TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cpg 1516/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-04

V primeru, ko predlaga upnik začasno odredbo za zavarovanje denarne terjatve po tretjem odst. 270. čl. ZIZ, po katerem ni dolžan dokazovati nevarnosti, če izkaže za verjetno, da bi dolžnik s predlagano začasno odredbo pretrpel le neznatno škodo, odločba o zavrnitvi predloga pa o tem nima razlogov, je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. tč. drugega odst. 339. čl. in 366. čl. ZPP/99 v zvezi s 15. čl. ZIZ. Odločbe se namreč v tem delu ne da preizkusiti.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se v celoti razveljavi in se mu zadeva vrne v novo odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče ugodilo ugovoru tožene stranke in izdani sklep o začasni odredbi z dne 26.7.1999, s katerim so bila blokirana sredstva tožene stranke na njenem žiro računu do višine 19,765.191,90 SIT, razveljavilo. Tožeči stranki je še naložilo, da povrne toženi stranki stroške v zvezi z obravnavanjem ugovora zoper začasno odredbo v višini 96.466,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 25.8.1999 dalje do plačila.

Zoper navedeno odločitev se pritožuje tožeča stranka, ki opozarja, da prvostopno sodišče ni obrazložilo odločitve glede na tudi uveljavljani tretji odst. 270. čl. ZIZ. Sicer pa ravnanje tožene stranke kaže, da je predlagana začasna odredba utemeljena (po drugem odst. 270. čl. ZIZ).

Tožena stranka je na pritožbo odgovorila (po pooblaščencih).

Vztrajala je, da tožeča stranka ni dokazala pogojev za izdajo začasne odredbe, ki so potrebni po drugem odst. 270. čl. ZIZ.

Prvostopno sodišče je očitno prezrlo, da je tožeča stranka že po izdani začasni odredbi v svojem pripravljalnem spisu, datiranem z dnem 17.8.1999, v zvezi z uveljavljano denarno terjatvijo utemeljevala izdajo začasne odredbe ne le po prvem in drugem odst.

270. čl. ZIZ, temveč tudi po tretjem odst. 270. čl. ZIZ, po katerem upnik ni dolžan dokazovati nevarnosti, če izkaže za verjetno, da bi dolžnik s predlagano začasno odredbo pretrpel le neznatno škodo. O tem razlogu, ki mu je tožena stranka sicer na naroku dne 25.8.1999 izrecno ugovarjala, izpodbijani sklep nima razlogov. Zato v tem delu odločitve prvostopnega sodišča ni mogoče preizkusiti. Podana je torej bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. tč. drugega odst.

339. čl. in 366. čl. ZPP/99 v zvezi s 15. čl. ZIZ. Že iz tega razloga je bilo potrebno izpodbijani sklep v celoti razveljaviti (po prvem odst. 354. čl. ZPP/99 v zvezi s 15. čl. ZIZ) in zadevo vrniti prvostopnemu sodišču v ponovno odločanje (3. točka 365. člena ZPP/99 v zvezi s 15. čl. ZIZ). V ponovnem postopku bo tako moralo prvostopno sodišče obrazložiti svojo odločitev glede začasne odredbe tudi po tretjem odst. 270. čl. ZIZ.

Glede na razveljavitev izpodbijanega sklepa se odločitev o stroških pritožbenega odgovora, ki jih je uveljavljala tožena stranka, pridrži za končno odločbo. Sicer pa odgovor na pritožbo zoper sklep po določbi 366. čl. ZPP/99 niti ni predviden.

ZIZ člen 270,  270/2,  270/3,  270,  270/2,  270/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 733/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-26

Ker tožena stranka ni konkretno oporekala trditvam tožeče stranke in po njej predloženim dokazom, je sodišče utemeljeno sledilo dokazom tožeče stranke.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka nosi sama svoje stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v ..., s katerim je bilo toženi stranki naloženo plačilo zneska 87.149,50 SIT s pp in odločilo, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki tudi pravdne stroške.

Proti sodbi se tožena stranka pritožuje in predlaga, da sodišče druge stopnje izpodbijano sodbo razveljavi.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki v odgovor, ki ga je vložila in predlagala zavrnitev pritožbe.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da tožena stranka ni navedla nobenih konkretnih dejstev (dogodkov, okoliščin), s katerimi bi nasprotovala vtoževani terjatvi, kar bi morala storiti, če bi hotela v pravdi biti uspešna. Ob takih neobrazloženih trditvah tožene stranke je sodišče povsem utemeljeno ugodilo zahtevku tožeče stranke. Tudi v pritožbi je tožena stranka povsem nekonkretna in njene pritožbene trditve niso obrazložene, zato je sodišče druge stopnje izpodbijano sodbo preizkusilo le glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz drugega odst. 354. čl.

ZPP in glede pravilne uporabe materialnega prava. Pri tem je ugotovilo, da noben izmed teh dveh pritožbenih razlogov ni podan, zato je pritožbo tožene stranke zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje na podlagi 368. čl. ZPP potrdilo.

Tožeča stranka je priglasila stroške odgovora na pritožbo. Sodišče druge stopnje je odločilo, da je tožeča stranka dolžna stroške odgovora na pritožbo nositi sama, saj odgovor na pritožbo glede na pritožbene trditve ni bil potreben (155. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 42/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-20

Če ima družba z omejeno odgovornostjo samo dva družbenika z enakima kapitalskima deležema, izključitev družbenika s sklepom skupščine ni mogoča.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep registrskega sodišča potrdi.

Sodnica registrskega sodišča je zavrnila pritožbo predlagatelja in potrdila sklep sodne referentke o zavrženju predloga za vpis sprememb v sodni register, češ da ga predlagatelj kljub pozivu v danem roku ni popravil tako, da bi bile izpolnjene procesne predpostavke za odločanje.

Zoper sklep se je predlagatelj pravočasno pritožil in predlagal njegovo spremembo ali razveljavitev in vrnitev zadeve prvemu sodišču novo odločanje.

Registrsko sodišče je povsem pravilno ugotovilo, da v obravnavanem primeru izključitev družbenika iz družbe s sklepom skupščine praktičn ni mogoča. Družba ima namreč dva družbenika, za izključitev iz nje pa je po družbeni pogodbi potrebno soglasje članov skupščine. To pomeni, da bi tudi družbenik, katerega izključitev je predlagana, moral glasovati za predlog takega sklepa, kar pa bi pravzaprav pomenilo njegov izstop iz družbe. Pa tudi če ne bi bilo v družbeni pogodbi dogovorjeno soglasje članov skupščine, ampak glasovanje po kapitalski večini, kot je dogovorjeno za nekatere primere (glej IX/8. točko družbene pogodbe), tak sklep ne bi mogel biti sprejet z glasom samo enega družbenika, ker je osnovni kapital družbe razdeljen na dva enak osnovna vložka in drugačna kapitalska večina od soglasja obeh družbenikov ni možna. Zato je ugotovitev sodišča prve stopnje, da je takem primeru možna samo sodna izključitev družbenika, povsem pravilna. Že iz tega pa sledi, da predlagatelj sploh ni mogel predložiti sodišču takega sklepa skupščine, kot ga je to od njega zahtevalo. Zato je odločitev o zavrženju predloga za vpis sprememb sicer procesno napačna in bi bilo odločeno pravilno, če bi bil predlo zavrnjen. To pa po vsebini ne pomeni nobene razlike. Zato je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napaden sklep (2. točka 39. člena ZSR).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1379/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-25

4. odst. 40. člena ZIZ upniku ne nalaga, da mora sodišču predložiti dokazilo o plačani sodni taksi. Ker je iz predloženih listin razvidno, da je upnik v sodno odrejenem roku sodno takso plačal, sodišče ni imelo podlage za izdajo sklepa o presumiranem umiku v citiranem določilu ZIZ.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se mu zadeva vrne v nadaljnji postopek.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče na podlagi 4. odst. 40. čl. ZIZ štelo, da je upnik predlog za izvršbo umaknil, ker sodišču ni v odrejenem 15-dnevnem roku predložil dokazila o plačani sodni taksi za predlog za izvršbo.

Zoper navedeni sklep se je pravočasno pritožil upnik in navedel, da ga prvostopno sodišče ni opozorilo na pravne posledice nedopolnitve vloge - predloga za izvršbo. V taksnem opominu ga je le opozorilo, da bo moral v primeru neplačila takse plačati še 50 %-no kazensko takso.

Sodišče pa tudi ni pravilno ugotovilo dejanskega stanja, saj je bila taksa plačana s posredovanjem APP. Pritožbi je priložil tudi sporočilo o obremenitvi z dne 9.6.1999 (priloga A10) in fotokopijo sporočila APP z dne 9.6.1999 o odlivu denarnih sredstev z upnikovega žiro računa (priloga A11).

S sklepom Ig 99/00084-2 z dne 18.5.1999, ki ga je upnik prejel 27.5.1999, je prvostopno sodišče upniku naložilo, da v 15 dneh sodišču predloži dokazilo o plačani sodni taksi za izvršilni predlog, sicer bo sodišče štelo, da ga je upnik umaknil. Upnikova pritožbena trditev, da na pravne posledice nedopolnitve izvršilnega predloga ni bil opozorjen, je zato protispisna.

Po 4 odst. 40. čl. ZIP pa sodišče sklep o presumiranem umiku lahko izda le v primeru, če taksa za predlog za izvršbo ni plačana v roku, ki ga je odredilo izvršilno sodišče. Citirano določilo upniku ne nalaga, da mora sodišču predložiti tudi dokazilo o plačani sodni taksi. Ker je iz pritožbi priloženih listin (prilogi A10 in A11) razvidno, da je upnik sodno takso plačal dne 9.6.1999, torej v odrejenem 15-dnevnem roku, prvostopno sodišče za izdajo sklepa o presumiranem umiku izvršilnega predloga ni imelo podlage v 4. odst.

40. čl. ZIZ. Na podlagi 3. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ je zato pritožbeno sodišče upnikovi pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo prvostopnemu sodišču v nadaljnji postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 49/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-20

pravni interes za pritožbo - dovoljenost pritožbe

Pritožnica bi lahko pridobila položaj stranke v pritožbenem postopku le, če bi izkazala, da ji zakon daje pravico, da se udeležuje postopka (1. odst. 36. čl. v zvezi s 2. odst. 17. čl. ZSR). Na podlagi 3. odst 5. čl. Zakona o Agenciji RS za plačilni promet, nadziranje in informiranje, Agencija, če presodi, da posamezne ugotovitve in pojavi iz njene pristojnosti zahtevajo hitro ukrepanje zakonodajne in izvršne oblasti, o svojih ugotovitvah obvesti pristojne organe. Ker sodišče, ki odloča o postopku vpisa v sodni register ni ne organ zakonodajne ali izvršilne oblasti, agencija ni izkazala, da ima na podlagi Zakona o Agenciji interes za vložitev te pritožbe.

Sodišče prve stopnje je vpisalo v sodni register subjekt vpisa P.

trade, Gostinstvo in turizem, trgovina, d.o.o..

Zoper ta sklep se je pritožila Agencija Republike Slovenije za plačilni promet in svoj pravni interes utemeljila z določilom 4. čl.

Zakona o Agenciji Republike Slovenije za plačilni promet, nadziranje in informiranje (dalje Zakon o Agenciji). Slednja namreč na podlagi tega predpisa opravlja naloge davčnega nadziranja in drugega nadziranja v skladu z zakonom. Če pri tem presodi, da posamezne ugotovitve in pojavi iz njene pristojnosti zahtevajo ukrepanje zakonodajne in izvršilne oblasti obvesti o svojih ugotovitvah pristojne organe. Zato je predlagala, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi in razveljavi sklep registrskega sodišča ter vrne slednjemu zadevo v novo odločanje. Glede same vsebine pritožbe pa je navedla, da mora predlog za vpis v sodni register poleg zahtevanih obrazcev in pogodbe o ustanovitvi družbe z omejeno odgovornostjo vsebovati po 4. tč. 2. odst. 27. čl. Zakona o sodnem registru tudi izjavo vlagatelja, da že vpisani subjekti vpisa, katerih ustanovitelj družbenik ali član je, nimajo neporavnanih obveznosti. Predlagatelj j priložil v spis potrdilo agencije, katera pa ni temeljila na podatkih davčnega nadziranja v obliki inšpiciranja in zato to potrdilo ne ustreza zahtevi iz 4. tč. 2. odst. 27. čl. ZSR.

Pritožnica bi lahko pridobila položaj stranke v pritožbenem postopku le, če bi izkazala, da ji zakon daje pravico, da se udeležuje postopk (1. odst. 36. čl. v zvezi s 2. odst. 17. čl. ZSR). Na podlagi 3. odst 5. čl. Zakona o Agenciji Agencija, če presodi, da posamezne ugotovitv in pojavi iz njene pristojnosti zahtevajo hitro ukrepanje zakonodajne in izvršne oblasti, o svojih ugotovitvah obvesti pristojne organe. Ke sodišče, ki odloča o postopku vpisa v sodni register ni ne organ zakonodajne ali izvršilne oblasti, agencija ni izkazala, da ima na podlagi Zakona o Agenciji interes za vložitev te pritožbe.

Zato je sodišče druge stopnje na podlagi 1. tč. 39. čl. ZSR zavrglo pritožbo kot nedovoljeno.

Sodišče druge stopnje se ni spuščalo v vsebinske navedbe pritožbe, ke je bila pritožba zavržena iz formalnih razlogov.

ZSReg člen 17,  17/2,  36,  36/1,  17,  17/2,  36,  36/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1050/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-06

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine

Neoverjena cesijska pogodba ni javna ali po zakonu overjena listina v smislu 1. odst. 24. čl. ZIZ, zato upnik ni izkazal prehoda terjatve in je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, da je dolžnikov ugovor obrazložen v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Upnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugodilo dolžnikovemu ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine in le-tega razveljavilo v delu, s katerim je dovolilo izvršbo, ter odločilo, da se bo o upnikovi terjatvi odločalo v pravdnem postopku.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da dolžnik sam navaja, da dolguje družbi V.. d.o.o., le-ta pa je upniku odstopila svoje terjatve do dolžnika, kar je vse navedeno v predlogu za izvršbo. Dolžnik je bil z dopisom in telefaksom upnika o cesiji tudi obveščen, zato so neutemeljene trditve, da še vedno obstaja dolžnikova obveznost do družbe V... d.o.o.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je dolžnik pravočasno in obrazloženo ugovarjal zoper sklep o izvršbi. V ugovoru je navedel, da mu je sporne fakture izstavilo podjetje V... d.o.o. in ne upnik tega izvršilnega postopka, pri pogodbi o odstopu terjatev pa dolžnik ni sodeloval. Smiselno torej dolžnik ugovarja, da ni izkazan prehod terjatve od prejšnjega upnika (V... d.o.o.) na upnika tega izvršilnega postopka (R... d.d.). Zakon o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju: ZIZ) v 1. odst. 24. čl. določa, da sodišče dovoli izvršbo tudi na predlog nekoga, ki v izvršilnem naslovu ni označen kot upnik, če ta z javno ali po zakonu overjeno listino dokaže prehod terjatve. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da upnik v obravnavani zadevi izkazuje prehod terjatve s cesijsko pogodbo, sklenjeno med R...

družbo d.d. in družbo V...d.o.o. (priloga A2). Takšne pogodbe pa ni mogoče šteti za javno listino (prim. 1. odst. 224. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ), niti za po zakonu overjeno listino (prim. 60. do 65. čl. Zakona o notariatu), saj sta jo podpisali le zgoraj navedeni pogodbeni stranki. Upnik po ugotovitvah sodišča druge stopnje ni izkazal prehoda terjatve, kakor to od njega zahteva 1. odst. 24. čl. ZIZ, zato je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, da je dolžnikov ugovor obrazložen v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Ker pritožbeno sodišče tudi pri preizkusu izpodbijanega sklepa po uradni dolžnosti (2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ) ni ugotovilo kršitev, je pritožbo na podlagi 2.točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Odločitev o stroških temelji na 1. odst. 165. čl. ZPP v zvezi s 1. odst. 154. čl. ZPP in 15. čl. ZIZ. Ker upnik s pritožbo ni uspel, mora sam trpeti svoje pritožbene stroške.

ZIZ člen 24,  24/1,  53,  53/2,  24,  24/1,  53,  53/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 46/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-20

Pritožnik ni izkazal, da je s sklepom o vpisu lastninskega preoblikovanja v sodni register prizadeta kakšna njegova pravica ali na zakonu temelječ pravni interes že s tem, da je zaposlen pri predlagatelju in da je vložil tožbo na ugotovitev ničnosti sklepov skupščine predlagatelja v zvezi z lastninskim preoblikovanjem ter sprožil upravni spor zoper odločbo o (drugem) soglasju k lastninskemu preoblikovanju. Ni namreč konkretno navedel, katera materialnopravna pravica ali pravni interes je z napadenim sklepom prizadet.

Registrsko sodišče je sklenilo, da se v sodni register vpiše lastninsko preoblikovanje predlagatelja z vsemi posledicami.

Zoper sklep se je pravočasno pritožil D. R. iz vseh pritožbenih razlogov in predlagal njegovo razveljavitev ali spremembo.

Pritožba je bila vročena predlagatelju, ki je odgovoril, da pritožba ni utemeljena in predlagal, naj jo pritožbeno sodišče zavrne in potrd izpodbijani sklep.

Vsak, ki meni, da je s sklepom o vpisu v sodni register prizadeta njegova pravica ali na zakonu temelječ interes, se po določbi 1. odst 36. člena ZSReg lahko zoper sklep pritoži. Samo dejstvo, da je pritožnik zaposlen pri predlagatelju, zaradi česar mu je kot udeležencu do notranjega odkupa priznan status stranke v postopku lastninskega preoblikovanja predlagatelja, še ne pomeni, da je z napadenim sklepom prizadeta kakšna njegova pravica ali na zakonu temelječ interes. Zato mu ta okoliščina ne daje pravice do pritožbe zoper sklep o vpisu lastninskega preoblikovanja predlagatelja v sodni register. Tudi dejstvo, da je vložil tožbo na ugotovitev ničnosti sklepov skupščine predlagatelja, povezanih z lastninskim preoblikovanjem in da je v upravnem sporu vložil tožbo zoper odločbo (drugem) soglasju k lastninskemu preoblikovanju predlagatelja, še ne izkazuje njegovega pravnega interesa za pritožbo v tej zadevi. Pravic do pritožbe bi mu šla, če bi konkretno navedel, katera materialnopravna pravica ali na zakonu temelječ pravni interes je s sklepom o vpisu lastninskega preoblikovanja predlagatelja v sodni register prizadet. Tega pa ni povedal. Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da pritožnikova pritožba ni dovoljena, zato jo je na podlagi določbe 1. točke 39. člena ZSReg zavrglo.

Po določbi 18. člena ZSReg plača vsak udeleženec postopka vpisa v sodni register svoje stroške. Zato je sodišč druge stopnje odločilo, da nosi predlagatelj sam svoje stroške za odgovor na pritožbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1352/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

neobrazložen ugovor - verodostojna listina

Dolžnikov ugovor, da dolžniško upniško razmerje med strankama ne obstaja več, ne vsebuje pravno relevantnih dejstev, ki bi preprečevali izvršbo. Iz ugovora namreč niso razvidni razlogi, zakaj naj bi dolžniško upniško razmerje med strankama ne obstajalo več (ali zaradi spremembe upnika ali dolžnika, ali zaradi poplačila terjatve, ali iz kakšnega drugega razloga). Tako pavšalnega ugovora niti v eventuelno sledečem pravdnem postopku ne bi bilo mogoče preizkusiti. Dolžnikov ugovor torej ni obrazložen skladno z 2. odst. 53. čl. ZIZ, zato ga je prvostopno sodišče pravilno štelo za neutemeljenega.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Zoper uvodoma citirani sklep o izvršbi, izdan na podlagi verodostojne listine, je dolžnik pravočasno ugovarjal, da ne obstaja več dolžniško upniško razmerje na podlagi dokumentacije, "ki jo predloži upnik".

Ker je dolžnikov ugovor prvostopno sodišče štelo za neutemeljenega, ga je predložilo pritožbenemu sodišču skladno s 5. odst. 62. čl. ZIZ, da o njem odloči kot o pritožbi.

Po 2. odst. 53. čl. ZIZ mora dolžnik v ugovoru navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje in predložiti dokaze, sicer se šteje, da je ugovor neobrazložen in je kot tak neutemeljen.

Dolžnikov ugovor, da dolžniško upniško razmerje med strankama ne obstaja več, ne vsebuje pravno relevantnih dejstev, ki bi preprečevali izvršbo. Iz ugovora namreč niso razvidni razlogi, zakaj naj bi dolžniško upniško razmerje med strankama ne obstajalo več (ali zaradi spremembe upnika ali dolžnika, ali zaradi poplačila terjatve, ali iz kakšnega drugega razloga). Tako pavšalnega ugovora niti v eventuelno sledečem pravdnem postopku ne bi bilo mogoče preizkusiti.

Dolžnikov ugovor torej ni obrazložen skladno z 2. odst. 53. čl. ZIZ, zato ga je prvostopno sodišče pravilno štelo za neutemeljenega.

Ker prvostopno sodišče tudi ni zagrešilo kršitev, na katere pritožbeno sodišče po 2. odst. 350. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ pazi po uradni dolžnosti, je bilo potrebno pritožbo na podlagi 2. točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ kot neutemeljeno zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje.

Izrek o dolžnikovih pritožbenih stroških temelji na 1. odst. 165. čl.

v zvezi s 155. čl. ZPP in 15. čl. ZIZ. Ker dolžnik s pritožbo ni uspel, mora sam nositi svoje pritožbene stroške.

ZIZ člen 53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/5,  53,  53/2,  61,  61/1,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1309/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-01-05

Ni dolžnost sodišča, da upnika obvešča o neuspehu prve javne dražbe zarubljenih premičnin.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o izvršbi odločilo, da se izvršba ustavi.

Upnik je vložil proti temu sklepu pravočasno pritožbo. V pritožbi je navedel, da ga sodišče ni obvestilo o izidu prve dražbe ter da zato ni mogel predlagati druge dražbe.

Res je, da sodišče upnika ni obvestilo, da je bila prva dražba neuspešna. Toda te dolžnosti sodišče po ZIZ nima. Rok 30 dni za predlog za drugo dražbo teče od prve dražbe (4. odst. 94. čl. ZIZ), ne pa morebiti od prejema obvestila o poteku prve dražbe. Sodišče mora upnika obvestiti le o kraju in uri prve javne dražbe (5. odst.

93. čl. ZIZ). O tem je bil upnik obveščen (povratnica, speta k r.št.

Iz doslej obrazloženega sledi, da očitana kršitev postopka ni podana.

Izpodbijani sklep je pritožbeno sodišče preizkusilo še v okviru uradoma upoštevnih razlogov. (2. odst. 350. čl. ZPP/99 v zvezi s 15. čl. ZIZ). Pri tem je ugotovilo, da ti niso podani. Zato je odločilo, kot je razvidno iz izreka sklepa (2. tč. 365. čl. ZPP/99 v zvezi s 15. čl. ZIZ)

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.