TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sodba I Kp 1050/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-31

Obtožencu je izrečena primerna in pravična kazenska sankcija - pogojn obsodba. Vse obteževalne in olajševalne okoliščine so bile ustrezno upoštevane.

Pritožba zagovornika obt. D. S. se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje. Obtoženec je dolžan plačati kot stroške pritožbenega postopka povprečnino v znesku 60.000,00 SIT.

Okrožno sodišče v Kranju je z izpodbijano sodbo obt. D. S. spoznalo za krivega, da je storil kaznivo dejanje ponarejanja in uporabe vrednostnih papirjev po čl. 250/III KZ. Izreklo mu je pogojno obsodbo in v njej določilo kazen šest mesecev zapora s preizkusno dobo dveh let. Odločilo je še o stroških kazenskega postopka.

Proti tej sodbi se je zaradi odločbe o izrečeni kazenski sankciji pritožil obtoženčev zagovornik. Predlaga izrek nižje določene zaporne kazni in skrajšanje preizkusne dobe.

Višji državni tožilec je predlagal zavrnitev pritožbe kot neutemeljene.

Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je navedlo številne okoliščine, ki so vplivale na izrek in odmero kazenske sankcije. Vse olajševalne, kot tudi edino obteževalno okoliščino, je ustrezno upoštevalo in je obtožencu izreklo pravično kazensko sankcijo, ki je sorazmerna s težo kaznivega dejanja, pa tudi s stopnjo obtoženčeve krivde. Kot je razvidno iz vsebine obrazložitve sodbe, je sodišče prve stopnje s tem v zvezi tudi dovolj primerno ocenilo tudi specifičnost premoženjskih razmerij bivših zakoncev. Zato je zagovornikova pritožba, ki predvsem opozarja na odnos bivše žene do obtoženca, šlo naj bi za maščevanje, neutemeljena. Sodišče prve stopnje pa je bilo ob izreku kazenske sankcije tudi seznanjeno s tem, da je bila oškodovanki škoda že v celoti povrnjena, kar je tudi upoštevalo kot olajševalno okoliščino. Pritožba zagovornika je torej neutemeljena in jo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo kot neutemeljeno ter glede na to, da ni ugotovilo nobenih kršitev določb materialnega ali procesnega zakona, na kar je pazilo po prvem odst. 383. čl. ZKP po uradni dolžnosti, potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Ker zagovornik s pritožbo ni uspel, je obtoženec dolžan kot stroške pritožbenega postopka plačati povprečnino, ki je odmerjena ob upoštevanju trajanja in zamotanosti pritožbenega postopka ter obtoženčevih premoženjskih razmer.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 853/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-23

Sodišče prve stopnje ni ocenilo povezave dveh prič, ki sta opisovali konflikt med obtožencem in oškodovancem. Zato je dejansko stanje zmotno ugotovilo in obtoženca oprostilo zaradi pomanjkanja dokazov obtožbe.

Pritožbi okrožne državne tožilke se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje pred popolnoma spremenjenim senatom.

Okrožno sodišče v Kranju je z izpodbijano sodbo obtoženega Z. R. oprostilo obtožbe, da naj bi storil kaznivo dejanje hude telesne poškodbe po členu 134/1 KZ. Oškodovanca A. V. je s celotnim premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo, odločilo pa je še o stroških kazenskega postopka. Proti tej sodbi se je pritožila okrožna državna tožilka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in je predlagala ugoditev pritožbi ter spremembo sodbe sodišča prve stopnje tako, da naj se obtoženca spozna za krivega. Pritožbeno sodišče je o seji senata obvestilo višje državno tožilstvo v Ljubljani, seje pa se je udeležil višji državni tožilec A. P.. Pritožba je utemeljena. Pritožnica utemeljeno opozarja, da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj ne upošteva izpovedbe priče B. Š., ki je izrecno izpovedal in poudaril, da je bil v tistem delu, torej tam, kjer je bil pretep, samo eden s črno majico, ki je tudi zamahnil s pasom. To bi že lahko potrjevalo identiteto storilca, ne glede na to, da se po preteku daljšega časa priča ni spomnila storilčevega obraza. Izpovedbe te priče pa bi bilo treba vsekakor oceniti še v zvezi z izpovedbo priče G. K., da se je Jeseničan v črni majici pretepal z oškodovancem in da se mu je zdelo, da je bil oškodovanec takrat krvav po obrazu in da je imel zatečeno oko, ter da ne ve, ali je imel tisti, za katerega se mu zdi, da je imel črno majico Raiders, tudi pas. Sodišče prve stopnje pa te ocene ni izvršilo in je, kot navaja utemeljeno pritožnica, le zaključilo, da črne majice pogosto nosijo. Sodišče prve stopnje je glede na navedeno zmotno ugotovilo dejansko stanje in je zato pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje ob ugoditvi pritožbi okrožne državne tožilke razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V novem sojenju bo treba po izvedbi dokazov zlasti oceniti tudi verodostojnost teh dveh prič, torej B. Š. in G. K., in ugotoviti glede na to, da oba potrjujeta konflikt med obtožencem in oškodovancem, ali se njuni izpovedbi da povezati med seboj ter ali je obtoženec kriv po obtožbi. Pritožbeno sodišče je še odločilo, da naj razveljavljeno zadevo obravnava sodišče prve stopnje pred popolnoma spremenjenim senatom zato, ker bo novi senat nedvomno odločal bolj neobremenjen in nepristransko v primerjavi s senatom, ki je odločal in izdal izpodbijano sodbo.

ZKP člen 373,  373/1,  392,  392/1,  373,  373/1,  392,  392/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2088/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-18

Izvršilno sodišče je izvršbo dovolilo v skladu z določilom 1. tč. 2. odst. 102. čl. ZIZ, torej je za izterjavo upnikove denarne terjatve seglo na dolžničino plačo do 2/3 vendar tako, da ji ostane najmanj znesek v višini zajamčene plače. V fazi dovolitve izvršbe ni pomembno, ali je morda dolžnikova plača že obremenjena z drugimi obveznostmi, pač pa bo to lahko upoštevno šele v nadaljnjui fazi izvršbe pri določitvi vrstnega reda zastavnih pravic večih upnikov.

s k l e n i l o : Ugovor se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje. Upnikovi stroški odgovora na ugovor se odmerijo na 45.197,00 SIT in so nadaljnji izvršilni stroški.

Sodišče prve stopnje je dovolilo predlagano izvršbo za izterjavo denarne terjatve upnice z rubežem 2/3 plače, ki jo dolžnica prejema pri R... d.d. tako, da dolžnici ostane najmanj znesek v višini zajamčene plače. Dolžnica je zoper sklep pravočasno ugovarjala. Navaja, da sodišče ni upoštevalo, da ima dolžnica plačo že obremenjeno po dveh pogodbah, ki ju v dokaz prilaga. V odgovoru na ugovor upnik navaja, da se je upnica namerno čezmerno zadolžila po nastanku izvršilnega naslova, kar predstavlja zlorabo pravice. Sicer pa tudi ni razvidno, da bi dolžnica odplačevala posojilo od plače. Predlaga zavrnitev njenega ugovora. Izvršilno sodišče je dolžničin ugovor v skladu s 3. odst. 58. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevnaju ZIZ) poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Ugovor ni utemeljen. Izvršilno sodišče je izvršbo dovolilo v skladu z določilom 1. tč. 2. odst. 102. čl. ZIZ, torej je za izterjavo upnikove denarne terjatve seglo na dolžničino plačo do 2/3 vendar tako, da ji ostane najmanj znesek v višini zajamčene plače. V fazi dovolitve izvršbe ni pomembno, ali je morda dolžnikova plača že obremenjena z drugimi obveznostmi (zaradi drugih izvršb na plačo dolžnika ali zaradi izplačilne prepovedi z dolžnikovo privolitvijo), pač pa bo to lahko upoštevno šele v nadaljnji fazi izvršbe pri določitvi vrstnega reda zastavnih pravic večih upnikov. Ugovor dolžnice torej ni utemeljen, saj je pritožbeno sodišče pri preizkusu izpodbijanega sklepa ugotovilo, da tudi niso podani razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 55. čl. ZIZ). Zato je njen ugovor zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. čl. ZIZ). Upnikov odgovor na ugovor je bil torej utemeljen, zato mu je pritožbeno sodišče priznalo stroške v zvezi z njim in obenem odločilo, da so to nadaljnji izvršilni stroški (5.odst. 38.čl. ZIZ).

ZIZ člen 55,  102,  102/2,  102/2-1,  55,  102,  102/2,  102/2-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2168/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-18

Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom v 2. odst. tar. št. 1 določa, da cena storitve rubeža zajema med drugim tudi vsa druga potrebna pripravljalna dejanja. Stroški kuvert, fotokopiranja ipd., ki jih v konkretnem primeru navaja izvršiteljica kot materialne stroške, nedvomno sodijo med pripravljalna dejanja in zato izvršiteljica ni posebej upravičena do njihove povrnitve.

s k l e n i l o : Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je izvršiteljici priznalo stroške v višini 9.150,00 SIT in ji naložilo, da del prejetega predujma v znesku 40.850,00 SIT vrne na žiro račun upnika. Izvršiteljica se je zoper sklep pravočasno pritožila in sicer zoper del sklepa, s katerim je sodišče zavrnilo njen zahtevek za vračilo materialnih stroškov v znesku 600,00 SIT. Pravilnik o tarifi za plačilo izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom v 2. odst. tarifne številke 1 dejansko zajema ceno storitve rubeža in druga opravila v zvezi z rubežem, vendar teh stroškov v stroškovniku ni priglasila, saj niso bili potrebni, ker do samega rubeža v zadevi nikoli ni prišlo. Priglasila pa je materialne stroške v znesku 600,00 SIT, v katerih so zajeti stroški fotokopiranja obrazcev, kuvert in podobno, saj ti niso takšni stroški, da bi bilo treba njihovo ugotavljanje natančneje predpisati s tarifo. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa. Pritožba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče se v celoti strinja z razlogi, ki jih je v zvezi z zavrnitvijo izpodbijanega dela stroškov (materialnih stroškov) izvršitelja navedlo sodišče prve stopnje. Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom (Ur. list RS št. 32/2000) teh stroškov posebej ne predvideva. V 2. odst. tar. št. 1 pa posebej določa, da cena storitve rubeža zajema med drugim tudi vsa druga potrebna pripravljalna dejanja. Stroški kuvert, fotokopiranja ipd., ki jih v konkretnem primeru navaja izvršiteljica kot materialne stroške, nedvomno sodijo med pripravljalna dejanja in zato izvršiteljica ni posebej upravičena do njihove povrnitve. Sodišče prve stopnje ji teh stroškov torej utemeljeno ni priznalo. Pritožba izvršiteljice je torej neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. odst. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15.čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju).

Pravilnik o tarifi za plačilo dela izvršiteljev in o povračilu stroškov v zvezi z njihovim delom člen 1,  1/2,  1,  1/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 47/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-18

Čeprav dolžnik s pritožbo izrecno izpodbija sklep o določitvi izvršitelja (289. čl. ZIZ), očitno z željo, da bi se izvršba ustavila in tudi sklep o določitvi izvršitelja razveljavil, pa vsebinsko tega sklepa ne izpodbija, temveč navaja dejstvo, ki se nanaša na samo terjatev in je to dejstvo (plačilo terjatve) nastopilo po nastanku izvršilnega naslova. To njegovo vlogo bo zato v nadaljevanju izvršbe treba ustrezno obravnavati (56. čl. ZIZ), medtem ko je njegova pritožba zoper izpodbijani sklep neutemeljena.

s k l e n i l o : Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je za izvedbo izvršbe določilo izvršitelja SM, predujem v znesku 2.000,00 SIT, ki je že položen, nakazalo izvršitelju, upniku pa naložilo, da v 8 dneh založi še dodaten predujem v znesku 8.000,00 SIT, ker bo sicer sodišče izvršbo ustavilo. Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. Navaja, da je bil res nereden plačnik obveznosti, a jih je redno plačal vsaj tedaj, ko je prišel izvršitelj, sicer pa sklepa sploh ni dobil. Ker pa dolg kljub temu priznava, ga je poravnal dne 20.11.2000 in bi bilo zato kakršnokoli povečevanje stroškov nesmiselno. Pritožba ni utemeljena. Pritožbeno sodišče uvodoma ugotavlja, da je bil sklep o izvršbi dolžniku vročen dne 10.4.1998, kot je razvidno iz povratnice, pripete k sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine z dne 16.1.1998. Izpodbijani sklep se tiče določitve izvršitelja in določitve predujma zanj (289. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju, v nadaljevanju ZIZ). Čeprav dolžnik s pritožbo izrecno izpodbija ta sklep, očitno z željo, da bi se izvršba ustavila in tudi sklep o določitvi izvršitelja razveljavil, pa vsebinsko tega sklepa ne izpodbija, temveč navaja dejstvo, ki se nanaša na samo terjatev in je to dejstvo (plačilo terjatve) nastopilo po nastanku izvršilnega naslova. To njegovo vlogo bo zato v nadaljevanju izvršbe treba ustrezno obravnavati (56. čl. ZIZ), medtem ko je njegova pritožba zoper izpodbijani sklep neutemeljena. Pritožbeno sodišče jo je zato zavrnilo in potrdilo sklep prve stopnje (2. tč. 365. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. čl. ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 321/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-31

civilno procesno pravo - stanovanjsko pravo

aktivna legitimacija upravnika - zakoniti zastopnik - stranka

Po določbi 29. člena SZ je upravnik le zakoniti zastopnik, to pa pomeni, da lahko pred sodiščem le zastopa pooblaščenca - lastnika stanovanja, ne more pa biti stranka.

Pritožbi se ugodi, sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Prvo sodišče je z izpodbijano sodbo odločilo, da ostane sklep o izvršbi z dne 2.6.1999, opr. št. I 99/00953 v 1. in 3. točki izreka v veljavi. Obenem je odločilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati pravdne stroške v znesku 5.250,00 SIT s pripadki. Proti sodbi se pritožuje tožena stranka. Navaja, da "sodišče ni navedlo točno pristojnosti subjektov tožbe", ki jih v nadaljevanju sam navaja. Sklicevanje na obveznosti iz pogodbe so prezentirane napačno. V spornem obdobju je bila bivša žena sama v stanovanju in je sama plačnik terjatve. Iz sodbe I P 135/95 izhaja, da mora bivša žena kot uporabnik stanovanja plačati stroške elektrike, centralne kurjave in najemnine. Pritožba je utemeljena. Pritožbene trditve in navedba v sodbi, da ima tožnik podpisano pooblastilno razmerje za upravljanje s stanovanjem, vzbujajo pomislek o tem, ali je tožeča stranka kot upravnik aktivno legitimirana za izterjavo najemnine (priloga A1) s pripadki. Po določbi 29. člena Stanovanjskega zakona je namreč upravnik le zakoniti zastopnik, to pa pomeni, da lahko pred sodiščem le zastopa pooblaščenca - lastnika stanovanja, ne more pa biti stranka. Po drugi strani pa iz zapisnika z dne 5.11.1996 res izhaja zaveza toženca, da plača najemnino do 31.10.1996, vendar pa zopet ni jasno, ali je dolžan to najemnino plačati tožniku na njegov račun, ali na račun lastnika, katerega predstavnik je sopodpisal zapisnik. Če bo sodišče v ponovljenem postopku ugotovilo, da bi toženec moral opraviti plačilo na račun tožnika - upravnika, da je tedaj tožnik aktivno legitimiran, potem je ta njegova zaveza tudi podlaga za zahtevano plačilo najemnine od njega. V nasprotnem primeru pa bo potrebno zaradi pomanjkanja aktivne legitimacije tožbeni zahtevek zavrniti. Zaradi povedanega je sodišče druge stopnje pritožbi tožene stranke ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo po določbi 355. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 695/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-10

pritožbeni razlog - spor majhne vrednosti

V postopku po določbah 30. poglavja ZPP (SMV) ni dovoljeno vložiti pritožbe zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje. Tožeča stranka sama nosi svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odločilo, da ostane sklep o izvršbi opr.št. I 97/2997 z dne 18.8.1998 v veljavi ter toženi stranki naložilo, naj tožnici povrne njene pravdne stroške v višini 16.988,40 SIT. Proti sodbi se pritožuje toženec. V laični vlogi med drugim navaja, da predstavlja celoten dolgovani znesek (s stroški vred) zanj precejšnje premoženje. Vnovič poudarja, da je bil s strani akviziterja zaveden. Slednji naj bi tudi izkoristil stanje, v katerem je bil tistega dne. Vnovič pojasnjuje, da so imeli tistega dne, ko ga je obiskala akviziterka, po službi zabavo ter je bil vinjen. Na pritožbo je odgovorila tožeča stranka ter predlaga njeno zavrnitev. Pritožba ni utemeljena. Ker je obravnavana zadeva spor majhne vrednosti (1.odstavek 443.člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP), je mogoče v skladu s specialno določbo 458/1. člena ZPP sodbo izpodbijati samo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz drugega odstavka 339. člena ZPP in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Pritožnik pa zgolj ponavlja svoje videnje sklepanja pogodbe z dne 27.2.1996. Ob tem izpostavlja svoje vinjeno stanje, vztrajnost akviziterke ter svojo svojo zavedenost, kar vse predstavlja pritožbene razloge, ki se nanašajo na konkreten življenski dogodek, torej na dejstva. Pritožnikove navedbe bi torej lahko predstavljale kvečjemu grajo pravilnosti in popolnosti ugotovljenega dejanskega stanja, v nobenem primeru pa ne zgoraj navedenih pritožbenih razlogov, ki jih dovoljujejo določbe postopka v sporih majhne vrednosti. Ob takšnem stanju pritožbenega postopka pa je potrebno ugotoviti, da je na dejansko stanje, ki ga je ugotovilo sodišče prve stopnje, materialno pravo pravilno uporabljeno. Za svojo odločitev je sodišče prve stopnje navedlo tudi vse razloge, ki jih pritožbeno sodišče sprejema. Ker niso podane niti kršitve pravil pravdnega postopka, na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo potrdilo (353. člen ZPP). Ker tožnik z odgovorom na pritožbo ni v ničemer prispeval k rešitvi zadeve, mu pritožbeno sodišče stroškov zanj ni priznalo (155/1 člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 35/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-18

Če je bilo vabilo na narok za glavno obravnavo v razvezni pravdi namesto tožencu vročeno njegovi ženi - tožnici, je bila tožencu z nepravilno vročitvijo odvzeta možnost sodelovanja v postopku.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da se zakonska zveza, ki sta jo dne 8.9.1976 v Ljubljani sklenili pravdni stranki, razveže. Tožencu je naložilo, da mora tožnici povrniti 52.000,00 SIT pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 25.10.2000 dalje do plačila. Proti sodbi se je brez navedbe pritožbenih razlogov pritožil toženec, ki smiselno predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da ni odvisen od alkohola, ampak je le občasen in normalen pivec. V letih skupnega življenja je veliko storil za družino in dom in tega ni nikoli obžaloval. Pritožba je utemeljena. V skladu z načelom obojestranskega zaslišanja je sodišče dolžno nuditi strankam možnost, da sodelujejo v postopku. Eden od institutov, ki uveljavljajo načelo zaslišanja oziroma kontradiktornosti, je pravilo, da je treba na narok za glavno obravnavo vabiti stranke (2. odst. 113. čl. Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Vabilo na glavno obravnavo se vroča osebno stranki (2. odst. 142. čl. ZPP). Iz vročilnice, pripete k listovni številki 9, izhaja, da je bilo vabilo na narok za glavno obravnavo 25.10.2000 toženi stranki vročeno po 1. odst. 140. čl. ZPP, in sicer je sodno pisanje prejela toženčeva žena, ki je tožnica v obravnavani zadevi. S kršitvijo izrecne prepovedi iz 3. odst. 140. čl. ZPP je bila toženi stranki odvzeta možnost, da se seznani s procesnimi dejanji, zato je podana absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 8. točke 2. odst. 339. čl. ZPP. Podatki iz vročilnice, ki dokazuje resničnost tistega, kar se v njej potrjuje, če se ne dokaže nasprotno (1. odst. 224. čl. ZPP), spričo kolizije interesov med pravdnima strankama, ne omogočajo sklepanja o tem, da je tožnica vabilo izročila tožencu, s čimer bi bila vročitev veljavno opravljena. Ker je ugotovilo, da je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka, je pritožbeno sodišče pritožbi ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (1. odst. 354. čl. ZPP). V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje po odpravi procesnih pomanjkljivosti, ob upoštevanju materialnopravnih izhodišč, ki jim ni mogoče ničesar očitati, znova odločiti o utemeljenosti tožbenega zahtevka.

ZPP člen 113,  113/2,  140,  140/3,  339,  339/2,  339/2-8,  113,  113/2,  140,  140/3,  339,  339/2,  339/2-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 4/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 2001-01-17

Če tožnik zahteva razveljavitev prodajne pogodbe o nepremičnini zato, ker v dogovorjenem roku ni bila poplačana kupnina, vrednosti spora ne predstavlja pogodbeni znesek kupnine.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek. Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje vrednost spornega predmeta določilo na 11.000.000,00 SIT in se zato izreklo za stvarno nepristojno za odločanje v tem sporu ter odločilo, da bo zadeva po pravnomočnosti sklepa odstopljena Okrožnemu sodišču v Ljubljani. Odločitev temelji na ugotovitvi, da je v tožbi navedena vrednost spornega predmeta 1.900.000,00 SIT prenizko ocenjena, saj se zahteva razveljavitev pogodbe o prodaji nepremičnine, katere vrednost po tej sporni pogodbi znaša 11.000.000,00 SIT. Proti sklepu se zaradi nepravilne uporabe določb ZPP pritožuje tožnik, ki predlaga, da se razveljavi in zadeva vrne prvemu sodišču kot stvarno pristojnemu v nadaljnje odločanje. Poudarja, da od tožene stranke ne zahteva plačila kupnine, ki po prodajni pogodbi znaša 11.000.000,00 SIT. V zvezi s to pogodbo je, kot je razvidno iz sodišču predloženih listin, od tožene stranke prejel aro v vrednosti 10.000,00 DEM, torej okrog 1.060.000,00 SIT. V zvezi z notarskim zapisom darilne pogodbe za primer smrti ga je zadelo plačilo davka na dediščino v znesku 562.440,00 SIT, na promet nepremičnin pa davka 220.000,00 SIT. Navedene tri postavke je tožnik upošteval kot dejansko vrednost spornega predmeta glede na to, da plačila kupnine po pogodbi ne zahteva. Seštevki teh zneskov pa zaokroženo navzgor pripeljejo do zneska 1.900.000,00 SIT. Pritožba je utemeljena. Iz same tožbe ter njej priloženih listin, ki so v spisu, izhaja, da so vse navedene pritožbene trditve točne. Na taki podlagi pa je torej ocenitev vrednosti spora, kakršno je v tožbi navedel sam tožnik 1.900.000,00 SIT, očitno ustrezna. Izpodbijani sklep je zato pritožbeno sodišče razveljavilo in zadevo vrnilo v nadaljevanje postopka prvemu sodišču (čl. 365., tč. 3. ZPP), ki je ob taki vrednosti spora za odločanje stvarno pristojno (čl. 99/II. tč. 1 Zakona o sodiščih, Ur. l. RS št. 19/94-28/2000). Izrek o pritožbenih stroških temeji na določilu 3. odst. 165. člena ZPP.

ZPP člen 44,  44/2,  44/3,  44,  44/2,  44/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.