TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Cp 1095/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

Zoper sklep, s katerim sodišče pozove predlagatelja, da v skladu z določbo čl. 109 ZPP dopolni predlog za denacionalizacijo, ni pritožbe.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom pozvalo predlagateljico, da v roku 45 dni dopolni predlog za denacionalizacijo in da navede tista dejstva, ki so po 62. členu Zakona o denacionalizaciji nujna.

Predlagateljica se je zoper sklep pravočasno pritožila z laično pritožbo. V pritožbi navaja, da je pri upravnem organu v Občini Ž.

vložila zahtevek za denacionalizacijo kmetijskih zemljišč in da je organ tudi stvarno pristojen po 3. in 54. členu ZDEN. Zahtevek za denacionalizacijo kmetijskih zemljišč je po njenem mnenju vseboval vse pisne podatke in listine, ki jih določa 62. člen ZDEN, saj bi v nasprotnem primeru na to reagiral že upravni organ. Meni, da je stvarno pristojen za odločanje o njenem zahtevku upravni organ in ne sodišče, kar izhaja tudi iz listin. Meni tudi, da je upravni organ ravnal napačno, ko je njen zahtevek odstopil sodišču.

Zoper sklep je dovoljena pritožba le praviloma, ne pa tudi vedno,kot je to določene pri pritožbi zoper sodbo. Tako pozna ZPP tri vrste sklepov: sklepe, zoper katere je dovoljena posebna, samostojna pritožba, sklepe, ki so izpodbojni le z nesamostojno oz. z pridržano pritožbo in zoper te ni posebne pritožbe in pa sklepa, zoper katere sploh ni dovoljena pritožba. Takšni sklepi postanejo takoj pravnomočni in tudi izvršljivi, kolikor nalagajo stranki ali drugim osebam kakšne dajatve. Zakon ne dovoljuje pritožbe zato, ker stoji na stališču, da ti sklepi ne morejo vplivati na meritorni izid zadeve in da z njimi niso prizadeti upravičeni interesi strank. Med takšne sklepa pa spada tudi sklep, s katerim sodišče prve stopnje med pripravami za glavno obravnavo v skladu z določbo čl. 278 ZPP iz 1977. leta odloča o ukrepih za popravo vlog. Tako zoper sklep sodišča, ki ga to izda po 109. členu, ko stranko pozove na popravo nepopolne vloge, ni pritožbe, ker gre za sklepe procesnega vodstva. S tem sklepom namreč sodišče odloči o nekem vmesnem vprašanju, zagotovi normalen tek postopka na tak način, da se lahko o zahtevku odloči čim prej. Šele ko bo sodišče štelo, da predlagatelj oz. tožena stranka ni reagirala pravilno in vloge ni popravila, bo lahko takšno vlogo zavrglo in zoper ta sklep bo stranka imela pritožbo. Glede na to je moralo pritožbeno sodišče v skladu z določbo čl. 367 ZPP zavreči pritožbo kot nedovoljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 731/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

prenehanje obveznosti - zastaranje obročnih odplačil

V lizing pogodbi je bilo dogovorjeno obročno odplačevanje najemnine, zato posamezni obroki zastarajo v splošnem petletnem zastaralnem roku.

Pritožba tožene stranke se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka sama trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje dosodilo tožeči stranki glavnico v višini 204.083,53 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 9. 1. 1998 dalje, tožeči stranki pa je prisodilo tudi pravdne stroške.

Proti takšni sodbi se je pritožila tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Zavzema se za uporabo I. odstavka 372. člena Zakona o obligacijskih razmerjih in torej za 3 letni zastaralni rok, saj gre za leasing pogodbo. Po mnenju pritožnika so terjatve zastarale v času od 1. 7. 1994 do 9. 1. 1995. Predlaga razveljavitev oziroma spremembo sodbe.

Prvostopno sodišče je ugotovilo, da je bilo v pogodbi o leasingu dogovorjeno obročno plačevanje najemnine. Takšnega dejanskega stanja pritožnik ni izpodbijal in je tudi skladno z določbami pogodbe.

Po izrecni določbi II. odstavka 372. člena ZOR za obročna odplačila ne velja 3 letni zastaralni rok. To pomeni, da za obročna odplačila velja splošni 5 letni zastaralni rok iz člena 371 ZOR, kot je pravilno ugotovilo prvostopno sodišče. Tako torej ni prišlo do zastaranja posameznih obrokov najemnine in je sodišče pravilno ugodilo celotnemu tožbenemu zahtevku.

Tudi zakonite zamudne obresti so bile pravilno dosojene od vložitve tožbe dalje, to je od 9. 1. 1998 dalje do plačila (čl. 324 ZOR).

Glede na zavrnitev pritožbe pritožnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

ZOR člen 371,  372,  372/2,  371,  372,  372/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sodba Cp 953/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

stanovanjska najemna razmerja - oddaja dela stanovanja v podnajem - odpoved podnajemnika pogodbe

Lastnik stanovanja lahko kadarkoli vloži tožbo na izpraznitev stanovanja, če oseba, ki uporablja stanovanje z lastnikom ni sklenila najemne pogodbe.

Pritožba tožene stranke se z a v r n e kot neutemeljena in p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku za izpraznitev stanovanja št. 9 v I. nadstropju stanovanjske hiše v Š., T. 2, v skupni izmeri 44,78 m2 ter ga praznega stvari in oseb izročiti tožeči stranki ter nadalje tožencema naložilo nerazdelno plačilo pravdnih stroškov v višini 74.836,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 21. 5. 1999 dalje, v 15 dneh pod izvršbo.

Zoper to sodbo sta vložila laično pritožbo toženca ter predlagala, da pritožbeno sodišče dovoli zaslišanje že predlaganih prič, ali pa jima da vsaj status begunca, da bosta na ta način dobila delo, denar ter stanovanje.

Tožeča stranka je vložila odgovor na pritožbo ter predlagala stroškovno zavrnitev pritožbe.

Iz pritožbenih navedb tožene stranke smiselno izhaja, da uveljavlja pritožbene razloge zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (čl. 353/II ZPP). Sodišče druge stopnje je izpodbijano sodbo preizkusilo po uradni dolžnosti glede bistvenih kršitev določil pravdnega postopka iz II. odst. 354. čl. ZPP, vendar takšnih kršitev ni ugotovilo.

Sodišče prve stopnje je tudi pravilno uporabilo določilo materialnega prava čl. 49 in 58 Stanovanjskega zakona. Ob nesporni ugotovitvi, da se je najemnica K.iz spornega stanovanja izselila, ter sta toženca brez vednosti in soglasja lastnika - tožeče stranke ostala v stanovanju. Toženca to stanovanje zasedata nezakonito, kar je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje. Glede na takšno ugotovitev tudi ni imelo zakonitih pogojev za drugačno odločitev. Pritožbeno predlagano zaslišanje prič glede na ugotovljeno dejansko stanje ni potrebno. Pritožbeno sodišče soglaša, da je tožena stranka v težkih socialnih razmerah, vendar takih razmer pri odločitvi glede nezakonite vselitve ne more upoštevati.

Ker je sodišče prve stopnje torej pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje in tudi pravilno uporabilo materialno pravo, je bilo pritožbo tožene stranke skladno z določili čl. 368 ZPP zavrniti in potrditi sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 956/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

začasni zastopnik - postavitev skrbnika ali zastopnika

Začasni zastopnik mora soglašati z zastopstvom in ga zato ni mogoče postaviti proti njegovi volji, kot je storilo sodišče prve stopnje. Začasni zastopnik ima namreč v odnosu do stranke določeno mandatno razmerje.

Pritožbi začasnega zastopnika se u g o d i in se izpodbijani sklep r a z v e l j a v i ter zadeva v r n e sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom 1. tožencu J.M.

postavilo začasnega zastopnika C.A., odvetnika iz Celja ter 2. odločilo, da ga bo zastopal v pravdni zadevi P 794/96 pri O.s. v C.

vse dotlej, dokler toženec ali njegov pooblaščenec ne nastopi pred sodiščem oziroma dokler skrbstveni organ ne sporoči sodišču, da mu je postavil skrbnika.

Zoper izdani sklep je vložil pritožbo začasni zastopnik odvetnik C.A.

ter pritožbeno navajal, da se je proti tožencu J.M. že vodil postopek za drugo zadevo in na podlagi tega ne more prevzeti naloge zastopanja v tej zadevi.

Sodišče prve stopnje je svojo odločitev oprlo na določilo čl. 84/II točka 2 ZPP, ker se toženec nahaja na neznanem naslovu v ZDA in nima pooblaščenca. Odločitev sodišča o postavitvi začasnega zastopnika je v takšnih okoliščinah pravilna.

Iz podatkov v spisu pa ni razvidno na kakšen način je prišlo sodišče do postavitve tega zastopnika. Namreč ni mogoče nekoga postaviti za zastopnika proti njegovi volji, saj ima tudi začasni zastopnik v odnosu do stranke določene obveznosti oziroma mandatno razmerje.

Pritožnik pa v svoji pritožbi celo navaja, da zastopstva ne more prevzeti, ker je zoper toženca že vodil postopek. Ker postavljeni začasni zastopnik v pritožbi jasno navaja, da tega postopka ne more prevzeti, je bilo pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep skladno z določili čl. 380/3 ZPP razveljaviti.

V novem postopku pa bo moralo sodišče določiti zastopnika, ki bo vlogo začasnega zastopnika pripravljen sprejeti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1215/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-21

predlog za oprostitev plačila sodnih taks

Po pravnomočno končanem pravdnem postopku ni več mogoče predlagati oprostitve plačila sodnih taks.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje p o t r d i .

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlagateljičin predlog za oprostitev plačila sodnih taks, ki ga je vložila po končanem pravnomočnem pravdnem postopku in po prejemu opomina za plačilo sodne takse, pritožbo in opomin.

Zoper takšen sklep se je predlagateljica, tožnica, pravočasno laično pritožila. V pritožbi ne uveljavlja izrecno nobenega od pritožbenih razlogov po čl. 338/I ZPP (Ur. list RS, št. 26/99), smiselno uveljavlja razlog nepravilne uporabe materialnega prava ter pritožbeno navaja, da je sklep pristranski. Navaja, da ni direktorska hči in da zato ne more uveljaviti svoje pravice.Prosi, da dobi te stroške povrnjene od tožene stranke in da se postopek čimpreje konča.

Ob uradnem preizkusu izpodbijanega sklepa v skladu z določilom čl.

350/II ZPP je sodišče ugotovilo, da se bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz točke 1., točke 2., 6., 7., 8., 11., 12. in 14. iz II. odstavka čl. 339 ZPP, na kar mora paziti sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti sodišču prve stopnje ni pripetila.

Po izdaji sodbe Višjega sodišča v Celju, opr. št. Cp 250/98 z dne 3. 9. 1998, ki jo je prejela takratna pooblaščenka tožnice, odvetnica M.

K. dne 15. 10. 1998, je prejela pooblaščenka odvetnice še nalog - opomin za plačilo sodne takse za sodbo v znesku 9.450,00 SIT, za pritožbo 18.900,00 SIT ter opominsko takso v znesku 2.700,00 SIT, v skupnem znesku torej 31.050,00 SIT. Zaradi prenehanja opravljanja odvetniške prakse, je pooblaščenka, odvetnica, o tem obvestila svojo pooblastiteljico, tožnico, ki pa je dne 7. 12. 1998 vložila predlog za oprostitev plačila sodnih taks. Takšnemu predlogu je sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom ob pravilni uporabi določbe čl. 14 Zakona o sodnih taksah (Ur. list SRS, št. 1/90) ter čl. 4 in čl. 5 istega zakona, pravilno ni ugodilo. Določilo čl. 14/I ZST namreč določa, da sklep o oprostitvi plačila taks učinkuje od dneva, ko je pri sodišču vložen predlog za oprostitev in velja za vse vloge in dejanja, za katera je po 4. in 5. členu tega zakona nastala obveznost tega dne ali pozneje. Eventuelna oprostitev plačila sodnih taks je bila glede na takšno dikcijo zakona, da velja oprostitev od dneva vložitve predloga dalje nesmiselna, saj je bila predmetna pravdna zadeva s prej cit. sodbo Višjega sodišča v Celju pravnomočno končana že 3. 9. 1998. Po navedenem je pritožbeno sodišče pritožbo pritožnice na podlagi določila člena 365 točka 2. ZPP, zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZST člen 14,  14.  ZPP (1977) člen 172,  173,  172,  173.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 285/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

Fizična oseba izgubi sposobnost biti stranka v postopku s smrtjo. Če je sprožen postopek proti osebi, ki je umrla še preden je bila vložena tožba oziroma predlog za izvršbo, se takšna pomanjkljivost ne da odpraviti, zato sodišče tožbo (predlog za izvršbo) zavrže.

Pritožba upnika se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje sklep o izvršbi, ki ga je izdalo v gornji zadevi dne 27.1.1998, razveljavilo in predlog za izvršbo zavrglo. Ugotovilo je, da je dolžnik umrl pred vložitvijo izvršilnega predloga.

Zoper ta sklep se je upnik pritožil. V pritožbi zatrjuje, da bi sodišče moralo postopek nadaljevati z dediči dolžnika, če je ugotovilo, da je dolžnik umrl, še posebej, ker se zapuščinski postopek vodi pred istim sodiščem. Predlaga razveljavitev sklepa oziroma ustrezno spremembo tako, da se postopek nadaljuje zoper dediče po pokojnem B.F.

Po določbi 77. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) iz leta 1977, ki se v konkretni zadevi še uporablja, je lahko pravdna stranka oziroma v konkretnem primeru dolžnik (15. člen Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ) vsaka fizična oseba. Fizična oseba pridobi sposobnost biti stranka v postopku z rojstvom, izgubi pa jo s smrtjo.

Sposobnost biti stranka v postopku je ena temeljnih predpostavk za dopustnost tožbe oziroma izvršilnega predloga. Zato mora sodišče v skladu z določbo 82. člena ZPP v zvezi s členom 15 ZIZ ves čas postopka po uradni dolžnosti paziti, ali je tisti, ki nastopa kot stranka, sploh lahko stranka v postopku. Ker pri umrli fizični osebi in zato nesposobnosti biti stranka v postopku ne gre za takšno pomanjkljivost, ki bi jo bilo mogoče odpraviti z ukrepi iz 83. in naslednjih členov ZPP, je sodišče prve stopnje pravilno postopalo, ko je v skladu s 5. odst. 83. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ predlog za izvršbo zavrglo in razveljavilo že izdani sklep o izvršbi, saj ni procesnih predpostavk za vodenje izvršilnega postopka. Upnik mora sam ugotoviti, kdo so dediči in vložiti izvršilni predlog zoper stranko, ki ima procesno sposobnost, saj si očitno zmotno razlaga, da bo to namesto njega storilo sodišče.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sklep I Up 506/2007, enako tudi I Up 30/2013
VSC sklep Cp 1223/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-21

Ob izkazani dokaj visoki terjatvi (117.000 USA dolarjev) je izdana začasna odredba v skladu s čl. 271 ZIZ.

Pritožba se z a v r n e in se sklep sodišča prve stopnje p o t r d i.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrnilo ugovor toženca zoper sklep o začasni odredbi opr.št. P 760/98 z dne 14.12. 1998 kot neutemeljen, ker da zato obstojijo vsi razlogi potrebni za izdajo začasne odredbe.

Zoper takšen sklep je toženec vložil pravočasno laično pritožbo v kateri se ne sklicuje na nobenega od pritožbenih razlogov iz čl. 353 ZPP/77 pač pa navaja ponovno, da med njim in tožečo stranko ni bila podpisana nikakršna posojilna pogodba, pač pa je bilo iz njegove strani izdano potrdilo o dolgu 117.000,00 USD do tožeče stranke. Da je prejel denar tega ni nikoli zanikal, istočasno pa navaja,da ima separatno tožbo za še večji znesek v sosednji državi Hrvaški ter da bo ob izterjavi dolga iz tiste tožbe poravnal dolg do tožeče stranke.

Ob obravnavanju pritožbe je pritožbeno sodišče ugotovilo, da se sodišču prve stopnje bistvena kršitev določb ZPP iz čl. 354/II ZPP/77, na kar mora paziti po uradni dolžnosti (čl. 365/II v zvezi s čl. 498/I ZPP Ur.l. RS št. 26/99) ni pripetila.

Glede na to, da toženec dejansko priznava dolg in da v pritožbi sklepa s katerim je sodišče zavrnilo njegov ugovor sploh ne izpodbija se je bilo potrebno pri obravnavanju pritožbe omejiti le na uradni preizkus izpodbijanega sklepa. Poleg že navedenega, namreč, da se sodišču prve stopnje bistvena kršitev določb ZPP ni pripetila je višje sodišče tudi ugotovilo, da je sodišče prve stopnje na podlagi dejanskega stanja tudi materialno pravo in sicer določilo čl. 271 Zakona o izvršbi in zavarovanju (Ur.l. RS 51/98 v zvezi s čl. 239 ZIZ ter čl. 53 - 58 ZIZ prav uporabilo s tem, ko je ugovor toženca zoper citirani sklep o začasni odredbi zavrnilo. Ob dejstvu, da je sodišče ugotovilo, da so podane vse okoliščine, ki dovoljujejo izdajo začasne odredbe in da toženec ni navedel razlogov, ki bi lahko omajali takšno odločitev, v pritožbi pa celo priznava dolg,ne navaja pa ničesar kar bi lahko omajalo pravilnost odločitve sodišča prve stopnje v zvezi z izpodbijanim sklepom je bilo potrebno njegovo pritožbo zavrniti kot neutemeljeno na podlagi določila čl. 15 ZIZ v zvezi s čl. 380 tč. 2 ZPP/77.

ZIZ člen 53,  54,  55,  56,  57,  58,  271,  53,  54,  55,  56,  57,  58,  271.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 271/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

zemljiškoknjižni predlog - priloge - odpis parcel - listina

Zemljiškoknjižnemu predlogu za odpis parcele ali dela parcele, ki je že bila uporabljena za cesto, je treba priložiti katerokoli katastrsko listino, ki izkazuje, da je to zemljišče že uporabljeno za cesto.

Pritožba predlagateljice se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor predlagateljice zoper sklep zemljiškoknjižne referentke, s katerim je bil zemljiškoknjižni predlog v gornji zadevi zavrnjen, saj predlagateljica ni predlogu za izvršbo priložila listin, ki bi izkazovale dejanske spremembe uporabe v skladu s predpisi, ki urejajo kataster.

Zoper ta sklep se je predlagateljica pritožila. V pritožbi zatrjuje, da je sodišče prve stopnje napačno razlagalo veljavne predpise. Po mnenju pritožnice je v primerih, ko gre za odpis zemljišč po 129. in 130. členu Zakona o zemljiški knjigi (ZZK), potrebno priložiti listine, na katere se sklicuje sodišče prve stopnje v svoji odločbi, le takrat, ko gre šele za odpis zemljišč, ki so namenjena za gradnjo ali rekonstrukcijo ceste ali regulacijo vodotokov, torej, ko gre za neko bodoče stanje. V konkretnem primeru, ko je bilo zemljišče za gradnjo oziroma rekonstrukcijo cest že uporabljeno, pa pride v poštev določba 137. člena ZZK ali 85. člena Zakona o javnih cestah (ZJC).

Občinske ceste so po določbah ZJC javno dobro v lasti občine in zato je v interesu pritožnice, da si v skladu z veljavno zakonodajo ustrezno uredi zemljiškoknjižno stanje svojih nepremičnin. V tem smislu razume tudi določbo 134. člena ZZK.

137. člen ZZK, ki ga citira pritožnica določa, da za zemljišča, ki so bila do uveljavitve tega zakona že uporabljena za gradnjo ali rekonstrukcijo cest ali regulacijo vodnih tokov, sodišče dovoli odpis ne glede na vrednost. Glede izpeljave postopka pa se ta določba sklicuje na člen 129 in 130 ZZK. V 130. členu je glede listin jasno predpisano, da je potrebno pri tem poenostavljenem odpisu parcel priložiti katastrske listine, ki izkazujejo, da je določeno zemljišče bilo uporabljeno za cesto ali regulacijo vodotoka. ZZK torej v 130. členu odkazuje na uporabo Zakona o zemljiškem katastru (ZZKat). Ker predlagateljica v konkretnem primeru takšne listine ni priložila predlogu, je sodišče prve stopnje pravilno odločilo, ko ni ugodilo zemljiškoknjižnemu predlogu. Določba 134. čl. ZZK pa za rešitev konkretnega predloga niti ni pravno pomembna. Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo predlagateljice zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 380. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členom 63 ZZK).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 275/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-26

V izvršljivem notarskem zapisu se stranki lahko dogovorita tudi za takojšnjo zapadlost terjatve, če dolžnik zamudi s plačilom posameznih obrokov. V takem primeru zapadlosti ni mogoče dokazati zgolj z notarskim zapisom, saj iz njega ni razvidna, ker gre za okoliščine, ki sta jih sicer stranki predvideli, nastale pa so kasneje. Zato mora upnik izvršljivost konkretizirati v predlogu za izvršbo in ponuditi za dokaz izvršljivosti ustrezne dokaze.

Pritožba upnika se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog upnika za izvršbo kot neutemeljen. Ugotovilo je, da upnik ni dokazal dospelosti in izvršljivosti terjatve iz notarskega zapisa.

Proti temu sklepu je vložil upnik pritožbo. V pritožbi zatrjuje, da je izvršilni predog vložil, ker je dolžnica vrnila le prve štiri obroke, kasnejših ni več plačala. Zadnji obrok je zapadel v plačilo 18.3.1998. Roki vračila pa so razvidni iz notarskega zapisa notarja A.Š. iz ..., ki je neposredno izvršljiv, in iz posojilne pogodbe z dne ...., ki je priloga temu notarskemu zapisu in kjer je v 6. členu bilo točno navedeno, da se za primer nepravočasnega mesečnega plačila zneskov pogodbeni stranki dogovorita, da v celoti zapadejo tudi vse ostale še nezapadle obveznosti in lahko upnik takoj vloži predlog za izvršbo. Pogodbeni stranki sta se z notarskim zapisom in posojilno pogodbo strinjali in tudi to podpisali. Predlaga ugodno rešitev.

Pravilno je stališče prvostopnega sodišča, da se zapadlost terjatve ne more dokazovati le s splošnim zapisom, v katerem se stranki dogovorita za primer zamude z zapadlostjo celotne glavnice. Ob takšni splošni določbi v notarskem zapisu bi upnik moral predložiti relevantne dokaze, da je njegova terjatev tudi dejansko že zapadla. V konkretnem primeru pa niti pravno relevantnih trditev v tej smeri v predlogu za izvršbo ni postavil. Šele v pritožbi prvič trdi, da je dolžnica plačala le prve štiri obroke, naslednjih pa ne več. V predlogu pa se je upnik skliceval zgolj na notarski zapis, kjer je zapadlost datumsko določena z ..... Da je terjatev zapadla že pred tem datumom, ni bilo v predlogu niti trditev, niti dokazov. Sodišče prve stopnje je ob takšni vsebini predloga in priloženih listinah pravilno odločilo, ko je predlog za izvršbo zavrnilo, saj zgolj na podlagi vsebine izvršljivega notarskega zapisa, ki predstavlja izvršilni naslov, terjatev še ni izvršljiva. Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo upnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 380. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členom 15 Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.