TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep IV Cpg 3/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-24

Podlaga za povečanje osnovnega kapitala družbe (z omejeno odgovornostjo) je sklep skupščine družbenikov, ki mora vsebovati tudi način njegovega povečanja. Tako mora biti v sklepu navedeno, ali se bo osnovni kapital družbe povečal efektivno (z vplačilom novega denarnega vložka) ali nominalno (iz sredstev rezerv ali dobička družbe).

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sklep registrskega sodišča.

Registrsko sodišče je s sklepom, ki ga je dne 15.5.1997 izdala sodna referentka, zavrglo predlog za vpis, ker predlagatelj "sodišču ni predložil dokazil o pologu sredstev v višini 1,348.956,00 SIT v namen dokapitalizacije družbe". S sklepom, ki ga je dne 4.8.1997 izdal sodnik posameznik, pa je kot neutemeljeno zavrnilo pritožbo zoper sklep sodne referentke, saj v konkretnem primeru ni šlo za povečanje kapitala z že obstoječimi sredstvi družbe.

Predlagatelj se je proti sklepu sodnika posameznika registrskega sodišča pritožil. Uveljavljal je pritožbeni razlog "napačne uporabe materialnega prava". Predlagal pa je "odpravo" izpodbijanega sklepa in vpis predlaganih sprememb v sodni register.

Podlaga za povečanje osnovnega kapitala družbe z omejeno odgovornostjo je sklep skupščine družbenikov (1. odst. 451. čl.

Zakona o gospodarskih družbah (ZGD)), v katerem mora biti določen tudi način njegovega povečanja. Skupščina družbenikov predlagatelja je navedeni sklep sprejela dne 27.2.1995, vendar pa je (v njegovi 1. točki) sklenila, da se "osnovni kapital družbe poveča na 1,508.000,00 SIT, in sicer za 1,348.956,00 SIT s plačilom denarnih sredstev družbi". Torej pri povečanju osnovnega kapitala družbe ni šlo za njegovo nominalno povečanje iz sredstev rezerv ali dobička, ampak za njegovo efektivno povečanje z vplačilom novih denarnih vložkov (2. odst. 451. čl. ZGD). Zato drugačnih pritožbenih navedb predlagatelja ni mogoče upoštevati.

Glede na navedeno se pokaže, da je registrsko sodišče v izpodbijanem sklepu pravilno uporabilo materialno pravo. Družbenika predlagatelja sta namreč na skupščini sklenila, da se bo osnovni kapital družbe povečal z vplačilom denarnih sredstev v znesku 1,348.956,00 SIT, predlagatelj pa v postopku vpisa povečanja osnovnega kapitala družbe v sodni register ni predložil dokazila o vplačilu navedenega denarnega vložka (četrta alinea 29. čl. Uredbe o vpisu družb in drugih pravnih oseb v sodni register (Uredbe)). Zato je sodišče druge stopnje na podlagi 2. točke 39. čl. Zakona o sodnem registru (ZSR) neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep registrskega sodišča z dne 4.8.1997 (in ne "z dne 20.8.1997", saj je predlagatelj očitno izpodbijal sklep sodnika posameznika registrskega sodišča o zavrnitvi pritožbe zoper sklep sodne referentke, ne pa taksnega opomina (z dne 20.8.1997)).

ZGD člen 451,  451/1,  451/2,  451,  451/1,  451/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cpg 33/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-24

ugotovitev neprijavljene terjatve v postopku prisilne poravnave

Ker v postopku prisilne poravnave ni ustreznega procesnega mehanizma za ugotavljanje neprijavljenih terjatev, mora upnica ugotovitev takšne terjatve zahtevati v pravdi (z ustrezno tožbo).

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Predsednica poravnalnega senata prvostopnega sodišča je zavrgla "prijavo terjatve" upnice z dne 24.11.1997, ker naj bi bila vložena prepozno.

Upnica se je proti takšnemu sklepu pritožila (po pooblaščeni odvetnici). Uveljavljala je pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava ter predlagala spremembo izpodbijanega sklepa z ugoditvijo njenemu predlogu za "priznanje terjatve v postopku prisilne poravnave nad dolžnikom".

Sodišče druge stopnje ocenjuje, da pri vlogi upnice z dne 24.11.1997 ne gre za prijavo terjatve, ampak za "predlog za priznanje terjatve", kot jo je tudi sama poimenovala, saj iz njene vsebine (pod točko II.) izhaja, da upnica svoje terjatve ni prijavila v postopku prisilne poravnave in da je ravno zato predlagala, da jo sodišče prve stopnje ugotovi v skladu s sklepom o potrditvi prisilne poravnave. Ker torej ne gre za prijavo terjatve v postopku prisilne poravnave, tudi ni mogoče ugotoviti, da prijava ni bila vložena pravočasno.

Ker upnica svoje terjatve (po lastnih navedbah) ni prijavila v postopku prisilne poravnave, njena terjatev ne more šteti za ugotovljeno. Zato je pravilno (v skladu s 3. odstavkom 64. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (ZPPSL)) predlagala, da sodišče ugotovi obstoj njene terjatve in jo dolžniku naloži v plačilo v skladu s pogoji iz potrjene prisilne poravnave.

Vendar pa je ugotovitev svoje terjatve napačno predlagala v postopku prisilne poravnave, saj v njem ni ustreznega procesnega mehanizma za ugotavljanje neprijavljenih terjatev.

Tako se pokaže, da je izpodbijani sklep vseeno (čeprav iz drugih razlogov) pravilen. Zato ga je sodišče druge stopnje na podlagi 2. točke 380. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom ZPPSL (ob zavrnitvi neutemeljene pritožbe) potrdilo, pri čemer pa bo upnica imela možnost ugotovitve neprijavljene terjatve v pravdnem postopku (z ustrezno tožbo).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 49/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-19

Upnik je upravičeno vložil izvršilni predlog in s postopkom uspel, saj je šele v tem času dolžnik plačal glavnico. Zato ima upnik tudi pravico do povrnitve sodnih stroškov, tudi tistih, ki so mu nastali, ko je takoj obvestil sodišče o plačilu glavnice in tako preprečil, da bi sodišče izvedlo rubež na dolžnikovem bančnem računu.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik se je pravočasno pritožil zoper sklep, s katerim je sodišče vzelo na znanje umik izvršilnega predloga za glavnico ter odmerilo nadaljne izvršilne stroške. V laični pritožbi je navajal, da ima tudi sam težave z nerednim plačevanjem svojih dolžnikov in se zato "ne strinja s stroški samega postopka".

Dolžnik ni ugovarjal zoper izvršilni sklep na podlagi verodostojne listine, pa tudi sicer v pritožbi smiselno priznava plačilno zamudo po dveh bremepisih za zamudne obresti iz leta 1994. Upnik je torej upravičeno vložil izvršilni predlog, s postopkom je uspel, saj je šele v tem času dolžnik plačal glavnico. Zato ima upnik tudi pravico do povrnitve sodnih stroškov, tudi tistih, ki so mu nastali, ko je takoj obvestil sodišče o plačilu glavnice in tako preprečil, da bi sodišče izvedlo rubež na dolžnikovem bačnem računu. Ker je procesna opravila upnika izvršila odvetnica, so stroški odmerjeni skladno z odvetniško tarifo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 100/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-03

izvršilni stroški - umik tožbe za glavnico - potrebnost vložitve tožbe - spor majhne vrednosti

Če so, po umiku tožbe glede glavnice in obresti, ostali sporni le še izvršilni stroški iz sklepa o izvršbi z zamudnimi obrestmi, se uporabijo, glede na znesek stroškov, določila za spor majhne vrednosti.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. štev. I Pg 256/95-8 z dne 16.1.1998 v izreku pod točkama 2 in 3 razveljavi zaradi ponovnega odločanja pred sodiščem prve stopnje.

Tožena stranka se je pravočasno pritožila zoper tisti del prvostopne odločbe, s katero je sodišče vzdržalo v veljavi izvršilni sklep za izvršilne stroške ter odmerilo pravdne stroške. Ponovila je navedbo iz ugovora, da sta se stranki dogovorili, da tožnica ne bo vložila tožbe, če bo toženka takoj plačala svoj dolg. Tožnica je kljub dogovoru vložila izvršilni predlog - tožbo, čeprav je toženka še istega dne dolg plačala.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Po umiku tožbe glede glavnice in obresti so ostali sporni le še izvršilni stroški iz sklepa o izvršbi v znesku 16.199,00 sit z zamudnimi obrestmi. Torej je spor po določilu 464. člena ZPP obravnavati kot spor majhne vrednosti. Pritožbeno sodišče je po uradni dolžnosti ugotovilo, da je prvostopno sodišče odločilo brez obravnave tudi o izvršilnih stroških, čeprav niso podani pogoji za uporabo 496. člena ZPP. Tožena stranka je že v ugovoru navedla, da zaradi dogovora z tožnico in istočasnega plačila dolga, ni bilo razlogov za vložitev tožbe, s tem pa tudi toženka ni dolžna plačati sodnih stroškov - nasprotno pa je tožeča stranka v vlogi o delnem umiku vztrajala pri plačilu le-teh. O stroškovnem delu zahtevka je bilo odločeno v nasprotju z 9. točko 2. odst. 354. člena ZPP.

V ponovnem postopku pa bo sodišče prve stopnje lahko upoštevalo tudi vlogo tožeče stranke, prispelo med pritožbenim postopkom, ki v nasprotju z vsebino svojega obvestila o delnem umiku z dne 28.3.1995 sedaj trdi, da je takrat umaknila tudi stroškovni zahtevek.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih pritožnica ni priglasila.

ZPP (1977) člen 464,  496,  464,  496.  ZIP člen 32,  32.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 316/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-04-08

izvršba - izvršilni stroški - pravnomočnost

Dolžnik s pritožbo ne more več izpodbijati pravnomočne odločitve o izvršilnih stroških upnika.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvo sodišče delno ustavilo izvršbo, dovoljeno s sklepom o izvršbi z dne 18. 7. 1997, opr. št. I 97/00857 za plačanih 6.970,50 SIT, tako da se izvršba nadaljuje le še za obresti 35,45 SIT, izvršilne stroške v višini 8.185,00 SIT in za nadaljnje izvršilne stroške upnika v višini 4.045,00 SIT.

Takšen sklep s pravočasno pritožbo delno izpodbija dolžnik, in sicer v delu, ki se nanaša na plačilo stroškov tega izvršilnega postopka.

Smiselno uvlejavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi navaja, da je upnik sam navedel, da je poravnal glavnico še pred vložitvijo izvršilnega predloga. Zato meni, da ni dolžan kriti stroškov, ki so nastali po plačilu glavnice, temveč le obresti do plačila.

V sporni zadevi se dolžnik protivi plačilu izvršilnih stroškov v višini 8.185,00 SIT, nastalih upniku z vložitvijo izvršilnega predloga in nadaljnjih izvršilnih stroškov v višini 4.045,00 SIT.

Sklep o izvršbi, s katerim je bila upniku priznana povrnitev stroškov izvršilnega postopka v višini 8.185,00 SIT, je postal pravnomočen dne 19. 9. 1997. Dolžnik zato ne more izpodbijati sklepa, s katerim je pravnomočno odločeno o povrnitvi upnikovih stroškov (1. odstavek 333. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 14. členom Zakona o izvršilnem postopku - ZIP). Plačilu teh bi se namreč lahko protivil le s pravočasno pritožbo zoper sklep o izvršbi (48. člen ZIP).

Prvo sodišče pa je prav tako tudi pravilno, v skladu z Odvetniško tarifo, odmerilo stroške, ki so upniku nastali z vložitvijo predloga za utesnitev izvršbe. Tako je sodišče upniku priznalo le potrebne stroške, ki predstavljajo nagrado za odvetnika (50 točk x 76,50 SIT = 3.825,00 SIT) ter stroške za poštnino in fotokopije (220,00 SIT). Ker ni bila podana niti kakšna od bistvenih kršitev določb postopka, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 354. člena ZPP), je bilo potrebno dolžnikovo pritožbo zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 333,  333/I,  333,  333/I.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 817/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-04-16

preklic ali odpoved pooblastila - naznanitev sodišču - vročitev sodbe

Če sodišče ni bilo obveščeno, da je pooblastilo, ki ga je pravdna stranka dala odvetniku, prenehalo, je vročitev sodbe odvetniku veljavno opravljena.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je s sklepom kot prepozno zavrglo pritožbo tožene stranke zoper sodbo.

Zoper sklep se je tožena stranka pravočasno pritožila. Navedla je, da ji ni bila pravilno vročena sodba, ki jo je prejela šele 11.3.1996, zaradi česar je pritožba, vložena 12.3.1996, pravočasna.

Sodišče prve stopnje je pravilno vročilo sodbo odvetniku - pooblaščencu tožene stranke, saj do takrat ni bilo obveščeno o kakršnemkoli načinu prenehanja pooblastila, čeprav bi se mu po določbi 2. odst. 99. člena ZPP preklic ali odpoved pooblastila morala naznaniti. Zato je pritožbeni rok začel teči od dneva vročitve pooblaščencu, torej od 1.2.1996 dalje in je pred vložitvijo pritožbe zoper sodbo (12.3.1996) iztekel. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 88/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-04-23

Izvršba na dnevni inkaso dolžnika je omejena. V kakšnem obsegu se izvršba opravi, se odloča med samo izvršbo, ne pa pri odločanju o dovolitvi izvršbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Dolžnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi tega sodišča opr. št. I 637/94 z dne 25.3.1997. Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. Navedel je, da rubež dnevnega inkasa po ZIP ni predviden in torej ni dovoljen. Takšen rubež tudi ni v skladu s 5. členom ZIP, ki določa varstvo dolžnika. Dolžnik je mesar, torej opravlja samostojno dejavnost, ki mu je glavni vir sredstev za življenje. Upnik naj se izjavi o višini terjatve, saj izvršbe ni utesnil za že plačani del glavnice.

Sodišče prve stopnje je na predlog upnika kot novo izvršilno sredstvo dovolilo izvršbo z rubežem dnevnega inkasa dolžnika, kar je izvršba na premične stvari dolžnika. Pri tej so predmet rubeža oziroma izvršbe stvari, ki jih ima dolžnik v posesti, kot tudi njegove stvari, ki jih ima v posesti upnik oziroma kdo tretji, če v to privoli (1. in 2. odstavek 74. člena ZIP). Predmet izvršbe pa ne morejo biti le tiste stvari, ki so na podlagi 71. člena ZIP izvzete iz izvršbe. Gotovina dolžnika iz izvršbe ni izvzeta. Izjema je le gotovina dolžnika, ki ima stalne mesečne prejemke, do mesečnega zneska, ki je po zakonu izvzet iz izvršbe, v sorazmerju s časom do naslednjih prejemkov (6. točka 71. člena ZIP). Vendar pa se o tem, v kakšnem obsegu se taka izvršba opravi, odloča med samo izvršbo, ne pa pri odločanju o dovolitvi izvršbe, kot je pravilno ugotovilo že sodišče prve stopnje. Zato je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da ugovorni razlog iz 7. točke 50. člena ni podan, zaradi česar je zavrnilo ugovor dolžnika.

Ker je pritožbeno sodišče ugotovilo, da niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi niti razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti (2. odstavek 365. člena v zvezi s 381. členom ZPP in 14. členom ZIP), je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP). Dolžnik je v pritožbi trdil tudi, da bi upnik moral utesniti izvršbo.

Tega pritožbeno sodišče ni obravnavalo, ker o delni ustavitvi izvršbe odloča sodišče prve stopnje, če upnik delno umakne predlog (1. in 2. odstavek 37. člena ZIP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določilu 1. odstavka 166. člena v zvezi s 1. odstavkom 154. člena ZPP in 14. členom ZIP. Upnik s pritožbo ni uspel, zato mora sam nositi svoje pritožbene stroške.

ZIP člen 50,  50-7,  70,  70-6,  50,  50-7,  70,  70-6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 211/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-04-01

sklep o prenosu terjatve - dolžnikov dolžnik - pravni interes za pritožbo dolžnikovega dolžnika zoper sklep o prenosu terjatve

Dolžnikov dolžnik nima pravnega interesa za pritožbo zoper sklep o prenosu terjatve.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dovolilo prenos dolžnikove terjatve, ki jo ima do L. d.d..

Zoper ta sklep se pritožuje L. d.d. in navaja, da dolžnik nima do nje nikakršne terjatve.

Čeprav je dolžnikov dolžnik specifičen udeleženec izvršilnega postopka, pa v konkretnem primeru nima pravnega interesa za pritožbo.

Izpodbijani sklep je namreč le posledica pravnomočnega sklepa o rubežu terjatve (ki dolžnikovemu dolžniku prepoveduje, da bi dolžniku poravnal to terjatev) in že zato ne more vplivati na poslabšanje pravnega položaja dolžnikovega dolžnika. Z njim ni ugotovljen obstoj dolžnikove terjatve zoper dolžnikovega dolžnika in še manj dolžnikovemu dolžniku naloženo plačilo zarubljene terjatve. Gre le za prenos v izterjavo oziroma za prenos namesto plačila (iz izpodbijanega sklepa ni razvidno, za kako vrsto prenosa gre), kjer se položaj dolžnikovega dolžnika v ničemer ne poslabša. S prenosom v izterjavo pridobi upnik le pravico, da namesto dolžnika izterja zarubljeno terjatev (upnik pridobi tu le procesno legitimacijo), pri prenosu namesto izterjave pa je položaj enak kot pri odplačnem odstopu terjatve - dolžnik se prenosu ne more upirati (1. odstavek 438. člena Zakona o obligacijskih razmerjih). Če bo dolžnikov dolžnik mnenja, da dolžniku ničesar ne dolguje, bo moral pač upnik zoper njega vložiti tožbo in tedaj bo dolžnikov dolžnik lahko ugovarjal, da terjatev do njega sploh ne obstaja.

Ker torej z izpodbijanim sklepom niso prizadeti pritožnikovi interesi, je zaradi pomanjkanja pravnega interesa pritožba nedovoljena. Zato jo je pritožbeno sodišče zavrglo (367. člen in 3. odstavek 358. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 14. členom Zakona o izvršilnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 67/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-04-21

gospodarska pogodba - oblika pogodbe - neobličnost pogodbe - zamudne obresti

Tožena stranka si pravno napačno tolmači, da je veljavna le pismena pogodba - taka oblika je po zakonu o obligacijskih razmerjih (ZOR) prej izjema. Gospodarske pogodbe se praviloma sklepajo kot distančni posel po telefonu, teleksu itd.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom po verodostopjni listini, ki ga je vložila dne 3.11.1993, zahtevala od tožene stranke obračunane obresti v znesku 246.439,00 sit spp. Po ugovoru tožene stranke in opravljeni glavni obravnavi je sodišče prve stopnje izvršilni sklep vzdržalo v celoti v veljavi, toženki pa naložilo plačilo pravdnih stroškov.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi ponovila navedbe iz ugovora, da ni bila sklenjena nobena pogodba, kupoprodajni odnos se ja realiziral po telefonskih razgovorih in telegramih, tožnica pa je nabavila sladkor iz tuje države iz špekulativnih namenov.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo dejansko stanje in sicer, pravilni so tudi materialno-pravni zaključki o plačilni zamudi in obrestih. Pravilen je tudi izračun obresti. Glede na pritožbena izvajanja pa je še dodati: Čeprav je tožena stranka podjetnik si pravno napačno tolmači, da je veljavna le pismena pogodba - taka oblika je po zakonu o obligacijskih razmerjih (ZOR) prej izjema. Gospodarske pogodbe se praviloma sklepajo kot distančni posel po telefonu, teleksu itd.

Vendar je trditev tožene stranke o ustnem dogovoru tudi nasprotna z dejstvom, da sta v pravdnem spisu dve naročilnici tožene stranke.

Nadalje so brez uspeha izvajanja tožene stranke o špekulativnih namenih tožeče stranke. Iz navedb tožene stranke je vendar možno zaključiti, da je od tožeče stranke kupila sladkor in da je bila tudi v plačilni zamudi za znesek 142.298,00 sit. Zato je po določilu 277. člena ZOR dolžna plačati zamudne obresti.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZOR člen 25,  25/2,  67,  277,  25,  25/2,  67,  277.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 483/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-05-21

postopek za vpis v zemljiško knjigo - predlog

Sodišče vpiše v zemljiško knjigo tako hipoteko, kakršna je s pravnim poslom nastala.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo kot neutemeljen ugovor zastavnih dolžnikov zoper sklep o vknjižbi zastavne pravice za posojilno terjatev upnikov A in AB v znesku 44.000 DEM za dobo 26 mesecev na napremičnini zastaviteljev in dolžnikov C in CD, vpisani v vl. št. 000 k.o. N..

Zoper takšen sklep sta se pravočasno pritožila zastavna dolžnika in zastavitelja. Smiselno uveljavljata pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja. V pritožbi navajata, da nista prejela zneska 44.000 DEM, kot je bil naveden v zapisu pogodbe, temveč samo znesek 35.000 DEM. Naprošata za dodaten čas za povračilo dolga.

Trdita, da bosta denar pridobila z najetjem dolgoročnega posojila po ureditvi razmer v podjetju, kjer je dolžnik zaposlen.

Sodišče vpiše v zemljiško knjigo tako hipoteko, kakršna je s pravnim poslom nastala. Že prvostopno sodišče je zastavna dolžnika pravilno poučilo, da ne moreta izpodbijati zneska terjatve, za zavarovanje katere sta obremenila svojo nepremičnino v dobro predlagateljev (zastavnih upnikov). Zemljiškoknjižni vpis po predloženem notarskem zapisu pogodbe o zavarovanju denarne terjatve je bil torej pravilno dovoljen.

V pojasnilo pa velja dodati, da sodišče v zemljiškoknjižnem postopku ne more posegati v razmerja med pogodbenimi strankami. Dolžnika bosta morala zato pogodbena razmerja (odlog plačila), urejati v dogovoru z upnikoma.

Pritožbo je bilo zato potrebno zavrniti kot neutemeljeno in potrditi prvostopni sklep (2. točka 95. Zakona o zemljiški knjigi). Pritožbeno sodišče o izbrisu zaznambe vložene pritožbe ni odločalo, saj pritožba ni bila obravnavana kot zemljiškoknjižna vloga.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.