TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 492/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-12-13

stečaj - denacionalizacija - izločitvena pravica

Po 88. členu Zakona o denacionalizaciji - Zden ni mogoče razpolagati s takšnim premoženjem, glede katerega velja dolžnost vrnitve denacionalizacijskim upravičencem, vendar to velja le pravnoposlovno (pogodbeno) razpolaganje, ne pa za prisilne ukrepe na podlagi zakona, med katere spada tudi prodaja premoženja v stečajnem postopku.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajna upnika sta se pravočasno pritožila zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim sta bila glede ugotovitve obstoja izločitvene pravice na nepremičninah parc. št. 19, 166/1 in 257/3, vpisanih v vl.

št. 346 k.o. A, napotena na pravdo. V pritožbi sta navedla, da sodišče v pravdnem postopku ne more ugotavljati obstoja pravice do vrnitve premoženja v denacionalizacijskem postopku, saj le-tega vodi upravni organ, in opozorila, da je po Zakonu o denacionalizaciji (Zden) nično vsako razpolaganje s premoženjem, katerega vrnitev se zahteva. Predlagala sta razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Iz zapisnika o naroku za preizkus upniških terjatev, ki je bil opravljen dne 8.10.1996, je razvidno, da je stečajni upravitelj zahtevek za izločitev zgoraj navedenih nepremičnin v celoti prerekal.

Iz prijave izločitvenega zahtevka, datirane 25.9.1996, izhaja, da upnika, pravna naslednika upravičenke do denacionalizacije M.K., za izločitveno pravico še nista pridobila niti izvršilnega naslova niti nista kot lastnika vpisana v zemljiški knjigi. Po V. odstavku 143. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS št. 67/93, ZPPSL) mora v takšnem primeru stečajni senat napotiti izločitvenega upnika, da svojo pravico uveljavi v pravdnem postopku.

ZPPSL torej izrecno določa, da mora o prerekani izločitveni pravici odločiti tudi sodišče v pravdnem postopku, v katerem pa bo bistveno vprašanje, ali obstaja v denacionalizacijskem postopku izdana odločba upravnega organa, da se nekoč odvzeto premoženje upravičenki vrne v naravi.

Glede na pripombo o prepovedi razpolaganja z nepremičninami, glede katerih po podločbah Zden obstaja dolžnost vrnitve, pa je treba povedati, da po 88. členu Zden zares ni mogoče razpolagati s takšnim premoženjem, vendar to velja le pravnoposlovno (pogodbeno) razpolaganje, ne pa za prisilne ukrepe na podlagi zakona, med katere spada tudi prodaja premoženja v stečajnem postopku.

Ker je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo in pri tem tudi ni zagrešilo nobene kršitve postopka, na katere mora sodišče druge stopnje paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep po 2. točki 380. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki se po 15. členu ZPPSL uporablja tudi stečajnih postopkih, potrdilo.

ZDen člen 88,  88/1,  88/2.  ZPPSL člen 143,  143/5,  143,  143/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 52/1996
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-02-14

stečaj - prijava terjatve - ločitvena pravica - prednostno poplačilo - pravočasna prijava

Prednostno poplačilo na podlagi kateregakoli pravnega temelja, se v stečajnem postopku lahko uveljavlja samo z pravočasno prijavo, ki je tudi podvržena preizkusu na naroku za preizkus terjatev. Brez zahtevka - v pravdi s tožbo in v stečaju s prijavo, pa sodišče po uradni dolžnosti ne odloča o terjatvah in pravicah upnikov.

Pritožbi se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je po svojem pooblaščencu pravočasno pritožil zoper sklep stečajnega senata o zavrženju prijave upniške terjatve.

Stečajni senat je dne 29.11.1995 opravil narok za obravnavanje osnutka glavne razdelitve. Po določilu člena 126/I Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji Ur.l.SFRJ št.84/89, ki se do nadaljnega še uporablja v Republiki Sloveniji, stečajni senat zavrže prijave upniškh terjatev, ki prispejo na sodišče po zaključitvi navedenega naroka. Upnik je dne 22.12.1995 - torej takrat, ko je bil že sprejet načrt o razdelitvi denarnih sredtev stečajne mase, namenjenih za poplačilo upnikov, predlagal, da se sicer pravočasno prijavljene terjatve izplačajo prednostno. Prvostopno sodišče je v izpodbijanem sklepu pravilno uporabilo določila stečajnega zakona in prijavo ločitvene pravice zavrglo. Glede na pritožbene navedbe pa je še dodati: Ne glede na napačno pravno stališče pritožnika, da ima ločitveno pravico zaradi legalne cesije iz 787. člena ZOR (ločitveno pravico ima le na temelju zakonite zastavne prvice komisionarja iz 786. člena ZOR) pa je potrebno ugotoviti, da je vselej potrebno uveljaviti tako pravico s prijavo v stečaju. Prednostno poplačilo na podlagi kateregakoli pravnega temelja, se v stečajnem postopku lahko uveljavlja samo z pravočasno prijavo, ki je tudi podvržena preizkusu na naroku za preizkus terjatev. Brez zahtevka - v pravdi s tožbo in v stečaju s prijavo, pa sodišče po uradni dolžnosti ne odloča o terjatvah in pravicah upnikov.

ZPPSL-89 člen 126, 126/1. ZPPSL člen 137, 137/6, 137/8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 170/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-03-20

preoblikovanje podjetij - prenehanje podjetja zaradi preoblikovanja - odgovornost za obveznosti - solidarna odgovornost - pasivna legitimacija

187.a člen Zakona o podjetjih (Ur.l. SFRJ št.77/88 in ostali) določa solidarno obveznost preoblikovanih podjetij za obveznosti podjetij, ko so prenehala obstajati, pogodbena stranka, ki je bila v poslovnem razmerju s tožečo stranko, pa ni prenehala obstajati, ampak je ustanoviteljica tožene stranke. Pasivno legitimirana je tako ustanoviteljica in ne tožena stranka.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka nosi svoje pritožbene stroške.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom po 21.členu ZIP, ki ga je vložila dne 19.4.1992, zahtevala od tožene stranke plačilo opravljene storitve po računu št. 5550668 v znesku 1.602,40 sit z zamudnimi obrestmi od 31.5.1990 in stroški. Po ugovoru tožene stranke in opravljeni glavni obravnavi je sodišče prve stopnje razsodilo tako, d je izvršilni sklep v naložitvenem delu razveljavilo in tožbeni zahtev zavrnilo zaradi pomanjkanja pasivne legitimacije.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi izpodbijala prvostopno sodbo iz pritožbenega razloga zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je prvostopno sodišče zmotno sledilo ugovoru tožene stranke in spregledalo določilo 187.a člena Zakona o podjetjih (Ur.l. SFRJ št.77/88, 40/89, 46/90 in 61/90), ki v drugem odstavku določa, da podjetja, nastala z delitvijo, spojitvijo z drugim podjetjem ali s pripojitvijo drugemu podjetju, solidarno odgovarjajo za obveznosti podjetij, ki so nehala obstajati.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je pravilno uporabilo materialno pravo, zato pritožbeno sodišče v izogib ponavljanju povzema razloge iz prvostopne sodbe, pri tem pa še dodaja: Zmotno je sklicevanje pritožnice na 187.a člen Zakona o podjetjih, saj to določilo govori o solidarni obveznosti preoblikovanih podjetij za obveznosti podjetij, ko so prenehala obstajati. Pravna naslednica pogodbene stranke, ki je dne 6.4.1990 naročila storitev pri pritožnici, je na podlagi Samoupravnega sporazuma o spremembah v organiziranju delovne organizacije - torej po preoblikovanju podjetja - SGP p.o., kar izhaja iz podatkov sodnega registra, in ki bi bila v predmetni pravdi pasivno legitimirana. SGP p.o. je ustanoviteljica tožene stranke, zato tožena stranka ni njena pravna naslednica, saj ustanoviteljica še vedno obstaja ter sklicevanje na določilo 187.a člena Zakon o podjetjih v tem primeru ni upoštevno.

Iz navedenih razlogov je pritožba tožene stranke neutemeljena.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilih členov 166/I in 154/I ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cp 431/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-04-18

pravne posledice začetka stečajnega postopka - prekinitev pravdnega postopka - relativna bistvena kršitev določb pravdnega postopka

V primeru ko je zoper toženo stranko začet stečajni postopek po vložitvi tožbe, sodišče tožbe ne zavrže, temveč pravdni postopek prekine.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče zavrglo tožbo tožnice, da ji je tožena stranka dolžna plačati 1,670.812,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi in ji povrniti pravdne stroške. Obrazložilo je, da se je zoper toženko začel stečajni postopek in se sklicevalo na določbo čl. 111 Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - ZPPSL.

Tako odločitev izpodbija s pritožbo iz pritožbenih razlogov po točki 1 in 3 čl. 353/I Zakona o pravdnem postopku - ZPP tožeča stranka.

Opozarja, da je tožbo vložila pred začetkom stečajnega postopka za toženo stranko in bi bilo tedaj ta pravdni postopek treba prekiniti, ne pa tožbe zavreči. Pritožba se zavzema za razveljavitev napadenega sklepa.

Določba čl. 111 ZPPSL, na katero se opira izpodbijani sklep, se nanaša na izvršbo v zavarovanje oziroma izvršbo zaradi poplačila terjatev, glede katerih že obstoji izvršilni naslov ali verodostojna listina. V konkretni zadevi ne gre za situacijo iz citirane določbe, ker tožnica šele uveljavlja svojo terjatev napram toženki v pravdnem postopku. Ker je bil po vložitvi tožbe dne 9.9.1996 zoper toženko dne 9.12.1996 začet stečajni postopek s sklepom opr.št. () bi ob ugotovitvi te pomembne okoliščine prvo sodišče moralo prekiniti pravdni postopek, kakor to določa točka 4 čl. 212 ZPP, ne pa zavreči tožbe. Opustitev uporabe citirane določbe ZPP je vplivala na zakonitost in pravilnost izpodbijane sodne odločbe, kar ima znake relativne bistvene kršitve postopka iz čl. 354/I ZPP v zvezi s čl.

381 istega zakona, ki jo pritožba uveljavlja in kar je narekovalo ugoditev pritožbi ter razveljavitev izpodbijanega sklepa na podlagi točke 3 čl. 380 ZPP.

V ponovljenem postopku bo treba glede na začeti stečajni postopek ta pravdni postopek prekiniti in ga nadaljevati ob pogojih iz čl. 215/I ZPP.

O stroških pritožbe ni bilo potrebno odločati, ker niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 212,  212/4,  354,  354/1,  212,  212/4,  354,  354/1.  ZPPSL člen 111,  111/1,  111,  111/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep R 5/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-01-22

spor o pristojnosti - stvarna pristojnost - spor o izključitvi družbenika iz družbe - civilnopravni spor

Za reševanje spora o izključitvi družbenika iz družbe, ki je civilni in ne premoženjski spor, je stvarno pristojno okrožno sodišče.

Okrajna sodišča so pristojna za reševanje le tistih civilnih sporov, ki so navedeni v 2. tč. 2. odst. 99. čl. Zakona o sodiščih (ZS), v vseh drugih civilnopravnih sporih pa so pristojna okrožna sodišča (1. tč. 2. odst. 101. čl. ZS).

Za odločanje o tej zadevi je pristojno Okrožno sodišče v K.

Iz podatkov spisa je razvidno, da je bila tožba v gornji pravdni zadevi vložena 19.12.1994 še pri Temeljnem sodišču v K., enoti v K..

S tožbenim zahtevkom je tožnik zahtevel, da naj sodišče razsodi, da se družbenik, to je toženec M. N. izključi iz družbe S-E d.o.o. I., vrednost spornega predmeta pa je v tožbi označil s 85.050,00 SIT. Po reorganizaciji je bil spis dodeljen Okrajnemu sodišču v K., ki se je s sklepom z dne 15.11.1996, opr. št. P 887/94-14 izreklo za stvarno nepristojno in svojo odločitev utemeljilo z določbo 1. točke II.

odstavka 101. člena Zakona o sodiščih. Okrožno sodišče v K., ki mu je bila zadeva po pravnomočnosti sklepa odstopljena, pa je sprožilo kompetenčni spor, saj meni, da je za sojenje v tej zadevi pristojno okrajno sodišče, ker gre za civilno zadevo, katere vrednost spornega predmeta ne presega 2.000.000,00 SIT in tudi ne gre za civilni spor, ki bi ga ne glede na vrednost zahtevka moralo reševati okrožno sodišče. Predlaga, da zato višje sodišče odloči v tem smislu.

Spor za izključitev družbenika iz družbe ni premoženjskopravni spor, saj stranka s tožbo ne terja varstvo svojega premoženjskega interesa.

Iz določbe 1. točke II. odstavka 99. člena Zakona o sodiščih izhaja, da so okrajna sodišča pristojna le v primerih, ko v premoženjskopravnih sporih vrednost spornega predmeta ne presega 2.000.000,00 SIT, v civilnih sporih pa le takrat, ko gre za kakšnega od sporov, navedenih v 2. točki II. odstavka 99. člena ZS. Sicer so v ostalih civilnopravnih sporih, za katera niso pristojna okrajna sodišča, pristojna okrožna sodišča (1. točka II. odstavka 101. člena ZS). V tej določbi je torej urejeno razmerje med okrajnimi in okrožnimi sodišči. Iz določbe 1. točke II. odstavka 101. člena ZS dovolj jasno izhaja, da spadajo zadeve v dvomu pred okrožna sodišča.

Zato je ob upoštevanju določb 22. člena ZPP in 1. točke II. odstavka 101. člena Zakona o sodiščih višje sodišče sklenilo, da je za odločanje v tej zadevi pristojno okrožno sodišče.

ZPP (1977) člen 22,  22.  ZS člen 99,  99/2-2,  101,  101/2-1,  99,  99/2-2,  101,  101/2-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 360/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-01-15

Glede na to, da obvestilo v ničemer ni prispevalo k razjasnitvi povsem nejasne vloge in da je bil vložnik tudi poučen o posledicah, ki bodo nastopile, če svoje vloge ne bo pravočasno in v nakazani smeri popravil oz. dopolnil, pritožbeno sodišče ugotavlja, da je prvostopno sodišče ravnalo povsem pravilno, ko je nejasno vlogo zavrglo, odločitev o tem pa oprlo na določbo 3.odst. 76.čl. ZKP.

Pritožba obsojenega A.P.B. se kot neutemeljena z a v r n e .

Sodišče prve stopnje je s pobijanim sklepom zavrglo vlogo A.P. B. z dne 17.10.1996. To je storilo potem, ko je vložnika predhodno pozvalo, naj svojo vlogo ustrezno popravi oziroma dopolni.

Zoper navedeni sklep se pravočasno pritožuje vložnik A.P.B. sam. V tečko razumljivi pritožbi navaja, da je sodišče le zaprosil za kopijo zapisnika o njegovem zaslišanju, saj meni, da je pri prevajanju iz italijanskega v slovenski jezik prišlo do napak. Ta njegova prošnja se mu zdi povsem razumljiva, glede na to, da ni hodil v slovenske šole. Predloga pritožba ne vsebuje.

Iz spisovnih podatkov je razbrati, da je pritožnik dne 21.10.1996 najprej pri naslovnem sodišču, ki je njegovo vlogo posredovalo pristojnemu sodišču prve stopnje, vložil vlogo, datirano z dnem 17.10.1996 in ki jo je naslovil kot "odklonitev dejanja". Ker je bila vloga ocenjena kot nerazumljiva, je sodišče prve stopnje z dopisom z dne 24.10.1996 pozvalo vložnika, naj v roku 8 dni pojasni, za kakšno vrsto vloge gre oziroma za kakšno izredno pravno sredstvo, pač glede na to, da je sodba v konkretni kazenski zadevi postala pravnomočna dne 22.5.1996. kakor je razbrati iz povratnice na list. št. 66 spisa je obsojenec prejel poziv sodišča dne 4.11.1996. Glede na to, da mu je bil za pojasnitev vsebine vloge oziroma njeno popravo dan na razpolago 8-dnevni rok, je bil zadnji dan roka, ko bi obsojenec pošiljko še lahko kot priporočeno vložil na pošti, ali pa jo neposredno dostavil sodišču, dne 12.11.1996. Obsojenec svoje vloge v roku, ki mu ga je dalo na razpolago sodišče ni dopolnil, temveč je dne 13.11.1996 Okrajnemu sodišču v Novi Gorici poslal le obvestilo, da je vlogo "odklonitev dejanja" poslal Višjemu sodišču v Kopru.

Glede na to, da obvestilo v ničemer ni prispevalo k razjasnitvi povsem nejasne vloge in da je bil vložnik tudi poučen o posledicah, ki bodo nastopile, če svoje vloge ne bo pravočasno in v nakazani smeri popravil oziroma dopolnil, prizivno sodišče ugotavlja, da je prvostopno sodišče ravnalo povsem pravilno, ko je zgoraj citirano obsojenčevo vlogo zavrglo, svojo odločitev pa oprlo na določbo 3. odst. 76. čl. ZKP. V luči pravkar navedenega pa se tudi pritožba A.P.B. izkaže kot neutemeljena, v posledici česar jo je bilo na podlagi 3. odst. 402. čl. ZKP kot tako tudi zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1264/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-01-09

Gospodarska družba je lahko kot pravna oseba lastnica premičnin in nepremičnin, zato njenega tožbenega zahtevka na ugotovitev lastninske pravice (in izstavitev zemljiškoknjižne listine) ni mogoče zavrniti samo z uporabo določbe 1. člena ZTLR, po kateri lahko imajo lastninsko pravico samo občani, društva in druge civilne pravne osebe.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana delna sodba (2. in 3. točka prvostopne odločbe) se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke na ugotovitev njene lastninske pravice na delu poslovne stavbe in izstavitev listine, na podlagi katere bo mogoča vknjižba te njene pravice v zemljiško knjigo. Tožeči stranki je naložilo, da mora toženi povrniti pravdne stroške. Hkrati je sklenilo, da bo o podrednem denarnem zahtevku odločalo naknadno.

Zoper sodbo se je tožeča stranka pravočasno pritožila zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter napačne uporabe materialnega prava. Predlagala je njeno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navedla je, da 1. člen ZTLR, ki ga je sodišče prve stopnje uporabilo kot podlago za zavrnitev tožbenega zahtevka, ne more biti podlaga za tako sodbo. Po sprejemu slovenske ustave in ZGD so namreč gospodarske družbe lahko lastnice premičnin in nepremičnin. Če jim določba 1. člena ZTLR te pravice ne priznava, je v nasprotju s pravnim redom Republike Slovenije in je zato ni mogoče uporabiti kot republiškega predpisa glede na določbo 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije.

Po drugi strani pa so z določbo 2. člena ZGD gospodarske družbe pridobile status civilnih pravnih oseb, ki pa jim že določba 1. člena ZTLR priznava lastninsko pravico.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožeča stranka ima prav, ko trdi, da so po sprejemu nove ustave, zlasti pa ZGD gospodarske družbe pravne osebe, ki so lahko po izrecni določbi 2. odst. 2. člena ZGD lastniki premičnin in nepremičnin. Že s sprejemom ustave pa je bila odpravljena kategorija družbene lastnine in s tem tudi delitev pravnih oseb na družbene in civilne pravne osebe. To pa pomeni, da določba 1. člena ZTLR, po kateri imajo lahko lastninsko pravico samo občani, društva in druge civilne pravne osebe, ni več mogoče razumeti tako, da gospodarske družbe te pravice ne bi mogle imeti. Ker jo je sodišče prve stopnje razumelo prav tako, je s tem zmotno uporabilo materialno pravo. Zaradi tega se ni spustilo v ugotavljanje dejanskega stanja, odločilnega za odločitev o tožbenem zahtevku. Iz tega razloga je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 1. odst. 370. člena ZPP napadeno delno sodbo, seveda skupaj z določbo o pravdnih stroških, razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Glede na določbo 2. odst. 166. člena ZPP bo o stroških pritožbenega postopka odločeno s končno odločbo.

ZTLR člen 1,  1.  ZGD člen 2,  2/2,  2,  2/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cp 1225/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-01-10

začasna odredba - zavarovanje denarne terjatve

Ko predlog za izdajo začasne odredbe ne pove, kateri od obeh toženk grozi stečaj (ali morda obema) in je tudi sklepčnost predlaganega ukrepa za zavarovanje denarne terjatve tožnikov vprašljiva, je pritrditi zaključku izpodbijanega sklepa, da tožeča stranka subjektivne nevarnosti za uveljavitev svoje terjatve ni izkazala,objektivna nevarnost,da je dolžnik v slabem finančnem stanju,da segajo po njegovem premoženju drugi upniki, da mu grozi stečaj,pa ne zadošča.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče zavrnilo predlog tožeče stranke za izdajo začasne odredbe, kakor je podrobno razvidno iz izreka izpodbijanega sklepa. Obrazložilo je, da tožniki niso izkazali nevarnosti za uveljavitev svoje terjatve.

Tako odločitev izpodbija tožeča stranka iz vseh v členu 353/I Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členom 14 Zakona o izvršilnem postopku - ZIP predvidenih pritožbenih razlogov, ko opozarja, da se je s hrano pri toženi stranki zastrupilo 160 ljudi in tako ni mogoče vedeti, ali bi sredstva stečajne mase zadostovala za poplačilo vseh oškodovancev. Pritožba se zavzema za izvedbo dokaza z zaslišanjem strank in za poizvedbe o finančnem stanju toženk ter za razveljavitev oz. spremembo izpodbijanega sklepa na pritožbeni stopnji.

Ko predlog za izdajo začasne odredbe niti ne pove, kateri od obeh toženk grozi stečaj (ali morda obema) in je tudi sklepčnost predlaganega ukrepa za zavarovanje denarne terjatve tožnikov vprašljiva, je pritrditi zaključku izpodbijanega sklepa, da tožeča stranka nevarnosti za uveljavitev svoje terjatve ni izkazala. Pri zavarovanju denarne terjatve mora ta nevarnost izhajati iz zavestnega ravnanja dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo. Ne zadošča torej objektivna nevarnost, ki morda grozi upniku in se kaže npr. v tem, da je dolžnik v slabem finančnem stanju, da segajo po njegovem premoženju drugi upniki, da mu grozi stečaj in podobno. Upoštevno je le tako namerno ravnanje dolžnika, ki zmanjšuje njegovo premoženje (razprodaja pod ceno, neodplačno razpolaganje), zaradi česar bo takrat, ko bo eventuelno dovoljena izvršba, le-ta onemogočena ali otežena (člen 265/I ZIP). Takšnega subjektivnega ravnanja tožene stranke tožeča stranka ni zatrjevala v prvem postopku in ga tudi v pritožbi ne zatrjuje, takšno ravnanje tožene stranke tudi ni izkazano, zato pritožba ne more biti uspešna.

Ko ob pregledu zadeve po uradni dolžnosti upoštevnih kršitev procesnih določb pritožbeno sodišče ni ugotovilo, je ob uporabi določil točke 2 člena 380 ZPP v zvezi s členom 14 ZIP odločilo kot v izreku.

Tožeča stranka trpi sama stroške neuspele pritožbe (člen 166/I ZPP v zvezi s členom 154/I istega zakona in členom 14 ZIP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.