TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSC sklep Cp 933/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-04-09

Pri odločanju o povrnitvi pravdnih stroškov upošteva sodišče le potrebne ne pa tudi koristnih stroškov.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sodba sodišča prve stopnje.

Tožnik sam trpi stroške pritožbenega postopka.

Z izpodbijano sodbo je sodišče zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine, zaradi zastaranja tožbenega zahtevka. Sodišče je ugotovilo, da se je tožnik s škodo seznanil, dne 11.11.1992, ko mu je bila pri pregledu pri žilnem kirurgu postavljena diagnoza in operativna terapija, tožnik pa je vložil tožbo zaradi plačila odškodnine dne 23.7.1996, torej po preteku 3-letnega zastaralnega roka.

Zoper takšno sodbo se je pravočasno pritožil tožnik zaradi zmotne uporabe materialnega prava iz točke 3. čl. 353 Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. SFRJ 4/77 v zvezi s 4. čl. Ur. l. RS 1/91- v nadaljnjem besedilu ZPP). V pritožbi zatrjuje, da se je sodišče prve stopnje zmotno postavilo na stališče, da je tožnik zvedel za obseg škodnih posledic nezgode že 11.11.1992, ko mu je bila pri pregledu pri žilnem kirurgu postavljena diagnoza in operativna terapija oziroma, ko mu je bila enaka diagnoza postavljena dne 17.5.1993. Tožnik se v pritožbi sklicuje na dejstvo, da je tožnik zvedel za obseg škodnih posledic in za vzročno zvezo le teh z nezgodo šele, ko je izvedenec medicinske stroke prim. dr. Knez Pavle podal izvedeniško mnenje z dne 17.10.1994,katerega je pooblaščenec tožnika prejel 26.10.1994. Glede na navedeno pritožnik navaja, da škoda nikakor ni bila ugotovljena pred 17.10.1994, zato je zastaralni rok začel teči šele od tega datuma, kar pomeni, da je bila tožba vložena dne, 23.7.1996 vložena pravočasno. Tožnik tako predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da toženo stranko obsodi na plačilo odškodnine, podredno pa, da sodbo razveljavi in zadevo vrne v ponovno obravnavanje in odločanje sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je pravilno zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika.

Pravilna je ocena prvostopnega sodišča, da se je tožnik seznanil s celotnim obsegom škode dne 11.11.1992, ko je bil pregledan pri žilnem kirurgu, kjer mu je bila postavljena diagnoza in operativna terapija oziroma najkasneje dne 17.5.1993, ko mu je bila ponovno postavljena ista diagnoza. Tako je sodišče prve stopnje materialno pravo in sicer določilo čl. 376. Zakona o obligacijskih razmerjih (Ur. list SFRJ, št. 29/78, 39/85, 45/89, v zvezi s 4. členom Ustavnega zakona) pravilno uporabilo, saj je ugotovilo, da je tožbeni zahtevek vložen dne 23.7.1996 vložen po izteku 3-letnega zastaralnega roka. Iz navedenega razloga je pritožbeno sodišče na podlagi določila čl. 368 tč. 2 ZPP pritožbo potem, ko je ugotovilo tudi, da se sodišču bistvena kršitev določb ni pripetila (čl. 365/II ZPP), zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Glede na neuspeh pritožbe tožnik sam trpi svoje pritožbene stroške v skladu z dol. čl. 166/I ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 118/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-04-02

Zaznambe spora v zemljiški knjigi, kljub temu, da tožeča stranka zatrjuje stvarno pravico na nepremičnini, ni mogoče dovoliti, če je tožba nesklepčna (iz dejstev, ki jih v tožbi zatrjuje tožeča stranka, ne more izhajati utemeljenost tožbenega zahtevka).

Ob reševanju pritožbe tožene stranke se izpodbijani sklep po uradni dolžnosti razveljavi ter predlog za zaznambo spora zavrne.

1. in 2. toženo stranko se z njuno pritožbo napotuje na gornji izrek.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče dovolilo zaznambo spora pri vl.št... k.o. B., ker je med pravdnima strankama v teku spor glede stvarne pravice na tej nepremičnini.

Zoper ta sklep se pritožujeta pravočasno po svoji pooblaščenki druga in tretja tožena stranka. Ta v pritožbi poudarja, da tožnica ni bila nikdar vpisana v zemljiški knjigi kot lastnica spornih nepremičnin.

Za dovolitev zaznambe spora pa je odločilna narava spora ter njegove pravne posledice. Tožnica ni prizadeta v nobenih svojih zemljiškoknjižnih pravicah, saj ne gre za primer priposestvovanja, ne za delitev skupnega premoženja in ne za uveljavljanje nujnega deleža po Zakonu o dedovanju. Pritožba zato meni, da v 44. čl. Zakona o zemljiški knjigi ni bilo podlage za dovolitev zaznambe spora.

Pritožba sicer ni utemeljena, pač pa je moralo pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljaviti po uradni dolžnosti.

Pritožba zmotno meni, da v obravnavani zadevi glede na naravo spora ne bi bila dopustna zaznamba spora po 44. čl. Zakona o zemljiški knjigi (Ur.list RS št. 33/95). Tožeča stranka namreč zatrjuje stvarno pravico na nepremičnini, ki naj bi ji šla na podlagi Zakona o dedovanju kmetijskih gospodarstev (Ur.l.RS št.70/95), torej bi bila načeloma zaznamba spora v takem primeru dovoljena. Vendar pa pritožbeno sodišče v obravnavani zadevi ugotavlja, da gre za tožbo, ki ni sklepčna, saj iz dejstev, ki jih tožeča stranka v tožbi zatrjuje, ne more izhajati utemeljenost tožbenega zahtevka. Sprememba zakonodaje na področju dedovanja kmetijskih zemljišč in gospodarstev namreč ne more imeti takšnih pravnih posledic, kot jih ji pripisuje tožba. Zapuščinski postopek, na podlagi katerega meni tožeča stranka, da ji gre lastninska pravica na spornih nepremičninah, je bil zaključen v letu 1988, pri čemer so bile upoštevane določbe tedaj veljavnega Zakona o dedovanju kmetijskih zemljišč in zasebnih kmetijskih gospodarstev (Ur.list SRS št. 26/73). Spremembe zakona na področju dedovanja kmetijskih gospodarstev pa nimajo retroaktivne veljave, zato ne morejo pripeljati do takšnih pravnih posledic, kot jih pričakuje tožeča stranka. Ker bi lahko imela zaznamba spora določene negativne učinke za toženo stranko glede na trajanje pravdnega postopka, to pa bi bilo ob nesklepčni tožbi povsem neutemeljeno, je pritožbeno sodišče ob preizkusu izpodbijanega sklepa po uradni dolžnosti (2. odst. 365. čl. ZPP v zv. z 381. čl. ZPP in 63. čl. Zakona o zemljiški knjigi ter 37. čl. ZNP) razveljavilo sklep sodišča prve stopnje in predlog za zaznambo spora zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 116/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-04-02

V postopku za izdajo predhodne odredbe upnik ne more zahtevati povračila stroškov, ki jih je imel z izdajo predhodne odredbe.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje naložilo dolžniku, da je dolžan povrniti upniku 34.831,00 SIT stroškov postopka z ustreznimi zamudnimi obrestmi.

Zoper tak sklep se pritožuje dolžnik, ki v pritožbi navaja, da mora stroške postopke trpeti upnik sam, ne glede na to, da je uspel s predhodno odredbo.

Stroške zavarovanja s predhodno odredbo trpi upnik sam, glede na to, da ZIP v poglavju o predhodni odredbi ne ureja stroškov upnika, temveč ureja samo kdaj ima pravico do povračila stroškov dolžnik (3. odst. 260. člena ZIP). Ker ZIP kot že omenjeno nima določb o povrnitvi stroškov upnika v poglavju o predhodni odredbi, pridejo v poštev splošne določbe ZIP o stroških, ki določa, da izvršilne stroške plača najprej upnik (1. odstavek 32. člena ZIP). Šele, če bo opravljena izvršba bo upnik lahko zahteval povrnitev stroškov (5. odstavek 32. člena ZIP).

Ker je torej odločitev sodišča prve stopnje glede odločitve o povrnitvi stroškov napačna, saj po povedanem upniku ne pripadajo stroški postopka, je bilo utemeljeni pritožbi dolžnika ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti (3. točka 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP).

ZIP člen 32,  32/1,  260,  260/3,  32,  32/1,  260,  260/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 193/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-04-03

obrestne obresti - procesne obresti - izvršilni naslov

Pri redni izvršbi - torej izvršitvi sodne odločbe, morajo biti procesne obresti naložene dolžniku v sodbi, sicer upnik zanje nima izvršilnega naslova.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu pod točko II. izreka.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper tisti del izvršilnega sklepa, s katerim je sodišče prve stopnje delno zavrnilo izvršilni predlog za obresti od zneska 11.745,20 sit. V pritožbi je navedel, da je sodišče kršilo materijalno pravo in sicer določilo 2. odst. 279. člena ZOR, ki mu daje pravico do procesnih obresti.

Najprej je potrebno ugotoviti, da je v izreku, ki ga upnik izpodbija, prišlo do napačnega zapisa zneska, za katerega je sodišče zavrnilo izvršbo na procesne obresti. Upnik je skladno s izvršilnim naslovom - sodbo ( pravilnost izračuna bo sodišče prve stopnje preverilo glede na vložen ugovor) navedel, izračunal ter zahteval zamudne obresti v skupnem znesku 3,446.377,60 sit. Ta znesek sestavljajo obračunane obresti od glavnice 419.327,10 sit v znesku 3,337.715,90 sit in še obresti v zneskih 5.872,30 sit in 2.789,40 sit. Glede na dovoljeno izvršbo za obrestne obresti v znesku 3,337.715,90 sit, je dejansko bil zavrnjen predlog za obresti od obračunanih obresti v znesku 8.661,70 sit in ne v znesku 11.745,20 sit.

Upnik je očitno spregledal, da v tem primeru ne gre za dokumentarno izvršbo, kjer je prvi del izreka naložitveni - torej v skladu s materijalnim pravom. V tej zadevi gre za redno izvršbo - torej izvršitev sodne odločbe. Ker v tej odločbi-sodbi dolžniku niso naložene procesne obresti, upnik zanje nima izvršilnega naslova. Zato je izpodbijani sklep v izreku pod točko II. - pravilen, ne glede na to, da je sodišče prve stopnje brez izvršilnega naslova dovolilo izvršbo za procesne obresti od obračunanih obresti 3,337.775,90 sit.

To napako bi lahko izpodbijal dolžnik v pravočasnem ugovoru.

ZOR člen 279,  279/2,  279,  279/2.  ZIP člen 16,  16.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 545/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-05-20

bistvena kršitev določb nepravdnega postopka - stroški - predujem za stroške

Predlagajoča stranka ni bila opozorjena na posledico, da se v primeru, če predlagatelj v roku ne založi predujma za stroške izvedbe dokaza z izvedencem ali cenilcem, šteje, da je predlog umaknil. Ker je z izpodbijanim sklepom kljub temu sodišče štelo, da je predlog umaknjen, je storilo bistveno kršitev določb nepravdnega postopka.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in vrne zadeva sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je s sklepom štelo predlog predlagateljice za nadaljevanje postopka za razdružitev solastnine za umaknjenega in ustavilo postopek. Odločilo je tudi, da nasprotna udeleženca lahko predlagata nadaljevanje postopka v 15 dneh od obvestila o umiku, pri čemer sta dolžna založiti predujem za valorizacijo opravljenih cenitev, sicer bo sodišče štelo, da sta predlog umaknila in postopek ustavilo. Izpodbijani sklep je obrazložilo z dejstvom, da predlagateljica v postavljenem roku ni založila predujma za valorizacijo cenitve nepremičnine.

Zoper navedeni sklep se pritožuje predlagateljica. Uveljavlja bistveno kršitev določb nepravdnega postopka. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve v nadaljevanje postopka sodišču prve stopnje. Navaja, da je izpodbijani sklep nezakonit, ker na naroku dne 28.1.1997 prvostopno sodišče ni odredilo založitve predujma z opozorilom, da bo štelo, da je predlog umaknjen, če predujem ne bo založen.

Po določbi 2. odstavka 36. člena ZNP mora sodišče v sklepu o odreditvi predujma opozoriti predlagatelja na posledico, določeno v 1. odstavku tega člena, to je, da se v primeru, če predlagatelj v roku ne založi odrejenega predujma za stroške izvedbe dokaza z izvedencem ali cenilcem, šteje, da je predlog umaknil. Prvostopno sodišče je na naroku dne 28.1.1997 na zapisnik odredilo predlagateljici založitev predujma za valorizacijo cenitve nepremičnine, pri čemer pa je na navedeno procesno posledico ni opozorilo. S tem je kršilo določbo 2. odstavka 36. člena ZNP. Ker je z izpodbijanim sklepom kljub temu, da je predpisano opozorilo izostalo, ugotovilo nastanek navedene posledice, je storilo bistveno kršitev določb nepravdnega postopka (2. odstavek 36. člena ZNP v zvezi s 37. členom ZNP in 1. odstavkom 354. člena ZPP), kar je terjalo razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve v nov postopek (1. odstavek 369. člena v zvezi s 3. točko 380. člena in 381. členom ZPP ter 37. členom ZNP).

Pri ponovnem odločanju bo prvostopno sodišče torej moralo pri naložitvi predujma predlagajočo stranko opozoriti na posledice iz 2. odstavka 36. člena ZNP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 47/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-06-03

napotitev na pravdo - prekinitev postopka - odlog izvršbe

Če je tretji napoten na pravdo, to samo po sebi ni razlog za prekinitev izvršilnega postopka.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ustavilo izvršbo, ker upnik v skladu s 169. čl. ZIP ni predlagal nove prodaje v enem letu od dneva drugega naroka.

Proti sklepu se upnica pritožuje iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga razveljavitev sklepa. Navaja: Odločitev sodišča prve stopnje bi bila za upnike sprejemljiva le v primeru, če bi ne prišlo do zastoja v izvršilnem postopku. Dejansko je do zastoja prišlo, ker je sodišče prve stopnje na podlagi ugovora tretjih oseb z napotitvijo teh oseb na pravdo dejansko prekinilo izvršilni postopek. To pa ima za posledico, da roki nehajo teči. Zato bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati, da v času, ko se je vodila pravdna zadeva P 819/95 pred Okrajnim sodiščem v K., roki niso tekli.

Sodišče prve stopnje je odločilo kot da bi prekinitve ne bilo.

Nelogično bi bilo, da sodišče tretjega napoti na pravdo na eni strani, po drugi strani pa samo odloči o zadevi. Takšno ravnanje je v nasprotju samo s seboj. Zaradi neracionalne uporabe določila 2. odst.

169. čl. ZIP sodišče privilegira dolžnika in postavlja upnika v neenakovreden položaj.

Čl. 56 do 58 ZIP obravnavajo ugovor tretjega, pri čemer je v čl. 57 posebej določen postopek v zvezi z napotitvijo na pravdo. Te določbe ne govore o prekinitvi postopka. V čl. 63 do 67 ZIP je govor o odlogu izvršbe. Po 1. odst. 65. čl. je izvršbo mogoče odložiti tudi na predlog nekoga, ki je zahteval, naj se izvršba na določen predmet izreče za nedopustno. Povezava čl. 57 in 65 torej kaže, da napotitev tretjega na pravdo ni razlog za prekinitev postopka. Tretji lahko namreč v takem primeru predlaga odložitev izvršbe. Tretji je torej tisti, ki je zainteresiran, da se izvršba ne nadaljuje. Upniku torej te vrste ovira ni napoti in lahko predlaga novo prodajo v roku iz 2. odst. 169. čl. ZIP. Vse to kaže, da sklicevanje upnika na dejansko prekinitev postopka v ZIP nima podlage. Postopek ni bil prekinjen.

Upnik bi torej v roku lahko predlagal novo prodajo. Ker tega ni storil, je odločitev sodišča prve stopnje pravilna.

Pritožbo je bilo zato treba zavrniti in potrditi pravilno odločitev sodišča prve stopnje (čl. 368 Zakona o pravdnem postopku v zvezi s čl. 380 tč. 2 in čl. 381 istega zakona in v zvezi s čl. 14 ZIP).

ZIP člen 57,  57/1,  57/2,  65,  65/1,  169,  169/1,  169/2,  57,  57/1,  57/2,  65,  65/1,  169,  169/1,  169/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 363/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-06-10

delni umik omejitev predloga za izvršbo - bistvena kršitev določb izvršilnega postopka

Sodišče prve stopnje je zagrešilo bistveno kršitev določb postopka po 1. in 2. odst. 37. čl. ZIP v zvezi s 1. odst. 354. čl. ZPP in 14. čl. ZIP, ker je v celoti razveljavilo sklep o izvršbi, čeprav je upnik le delno umaknil predlog za izvršbo.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in se vrne zadeva sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je odločilo, da se zaradi umika predloga za izvršbo sklep o izvršbi opr. št. 97/01931 z dne 18.2.1997 v celoti razveljavi in izvršilni postopek ustavi.

Zoper navedeni sklep se pritožuje upnik. Poudarja, da ni umaknil predloga za izvršbo v celoti, temveč le delno in sicer za stroške postopka, obresti, do dneva delnega plačila in za del glavnice v znesku 80.361,90 SIT. Upnik vztraja pri nadaljevanju izvršbe za glavnico v znesku 31.526,10 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 3.3.1997 do plačila. Predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in spremeni izpodbijani sklep tako, da se ustavi izvršilni postopek v obsegu umika predloga, v preostalem delu pa naj ostane sklep o izvršbi v veljavi.

Pritožbeno sodišče na podlagi podatkov spisa ugotavlja, da je upnik le delno umaknil predlog za izvršbo in sicer za znesek 80.361,90 SIT, glede glavnice v višini 31.526,10 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 3.3.1997 do plačila pa vztrajal pri izvršbi (glej upnikovo vlogo na list. št. 6 v spisu). Sodišče prve stopnje je zato z izpodbijanim sklepom procesno nepravilno kar v celoti razveljavilo sklep o izvršbi opr. št. 97/01931 z dne 18.2.1997 in izvršilni postopek ustavilo. S tem je kršilo določili 1. in 2. odstavka 37. člena ZIP v zvezi s 1. odstavkom 354. člena ZPP in 14. členom ZIP. Zaradi takšne odločitve prvostopnega sodišča je sodišče druge stopnje ugodilo pritožbi in razveljavilo izpodbijani sklep, zadevo pa vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 380. člena v zvezi s 381. členom in 1. odstavkom 369. člena ZPP ter 14. členom ZIP).

V novem postopku bo sodišče prve stopnje moralo ponovno odločiti o upnikovem predlogu in sklep o izvršbi razveljaviti le v obsegu, v katerem je upnik predlog za izvršbo umaknil, glede neumaknjenega dela pa nadaljevati z izvršilnim postopkom.

ZPP (1977) člen 354,  354/1,  354,  354/1.  ZIP člen 37,  37/1,  37/2,  37,  37/1,  37/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1081/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-07-16

pogodba o razsodišču - učinki razdrte pogodbe

Razdrtje materialnopravne pogodbe povzroči pravne učinke (prenehanje pogodbenih obveznosti) na materialnopravnem področju (določa jih ZOR kot materialnopravni predpis) in ne pomeni obenem razdrtja pogodbe o razsodišču.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo, ker sta stranki sklenili arbitražni dogovor.

Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila. Uveljavljala je pritožbena razloga zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Navedla je, da sta se pravdni stranki res dogovorili za arbitražni način reševanja medsebojnih sporov v zvezi s sklenjeno delovršno (gradbeno) pogodbo, vendar je tožena stranka pogodbo razdrla, kar je tožeča stranka sprejela, čeprav je bila tedaj pogodba že v celoti realizirana.

Učinek razdrte pogodbe je, da stranki druga zoper drugo nimata nikakršnih obveznosti, v vsakem primeru pa določbe razdrte pogodbe nimajo nikakršne nadaljnje moči. Pritožnica je predlagala, da naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek ("pod vodstvom drugega sodnika").

Pravdni stranki sta sklenili dogovor o razsodišču (arbitraži) kot sestavino pogodbe, s katero sta urejali svoje materialnopravne pravice in obveznosti. Dogovorjena razsodiščna klavzula (21. člen pogodbe) je tako postranska sestavina (materialnopravne) pogodbe, ki pa ima zaradi svojega procesnopravnega značaja (urejena je v določbah ZPP) osamosvojen, avtonomen status. Tako je tudi stališče ustaljene sodne prakse (primerjaj npr. odločbo VGSJ Sl 29/73 z dne 26.7.1973, obj. v ZSO 1/1/76, str. 316).

Razdrtje materialnopravne pogodbe povzroči pravne učinke (prenehanje pogodbenih obveznosti) na materialnopravnem področju (določa jih ZOR kot materialnopravni predis) in ne pomeni obenem razdrtja dogovora o razsodišču. Drugačno sklepanje bi bilo v nasprotju tudi s samim namenom razsodiščne klavzule. Njen namen je (če niv posameznem primeru s pogodbo drugače določeno) gotovo v tem, da predvideva način reševanja vseh medsebojnih sporov pogodbenih strank v zvezi z sklenjeno pogodbo, torej tudi sporov, ki nastanejo v zvezi oziroma na podlagi razdrtja pogodbe. Pravdni stranki z določbami 21. člena pogodbe arbitražnega načina reševanja njunih morebitnih sporov nista v ničemer omejevali. Tako se pokaže odločitev prvostopnega sodišča, ki je tožbo zavrglo na podlagi določbe 1. odt. 473. člena ZPP, kljub temu da je bila pogodba razdrta, kot pravilna.

Pritožbeno sodišče je po določbi 2. odst. 365. člena ZPP v zvezi z določbo 381. člena ZPP sklep sodišča prve stopnje preizkusilo še glede razlogov, na katere mora paziti po uradni dolžnosti. Ker taki razlogi niso podani, je o določbi 2. točke 380. člena ZPP pritožčbo zavrnilo kot neutemeljeno in sklep sodišča prve stopnje potrdilo.

ZPP (1977) člen 473,  473/1,  473,  473/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 391/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-06-26

Rok za plačilo predujema je sodni rok, ki ga sodišče lahko podaljša na utemeljen predlog stranke. Ker takega predloga dolžnik ni vložil je sodišče utemeljeno ustavilo postopek.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik - predlagatelj prisilne poravnave se je pravočasno pritožil zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim je le-to ustavilo postopek zaradi neplačila predujema za stroške postopka. V pritožbi je navedel, da je zaradi likvidnostnih težav plačal z zamudo dne 13.6.1997. Pritožba ni utemeljena.

Prvostopno sodišče je naložilo predlagatelju prisilne poravnave plačilo predujema za stroške. Na dolžnikovo prošnjo je prvotni sklep spremenilo tako, da je dolžnik dolžan plačati predujem v dveh enakih obrokih in sicer do 5.5.1997 in 5.6.1997. Po tem, ko je ugotovilo, da drugi obrok ni plačan, je dne 11.6.1997 ustavilo postopek. Takšna procesna posledica je predvidena v 27. členu Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - ZPPSL. Rok za plačilo predujema je sodni rok, ki ga sodišče lahko podaljša na utemeljen predlog stranke. Ker takega predloga dolžnik ni vložil do izteka roka, je pritožba neutemeljena.

ZPP (1977) člen 111,  111/2,  111,  111/2.  ZPPSL člen 27,  27/2,  27/3,  27,  27/2,  27/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.