TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Kp 209/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-06-28

zavrženje obtožnega predloga - stvarna pristojnost okrožnega sodišča

Šesti odstavek 443. čl. ZKP pride v poštev samo, če iz samega obtožnega predloga izhaja pristojnost okrožnega sodišča glede istega kaznivega dejanja. Če okrajno sodišče ugotovi, da gre za drugo kaznivo dejanje iz pristojnosti okrožnega sodišča, mora o obtožbi odločiti s sodbo.

Pritožbama obdolženega A. N. in okrožnega državnega tožilca se u g o d i , izpodbijani sklep se r a z v e l j a v i in zadeva v r n e sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Z uvodoma navedenim sklepom je prvostopenjsko sodišče zavrglo obtožni predlog okrožnega državnega tožilca, s katerim se je obdolženemu očitalo, da je storil kaznivo dejanje goljufije. Zoper ta sklep se je pritožil okrožni državni tožilec zaradi bistvene kršitve določb Zakona o kazenskem postopku in je predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa ter vrnitev v ponovno sojenje. Pritožbo proti navedenemu sklepu pa je vložil tudi obdolženec po zagovorniku, in sicer iz vseh pritožbenih razlogov,in je prav tako predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa. Obe pritožbi sta utemeljeni. Sodišče prve stopnje je na glavni obravnavi dne 14. 03. 2000 ugotovilo, da v predmetnem kazenskem postopku ne gre za kaznivo dejanje goljufije, temveč za kaznivo dejanja izsiljevanja. Na podlagi takšnega zaključka je sodišče prve stopnje zavrglo obtožni predlog okrožnega državnega tožilca, pri tem pa je uporabilo VI. odstavek 443. člena Zakona o kazenskem postopku. Pritožbeno sodišče soglaša s pritožbenimi navedbami okrožnega državnega tožilca in obdolženca, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo VI. odstavek 443. člena Zakona o kazenskem postopku. V skladu s VI. odstavkom 443. člena Zakona o kazenskem postopku sodnik s sklepom zavrže obtožnico, če med ali po končani glavni obravnavi spozna, da je za sojenje pristojno okrožno sodišče. Vendar pa ta člen ne vključuje primerov, ko se na podlagi dokaznega postopka ugotovi, da je za sojenje pristojno okrožno sodišče. Ta člen ima v mislih zlasti primere, ko že iz samega obtožnega predloga izhaja, da gre za kaznivo dejanje iz pristojnosti okrožnega sodišča. Sodišče druge stopnje pri tem ugotavlja, da iz obtožnega predloga ne izhaja, da bi šlo za kaznivo dejanje iz pristojnosti okrožnega sodišča. Iz opisa kaznivega dejanja gre sklepati, da okrožni državni tožilec obdolžencu očita storitev kaznivega dejanja goljufije, za sojenje katerega je pristojno okrajno sodišče. Sodišče prve stopnje je med postopkom na podlagi izvedenih dokazov zaključilo, kot to izhaja iz izpodbijanega sklepa, da ne gre za dejanje, ki je predmet obtožbe, zaradi česar bi moralo v skladu s 354. in 355. členom Zakona o kazenskem postopku s sodbo meritorno odločiti. Obdolženec v pritožbi navaja dejstva in zatrjuje, da ni mogel storiti kaznivega dejanja. Za odločanje o pritožbi proti izpodbijanemu sklepu te navedbe niso relevantne, saj sodišče druge stopnje v tem pritožbenem postopku ne presoja dejstev.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Kp 399/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-10-25

predlog za odlog izvršbe - zahteva za varstvo zakonitosti

Odložitev izvršitve pravnomočne sodbe zaradi vložene zahteve za varstvo zakonitosti je fakultativna in prepuščena sodišču 1. stopnje ne glede na predlog obsojenega. Poseben sklep se izda samo v primeru pozitivne odločitve. Zato izdaja sklepa, s katerim se predlog zavrne, sploh ni potrebna. Enako pooblastilo ima tudi Vrhovno sodišče, ko prejme zahtevo s spisi v odločanje.

Pritožba obsojenega L. P. se z a v r n e kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je bil zavrnjen obsojenčev predlog za odločitev izvršitve pravnomočne sodbe sodišča prve stopnje z dne 23. 3. 2000, opr. št. K 225/98-23, vložen v zahtevi za varstvo zakonitosti zoper to sodbo. Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil obsojeni po zagovorniku zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Predlagal je njegovo spremembo ter odložitev izvršitve pravnomočne sodbe, podrejeno pa razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Pritožba ni utemeljena. Sodišče prve stopnje ni bilo dolžno obrazložiti svoje odločitve na način, ki se zatrjuje v pritožbi. S tem bi namreč poseglo v samo vsebino zahteve za varstvo zakonitosti, o kateri pa tako ni pristojno odločati. Po mnenju sodišča druge stopnje izdaja izpodbijanega sklepa sploh ni bila potrebna. Upravičenje iz III. odstavka 422. člena Zakona o kazenskem postopku je fakultativno in prepuščeno odločitvi sodišča prve stopnje. Zato je za pozitivno odločitev vsekakor potreben poseben sklep, kar pa za negativno odločitev, kljub izrecnemu predlogu v vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti, ne velja. Enako pozitivno upravičenje ima tudi vrhovno sodišče, kakor je to določeno v IV. odstavku 423. člena istega zakona, seveda šele, ko prejme zahtevo s spisi. Zgolj zaradi jasnosti poudarja sodišče druge stopnje, da je vložena zahteva za varstvo zakonitosti pravočasna. Zato drugačno stališče višje državne tožilke ni pravilno. Rok za vložitev zahteve se je iztekel v času sodnih počitnic in je zato zahteva pravočasno vložena, čeprav po preteku koledarskega trimesečnega roka.

ZKP člen 422,  422/3,  423,  423/4,  422,  422/3,  423,  423/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1201/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-03-02

Dolžnik v ugovoru ne zatrjuje nobenega izmed ugovornih razlogov, ki bi se nanašali na novo izvršilno sredstvo in predmete izvršbe in ki bi obenem preprečevali izvršbo, temveč se njegove trditve nanašajo na samo terjatev, kar pa ni dopustno. Zato je ugovor neobrazložen in ga je sodišče prve stopnje pravilno štelo za neutemeljenega.

Ugovor se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se izvršba, dovoljena s sklepom o izvršbi opr. št. Ig 99/00088 z dne 1.3.1999, nadaljuje z novim izvršilnim sredstvom oziroma novimi predmeti izvršbe, in sicer z rubežem dolžnikovega dobroimetja na žiro računu pri S... banki d.d. in na žiro računu pri A..banki d.d. .

Odločilo je tudi, da se izvršba z rubežem dolžnikovega dobroimetja na žiro računu pri K. banki d.d. .. ustavi.

Zoper sklep je dolžnik pravočasno ugovarjal. Navedel je, da ugovarja iz razloga po 9. točki 1. odst. 55. člena ZIZ, ker je upnik po dogovoru pristal na izpolnitev dolga po 30.8.1999, ta rok pa še ni potekel. V dokaz svojih trditev je predlagal zaslišanje strank.

Skladno s 1. odst. 57. člena ZIZ je bil ugovor vročen upniku v odgovor, ki je nanj tudi odgovoril. Navedel je, da z dolžnikom ni bil sklenjen nikakršen dogovor o odložitvi izpolnitve dolžnikove obveznosti.

Sodišče prve stopnje je ugovor dolžnika zoper sklep z dne 14.6.1999 štelo kot neutemeljen (po 2. odst. 53. člena ZIZ) in ga poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi po 5. odst. 62. člena ZIZ.

Zoper sklep, s katerim sodišče med izvršilnim postopkom na predlog upnika spremeni sklep o izvršbi tako, da določi novo izvršilno sredstvo in s tem tudi predmete izvršbe, ima dolžnik ugovor z omejitvijo ugovornih razlogov na novo izvršilno sredstvo in predmete izvršbe, v katerem mora dolžnik navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predložiti dokaze zanje (5. odst. 62. člena in 2. odst. 53. člena ZIZ), sicer se ugovor šteje za neobrazloženega in je kot tak neutemeljen. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da ugovor dolžnika teh pogojev ne izpolnjuje. Dolžnik namreč v ugovoru ne zatrjuje nobenega izmed ugovornih razlogov, ki bi se nanašali na novo izvršilno sredstvo in predmete izvršbe in ki bi obenem preprečevali izvršbo, temveč se njegove trditve nanašajo na samo terjatev, kar pa ni dopustno. Zato je ugovor neobrazložen in ga je sodišče prve stopnje pravilno štelo za neutemeljenega.

Tako so razlogi, ki so pri odločanju pritožbenega sodišča na podlagi 5. odst. 62. člena ZIZ pomembni, lahko le še tisti, ki se upoštevajo po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Sodišče druge stopnje ugotavlja, da teh razlogov v obravnavanem primeru ni. Zato je ugovor dolžnika z dne 26.6.1999 zavrnilo kot neutemeljen in sklep na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ potrdilo.

ZIZ člen 34,  34/3,  53,  53/2,  34,  34/3,  53,  53/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 76/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-04-18

ugotovitev dejanskega stanja - odločilna dejstva

Sodišče mora ugotoviti le tista dejstva, od katerih je odvisna utemeljenost zahtevka; to so odločilna dejstva.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Kranju, opr. št. I Ig 924/96 z dne 16.5.1996, v celoti v veljavi v 1. točki izreka, po kateri mora tožena stranka plačati tožeči stranki znesek 1.921.947,10 SIT s pripadajočimi obrestmi, in v 3. točki izreka, po kateri mora tožena stranka plačati tožeči stranki njene izvršilne stroške v višini 52.543,90 SIT. Hkrati je toženi stranki naložilo povrniti tožeči stranki njene pravdne stroške v višini 76.585,00 SIT.

Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila. V pritožbi navaja, da sodišče prve stopnje ni pravilno ugotovilo dejanskega stanja, saj ni upoštevalo okoliščine, da sta se stranki dogovorili o zastavni pravici na parceli tožene stranke. Hkrati sta se dogovorili, da se bo parcela prodala, takrat ko bo tožena stranka uredila njeno zazidljivost. Takrat bo tožena stranka poravnala vtoževani dolg.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje na podlagi navedb, ki sta jih pravdni stranki podali v postopku na prvi stopnji, in v tem postopku izvedenih dokazov. Na ugotovljeno dejansko stanje pa je tudi pravilno uporabilo materialno pravo, ko je toženi stranki naložilo plačati vtoževani znesek. Tožena stranka je namreč priznala, da dolguje tožeči stranki vtoževani znesek. Zanjo torej obstoj vtoževane terjatve in njena višina nista sporni. Zato je pravilen zaključek, da je nastopila njena dolžnost vtoževani zahtevek plačati. Na to njeno dolžnost v ničemer ne vpliva ustanovitev zastavne pravice na parceli tožene stranke v korist tožeče stranke, zato ta okoliščina ni relevantna. Z zastavno pravico je tožeča stranka dobila le zavarovanje svoje terjatve, ne pa tudi že plačila. Prav tako z ustanovitvijo zastavne pravice ni prišlo do odloga plačila oz.

dogovora o drugačni zapadlosti, saj kaj takega tožena stranka ni zatrjevala. Pritožbene navedbe tako niso upoštevne.

Pritožbeno sodišče je zaradi navedenega in ker je ugotovilo, da v postopku na prvi stopnji ni prišlo do bistvenih kršitev pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP/77, pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijano sodbo potrdilo (368. člen ZPP/77).

ZPP (1977) člen 7,  7/1,  220,  355,  355/1,  7,  7/1,  220,  355,  355/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 163/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-04-18

dovoljenost pritožbe - rok za vložitev pritožbe - zavrženje pritožbe

Pritožba, vložena po preteku predpisanega osemdnevnega roka, je prepozna, zaradi česar ni dopustna.

Tožena stranka nosi sama stroške pritožbe.

Tožeča stranka nosi sama stroške odgovora na pritožbo.

Sodišče prve stopnje je razsodilo: "1. Sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št.

Ig 98/02828 z dne 7.4.1998 ostane v veljavi v 1.in 3. točki izreka za glavnico v višini 146.144,00 SIT ter za zakonite zamudne obresti od zneskov: - 80.000,00 SIT od 15.1.1997 do plačila - 66.144,00 SIT od 29.4.1997 do plačila.

2. Navedeni sklep o izvršbi se v preostalem delu razveljavi in se tožbeni zahtevek v tem delu zavrne.

3. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti pravdne stroške v višini 31.926,00 SIT v roku 8 dni." Zoper sodbo v obsodilnem delu (1. in 3. točka izreka) se je tožena stranka pritožila iz pritožbenih razlogov zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava (2. in 3. točka 1. odst. 353. člena ZPP/77).

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki je odgovorila, da ni utemeljena, in je predlagala, naj jo pritožbeno sodišče zavrne in potrdi izpodbijano sodbo.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da tožena stranka ni pravočasno vložila pritožbe. Iz povratnice v spisu je razvidno, da je tožena stranka prejela pismeni odpravek sodbe dne 5.1.1999. Zato je zadnji dan predpisanega osemdnevnega roka za vložitev pritožbe (2. točka 500. člena ZPP/77) potekel v sredo, dne 13.1.1999. Iz vhodnega žiga sodišča na pritožbi pa izhaja, da je tožena stranka pritožbo vložila neposredno na sodišče dne 14.1.1999, kar je prepozno.

Pritožbeno sodišče je zaradi navedenega pritožbo zavrglo (1. točka 380. člena ZPP/77), ker tega ni storilo že prvostopno sodišče (2. odst. v zvezi s 1. odst. 358. člena ZPP/77).

Tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato nosi sama svoje pritožbene stroške (1. odst. 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP/77).

Pritožbeno sodišče je odločilo, da tožeča stranka sama nosi stroške odgovora na pritožbo (1. odst. 166. člena ZPP/77). Glede na to da je bila pritožba zavržena, pritožbeno sodišče ocenjuje, da stroški za odgovor na pritožbo, v katerem tožeča stranka ponavlja že v postopku na prvi stopnji uveljavljane navedbe, niso bili potrebni (1. odst.

ZPP (1977) člen 358,  358/1,  358/2,  380,  380-1,  500,  500-2,  358,  358/1,  358/2,  380,  380-1,  500,  500-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 300/2000
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-05-10

napoved pritožbe - plačilo sodne takse - napoved pritožbe

Opustitev plačila takse ima po 3. odst. 497. čl. Zakona o pravdnem postopku za posledico, da se šteje, da je vlagatelj napoved pritožbe umaknil, postopek pa se ne nadaljuje.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom štelo napoved pritožbe proti sodbi za umaknjeno. Tako je odločilo zato, ker tožena stranka ni plačala sodne takse za pritožbo po opominu.

Tožena stranka vlaga proti temu sklepu pravočasno pritožbo.

Plačilo sodne takse za pritožbo je v postopku, v katerem se uporabljajo pravila o postopku za izdajo plačilnega naloga (takšen je tudi obravnavani primer), predpostavka za nadaljevanje postopka po napovedi pritožbe. Opustitev plačila te takse pa ima po 3. odst. 497. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) za posledico, da se šteje, da je vlagatelj napoved pritožbe umaknil, postopek pa se ne nadaljuje. In ker pritožnik ne izpodbija ugotovitve sodišča prve stopnje, da ni plačal sodne takse po opominu, je treba pri presoji izpodbijanega sklepa izhajati iz te bistvene okoliščine. Če pa je tako, je izpodbijani sklep pravilen (že cit. 3. odst. 497. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1239/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-05-17

poprava tožbe - nepopolna vloga - vloga v tujem jeziku

Ker je tožeča stranka (tuja oseba), na poziv sodišča, da tožbo popravi in popravek tožbe vloži v slovenskem jeziku, vložila le vlogo v tujem jeziku, je bila tožba zavržena.

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo tožeče stranke, ker le-ta na zahtevo sodišča tožbe ni ustrezno popravila, saj je vložila le vlogo v tujem jeziku.

Proti sklepu se tožeča stranka pritožuje in predlaga, da pritožbeno sodišče sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče druge stopnje je uporabilo določila ZPP iz leta 1977, ker je bil izpodbijani sklep izdan pred uveljavitvijo novega ZPP iz leta 1999 (glej 1. odst. 498. člena ZPP/99). Sklep je preizkusilo v okviru pritožbenih razlogov in ugotovilo, da pritožbene trditve tožeče stranke, da zaradi izrednih razmer v BiH le-ta ni prišla na narok oziroma obravnavo, niso relevantne, saj izpodbijani sklep ni bil izdan zato, ker se tožeča stranka ne bi udeležila kakšnega izmed narokov. Sklep je sodišče prve stopnje izdalo zato, ker tožeča stranka na zahtevo sodišča tožbe ni popravila tako kot ji je bilo naloženo. Tožeča stranka namreč poprave tožbe ni vložila v slovenskem jeziku, ki je pri sodišču v uradni rabi (primerjaj 1. odst. 104. člena ZPP/77), čeprav jo je sodišče prve stopnje na to izrecno opozorilo s sklepom z dne 17.7.1999, s katerim jo je pozvalo k popravi tožbe. Pritožbene trditve o težavah s poštnimi storitvami pa so neizkazane. Iz podatkov v spisu je razvidno, da je tožeča stranka vsa sodna pisanja v redu prejemala in tudi sodišče je prejemalo vloge s strani tožeče stranke, tako da ni utemeljena trditev, da pošta ni delala.

Sodišče druge stopnje pa je izpodbijani sklep preizkusilo tudi glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere mora paziti po uradni dolžnosti in teh ni našlo. Materialno pravo pa je tudi bilo pravilno uporabljeno. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 380. člena ZPP/77).

ZPP (1977) člen 104,  104/1,  104,  104/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 885/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-05-17

Molk tožene stranke govori v prid resničnosti navedb tožeče stranke ob umiku tožbe zaradi sklenjene izvensodne poravnave. V takšni situaciji pa zgolj zabeleženih stroškov v ugovoru proti sklepu o izvršbi ni moč šteti za zahtevo za povrnitev stroškov

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep v drugem odstavku izreka razveljavi.

Pritožbeno sodišče je postopek nadaljevalo po določilih Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977 (s spremembami; v nadaljevanju ZPP/77) na podlagi sedaj veljavnega 1. odst. 498. čl. Zakona o pravdnem postopku.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zaradi umika tožbe razveljavilo sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št.

I Ig 98/04228 z dne 26.5.1998 v 1. in 3. tč. izreka. Tožeči stranki je naložilo še plačilo nadaljnjih pravdnih stroškov tožene stranke.

Proti stroškovnemu delu sklepa sodišča prve stopnje je vložila pravočasno pritožbo tožeča stranka. Pritožbenemu sodišču predlaga, naj izpodbijani del sklepa razveljavi ali pa spremeni, tako da odloči, da vsaka stranka nosi svoje stroške postopka.

Pritožnica pravilno opozarja, da tožena stranka ni zahtevala povrnitve pravdnih stroškov. Res je sicer v ugovoru zabeležila stroškovnik, a predloga za povrnitev teh stroškov izrecno ni podala.

Tega tudi ni podala po prejemu umika tožbe (7. odst. 164. čl.

ZPP/77), v katerem je tožeča stranka navedla, da tožbo umika, ker sta se pravdni stranki izvensodno poravnali glede vtoževanega zneska in pravdnih stroškov. V takšni situaciji, ko molk tožene stranke govori v prid resničnosti navedb tožeče stranke ob umiku tožbe, pa zgolj zabeleženih stroškov na ugovoru proti sklepu o izvršbi ni moč šteti za zahtevo za povrnitev stroškov. S tem v zvezi velja opozoriti, da v primeru, ko se pravda konča s sodno poravnavo, vsaka stranka trpi svoje stroške postopka, če ni drugače dogovorjeno (1. odst. 159. čl.

Ker sodišče odloči o stroških le na določeno zahtevo stranke (1. odst. 164. čl. ZPP/77), te pa v konkretnem primeru glede na obrazloženo ni, je pritožba utemeljena. Pritožbeno sodišče je izpodbijani del sklepa zato razveljavilo (3. tč. 380. čl. ZPP/77).

ZPP (1977) člen 159,  159/1,  159,  159/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 798/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-05-17

dovoljenost pritožbe - rok za vložitev pritožbe - zavrženje pritožbe

Pritožba vložena po izteku 15 dnevnega roka je prepozna.

Pritožbeno sodišče je postopek nadaljevalo po določilih Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977 (s spremembami; v nadaljevanju ZPP/77) na podlagi sedaj veljavnega 1. odst. 498. čl. Zakona o pravdnem postopku.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Domžalah, opr. št. I Ig 351/96 z dne 15.5.1996 v 1. in 3. tč. izreka.

Proti sodbi sodišča prve stopnje je vložila pritožbo tožena stranka zaradi smiselno zatrjevane bistvene kršitve določb pravdnega postopka.

Iz potrdila o vročitvi izpodbijane sodbe toženi stranki sledi, da jo je ta prejela 3.2.1998 (povratnica speta k l.št. 17). Pritožbo pa je tožena stranka vložila priporočeno po pošti 26.2.1999. Ker je zadnji dan 15 - dnevnega pritožbenega roka potekel v četrtek, 18.2.1999, je pritožba vložena po preteku zakonskega roka. Zato je prepozna (2. odst. 358. čl. ZPP/77). Prepozno pritožbo pa mora pritožbeno sodišče zavreči (366. čl. ZPP/77).

ZPP (1977) člen 358,  358/2,  366,  358,  358/2,  366.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 881/99
Sodna praksa višjih sodišč, 2000-05-17

gospodarski spor - pritožba - nova dejstva in novi dokazi v pritožbi

V gospodarskih sporih se lahko navedejo nova dejstva in predlagajo novi dokazi le, če pritožnik izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti do konca glavne obravnave.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Na podlagi določbe 1. odst. 498. člena ZPP (Uradni list RS, št.

26/99) je pritožbeno sodišče pri odločanju o pritožbi uporabilo določbe ZPP/77 (Uradni list SFRJ, št. 4/77 - 27/90).

Sodišče prve stopnje je skoraj v celoti ugodilo tožbenemu zahtevku, tako da je sklep o izvršbi vzdržalo v veljavi v 1. točki izreka (za plačilo 217.525,00 SIT z zamudnimi obrestmi, razen glede začetka teka obresti) in v 3. točki izreka (za plačilo 11.500,00 SIT izvršilnih stroškov). Sklenilo je še, da mora tožena stranka povrniti tožeči stranki njene nadaljnje pravdne stroške v višini 15.600,00 SIT, tudi z zamudnimi obrestmi.

Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila. Navedla je, da ji je gospod C. dobesedno ukradel mobitel, za katerega bi morala plačati po izpodbijani sodbi. C. je redno dostavljala račune tožeče stranke, a jih ta ni plačeval. Tožeči stranki je tudi pojasnila problem, a so direktorja tožene stranke le pošiljali od vrat do vrat.

Pritožnica je smiselno uveljavljala pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki je odgovorila, da pritožba ni utemeljena in predlagala, naj jo pritožbeno sodišče zavrne in potrdi izpodbijano sodbo.

Pritožnica nima prav, ko uveljavlja, da bi moral plačevati račune za mobitel tisti, ki ga dejansko uporablja. S tožečo stranko je sklenila pogodbo o naročniškem razmerju za uporabo mobilnega telefona tožena stranka in je zato prav ona zavezana plačevati telefonsko naročnino in telefonske storitve. V postopku na prvi stopnji je tožena stranka navedla le, da sta mobilni aparat skupaj prevzela s C., ki pa ga je edini uporabljal. Ta dejstva ne odvezujejo tožene stranke od izpolnjevanja obveznosti po sklenjeni pogodbi. Dejstva, ki jih tožena stranka uveljavlja v pritožbi, bi lahko pripeljala do drugačne odločitve, vendar pa jih po določbi 1. odst. 496.a člena ZPP v pritožbenem postopku ni mogoče več uveljavljati. V gospodarskih sporih se namreč lahko navedejo nova dejstva in predlagajo novi dokazi le, če pritožnik izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti do konca glavne obravnave. Tožena stranka ni pojasnila, zakaj uveljavlja nova dejstva. Pritožbeno sodišče zato pritožbenega razloga zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ni moglo upoštevati.

Ker se je izkazalo, da izrecno uveljavljani pritožbeni razlogi niso podani, prav tako ne tisti, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP), je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo (368. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 496a,  496a/1,  496a,  496a/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.