljani. V 3. točki izreka pa je toženo stranko obsodilo na plačilo pogodbene kazni v višini 1000 DEM na teden, za vsak teden začenši od 01.11.1998 do izročitve gostinskega lokala v posest tožeči stranki ter 3600 DEM na mesec za vsak mesec od 01.11.1998 dalje do izročitve gostinskega lokala v posest tožeči stranki, vse pa v tolarski protivrednosti po prodajnem menjalniškem tečaju Nove Ljubljanske banke d.d. na dan plačila. Poleg tega je toženi stranki naložilo tudi, da tožeči stranki povrne pravdne stroške (4. točka izreka).

Proti navedeni sodbi se je pritožila tožena stranka. Navedla je le, da vlaga pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov, zlasti pa zaradi kršitve iz 13. točke 2. odst. 354. člena ZPP/77 ter kršitev 355. in 356. člena ZPP/77. Pojasnila je tudi, da bo obrazložitev pritožbe podala v okviru pritožbenega roka, to je do 15.08.1999.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki. Ta je nanjo odgovorila in predlagala, da sodišče druge stopnje pritožbo zavrne, potrdi sodbo sodišča prve stopnje in toženi stranki naloži, da ji povrne pritožbene stroške.

Tožena stranka je dopolnitev pritožbe vložila šele 30.08.1999, torej po izteku pritožbenega roka dne 16.08.1999 (glej 3. odst. 83. člena Zakona o sodiščih, ki je veljal v času vložitve pritožbe, v zvezi s 4. odst. 112. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP/77). Zato je sodišče druge stopnje upoštevalo le pritožbo z dne 19.07.1999, ne pa tudi navedb, ki jih je tožena stranka podala v prepozno vloženi dopolnitvi pritožbe z dne 30.08.1999 (2. točka 500. člena ZPP/77).

Tožena stranka v pritožbi z dne 19.07.1999 ni navedla razlogov, zaradi katerih sodišču prve stopnje očita "kršitev po členu 354/2 točka 13 ZPP, po členu 355 in po členu 356 ZPP". Zato je sodišče druge stopnje v skladu z 2. odst. 365. člena ZPP/77 izpodbijano sodbo v ugodilnem in stroškovnem delu preizkusilo glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP/77 in glede pravilne uporabe materialnega prava. Pri tem je najprej ugotovilo, da uradoma upoštevne postopkovne kršitve niso podane.

Prav tako sodišče druge stopnje tudi nima razlogov za dvom v ugotovitve sodišča prve stopnje glede vsebine dogovora strank v Pogodbi o najemu poslovnih prostorov z dne 29.10.1997 (v nadaljevanju Pogodba), vključno s posledicami kršitve Pogodbe, t.j. posledicami zamude pri izročitvi najetih prostorov, in tudi ne v ugotovitev, da je tožena stranka tudi po izteku dogovorjene dobe najema, prostor (še) uporabljala in s tem zamudila z njegovo izročitvijo (2. odst. 370. člena ZPP/77). Zato sodišče druge stopnje ocenjuje kot materialnopravno pravilen tudi zaključek sodišča prve stopnje, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati tako uporabnino v višini dogovorjene najemnine kot tudi za primer zamude v Pogodbi dogovorjeno pogodbeno kazen. Vendar sme sodišče stranki naložiti, naj opravi določeno dajatev le tedaj, če je ta zapadla do konca glavne obravnave (prim. 1. in 2. odst. 326. člena ZPP/77). Sodišče prve stopnje pa je v konkretnem primeru toženi stranki z izpodbijano sodbo (3. točka izreka izpodbijane sodbe) v nasprotju z določbo 1. odst. 326. člena ZPP/77 naložilo plačilo odmene za uporabo poslovnega prostora v višini tolarske protivrednosti 3600 DEM na mesec (uporabnino) in plačilo pogodbene kazni v višini tolarske protivrednosti 1000 DEM na teden tudi za čas po zaključku glavne obravnave, t.j. od 09.06.1999 dalje do izročitve poslovnega prostora v posest tožeči stranki. V tem delu pa je odločitev sodišča prve stopnje materialnopravno napačna.

Nedopustna obsodba na nedospele dajatve namreč pomeni napačno uporabo določbe 1. odst. 326. člena ZPP/77, ki je določba materialnopravnega značaja. Na pravilno uporabo materialnega prava pa, kot je bilo že zapisano, sodišče druge stopnje pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP/77). Zato je sodišče druge stopnje pritožbi delno ugodilo in izpodbijano sodbo v 3. točki izreka na podlagi 4. točke 373. člena (v zvezi z 2. odst. 365. člena ZPP/77) spremenilo tako, da je toženi stranki naložilo plačilo tiste uporabnine in pogodbene kazni, ki sta zapadli do konca glavne obravnave, t.j. do 09.06.1999 (prvi in drugi odstavek 1. točke izreka te sodbe). V preostalem delu, t.j. glede uporabnine in pogodbene kazni, ki bosta zapadli v obdobju od 09.06.1999 dalje pa je tožbeni zahtevek zavrnilo (tretji odstavek 1. točke izreka te sodbe).

V odločitev o stroških pravdnega postopka (4. točka izreka izpodbijane sodbe) sodišče druge stopnje, kljub delni zavrnitvi zahtevka ni poseglo. Tožeča stranka je vrednost spornega predmeta ocenila na 1.750.000,00 SIT (glej 2. odst. 40. člena ZPP/77). V pravdi je uspela z zahtevkom na izpraznitev poslovnega prostora in z zahtevkom na plačilo uporabnine za poslovni prostor in pogodbene kazni, ki sta zapadli do konca glavne obravnave. Sodišče druge stopnje ocenjuje, da je tožeča stranka uspela s pretežnim (bistvenim) delom zahtevka, v zvezi s tistim delom zahtevka, ki ga je bilo treba glede na materialno pravo zavrniti, pa niso nastali posebni stroški (prim. 3. odst. 154. člen ZPP/77).

Odločitev o stroških pritožbenega postopka temelji na 2. odst. 166. člena ZPP/77. Glede na to, da je tožena stranka s pritožbo delno uspela, tožeča stranka pa z navedbami v odgovoru na pritožbo ni mogla prispevati k odločitvi pritožbenega sodišča, ker v odgovoru na pritožbo v pretežni meri odgovarja na trditve iz prepozne dopolnitve pritožbe, pritožbeno sodišče ocenjuje, da so stroški odgovora na pritožbo nepotrebni (1. odst. 155. čl. ZPP/77). Zato bo morala tožeča stranka sama nositi stroške, ki so ji nastali v zvezi z odgovorom na pritožbo.

Določbe ZPP/77 (Ur.l. SFRJ, št. 4/77, 36/77, 36/80, 69/82, 58/84, 74/87, 14/88, 57/89, 20/90 in 27/90) je sodišče druge stopnje uporabilo na podlagi 1. odst. 498. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS št. 26/99).

ZPP (1977) člen 326,  326/1,  326,  326/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.