TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cpg 112/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

Če so manjkale procesne predpostavke dopustnosti pravnega sredstva (pritožba namreč ni bila vložena pravočasno), pritožbeno sodišče ni preizkušalo pravilnosti izpodbijanega sklepa sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da stečajni upnik kot taksni zavezanec ni pravočasno plačal sodne takse za prijavo terjatve v znesku 27.000,00 SIT ter za opomin v višini 3.000,00 SIT. Zaradi tega je dolžan plačati še kazensko takso v znesku 13.500,00 SIT. Naročilo je Agenciji Republike Slovenije za plačilni promet, da znesek 45.000,00 SIT prenese z računa taksnega zavezanca na račun sodnih taks.

Zoper ta sklep je upnik dne 15.9.1999 vložil pritožbo.

Citirani sklep je bil upniku vročen v četrtek, dne 19.8.1999. Rok petnajstih dni za vložitev pritožbe iz 2. odst. 30. člena ZST je potekel v petek 3.9.1999 (2. odst. 111. člena ZPP). Stečajni upnik je pritožbo poslal po telefaksu dne 15.9.1999. To je razvidno iz same pritožbe v spisu. Torej je bila pritožba vložena po poteku petnajstdnevnega roka in je zato prepozna. Iz tega razloga je sodišče druge stopnje pritožbo na podlagi 352. člena ZPP v zvezi s 351. členom ZPP in s 15. členom ZIZ zavrglo.

ZST člen 30,  30/2,  30,  30/2.  ZPP člen 111,  111/2,  351,  352,  111,  111/2,  351,  352.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 276/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-16

Zoper sodbo, izdano na prvi stopnji, se smejo pritožiti le pravdne stranke.

Pritožnik in tožena stranka nosita vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je razsodilo: "1. Sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani opr. št. VI Ig 850/95 z dne 26.6.1995 se v 1. in 3. točki izreka razveljavi in se tožbeni zahtevek zavrne.

2. Tožeča stranka mora toženi stranki povrniti 103.275,00 SIT pravdnih stroškov, v 8 dneh." Zoper sodbo se je pravočasno pritožila M. V pritožbi navaja, da je me postopkom predlagala spremembo na aktivni strani, saj je tožeča stranka vložila tožbo po njenem pooblastilu. Po vložitvi tožbe pa je tožeča stranka pooblastila M. za nadaljevanje vseh pravdnih postopkov v zadevah sodne izterjave najemnin za poslovne prostore, ki jih je po pogodbi o prenosu v upravljanje vložila tožeča stranka.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki je odgovorila, da pritožba ni utemeljena in predlagala, naj jo pritožbeno sodišče zavrne in potrdi izpodbijano sodbo.

ZPP v 1. odst. 348. člena določa, da se zoper sodbo, izdano na prvi stopnji, smejo stranke pritožiti. Navedeno pomeni, da je legitimirana za pritožbo stranka, ki v postopku ni zmagala. Za pritožbo v tem postopku bi bila legitimirana tožeča stranka, torej S. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je pritožb vložila M., ki ni nobena od pravdnih strank, zaradi česar nima te pravice (3. odst. 358. člena ZPP). Zato je njena pritožba nedovoljena in jo je pritožbeno sodišče zavrglo (367. člen ZPP).

Pri tem pritožbeno sodišče še pripominja, da je M. res v postopku na prvi stopnji poskušala doseči spremembo tožbe, vendar se je tej spremembi tožena stranka uprla, zaradi česar do predlagane spremembe ni prišlo (2. odst. 195. člena ZPP).

Pritožbeno sodišče je o pritožbenih stroških odločilo po določbi 1. odst. 166. člena ZPP. Pritožnik s pritožbo ni uspel zato nosi sam svoje stroške (1. odst. 154. člena ZPP).

Tožena stranka pa v odgovoru na pritožbo ni podala nobenih relevantnih navedb, zaradi česar po oceni pritožbenega sodišča stroški za odgovor niso bili potrebni (1. odst. 155. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 195,  195/2,  348,  348/1,  358,  358/3,  195,  195/2,  348,  348/1,  358,  358/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1186/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-16

Če tožnik umakne tožbo, mora povrniti nasprotni stranki pravdne stroške.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje v 2. točki izreka potrdi.

Sodišče prve stopnje je sklenilo: "1. Sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. Ig 98/03309 z dne 24.4.1998 se zaradi umika tožbe razveljavi tudi v 1. in 3. točki izreka in se postopek ustavi.

2. Tožeča stranka je dolžna povrniti toženi stranki njene pravdne stroške v višini 8.100,00 SIT, v roku 8 dni pod izvršbo." Zoper sklep o pravdnih stroških (2. točka izreka) se je tožeča stranka pravočasno pritožila. V pritožbi navaja, da sodišče prve stopnje ni pravilno ugotovilo dejanskega stanja. Tožeča stranka je umakanila tožbo, ker je tožena stranka izpolnila tožbeni zahtevek, to pa je storila šele po vložitvi izvršilnega predloga. Tega dejstva pa sodišče prve stopnje ni preverilo. Zato ji je sodišče prve stopnje neutemeljeno naložilo, da mora ona povrniti pravdne stroške toženi stranki.

ZPP v 1. odst. 158. člena določa, da mora tožnik mora, ki umakne tožbo, povrniti nasprotni stranki pravdne stroške, razen, če jo je umaknil takoj, ko je toženec izpolnil zahtevek. Tožeča stranka je z vlogo z dne 6.5.1998 umaknila tožbo, v njej pa ni določno trdila, da je to storila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek. V tej vlogi je sicer navedla, da je dolžnik svoj dolg poravnal, ni pa izrecno navedla kdaj, niti ni o tem predložila nobenega dokaza. Zato sodišče prve stopnje ni imelo razloga sklepati, da je dolžnik to storil takoj po vložitvi predloga za izvršbo. Zato sodišču teh okoliščin tudi ni bilo potrebno preverjati in so pritožbene navedbe v to smer neupoštevne.

Tožeča stranka je šele v pritožbi določno navedla, da je tožena stranka plačala vtoževano glavnico po vložitvi predloga, to pa je nedovljena novota po določbi 1. odst. 496.a člena ZPP. Tožeča stranka v pritožbi namreč niti trdila ni, da tega dejstva brez svoje krivde ni mogla navesti v postopku na prvi stopnji. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je na ugotovljeno dejstvo, da je tožeča stranka umaknila tožbo, sodišče prve stopnje pravilno uporabilo določbo 158. člena ZPP, ko je naložilo tožeči stranki povrniti toženi stranki pravdne stroške.

Pritožbeno sodišče je zaradi navedenega pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep v 2. točki izreka (2. točka 380. člena ZPP). >

ZPP (1977) člen 158,  158/1,  158,  158/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1347/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

Ni razlogov za dvom o tem, da je taksni zavezanec prejel opomin za plačilo sodne takse in ker taksne obveznosti ni pravočasno poravnal, je dolžan poleg dolgovane takse plačati še pribitek kazenske takse.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da taksni zavezanec t.j. tožena stranka, v predpisanem petnajstdnevnem roku od prejema taksnega opomina, ni plačal dolgovane sodne takse za ugovor v višini 3.600,00 SIT in takse za opomin v znesku 1.500,00 SIT, zato mora poleg dolgovane takse v višini 5.100,00 SIT plačati še pribitek kazenske takse v višini 2.550,00 SIT.

Zoper navedeni sklep se je taksni zavezanec pravočasno pritožil. Navedel je, da taksnega opomina v višini 3.600,00 SIT ni prejel in ob tem navedel seznam prejete dokumentacije v letu 1999. Sodišče je prosil, da mu pošlje taksni nalog, da bo imel osnovo za plačilo zneska 5.100,00 SIT.

Pritožbena navedba taksnega zavezanca, da opomina za plačilo sodne takse ni prejel, nima opore v listinah v spisu. Iz povratnice v spisu, pripete k listovni št. 6, je razvidno, da je bil po odredbi sodnika dolžniku skupaj z drugopisom umika poslan tudi taksni opomin. V rubriki vsebina je namreč na povratnici zapisano: "sklep r.4, dgp.um.r.4, opom." Sodno pisanje z navedeno vsebino je dolžnik prejel 10.01.1997, kar je razvidno iz podpisa in žiga dolžnika na povratnici.

Sodišče druge stopnje glede na navedeno zaključuje, da ni razlogov za dvom o tem, da je dolžnik že v letu 1997 prejel tudi opomin za plačilo takse za podani ugovor. Zato je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, da je taksni zavezanec poleg dolgovane takse dolžan plačati še pribitek kazenske takse v višini 50 % neplačane takse (1. odst. 30. člena Zakona o sodnih taksah).

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. člena Zakona o pravdnem postopku).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 154/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-16

Tožena stranka niti v postopku na prvi stopnji niti v pritožbi ni navedla nobenega konkretnega dejstva, zato v pravdi ni mogla uspeti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje (1. in 3. odstavek izreka prvostopne odločbe) potrdi.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v veljavi v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora plačati tožeči stranki neplačani del računa za prevoznino z obračunanimi zamudnimi obrestmi v znesku 77.808,90 SIT z zamudnimi obrestmi ter zamudne obresti od prepozno plačanega dela računa in ji povrniti izvršilne stroške (1. odstavek izreka odločbe). V ostalem delu (glede plačanega dela zahtevka) je zaradi umika tožbe sklep o izvršbi razveljavilo in postopek končalo (2. odstavek izreka odločbe). Toženi stranki je naložilo, da mora tožeči povrniti nadaljnje pravdne stroške (3. odstavek izreka odločbe).

Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila in predlagala njeno spremembo ali razveljavitev. Vse, kar je navedla, je to, da "ugotavlja, da je vtoževani znesek previsok, ker smo med tem del dolga že poravnali z MLK".

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Že v postopku na prvi stopnji je tožena stranka navedla samo to, da obveznosti ne izkazuje v svoji evidenci (glej njen ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine), nadaljnjega postopka pa se ni udeleževala. Sodišče prve stopnje je zato dejansko stanje ugotovilo na podlagi dejstev in dokazov tožeče stranke, saj mu kaj drugega niti ni preostalo. Tudi neopredeljena pritožbena trditev o nekem nadaljnjem plačilu dolga z večstranskim pobotom (MLK) ne more biti upoštevanja vredna.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da ni podan nobeden od pritožbenih razlogov: niti s pritožbo uveljavljani (nepopolna ugotovitev dejanskega stanja) niti kakšen od uradoma upoštevnih (bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člen ZPP, zmotna uporaba materialnega prava) ne. Zato je po določbi 368. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeno sodbo.

ZPP člen 7,  7/2,  219,  299,  7,  7/2,  219,  299.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 17/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-16

gospodarski spor majhne vrednosti - pritožba

V gospodarskem sporu majhne vrednosti pritožnik s pritožbo zoper sodbo zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ne more uspeti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Pritožnik nosi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v veljavi v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora plačati tožeči stranki neplačani del računa za objavo oglasa v višini 11.272,00 SIT z zamudnimi obrestmi ter ji povrniti izvršilne stroške.

Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. člena ZPP in predlagala njeno spremembo ali razveljavitev.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Glede na vrednost spora je postopek v tej zadevi tekel kot gospodarski spor majhne vrednosti (1. odst. 502. člena ZPP). V takem sporu je mogoče po določbi 1. odst. 467. člena ZPP sodbo prve stopnje izpodbiti samo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP in zmotne uporabe materialnega prava. Teh pritožbenih razlogov tožena stranka ni obrazložila, pritožbeno sodiščpe pa jih tudi pri preizkusu sodbe po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP) ni našlo. S pritožbenim razlogom zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ki ga je obrazložila tožena stranka, s pritožbo ne more uspeti. Zato je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 368. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeno sodbo.

Skladno z določbo 1. odst. 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP je sodišče druge stopnje odločilo, da tožena stranka sama nosi svoje stroške postopka s pritožbo, ker z njo ni uspela.

ZPP (1977) člen 467,  467/1,  502,  502/1,  467,  467/1,  502,  502/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 43/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-16

Predlog za preložitev naroka za glavno obravnavo, v katerem pravna oseba kot pravdna stranka navede, da se ga ne more udeležiti zaradi službene zadržanosti in neodložljivih poslov, ni utemeljen.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da se zaradi umika tožbe razveljavi sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora tožeči stranki plačati račun za opravljene storitve v znesku 256.785,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi ter ji povrniti izvršilne stroške. Do umika tožbe je prišlo zato, ker nobena od pravdnih strank ni prišla na dva zaporedna naroka za glavno obravnavo.

Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila, navedla, da je svojo odsotnost z naroka pravočasno opravičila ter predlagala, naj ga zato pritožbeno sodišče razveljavi.

Tako (sicer res pravočasno) opravičilo za odsotnost z naroka za glavno obravnavo, kakršnega je sodišču poslala tožeča stranka, ne more biti razlog, ki bi preprečeval izdajo sklepa o umiku tožbe, ki ga je izdalo sodišče prve stopnje. Službena zadržanost in neodložljivi posli, s čemer je skušala opravičiti odsotnost z naroka, namreč tega ne opravičuje. Tožeča stranka bi na narok lahko poslala pooblaščenca, če se ga njen zakoniti zastopnik res ni mogel udeležiti. Tako je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko na tako opravičilo ni preložilo naroka, ampak je na podlagi določbe 2. odst. 499. člena ZPP štelo tožbo za umaknjeno in v posledici tega razveljavilo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. Zato je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni sklep.

ZPP (1977) člen 499,  499/2,  499,  499/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 140/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-16

trditveno in dokazno breme - nepopolna ugotovitev dejanskega stanja

Če sodišče prve stopnje sodbo obrazloži s tem, da tožena stranka ni navedla konkretnih dejstev in predložila dokazov zanje, taka ugotovitev pa ni pravilna, je treba sodbo razveljaviti zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v veljavi v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora plačati tožeči stranki neplačani del računa za dobavljeno blago v višini 45.688,40 SIT z zamudnimi obrestmi in ji povrniti izvršilne stroške.

Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Trdi, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo njenih dokazov.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožena stranka je zahtevku tožeče stranke ugovarjala s tremi trditvami: da ji ni bil priznan rabat v dogovorjenem obsegu, da je prišlo do večstranskega pobota, v katerem sta bili udeleženi obe stranki, v večjem obsegu, kot je obračunala tožeča stranka in da ji ni bil priznan popust (cas.skonto) za predčasno plačilo obveznosti.

Za vsako od teh zatrjevanih dejstev je predložila listinski dokaz: za prvo predračun (priloga B1) in posamezne račune (priloge B4-6), za drugo listino o verižni kompenzaciji (priloga B2) in za tretjo račun (priloga B5). Ob tem je ugotovitev sodišča prve stopnje, da tožena stranka ni izpolnila svojega trditvenega in dokaznega bremena, češ da za svoje trditve ni navedla konkretnih dejstev in predložila dokazov, kar ji nalagajo določbe 2. odst. 7. člena, 219. in 299. člena ZPP, napačna. Drži torej pritožbena ugotovitev, da je sodišče prve stopnje dejansko stanje ugotovilo nepopolno, ker pri izdaji sodbe ni upoštevalo dejstev in dokazov tožene stranke. Zato je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 1. odst. 370. člena ZPP njeni pritožbi ugodilo, napadeno sodbo razveljavilo, zadevo pa vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

ZPP (1977) člen 7,  7/2,  219,  299,  7,  7/2,  219,  299.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1452/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

Ker po določbi 2. odst. 207. člena ZPP v času trajanja prekinitve postopka sodišče ne more opravljati nobenih pravdnih dejanj, prvostopno sodišče izpodbijanega sklepa ni smelo izdati. S tem je zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 1. odst. 339. člena ZPP

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je zavrglo ugovor dolžnika (tožene stranke), potem ko dolžnikov pooblaščenec na njegov poziv ni predložil pooblastila in sklep o izvršbi vzdržalo v veljavi.

Zoper sklep se je v imenu tožene stranke pravočasno pritožil njen stečajni upravitelj. Navedel je, da je bil dne 22.10.1999 nad toženo stranko začet stečajni postopek. Prvostopno sodišče bi zato moralo v skladu s četrtim odstavkom 205. člena ZPP postopek prekiniti. Dodal je še, da tožena stranka tožeči ničesar ne dolguje, iz samega ugovora zoper sklep o izvršbi pa je razvidno, da mu je bilo priloženo pooblastilo. Zakaj tedanji pooblaščenec tožene stranke ni ravnal skladno s sklepom sodišča (s katerim je bil pozvan, da predloži pooblastilo), ki mu je bil poslan dne 22.9.1999, pa stečajnemu upravitelju ni znano.

Po določbi 4. točke 205. člena ZPP/99 se pravdni postopek prekine (po sili zakona), če nastanejo posledice začetka stečajnega postopka. Te nastanejo po določbi 1. odst. 103. člena ZPPSL z dnem, ko je oklic o začetku stečajnega postopka nabit na oglasno desko sodišča. To se je zgodilo dne 22.10.1999, torej prav na dan izdaje izpodbijanega sklepa. Ker po določbi 2. odst. 207. člena ZPP v času trajanja prekinitve postopka sodišče ne more opravljati nobenih pravdnih dejanj, prvostopno sodišče izpodbijanega sklepa ni smelo izdati. Z njegovo izdajo je zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 1. odst. 339. člena ZPP. Po določbi 3. točke 365. člena ZPP je bilo zato potrebno pritožbi ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti prvostopnemu sodišču v nov postopek.

ZPP člen 207,  207/2,  207,  207/2.  ZPPSL člen 103,  103/1,  103,  103/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1054/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-02

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - neutemeljen ugovor dolžnika

Dolžnik je sicer navedel dejstvo, ki bi utegnilo pomeniti ugovorni razlog iz 8. točke 1. odst. 55. čl. ZIZ (terjatev je v celoti plačal), vendar ni predložil nobenega dokaza za to trditev. Dolžnik je v ugovoru navedel, da bo dokaze poslal najkasneje do 16.8.1999, vendar tega ni storil.

Ugovor se zavrne in se potrdi sklep o izvršbi.

Dolžnik sam nosi svoje stroške ugovornega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dovolilo zoper dolžnika izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave terjatve 53.393,00 SIT s pripadki.

Dolžnik je zoper sklep pravočasno ugovarjal in navedel, da je celotno obveznost pravočasno poravnal. Dokaz o tem bo zaradi sodnih počitnic posredoval najkasneje do 16.8.1999. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je dolžnikov ugovor neobrazložen v skladu z določili 2. odst. 53. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) in ga po 5. odst. 62. čl. ZIZ poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

Drugi odstavek 53. čl. ZIZ nalaga dolžniku, da svoj ugovor zoper sklep o izvršbi obrazloži, to je, da navede pravno relevantna dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predloži tudi ustrezne dokaze za tako zatrjevana dejstva. V kolikor dolžnik zgoraj navedenim zahtevam ne zadosti, se njegov ugovor šteje za neutemeljen. Omenjeno določilo je treba razlagati tako, da mora dolžnik navesti in dokazovati tista dejstva, ki preprečujejo izvršbo v smislu 55. čl. ZIZ oziroma ki bi - če bi se izkazala za resnična - lahko pripeljala do zavrnitve tožbenega zahtevka v pravdi.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je dolžnik sicer navedel dejstvo, ki bi utegnilo pomeniti ugovorni razlog iz 8. točke 1. odst. 55. čl. ZIZ (terjatev je v celoti plačal), vendar pa dolžnik ni predložil nobenega dokaza za to trditev. Dolžnik je v ugovoru navedel, da bo dokaze poslal najkasneje do 16.8.1999, vendar tega ni storil. Iz podatkov v spisu (list. št. 6) je razvidno, da je sodišče prve stopnje na obljubljeni dokaz čakalo do 30.9.1999 in šele potem ugotovilo, da ugovor ni utemeljen. Zato se pritožbeno sodišče strinja z odločitvijo sodišča prve stopnje, da dolžnikov ugovor ni utemeljen v smislu 2. odst. 53. čl. ZIZ.

Ker pritožbeno sodišče tudi pri preizkusu odločbe po uradni dolžnosti v skladu z določbami 2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl. ZIZ ni ugotovilo kršitev, je na podlagi 2. točke 365. čl. ZPP v zvezi s 15. čl. ZIZ pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje o izvršbi.

Ker dolžnik s pravnim sredstvom ni uspel, je pritožbeno sodišče na podlagi 1. odst. 154. čl. v zvezi s 1. odst. 165. čl. ZPP in 15. čl. ZIZ odločilo, da mora sam nositi svoje stroške ugovora.

ZIZ člen 53,  53/2,  55,  55/1,  55/1-8,  53,  53/2,  55,  55/1,  55/1-8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1222/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

neplačana taksa - domneva o umiku - taksa

Za sklep, s katerim je predlog za izvršbo na podlagi 4. odstavka 40. člena ZIZ štet za umaknjen, ni predpisana sodna taksa.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi glede 300.000,00 SIT takse za sklep in glede 150.000,00 SIT kazenske takse.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da upnik ni plačal predpisane takse za izvršilni predlog in sklep v znesku 600.000,00 SIT in opominske takse v znesku 3.000,00 SIT. Zato mu je naložilo, da je dolžan plačati še 50% kazensko takso v znesku 301.500,00 SIT in da se vsa taksa prisilno izterja.

Proti sklepu se taksni zavezanec pritožuje in trdi, da je sodišče neutemeljeno odločilo, da je dolžan plačati tudi takso za sklep, saj sklep o izvršbi ni bil izdan in predlaga, da se zato izpodbijani sklep razveljavi glede takse za sklep o izvršbi in glede nanj odpadajoče kazenske takse.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da taksni zavezanec utemeljno zatrjuje, da z Zakonom o sodnih taksah sodna taksa za sklep, s katerim se šteje izvršilni predlog za umaknjen na podlagi 4. odstavka 40.člena ZIZ, ni predpisana sodna taksa. Sklep o umiku izvršilnega predloga ni sklep o predlogu za izvršbo v smislu 3. odstavka 7. tar.štev. Zakona o sodnih taksah. Sodišče prve stopnje tako ni imelo podlage za izterjavo sodne takse za sklep, s katerim je predlog štelo za umaknjen, to je za 300.000,00 SIT. Posledično tudi ni imelo podlage za izterjavo kazenske takse od tega zneska, to je zneska 150.000,00 SIT. Sodišče druge stopnje je zato pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo za 300.000,00 SIT redne takse in 150.000,00 SIT kazenske takse.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.