VSL sklep I Cpg 97/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-31

Pojasnilo dolžnika v odgovoru na predlog za izdajo začasne odredbe, zakaj je M. opravil obračun obresti za terjatve dolžnika, predstavlja izpodbijanje dokazov upnika o sklenjenem dogovoru o načinu plačila (prim. 212. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), zato ni mogoč zaključek, da je dolžnik molče priznal obstoj zatrjevanega dogovora o kontokorentnem plačilu.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje. Upnik sam nosi svoje pritožbene stroške.

Zoper sklep prvostopenjskega sodišča, s katerim je zavrnilo upnikov predlog za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarne terjatve - prepoved izplačila menice, se je upnik pravočasno pritožil. Uveljavljal je vse pritožbene razloge iz 1. odst. 338. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ. Prvostopenjskemu sodišču očita absolutno bistveno postopkovno kršitev iz 8. točke 2. odst. 339. čl. ZPP, ker je sodišče upniku vročilo odgovor na predlog za izdajo začasne odredbe šele z izpodbijanim sklepom, zato se upnik ni mogel opredeliti do navedb dolžnika. Sodišče je zato kršilo določbo 5. člena ZPP. Ker je dolžnikov obstoj dogovora o kontokorentnem plačevanju obveznosti upnika zanikal, bi upniku sodišče moralo dati možnost dokazovanja obstoja dogovora. Upnik zaslišanja strank in prič ni predlagal, ker je izdajo sklepa predlagal brez naroka. Obračun obresti Merkurja kaže na sklenjen dogovor o kontokorentnem plačevanju obveznosti. Na to kaže že dejstvo, da so v obeh obračunih (dolžnika in Merkurja) navedeni različni datumi in obrestne mere za iste fakture. Ta okoliščina pa se neposredno nanaša na obstoj oz. neobstoj dogovora, zato bi se sodišče o tem moralo opredeliti. Predloženi obračuni obresti dokazujejo, da so se stranke ustno dogovarjale o plačilu obveznosti tako z dolžnikom, kot z M.. Tega ne zanika niti dolžnik v odgovoru na predlog, kot tudi ne, da sta se stranki ustno dogovorili za kontokorentno plačevanje obveznosti. Zato se šteje, da je verjetnost terjatve izkazana, saj obličnost takega dogovora ni potrebna. Priglasil je pritožbene stroške. Pritožba ni utemeljena. Po 2. odst. 29. čl. ZIZ sodišče opravi narok, kadar zakon tako določa, ali kadar je po mnenju sodišča to smotrno. Sodišče torej po prejemu odgovora dolžnika na upnikov predlog za izdajo začasne odredbe ni bilo dolžno razpisati naroka. Sicer pa je upnik sam predlagal izdajo začasne odredbe brez naroka glede na dokaze, ki jih je priložil predlogu. Nameravani predlagani dokazi, če bi upnik prejel odgovor dolžnika, pa bi bili lahko izvedeni le na naroku. Pritožbena izvajanja o potrebnosti naroka zaradi izvedbe dokazov so zato v nasprotju z upnikovim predlogom za izdajo začasne odredbe brez naroka, ob katerem je očitno sodil, da predloženi listinski dokazi izkazujejo verjetnost obstoja njegove terjatve. Ob povedanem zato prvostopenjsko sodišče ni zagrešilo očitane bistvene postopkovne kršitve iz 8. točke 2. odst. 339. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ, ker sodišče upniku ni vročilo odgovora dolžnika pred izdajo izpodbijanega sklepa. Upnik je zatrjevani sklenjeni dogovor z dolžnikom o poravnavi obveznosti s kontokorentnim plačevanjem utemeljeval z dejstvom sklenitve takega dogovora z Merkurjem d.d. in dejstvom, da sta dolžnik in Merkur v postopku združevanja, ter z obračunom obresti Merkurja, ki zajema tudi račune dolžnika. Pritrditi je stališču prvostopenjskega sodišča, da je dolžnik še vedno samostojna in obstoječa pravna oseba in da zato postopek združevanja z Merkurjem na obveznost upnika do dolžnika nima nobenega vpliva. Na z dolžnikom sklenjeni dogovor o kontokorentnem plačevanju obveznosti ni mogoče sklepati niti iz obračuna obresti M. za terjatve po računih dolžnika do upnika. Obračun obresti tretjega - M. bi bil lahko relevanten dokaz o zatrjevanem dogovoru le, če bi upnik izkazal, da je bila terjatev dolžnika do upnika prenešena na M. d.d. V nasprotnem primeru niti ni razloga, zakaj obračuna obresti skladno z dogovorom, če bi bil ta sklenjen, ne bi izdelal dolžnik sam. Pojasnilo dolžnika v odgovoru na predlog za izdajo začasne odredbe, zakaj je M. opravil obračun obresti za terjatve dolžnika, predstavlja izpodbijanje dokazov upnika o sklenjenem dogovoru o načinu plačila (prim. 212. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), zato ni mogoč zaključek, da je dolžnik molče priznal obstoj zatrjevanega dogovora o kontokorentnem plačilu. Ob povedanem se izkaže, da verjetnosti obstoja terjatve na prepoved izplačila menice upnik ni izkazal. Ker je pogoj za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarne terjatve po 272. čl. ZIZ izkazana verjetnost terjatve, je prvostopenjsko sodišče utemeljeno zavrnilo upnikov predlog za izdajo začasne odredbe. Ker pri tem ni zagrešilo kršitev, na katere mora pritožbeno sodišče po 2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ paziti po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ). Izrek o pritožbenih stroških temelji na 1. odst. 166. čl. v zvezi s 1. odst. 154. čl. ZPP in 15. čl. ZIZ. Ker upnik s pritožbo ni uspel, mora sam nositi svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.