TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cpg 6/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-02

Upniški odbor ni procesni organ v postopku likvidacije (2. odstavek 182. člena ZPPSL). Zato tudi ni upravičen vložiti predlog za začetek postopka likvidacije po 1. odstavku 176. člena ZPPSL.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbjanim sklepom je prvostopno sodišče zavrnilo predlog t.i.

upniškega odbora O. z.o.o. v likvidaciji, po katerem bi se razveljavil - odpravil sklep Okrajnega sodišča v Novem mestu o začetku redne likvidacije O. z.o.o. in bi se uvedla prisilna likvidacija in postopek za prisilno poravnavo zoper njo. Upniškemu odboru v sestavi M. M., K. V. in T. N. je naložilo, da povrne O.

z.o.o. v redni likvidaciji stroške tega postopka v znesku 19.228,00 SIT.

Zoper takšno odločitev se pritožuje t.i. upniški odbor O. z.o.o. po zastopniku M. M. iz pritožbenega razloga nepopolne in zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Predlaga da Višje sodišče v Ljubljani izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne prvostopnemu sodišču v ponovno odločanje. S strani predlagatelja je bila vložena tudi dopolnitev pritožbe, ki pa je pritožbeno sodišče ni moglo upoštevati, ker je bila vložena po izteku pritožbenega roka.

Iz podatkov v spisu je razvidno, da je bil nad dolžnikom: O. z.o.o.

začet postopek redne likvidacije že dne 17.10.1996, ki je postal pravnomočen dne 11.3.1997. Prvostopno sodišče je zato pri svoji odločitvi pravilno uporabilo določbe, ki veljajo za likvidacijo in so vsebovane v 6. poglavju Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur. list RS št. 67/93, 39/97 in 52/99; v nadaljevanju ZPPSL). Iz določbe 2. odstavka 182. člena ZPPSL pa izrecno izhaja, kot pravilno ugotavlja izpodbijani sklep, da se za upniški odbor v likvidacijskem postopku ne uporabljajo določbe tega zakona, ki se nanašajo na stečajni postopek. Upniški odbor tako po določbah ZPPSL ne more biti predlagatelj likvidacije, saj takšen organ v postopku likvidacije ni predviden (1. odst. 176. čl. ZPPSL). Predlagatelj t.i.

upniški odbor tako procesno ni legitimiran za vložitev svojega predloga. Prav tako tudi ni stranka v smislu določbe 76. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZPPSL. Te pomanjkljivosti se tudi ne da odpraviti. Zato je prvostopno sodišče tudi iz tega razloga predlog (samozvanega) upniškega odbora pravilno zavrglo v skladu s 5. odstavkom 81. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZPPSL. Odločitev prvostopnega sodišča je zato v celoti pravilna. Glede na zavrženje predloga, ker predlagatelj ni procesno legitimiran, pa se pritožbeno sodišče tudi ni spuščalo v vsebinske razloge, ki jih pritožnik navaja v pritožbi.

Pritožbeni razlogi tako niso podani, kot tudi ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče ob reševanju pritožbe po uradni dolžnosti.

Zato je bilo potrebno v skladu z 2. točko 365. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZPPSL pritožbo pritožnika zavrniti kot neutemeljeno in izpodbijani sklep v celoti potrditi.

ZPPSL člen 167,  182,  182/2,  167,  182,  182/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 178/00
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-22

spor majhne vrednosti - napoved pritožbe - pravočasnost

V predmetnem gospodarskem sporu majhne vrednosti je bila tožena stranka dolžna pritožbo zoper sodbo napovedati v prekluzivnem zakonskem roku 8 dni. Kadar je vloga po zakonu vezana na rok, se šteje, da je vložena pravočasno, če je pristojnemu sodišču izročena, preden se rok izteče, oziroma, če je kot priporočena pošiljka oddana na pošto, preden se rok izteče.

Zaradi zamude z napovedjo pritožbe je tožena stranka izgubila pravico do pritožbe, saj se zoper sodbo lahko pritoži samo stranka, ki je pravočasno napovedala pritožbo.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je napoved pritožbe tožene stranke zoper sodbo istega sodišča, opr. št. VI Pg 582/97-15 z dne 9.2.1999, kot prepozno, zavrglo.

Zoper tak sklep se je pravočasno pritožila tožena stranka in navedla, da se z njim "ne strinja, ker se niso upoštevani dejanski faktorji".

Izpodbijani sklep vsebuje prav vse pravnorelevantne razloge, zaradi katerih je tudi pravilen. V predmetnem gospodarskem sporu majhne vrednosti (glej 1. odst. 495. člena ZPP) je bila tožena stranka dolžna pritožbo zoper sodbo napovedati v prekluzivnem zakonskem roku 8 dni (glej 3. in 1. odstavek 496. člena ZPP). Kadar je vloga po zakonu vezana na rok, se šteje, da je vložena pravočasno, če je pristojnemu sodišču izročena, preden se rok izteče, oziroma, če je kot priporočena pošiljka oddana na pošto, preden se rok izteče (glej 1. in 2. odstavek 112. člena ZPP). Iz podatkov v spisu in razlogov izpodbijanega sklepa, ki jim pritožnica niti ne oporeka, je razvidno, da je tožena stranka sodbo prvostopnega sodišča po 1. odstavku 496. člena ZPP prejela dne 28.12.1999, kar pomeni, da se je z zakonom določeni prekluzivni rok za napoved pritožbe iztekel dne 5.1.2000. Zato je sodišče prve stopnje vlogo tožene stranke, ki je smiselno napoved pritožbe, oddano na pošto dne 7.1.2000, kar je po izteku prekluzivnega roka, pravilno zavrglo.

Ker pa pritožba tožene stranke (enako kot pritožba z dne 7.1.2000) vsebuje razloge, ki se nanašajo na dejansko stanje predmetnega spora, je potrebno pritožnici še pojasniti, da je zaradi zamude z napovedjo pritožbe izgubila pravico do pritožbe po 4. odstavku 496. člena ZPP, saj se zoper sodbo lahko pritoži samo stranka, ki je pravočasno napovedala pritožbo (glej 7. odstavek 496. člena ZPP).

S temi razlogi je sodišče druge stopnje pritožbo tožene stranke kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo pravilen sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

ZPP člen 112,  112/1,  112/2,  495,  495/1,  496,  496/1,  496/3,  496/4,  496/7,  112,  112/1,  112/2,  495,  495/1,  496,  496/1,  496/3,  496/4,  496/7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 180/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-24

vročanje pisanj - opomin za plačilo takse

Čim je stranko v pritožbenem postopku zastopal pooblaščenec, je sodišče bilo dolžno in upravičeno vsa pisanja (tudi opomin za plačilo sodne takse) vročiti pooblaščencu tožene stranke.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom štelo napoved pritožbe zoper sodbo sodišča prve stopnje, opr. št. III Pg 710/97 z dne 19.11.1999, za umaknjeno, ker pritožnik ni v 15 dneh od prejema opomina doplačal sodne takse za pritožbo.

Proti sklepu tožena stranka vlaga pritožbo in uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi. Trdi, da je sodišče prve stopnje ravnalo napačno, ker je opomin za plačilo premalo plačane sodne takse poslalo pooblaščenki toženke, ki pa ni pooblaščena za vročanje in plačevanje sodnih taks.

Napoved pritožbe zoper sodbo sodišča prve stopnje, opr. št. III Pg 710/97 z dne 19.11.1999 je vložila tožena stranka po odvetnici, ki je k napovedi pritožbe priložila pisno pooblastilo tožene stranke (priloga A11). Čim je toženo stranko v pritožbenem postopku zastopal pooblaščenec, je bilo sodišče dolžno vsa sodna pisanja (tudi opomin za plačilo sodne takse) vročiti le-temu (glej 1. odstavek 137. člena ZPP). Niti iz predloženega pooblastila niti iz določb ZPP ne izhaja, da bi sodišče moralo opomin za plačilo sodnih taks vročiti toženi stranki neposredno. Vročitev opomina za plačilo sodnih taks je bila tako pravilno opravljena in rok za doplačilo sodne takse teče od dneva vročitve opomina pooblaščenki tožene stranke. Ker taksa za pritožbo ni bila plačana v predpisanem roku, je sodišče prve stopnje utemeljeno in pravilno izdalo izpodbijani sklep (glej 2. odstavek 497. člena ZPP). Sodišče druge stopnje je zato pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 68/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-02

Dokler sodišče ne ve za toženo stranko, ki bi bila lahko pravdna stranka v tem postopku, ne more sklepati, da pritožnik, ki se je sam identificiral kot tožena stranka v odgovoru na tožbo, ni tožena stranka. Do takega zaključka bi prišlo sodišče lahko šele, ko bi tožnik tožbo skladno z nalogom sodišča ustrezno popravil.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se v 2. točki izreka razveljavi in se mu zadeva vrne v nadaljnji postopek.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

Z uvodoma citiranim sklepom je prvostopno sodišče tožeči stranki naložilo, da tožbo v 15 dneh popravi tako, da bo navedlo kot toženo stranko osebo, ki bo lahko pravdna stranka (1. točka izreka sklepa), odgovor na tožbo, ki ga je vložil G.T. s.p., pa zavrglo (2. točka izreka).

Zoper 2. točko izreka sklepa se je pravočasno pritožil G.T. in uveljavljal pritožbena razloga zmotne uporabe materialnega in procesnega prava ter predlagal, da pritožbeno sodišče sklep v izpodbijanem delu razveljavi. Navedel je, da mu je bila tožba vročena in vedel je, da se tožba nanaša nanj, čeprav je bil v njej napačno označen. Sicer pa ni razloga in ne pravne podlage, da bi se zavrgel odgovor na tožbo, saj sodišče o odgovoru ne odloča. Priglasil je pritožbene stroške.

Iz izpodbijanega sklepa izhaja, da je tožnik tožbo vložil zoper neobstoječo pravno osebo, zato mu je sodišče tožbo vrnilo v popravo, naj navede stranko, ki bo lahko v postopku pravdna stranka (1. odst.

76. čl. ZPP - odločitev v 1. točki izreka sklep). Dokler sodišče torej ne ve za toženo stranko, ki bi bila lahko pravdna stranka v tem postopku, zato ne more sklepati, da pritožnik, ki se je sam identificiral kot tožena stranka v odgovoru na tožbo, ni tožena stranka. Do takega zaključka bi prišlo sodišče lahko šele, ko bi tožnik tožbo skladno z nalogom sodišča ustrezno popravil. Tudi sicer pa v določilih ZPP sodišče nima podlage za zavrženje odgovora na tožbo, kot pravilno opozarja pritožnik. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo, sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu na podlagi 3. točke 365. člena ZPP razveljavilo in mu zadevo vrnilo v nadaljnji postopek.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na 3. odstavku 165. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1108/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-10

izterjava neplačane takse - kazenska taksa

V spisu ni nobenih dokazil o tem, da bi upnik oz. tožnik plačal takso za predlog za izvršbo in za opomin, niti tega ne trdi v pritožbi, zato je navedeno takso dolžan plačati. Ker takse ni plačal v predpisanem roku, je dolžan plačati tudi kazensko takso v višini 50 % neplačane takse.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da tožeča stranka kot taksni zavezanec ni pravočasno plačala sodne takse za predlog za izvršbo v znesku 10.800,00 SIT ter za opomin v višini 1.500,00 SIT. Zaradi tega je dolžna plačati še kazensko takso v znesku 6.150,00 SIT. Naročilo je Agenciji Republike Slovenije za plačilni promet, da znesek 18.450,00 SIT prenese z računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks.

Zoper sklep se je taksni zavezanec pravočasno pritožil. Navedel je, da je prejel sodbo z nalogom za plačilo takse, ki jo je tudi plačal v sodnih kolkih dne 4.3.1999. Zaradi tega naj pritožbeno sodišče napadeni sklep razveljavi.

Pritožbeno sodišče je na podlagi podatkov v spisu ugotovilo, da je taksni zavezanec sicer res plačal takso za sodbo, vendar sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom izterjuje neplačano takso za predlog za izvršbo. Predlog je taksni zavezanec vložil dne 23.12.1996, dne 7.1.1997 pa je Okrajno sodišče v Ljubljani izdalo sklep o izvršbi (opr. št. Ig 97/00081), ki ga je dne 9.1.1997 vročilo upniku skupaj z opominom za plačilo sodne takse za predlog za izvršbo in sklep o izvršbi (odredba z dne 7.1.1997, modra povratnica, pripeta k sklepu na list. št. 3). V spisu ni nobenih dokazil o tem, da bi upnik oz.

tožnik plačal takso za predlog za izvršbo in za opomin, niti tega ne trdi v pritožbi, zato je navedeno takso dolžan plačati. Ker takse ni plačal v predpisanem roku, je na podlagi določil 29. in 30. čl.

Zakona o sodnih taksah dolžan plačati tudi kazensko takso v višini 50 % neplačane takse, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje.

Glede na vse povedano pritožbeno sodišče ugotavlja, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna. Zato je pritožbo taksnega zavezanca zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep prvostopenjskega sodišča.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 673/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-15

Potnik sicer sme v vsakem trenutku odstopiti od pogodbe o organiziranju potovanja, vendar mora v primeru, da odstopi od pogodbe potem, ko se je potovanje že začelo organizatorju plačati stroške naročenega, a neodpovedanega potovanja.

Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu potrdi.

Z izpodbijano sodbo je prvostopno sodišče sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr.št. X Ig 1117/95 z dne 21.11.1995 vzdržalo v veljavi v 1. tč. izreka za glavnico v višini 91.441,83 SIT s zakonitimi zamudnimi obrestmi od 29.11.1995 dalje do plačila in v 3. tč. izreka za znesek 13.015,00 SIT, poleg tega pa je naložilo toženi stranki da povrne tožeči stranki pravdne stroške v višini 60.629,00 SIT.

Zoper navedeno odločitev prvostopne sodbe se pritožuje tožena stranka. Priznava, da je izdala naročilnico za strokovno potovanje, vztraja pa, da je bilo to naročilo telefonično preklicano. Poslovno razmerje tako ni bilo realizirano.

Prvostopna sodba pravilno ugotavlja, da predložena naročilnica tožene stranke tožeči stranki izkazuje njuno poslovno razmerje. Pravilna je tudi nadaljna ugotovitev prvostopne sodbe, da tožena stranka za svojo navedbo, da je naročeno potovanje pravočasno telefonično preklicala ni ponudila nobenega dokaza. Tega ne navaja niti v pritožbi. Vsaka stranka mora poleg navedbe odločilnih dejstev, ponuditi tudi dokaze, ki so potrebni za ugotovitev njenih navedb (glej 219. čl. ZPP in 1. odst. 299. čl. ZPP/77). Tožena stranka pa svojih navedb, ki jih je zatrjevala, ni dokazala. Tožena stranka je sicer od svojega naročila lahko odstopila, vendar pa je dolžna organizatorju potovanja plačati vse stroške, ki so mu v zvezi s tem nastali (glej še 3, 4 in 5. odst.

877. čl. ZOR). Kot je bilo že povedano, tožena stranka namreč ni izkazala, da je svoje naročilo pri tožeči stranki pravočasno preklicala. Pri tem tudi ni bistveno na kar se sklicuje v pritožbi, da je prejela račun tožeče stranke šele ob vložitvi tožbe, ne pa že preje.

Pritožbeni razlogi tako niso podani, kot tudi ne razlogi na katere pazi pritožbeno sodišče ob reševanju pritožbe po uradni dolžnosti.

Zato je bilo potrebno pritožbo tožene stranke zavrniti kot neutemeljeno in sodbo v izpodbijanem delu potrditi v skladu s 368. čl. ZPP/77. Izrek o stroških pritožbenega postopka je odpadel, ker jih tožena stranka ni posebej uveljavljala.

ZOR člen 877,  877/3,  877/4,  877/5,  877,  877/3,  877/4,  877/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 46/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-17

taksna oprostitev - sodna taksa - pravna oseba

Sodišče res lahko dovoli stranki obročno plačilo sodnih taks, vendar pa takšen način plačila sodne takse tudi po določilih ZST lahko doseže le fizična oseba, ne pa tudi pravna oseba.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugodilo predlogu tožeče stranke za obročno plačilo sodne takse za sodbo na podlagi 13. člena Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST). Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila in prosila, da ji sodišče sodno takso odpiše ali pa odloži njeno plačilo do prejema vsaj desetine toženega zneska od dolžnika P.M. zoper katerega že teče izvršilni postopek. Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje je zaključilo, da pravne osebe po določbah Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) ni mogoče oprostiti plačila sodnih taks (prim. 6. odst. v zvezi s 4. odst. 168. člena ZPP), pač pa ji je mogoče dovoliti obročno odplačevanje le-teh ob uporabi določila 13. člena ZST. Po 2. odst. 13. člen ZST sodišče res lahko dovoli stranki obročno plačilo sodnih taks, vendar pa takšen način plačila sodne takse tudi po določilih ZST lahko doseže le fizična oseba, ne pa tudi pravna oseba. V 3. odst. 13. člena ZST je namreč natančno opredeljeno, kaj je podlaga za oprostitev, odložitev in obročno plačilo sodnih taks. Gre za potrdila o premoženjskem stanju, ki so lahko izdana le za premoženjsko stanje fizičnih oseb. Iz tega sledi, da zakonodajalec s 13. členom ZST ni imel namena zajeti tudi tistih strank sodnih postopkov, ki so organizirane kot gospodarske družbe. Tožeča stranka je pravna oseba, zato je sodišče prve stopnje s tem, ko ji je dovolilo obročno plačilo sodne takse za sodbo, kršilo določilo 6. odst. 168. čl. ZPP. Ker pa se je zoper obravnavani sklep pritožila le tožeča stranka, sodišče druge stopnje navedene kršitve ne more odpraviti, saj bi s tem odločilo v škodo pritožnika in s tem kršilo načelo prepovedi reformatio in peius (359. člen ZPP v zvezi v 366. členom ZPP). Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče, ker tudi ni zasledilo absolutnih bistvenih kršitev iz 2. odst. 339. člena ZPP, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP), pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. odst. 365. člena ZPP).

ZST člen 13, 13/1, 13/2, 13/3, 13, 13/1, 13/2, 13/3. ZPP člen 168, 168/4, 168/6, 168, 168/4, 168/6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 901/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-24

spor majhne vrednosti - pritožbeni razlog - dejansko stanje

Pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, pritožbeno uveljavljanega razloga zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja v sporih majhne vrednosti ni mogoče uveljavljati.

Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo 35.544,90 SIT s pripadki, in tožeči stranki naložilo, da mora plačati toženi stranki pravdne stroške.

Tožeča stranka je zadnji dan pritožbenega roka vložila neobrazloženo pritožbo in napovedala, da bo obrazložitev pritožbe podala naknadno.

Po izteku pritožbenega roka je tožeča stranka vložila dopolnitev pritožbe.

Sodišče je drugopis pritožbe in njene dopolnitve vročilo tožeči stranki v odgovor, ki pa ga ni vložila.

Pritožba, ki jo je tožeča stranka vložila dne 4.3.1999 (zadnji dan pritožbenega roka) je bila sposobna za obravnavanje (ni bila nepopolna pritožba, bila je le neobrazložena). Obrazložitev pritožbe je bila vložena po izteku pritožbenega roka, zato ni zakonske podlage, da bi sodišče upoštevalo dopolnitev pritožbe. Sicer pa v obrazložitvi pritožbe tožeča stranka obrazlaga pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ki pa ga v tem postopku ni dopustno uveljavljati. Z izpodbijano sodbo je bil namreč končan spor majhne vrednosti, pri katerem pa je mogoče uveljavljati le pritožbena razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odstavka 354. člena ZPP in zmotne uporabe materialnega prava. V tem obsegu pa je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo tudi preizkusilo.

Pri preizkusu izpodbijane sodbe je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da tožeča stranka temelji zahtevek na trditvi, da je toženi stranki plačala več kot je znašala vrednost opravljenih storitev tožene stranke, zaračunanih s fakturo z dne 1.9.1993 (priloga A4). Nadalje je na podlagi predloženih dokazov ugotovilo, da tožeča stranka ni dokazala, da je z nakazilom z dne 17.8.1993, ki izhaja iz poročila o obremenitvi (priloga A6) plačala avans za storitev po prej citirani fakturi z dne 1.9.1993, oziroma, da to plačilo predstavlja plačilo istih storitev kot so bile zaračunane s fakturo. Te ugotovitve sodišča prve stopnje niso v nasprotju s predloženimi dokazi. Ob teh dejanskih ugotovitvah pa je sodišče prve stopnje materialno pravo pravilno uporabilo, ko je zahtevek za vrnitev zneska 15.400,00 SIT z obračunanimi obrestmi zavrnilo. Sodišče druge stopnje pa je izpodbijano sodbo preizkusilo tudi glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odstavka 354. člena ZPP in teh ni našlo, zato je pritožbo tožeče stranke zavrnilo in izpodbijano sodbo na podlagi 368. člena ZPP potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 1162/98
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-02-24

Pritožbene trditve, da je del vtoževane glavnice tožena stranka plačala pred koncem glavne obravnave so nove trditve in so zato neupoštevne.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi za znesek 1.304.567,90 SIT s pripadajočimi obrestmi in izvršilnimi stroški ter toženi stranki naložilo, da mora plačati tožeči stranki tudi nadaljnje pravdne stroške.

Tožena stranka se zoper tako odločitev pritožuje in smiselno uveljavlja pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter predlaga spremembo izpodbijane sodbe oziroma njeno razveljavitev.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki odgovora na pritožbo ni vložila.

Na podlagi trditev pravdnih strank in po njih predloženih dokazov (tožena stranka v postopku na prvi stopnji ni predložila nobenega dokaza) je sodišču prve stopnje dejansko stanje ugotovilo v zadostnem obsegu in nato tudi materialnopravno pravilno odločilo. Pritožbena trditev, da je tožena stranka dne 21.7.1998 plačala tožeči stranki znesek 304.360,70 SIT in dne 17.7.1998 znesek 18.868,00 SIT, je nova trditev. Takih trditev tožena stranka do konca glavne obravnave ni podala. V pritožbi pa tudi ne izkazuje za verjetno, da tega brez svoje krivde ni mogla navesti do konca glavne obravnave, zato teh pritožbenih trditev ni mogoče upoštevati (glej 1. odst. 496.a čl.

ZPP). Sicer pa za te trditve tudi ne navede nobenega dokaza (glej 1. odst. 352. čl. ZPP). Zato tožena stranka neutemeljeno zatrjuje, da je prisojeni znesek nepravilen.

Pritožba je neutemeljena, zato jo je sodišče druge stopnje zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje, ker tudi ni našlo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (368. čl. ZPP).

ZPP (1977) člen 496a,  496a/1,  496a,  496a/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.