TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 1554/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Urgenca za pospešitev postopka, ki zgolj opozarja na prepočasno delovanje sodišča, ni obrazložena vloga, zato gre odvetniku nagrada le za kratek dopis, ne pa po vrednosti predmeta izvršbe.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se znesek 87.948,00 SIT zviša na 139.766,00 SIT.

Dolžnica mora upniku povrniti pritožbene stroške v znesku 11.886,00 SIT, v 8 dneh pod izvršbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da mora dolžnica upniku povrniti 87.948,00 SIT nadaljnjih izvršilnih stroškov z zakonitimi zamudnimi obrestmi.

Upnik se proti sklepu pritožuje, ker meni, da so njegovi nadaljnji stroški prenizko odmerjeni. Sodišče je spregledalo, da je po pozivu plačal dodatni predujem za stroške cenitve v znesku 47.622,00 SIT s provizijo. Priglasil je tudi stroške za sporočilo dne 5.5.1997 o založitvi predujma, ki jih sodišče sploh ne omenja, za sestavo vloge z dne 5.9.1997 pa mu je priznalo le 10 točk, čeprav je obrazložena.

Za zastopanje na naroku je priznanih 100 točk namesto 125. Skupno so torej po mnenju pritožbe nadaljnji stroški izvršbe odmerjeni za 75.130,00 SIT prenizko.

Prvo sodišče je res očitno spregledalo znesek dodatnega predujma 47.622,00 SIT, ki ga je upnik plačal in je do njegove povrnitve, skupaj s stroški tega in prvega nakazila 1.076,00 SIT, nedvomno upravičen. Za pristop na narok za javno dražbo gre upnikovemu pooblaščencu po tar. št. 15, tč. 2. Odvetniške tarife glede na vrednost predmeta 125 točk (in ne le 100 točk). Za sporočilo o založitvi predujma z dne 5.5.1997, ki je bilo kljub izvršeni odmeri stroškov (10 točk) na sami vlogi (list. št. 12) očitno pomotoma izpuščeno pri odločanju z izpodbijanim sklepom, gre upnikovemu pooblaščencu 10 točk po tar. št. 33, tč. 4. V zvezi s prav tako nagrado za urgenco z dne 5.9.1997 (list št. 14) ni sprejemljivo pritožbeno stališče, da gre za obrazloženo vlogo, ki naj bi opravičevala odmero nagrade po vrednosti predmeta, saj gre dejansko le za opozorilo, da cenilec kljub založenemu predujmu nerazumno dolgo ni določen.

Po preizkusu izpodbijanega sklepa torej pritožbeno sodišče glede na povedano ocenjuje, da poleg priznanih nadaljnjih izvršilnih stroškov 87.948,00 SIT upniku pripada skupno še 35 odvetniških točk, to je 3.059,00 SIT in od tega 2 % pavšal 61,00 SIT, kakor tudi dodatni predujem 47.622,00 SIT s provizijo 1.076,00 SIT. Z izpodbijanim sklepom odmerjene stroške je tako sodišče druge stopnje zvišalo za skupno 51.818,00 SIT.

Upnik, ki je zahteval dodatnih 75.130,00 SIT, je torej s pritožbo uspel do približno 2/3. V takem razmerju mu mora zato dolžnica povrniti tudi pritožbene stroške, ki odmerjeni po veljavni odvetniški tarifi (Ur. l. RS 7/95) na podlagi predloženega stroškovnika znašajo 17.480,00 SIT, torej skupaj z 2 % pavšalom 11.886,00 SIT. Taksa za obravnavano pritožbo ni predpisana.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1966/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

Ker se iz spisa ne da ugotoviti kdaj je bil rubež preložen, upniki pa trdijo, da so bili na kraju samem ter da sodnega izvršitelja ni bilo, sklepa v tem delu ni mogoče preizkusiti.

Pritožbi se ugodi, sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški izvršilnega postopka.

Sodišče prve stopnje je ustavilo izvršbo, ker je ugotovilo, da upnik na rubežu 12.4.1999 ni bil prisoten.

Proti temu sklepu vlagajo upniki pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov. Upniki so bili obveščeni, kdaj bo rubež in so bili opozorjeni, da če se rubeža ne udeležijo, se bo postopek ustavil.

Zato so bili v neposredni bližni stanovanjske hiše na naslovu dolžnice in čakali na prihod sodnega izvršitelja. V hišo niso hoteli, ker so bili s tožnico v sporu in jim je že prej prepovedala vstop v hišo. Na kraj so se pripeljali s tremi avtomobili. Z njimi so bili B., D., S., pa tudi F., C.in P. Ker je bil izvršitelj v zamudi so po telefonu klicali sodno pisarno, kjer so izvedeli, da je izvršitelj odšel na teren. Pojasnjeno je bilo, da bo verjetno zamudil. Še trikrat so telefonirali in vedno dobili isti odgovor. Čakali so do 15.35 ure, vendar ga ni bilo. Mimo hiše se ni pripeljal noben avtomobil. Upnice so ugovarjale proti takemu ravnanju izvršitelja, vendar brez uspehov. Trdijo, da vse do 15.35 ure izvršilnega organa ni bilo in o tem predlagajo zaslišanje prič.

Na vročeno pritožbo dolžnica ni odgovorila.

Sodišče v izpodbijanem sklepu ugotavlja, da je prišlo do ustavitve postopka, ker se upnik ni udeležil rubeža dolžnikovih premičnin. V pritožbi upnice trdijo, da so se rubeža udeležile in čakale na sodnega izvršitelja vse do 15.35 ure. Iz zapisnika o rubežu (list.štev. 13) ni mogoče u ugotoviti, kdaj naj bi se rubež dogajal.

Iz predhodnega obvestila sodišča pa izhaja, da je bil rubež razpisan za 13. uro (list.štev. 12).

Ker se iz spisa ne da ugotoviti dejstva, na katera se sodišče sklicuje v obrazložitvi, to je da na razpisani rubež upnik ni pristopil, upnik pa zatrjuje drugače in o tem ponuja dokaze, sklepa v tej smeri ni mogoče preizkusiti in korektno odgovoriti na pritožbene navedbe. Zato je podana bistvena kršitev določb ZPP iz 14. točke 335. člena ZPP, kar je narekovalo razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Če je sodni izvršitelj res toliko zamujal, kot zatrjujejo upnice, upnice pa so ga čakale do 15.35 ure, gre za nepravilno poslovanje sodnega izvršitelja, ki ne more imeti za posledico ustavitve postopka. Zato bo treba v tem primeru z izvršbo nadaljevati oziroma razpisati novi rubež premičnin. Med ponovno odločitvijo bo treba izvesti dokaze, ki jih upnice ponujajo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1979/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Če taksa ni plačana v naknadnem roku, se šteje, da je upnik predlog umaknil. Gre za situacijo, ko upnik takse sploh ne plača in ne za situacijo, ko ne predloži potrdila.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljevanje postopka.

Pritožbeni stroški so nadaljnji izvršilni stroški.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom štelo, da je predlog za izvršbo umaknjen, ker upnik ni v roku predložil dokazila o plačani taksi za predlog za izvršbo po predpisih o sodnih taksah, in sicer po določbi 4. odst. 40. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ.

Proti sklepu se upnica pritožuje in navaja, da je upnica takso plačala 24.6.1999 in predložila tudi dokazilo o plačani taksi.

4. odst. 40. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ določa, da če za predlog za izvršbo ni plačana sodna taksa, ki mora biti plačana po predpisih o sodnih taksah, in niso dani pogoji za oprostitev plačila sodnih taks, ravna sodišče s takim predlogom smiselno kot z nepopolno vlogo. Če taksa ni plačana v naknadnem roku, se šteje, da je upnik predlog za izvršbo umaknil. Gre torej za situacijo, ko upnik takse sploh ne plača. V obravnavanem primeru je sodišče prve stopnje naložilo upnici, da predloži dokazilo o plačani taksi, česar upnica ni storila, čeprav v pritožbi trdi drugače. Podatki v spisu namreč kažejo, da dokazilo ni bilo predloženo v roku, pač pa je bilo predloženo v pritožbenem postopku. Upnica je torej takso plačala in vloga zato ni nepopolna. Po določbi 4. odst. 40. čl. ZIP je torej ni mogoče zavreči.

Pritožbeno sodišče je torej štelo, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialnopravne določbe čl. 40/4 ZIZ in je izpodbijani sklep razveljavilo ob analogni uporabi čl. 358 tč. 4 Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s čl. 365 tč. 3 ZPP in čl. 15 ZIZ.

Pritožbeno sodišče o pritožbenih stroških ni dokončno odločalo, ker bo o tem po končanem postopku odločilo sodišče prve stopnje, ki pa bo moralo upoštevati, da stroški za to pritožbo niso bili potrebni za izvršbo (čl. 38/5 ZIZ). Upnica je bila namreč tista, ki potrdila o plačani taksi ni v roku predložila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1458/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

Dolžnica sklepa o domiku in posledično poplačila svoje obveznosti nima interesa izpodbijati iz razloga, ki zadeva obstoj pravic tretjih na nepremičnini.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje domaknilo dvosobno stanovanje v stanovanjskem bloku K. prosto vseh bremen, s pripadajočim stavbnim zemljiščem in komunalno opremo, najboljšemu ponudniku.

Zoper tak sklep se je pritožila dolžnica in navaja, da še vedno smatra, da se stanovanje prodaja pod bremenom. Upa, da bosta s kupcem našla skupno rešitev.

V izvršilni zadevi sta postala pravnomočna sklep o izvršbi in sklep, s katerim je sodišče ugotovilo vrednost nepremičnine v znesku 7,624.648,30 SIT. Pri tem ni bilo ugotovljeno, da bi po prodaji na njej ostale določene pravice, zaradi katerih bi bila nepremičnina manj vredna. Sodišče prve stopnje je nato izdalo odredbo o prodaji nepremičnine ter nepremičnino tudi prodalo na drugem prodajnem naroku, in sicer najboljšemu ponudniku po ceni, ki je presegla polovico ugotovljene vrednosti. Dolžnica za izpodbijanje prodaje in s tem poplačila svoje obveznosti do upnika nima pravnega interesa.

Zatrjuje namreč obstoj pravic tretjih oseb na nepremičnini, poleg tega pa tudi ni v njenem interesu, da bi se zaradi obstoja določenih pravic na nepremičnini ugotovila nižja vrednost nepremičnine in v posledici tega manjši obseg poplačila njenega dolga iz kupnine za prodano nepremičnino.

Zato je sodišče druge stopnje pritožbo dolžnice zavrglo kot nedovoljeno na podlagi določbe 1. točke 380. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. členom ZIZ.

Na podlagi 1. odst. 498. člena zPP, Ur.l. RS št. 26/99, je v pritožbenem postopku sodišče uporabilo določbe ZPP, Ur. l. SFRJ št.

ZPP (1977) člen 380,  381,  381/1,  380,  381,  381/1.  ZIZ člen 189,  189.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2018/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

sklep o izvršbi - ugovor - prepozen ugovor - vročanje - odklonitev sprejema

Kadar dolžnik, na katerega je naslovljen sklep o izvršbi le tega brez zakonitega razloga noče sprejeti, ga vročevalec pusti v stanovanju ali pa nabije na vrata stanovanja. S tem se šteje, da je vročitev opravljena.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom kot prepozen zavrglo ugovor dolžnice proti sklepu o izvršbi z dne 19.8.1996. Proti sklepu se je pritožila dolžnica in navedla, da je ugovor podala v zakonskem roku, saj je sklep o izvršbi dobila 10.2.1997 v poštnem nabiralniku, ko se je po daljši odsotnosti vrnila domov. S tem so bile kršene zakonske določbe o osebni vročitvi. Vse obratovalne stroške za december 1995 in januar 1996 je plačala skupnosti stanovalcev kot zakonitemu upravitelju, z upnikom pa je ne veže nikakršna pogodba. Zaradi navedenega naj sodišče izpodbijani sklep razveljavi, predlog za izvršbo zavrne, upniku pa naloži plačilo stroškov postopka.

Sodišče prve stopnje je sklep o izvršbi dolžnici najprej poskušalo vročiti po pošti (dne 17.9.1996 in dne 19.9.1999), vendar neuspešno, ker pošiljke ni dvignila. Dne 28.1.1997 pa ji je sklep poskušal vročiti sodni kurir, vendar je dolžnica, kot izhaja iz kurirjevega poročila, osebno zavrnila sprejem sodnega pisanja. Ker dolžnica brez zakonitega razloga pisanja ni hotela sprejeti, se je v skladu z določbo 144.člena Zakona o pravdnem postopku (Uradni list SFRJ, št.

4/77, ZPP) štelo, da ji je bil sklep o izvršbi vročen dne 28.1.1997. Pritožbene navedbe dolžnice o tem, da je sklep prejela dne 10.2.1997 v poštnem nabiralniku, ne morejo pripeljati do drugačnega zaključka, saj jih dolžnica z ničemer ni dokazala. Ker je bil torej sklep o izvršbi v skladu z zakonskimi določbami dolžnici vročen dne 28.1.1997, ta pa je ugovor vložila neposredno na sodišču dne 17.2.1997, je sodišče prve stopnje pravilno štelo ugovor kot prepozen, saj je bil vložen po preteku 8 - dnevnega roka (3.odstavek 8.člena Zakona o izvršilnem postopku - Uradni list SFRJ, št. 20/78, ZIP). Odločitev sodišča prve stopnje, da ugovor dolžnice zavrže je torej pravilna, zato jo je sodišče druge stopnje potrdilo, pritožbo pa zavrnilo kot neutemeljeno (2.točka 365.člena ZPP v zvezi s 14.členom ZIP). Ker je pravočasnost ugovora predpostavka za vsebinsko odločanje o stvari, se sodišče prve stopnje ob sprejemu izpodbijane odločitve s slednjim ni ukvarjalo. Iz enakega razloga pa se sodišče druge stopnje tudi ni spuščalo v pravilnost pritožbenih navedb glede obstoja upnikove terjatve oziroma v posledici tega glede utemeljenosti sklepa o izvršbi.

ZPP (1977) člen 144,  144.  ZIP člen 8,  8/3,  8,  8/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1970/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

Ker upnik ni priglasil stroškov za takse, ne more uspeti s pritožbo o prenizko odmerjenih pravdnih stroških.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se v izpodbijanem delu (3. točka izreka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je ugodilo predlogu upnika, izdalo sklep o izvršbi in med drugim odmerilo stroške upnika na 9.340,00 SIT.

Proti sklepu o stroških se pritožuje upnik. Stroški bi morali znašati 22.372,00 SIT in ne 9.000,00 SIT, kot je odmerilo sodišče. Samo sodna taksa znaša 9.000,00 SIT, odvetniški stroški pa 13.372,00 SIT.

Upniku je treba pojasniti, da so stroški postopka, ki so stranska terjatev, del zahtevka (2. člen ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Tako je bila podlaga za preizkus pravilnosti odločitve sodišča prve stopnje vloga upnika na list. št. 4. Upnik je priglasil stroške za sestavo predloga, posvet s stranko, pisarniške in poštne stroške, fotokopiranje in stroške opomina. Med izvršilnimi stroški ni stroškov za sodne takse.

Sodišče prve stopnje je odmerilo tožeči stranki stroške v mejah zahtevka, vendar na 9.340,00 SIT. Pritožbeno sodišče je opravilo preizkus te odmere in ugotovilo, da je pravilna. Sodišče je priznalo tožeči stranki sestavo predloga 100 točk. Ni pa moglo priznati zaznamovanih 50 točk za posvet s stranko, saj je po 1. točki 33. člena tarife treba priznati odvetniku posebne točke takrat, kadar opravila niso zajeta v opravilih iz drugih tarifnih številk. Ker je za sestavo predloga sodišče priznalo upniku 100 točk, je posvet s stranko vključen v to opravilo. Nadalje je sodišče prve stopnje priznalo pravilno za materialne stroške 600,00 SIT, ni pa bilo mogoče priznati stroškov opomina 5.000,00 SIT, saj teh opravil odvetniška tarifa v tem primeru ne priznava.

Seštevek tako priznanih in odmerjenih pravdnih stroškov znese 9.340,00 SIT, kar je sodišče pravilno priznalo.

Ker je sodišče prve stopnje na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo in ker pri tem ni zagrešilo nobene kršitve postopka, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je bilo treba pritožbo zavrniti in potrditi sklep sodišča prve stopnje (365. člen ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 212/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

Če so izpolnjena merila iz prvega odstavka 481. člena ZPP, ki spor iz najemnega oziroma zakupnega razmerja opredeljujejo kot gospodarski spor, je stvarno pristojno za sojenje v sporu okrožno sodišče.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Kranju.

Okrožno sodišče v Kranju se je s sklepom z dne 8.9.1999, opr.št. I Pg 52/97-21, izreklo za stvarno nepristojno za odločanje v tej zadevi in to z obrazložitvijo, da je za odločanje v sporih iz najemnih in zakupnih razmerij po določbi 4. točke drugega odstavka 30. člena Zakona o pravdnem postopku vselej, ne glede na vrednost spora in status strank, stvarno pristojno okrajno sodišče. Okrajno sodišče v Kranju, ki mu je bila zadeva odstopljena po pravnomočnosti zgoraj navedenega sklepa, pa pristojnosti ni sprejelo in je sprožilo spor o pristojnosti, o katerem je tukajšnje sodišče odločilo na podlagi prvega odstavka 25. člena Zakona o pravdnem postopku.

Za odločanje v tej zadevi je stvarno pristojno Okrožno sodišče v Kranju.

Za odločanje v sporih iz najemnih in zakupnih razmerij so po določbi 4. tč. drugega odstavka 30. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) res pristojna okrajna sodišča ne glede na vrednost spornega predmeta, vendar ne tudi "ne glede na status strank" - kot to zmotno meni Okrožno sodišče v Kranju v razlogih svojega sklepa. Če so namreč izpolnjena merila iz prvega odstavka 481. člena ZPP, ki spor iz najemnega oziroma zakupnega razmerja opredeljujejo kot gospodarski spor, je stvarno pristojno za sojenje v sporu okrožno sodišče. Prav tak primer pa je obravnavan, saj je vsak od obeh strank v sporu gospodarska družba (1. tč. prvega odstavka 481. člena ZPP), pri čemer tudi ne gre za nobeno od taksativno naštetih izjem iz drugega odstavka 481. člena ZPP, zaradi katerih ne bi bilo mogoče v tem primeru uporabiti pravil postopka v gospodarskih sporih, v katerih so po določbi 6. točke drugega odstavka 32. člena ZPP pristojna za odločanje okrožna sodišča.

ZPP člen 30,  30/2-4,  32,  32/2-6,  481,  481/1-1,  30,  30/2-4,  32,  32/2-6,  481,  481/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1376/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

zastavna pravica - seznam zaostalih obveznosti dolžnika

Na podlagi seznama zaostalih obveznosti dolžnika dovoljeno zavarovanje terjatev z vknjižbo zastavne pravice na nepremičnini še ne spreminja dolžnikovega premoženjskega stanja in ne ogroža preživljanja dolžnika.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Okrajno sodišče v Črnomlju je dne 5.5.1999 izdalo sklep o zavarovanju upnikove denarne terjatve, s katerim je na podlagi overjenega seznama zaostalih obveznosti iz naslova davkov in prispevkov dovolilo vknjižbo zastavne pravice pri dolžnikovih nepremičninah.

Zoper navedeni sklep je dolžnik pravočasno ugovarjal. Ugovor je sodišče prve stopnje štelo za neutemeljen in ga zato v skladu z določilom drugega odst. 54. čl. v povezavi z določilom 239. čl.

Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) poslalo naslovnemu sodišču, da o njem določi kot o pritožbi.

V pritožbi dolžnik navaja, da se dolga zaveda in se z njim strinja.

Dolg bi rad poravnal, vendar za to nima pravih možnosti. V svojem poslu ne dosega dobička, večino denarja porabi za preživljanje petčlanske družine. Prav tako nima nobenega posebnega premoženja, zaradi izvršnega rubeža pa je že ogroženo njegovo preživetje. Zaradi dolga ima same težave in upa, da je zadevo mogoče nekako rešiti.

V odgovoru na pritožbo upnik prereka dolžnikove navedbe in predlaga, da sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrne. Dolžnik namreč ni navedel ničesar, kar zadeva terjatev samo, to celo priznava.

Dovoljeno zavarovanje dolga z zastavno pravico na dolžnikovi nepremičnini pa ne more ogroziti dolžnikovega preživljanja.

Pritožnik svoj dolg priznava in pravi, da bi svojo obveznost poravnal, če bi mu to dopuščalo njegovo premoženjsko stanje. Ob tem sodišče opozarja, da slaba finančna situacija ni okoliščina, ki bi lahko bila upoštevana pri presoji pravilnosti napadenega sklepa. Gre namreč le za zavarovanje denarne terjatve z zastavno pravico na nepremičnini, kar ima za posledico, da se lahko izvršba opravi tudi proti tistemu, ki bi to nepremičnino pridobil kasneje (245. čl. ZIZ).

Vendar pa vknjižba zastavne pravice na nepremičnini pomeni le obliko zavarovanja upnikove terjatve, ki še ne spreminja dolžnikovega premoženjskega stanja in ne ogroža preživljanja dolžnika in njegove družine. Sodišče pa nima zakonske podlage oprostiti dolžnika plačila dolgovanih zneskov zaradi njegove finančne stiske.

Pritožba torej ne vsebuje tehtnih razlogov, ki bi preprečevali izpodbijano zavarovanje, prav tako niso podani razlogi, na katere mora sodišče paziti po uradni dolžnosti, zaradi česar je sodišče v skladu z 2. tč. 380. čl. Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. SFRJ, št.

4/77) v zvezi s 15. čl. ZIZ pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1738/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

Ker je tožena stranka bila v zamudi s plačilom dolga, je dolžna plačati tožeči stranki tudi zakonite zamudne obresti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje razsodilo, da ostane v veljavi sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine Temeljnega sodišča v Ljubljani, Enote v Ljubljani, z dne 25.4.1994, opr. št. II I 637/94 v 1. točki izreka delno v veljavi, in sicer za glavnico 20.321,20 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 19.4.1994, ki jih je toženec dolžan plačati v 8 dneh tožeči stranki. Toženi stranki je bilo tudi naloženo, da mora plačati tožeči stranki nadaljnje pravdne stroške v znesku 15.362,50 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 16.6.1998 dalje do plačila v 15 dneh.

Proti sodbi se je pravočasno pritožil toženec. Navaja, da je tožba nerealna. Dopušča možnost, da so v letu 1992 kupovali, vendar on hrani doma vse račune maksimalno pet let, tako da svojih računov nima več. Ugovarja tudi višini terjatve, ki jo je dolžan plačati po sodbi.

Če je res dolžan po računih 3.671,00 SIT in 1.800,00 SIT, ne more plačati kar 20.321,00 SIT in še stroške v višini 15.362,50 SIT.

Pritožbeno sodišče pritrjuje ugotovitvam sodišča prve stopnje. Tožeča stranka je z listinskimi dokazi nedvomno izkazala obstoj svoje terjatve zoper toženo stranko. Ker ta ni z ničemer izkazala, da je terjatev poplačala, jo tožeča stranka utemeljeno terja. Sodišče prve stopnje je zato pravilno ugodilo tožbenemu zahtevku tako po temelju kot tudi po višini, saj je dolg toženca izkazan in tudi njegova višina. Tožeča stranka je zaradi zamude tožene stranke upravičena tudi do plačila zakonitih zamudnih obresti na podlagi 277. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR), ki jih je do 31.3.1994 tudi že obračunala. Od 19.4.1994, ko je vložila predlog za izvršbo, pa ji pripadajo tudi nadaljnje zamudne (procesne) obresti od dolgovanega zneska, vse do plačila. Za takšno odločitev je sodišče prve stopnje imelo pravno podlago v določbi 279. čl. ZOR.

Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo vse za odločitev pomembne dejanske okoliščine in tudi pravilno uporabilo materialno pravo, to je določbe ZOR, je pritožbeno sodišče pritožbo toženca kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijano sodbo, ki tudi ni obremenjena z bistvenimi procesnimi kršitvami po drugem odst. 354. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP), na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti, potrdilo na podlagi 368. čl. ZPP.

Pri tem pritožbeno sodišče še pripominja, da je bilo pravilno odločeno tudi o pravdnih stroških, ki jih mora povrniti toženec, ker v pravdi pač ni bil uspešen. Pravna podlaga za to odločitev je v določbah 154. in 155. čl. ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.