TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 211/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-06

pooblaščenec - zastopanje - sodba na podlagi izostanka

Po določilu 4. odst. 98. člena ZPP mora sodišče ves čas postopka paziti, ali je tisti, ki nastopa kot poblaščenec, upravičen za zastopanje. Iz nadalnih določil istega člena - da lahko stranka naknadno odobri pravdna dejanja, pooblaščenca, ki ni upravičen za zastopanje oziroma, da lahko sodišče dovoli tudi začasno opravljanje dejanj osebi, ki sploh nima pooblastila - izhaja, da mora sodišče najprej poizkusiti odpraviti pomanjkljivosti pri pooblastilu. Sodišče mora ravnati smiselno enako, če ugotovi pomanjkljivosti pri sami pravdni stranki ali njenem zakonitem zastopniku - torej tako kot določa 83. člen ZPP.

Pritožbi se ugodi in se sodba prvostopnega sodišča razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Tožena stranka se je pravočasno pritožila zoper sodbo zaradi izostanka. v pritožbi je uveljaljavlja pritožbeni bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ker je prvostopno sodišče izdalo sodbo po 332. členu ZPP, čeprav se je glavne obravnave udeležil njen pooblaščenec, ki sicer res še nima pravosodnega izpita. Podredno je pritožnica predlagala vrnitev v prejšnje stanje, ker bi se sicer obravnave udeležil zakoniti zastopnik, ki pa bil na dan obravnave zadržan.

Sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba utemeljeno očita izpodbijani odločbi bistveno kršitev določb pravdnega postopka.

Iz zapisnika o naroku za glavno obravnavo je razvidno, da je za toženo stranko pristopil A.A., ki je predložil pooblastilo stečajnega upravitelja. Nadalje je v zapisniku ugotovljeno, da pooblaščenec nima pravosodnega izpita. Sodišče prve stopnje je na podlagi določila 91. člena ZPP, ki določa v sporih nad 250.000 sit, da mora pravno osebo zastopati pooblaščenec s pravosodnim izpitom - štelo, da tožene stranka ni pristopila na glavno obravnavo. Tako pravno stališče je napačno.

Po določilu 4. odst. 98. člena ZPP mora sodišče ves čas postopka paziti, ali je tisti, ki nastopa kot poblaščenec, upravičen za zastopanje. Iz nadalnih določil istega člena - da lahko stranka naknadno odobri pravdna dejanja, pooblaščenca, ki ni upravičen za zastopanje oziroma, da lahko sodišče dovoli tudi začasno opravljanje dejanj osebi, ki sploh nima pooblastila - izhaja, da mora sodišče najprej poizkusiti odpraviti pomanjkljivosti pri pooblastilu. Sodišče mora ravnati smiselno enako, če ugotovi pomanjkljivosti pri sami pravdni stranki ali njenem zakonitem zastopniku - torej tako kot določa 83. člen ZPP. Zato v opisani procesni situaciji ni bilo pogojev za izdajo sodbe na podlagi izostanka.

ZPP (1977) člen 83,  91,  98,  98/4,  332,  83,  91,  98,  98/4,  332.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 508/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-18

Če je med strankama je obstoj plačilne zamude nesporen, sporna je samo obrestna mera, zaključek sodišča, da takšen obračun nima dokazne vrednosti, ni pravilen.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži končni odločbi.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine, ki ga je vložila dne 26.8.1992, zahtevala od tožene stranke obračunane obresti v znesku 11.604,30 sit s pripadki in stroški.

Tožena stranka je ugovarjala obrestni meri zamudnih obresti, sodišče prve stopnje pa je v postopku za spor majhne vrednosti zavrnilo tožbeni zahtevek z obrazložitvijo, da tožeča stranka ni predložila potrebnih listin o obstoju terjatve.

Tožeča stranka je v pravočasni pritožbi izpodbijala prvostopno sodbo iz vseh pritožbenih razlogov z navedbo, da med strankama ni sporen temelj, ampak višina zahtevka, zato je obračun zamudnih obresti, iz katerega izhajajo vsi podatki o dolžnikovi zamudi, zadosten dokaz o obstoju terjatve.

Sodišče druge stopnje je preiskusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preiskusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Podana je absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz člena 354/II tč.13 ZPP, ker je o odločilnih dejstvih nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin in med spisu priloženimi listinami. Tožeča stranka je sodišču predložila obračun zamudnih obresti, iz katerega je razvidna plačilna zamuda in način obračunavanja obresti. Med strankama je obstoj plačilne zamude nesporen, sporna je samo obrestna mera, zato zaključek sodišča, da takšen obračun nima dokazne vrednosti, ni pravilen.

Iz obračuna zamudnih obresti je razvidno tudi, da je tožeča stranka obračunala zamudne obresti po obrestni meri, ki je enaka obrestnim meram za najete likvidnostne kredite pri banki, povečani za 50%, čeprav je dne 7.10.1989 stopil v veljavo zakon o obrestni meri zamudnih obresti (Ur.l.SFRJ 57/89) s poznejšimi spremembami in dopolnitvami, ki je kogenten predpis in ki bi ga moralo uporabiti prvostopno sodišče.

V ponovljenem postopku bo moralo sodišče prve stopnje ob ugotovitvi, kakšen pravni režim je veljal v času, za katerega velja obračun zamudnih obresti, preiskusiti sam obračun in nato ponovno odločiti, hkrati pa ravnati po določilu četrtega odstavka 451.člena ZPP o ugovoru zoper plačilni nalog in odločiti o naložitvenem delu izvršilnega sklepa v skladu z drugim odstavkom 55a člena ZIP.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu 3.odstavka 166.člena ZPP.

ZPP (1977) člen 8,  220,  221a,  345/2-13,  354,  354/2,  8,  220,  221a,  345/2-13,  354,  354/2.  ZOR člen 277,  277/2,  277,  277/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 239/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-18

pristojnost - delovno in socialno sodišče - redno sodišče

Dne 13.5.1994 je stopil v veljavo zakon delovnih in socialnih sodiščih (Ur.l. RS št. 19/94), ki v členih 4 do 6 določa pristojnosti teh sodišč - med katerimi pa ni več sporov iz družbenoekonomskih in drugih samoupravnih odnosov med OZD-ji ( člen 3/1-1 zakona o samoupravnih sodiščih - Ur.l. SRS št. 10/77, oziroma iz 11. člena zakona o sodiščih združenega dela Ur.l. SRS št. 38/74). Delovna in socialna sodišča po 68. členu cit. zakona rešujejo samo tiste zadeve bivših sodišč združenega dela (torej prej navedene spore iz družbenoekonomskih odnosov med OZD), ki so do uveljavitve zakona to je do 13.5.1994 že bile v teku pred sodišči združenega dela.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper sklep, s katerim je prvostopno sodišče odločilo, da ni stvarno pristojno ter da bo zadevo odstopilo sodišču združenega dela.

Dne 13.5.1994 je stopil v veljavo zakon delovnih in socialnih sodiščih (Ur.l. RS št. 19/94), ki v členih 4 do 6 določa pristojnosti teh sodišč - med katerimi pa ni več sporov iz družbenoekonomskih in drugih samoupravnih odnosov med OZD-ji ( člen 3/I-1 zakona o samoupravnih sodiščih - Ur.l. SRS št. 10/77, oziroma iz 11. člena zakona o sodiščih združenega dela Ur.l. SRS št. 38/74). Delovna in socialna sodišča po 68. členu cit. zakona rešujejo samo tiste zadeve bivših sodišč združenega dela (torej prej navedene spore iz družbenoekonomskih odnosov med OZD), ki so do uveljavitve zakona to je do 13.5.1994 že bile v teku pred sodišči združenega dela.

Ker predmetni spor ni bil odstopljen do 13.5.1994 sodišču združenega dela, je za reševanje pristojno redno sodišče, tudi če je bilo prej pristojno omenjeno samoupravno sodišče.

ZPP (1977) člen 16,  16.  ZDSS člen 4,  5,  6,  68,  4,  5,  6,  68.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 496/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-18

prekinitev postopka zaradi uvedbe stečaja - subjektivna sprememba tožbe

Po drugem odstavku 192. člena Zakona o pravdnem postopku je za subjektivno spremembo tožbe potrebna privolitev tistega, ki naj v pravdo vstopi namesto prvotnega toženca.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka nosi svoje pritožbene stroške.

Sodišče prve stopnje je s sklepom na podlagi 4.tč. 212.člena ZPP prekinilo pravdni postopek z obrazložitvijo, da se je zoper toženo stranko dne 20.10.1993 začel stečajni postopek.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper takšen sklep iz vseh pritožbenih razlogov z navedbo, da je prvostopno sodišče kot pasivno legitimirano zmotno upoštevalo podjetje ME sama pa je tožila podjetje MA, katere pravni naslednik je MC in je zato tožeča stranka z vlogo dne 30.3.1992 popravila firmo tožene stranke na pravno naslednico.

Sodišče druge stopnje je preiskusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preiskusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je pravilno uporabilo materialno pravo, pritožbeno sodišče tudi ni našlo kršitve procesnega zakona. Glede na pritožbena izvajanja pa je še dodati: Tožeča stranka (upnica) je izvršilni predlog po 21.členu ZIP vložila dne 11.7.1991 proti dolžnici M., kje je po podatkih sodnega registra imela sedež ME d.o.o., ustanovljena 5.7.1990, ki je prejela izvršilni predlog in ugovarjala pasivno legitimacijo - s tem je med navedenima strankama nastalo procesno razmerje. Tožeča stranka je v vlogi dne 31.3.1992 "popravila naziv tožene stranke" na MC.

Zakon o pravdnem postopku v 192.členu govori o subjektivni spremembi tožbe - tožnik namesto prvotnega toženca toži koga drugega. In to je tožeča stranka s takšnim popravkom naziva tožene stranke tudi storila. Vendar pa je po drugem odstavku citiranega člena za subjektivno spremembo tožbe potrebna privolitev tistega, ki naj v pravdo vstopi namesto prvotnega toženca. Iz podatkov v spisu izhaja, da MC ni sporočila soglasja in vstopila v pravdo kot tožena stranka, tako da je kot tožena stranka ostala prvotno tožena ME.

Ker je bil zoper toženo stranko uveden stečajni postopek, je odločitev o prekinitvi postopka pravilna in zato pritožba tožeče stranke neutemeljena.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilih členov 166/I in 154/I ZPP.

ZPP (1977) člen 192,  192/2,  212,  212/1,  212/1-4,  192,  192/2,  212,  212/1,  212/1-4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 488/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-18

izvršba na podlagi verodostojne listine - fizična oseba

Fizična oseba ne more biti stranka - upnik v postopku izvršbe po verodostojni listini in s tem tudi ne more biti tožeča stranka v pravdnem postopku. Dolžnik je z ugovorom preprečil, da bi postal sklep o dovolitvi izvršbe pravnomočen. Pritožbeno sodišče je z uporabo določila 3.odst. 369. člena v zvezi s 10. točko 354. člena ZPP razveljavilo sodbo in tožbo-izvršilni predlog zavrglo. Po določilu 2.odst. 55a člena ZIP, namreč sodišče po ugovoru v izvršbi na podlagi verodostojne listine, ravna kot v postopku, ki se je začel z mandatno tožbo.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje po uradni dolžnosti razveljavi ter predlog za dovolitev izvršbe-tožba zavrže.

Prvostopno sodišče je dne 19.10.1993 izdalo sklep o dovolitvi izvršbe na podlagi verodostojne listine. Po ugovoru in izvedenem pravdnem postopku je sodišče s sodbo vzdržalo v veljavi izvršilni sklep in tako odločilo, da je tožena stranka dolžna plačati glavnico 784.007,70 sit spp.

Tožena stranka se je pravočasno pritožila in smiselno navedla, da vtoževanega zneska ni dolžna.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba je utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Izvršilni sklep, o katerem veljavnosti je odločilo sodišče z izpodbijano sodbo po ugovoru dolžnika-tožene stranke, je bil izdan v nasprotju s kogentnim določilom 1. odst. 21. člena ZIP. Samo pravna oseba lahko svojo terjatev uveljavlja v izvršilnem postopku na podlagi verodostojne listine. Pritožbeno sodišče je s telef.

poizvedbami v sodnem registru Okrožnega sodišča v Celju ugotovilo, da tam ni vpisana pravna oseba s firmo M.Č.

Ob reševanju pritožbe je bilo po uradni dolžnoasti ugotovljeno, da M.Č. kot fizična oseba ne more biti stranka - upnik v postoku izvršbe po verodostojni listini in s tem tudi ne more biti tožeča stranka v sledečem pravdnem postopku. Dolžnik je z ugovorom preprečil, da bi postal sklep o dovolitvi izvršbe pravnomočen. Pritožbeno sodišče je z uporabo določila 3.odst. 369. člena v zvezi s 10. točko 354. člena ZPP razveljavilo sodbo in tožbo-izvršilni predlog zavrglo. Po določilu 2.odst. 55a člena ZIP, namreč sodišče po ugovoru v izvršbi na podlagi verodostojne listine, ravna kot v postopku, ki se je začel z mandatno tožbo.

ZPP (1977) člen 354,  354/2,  354/2-10,  369,  369/3,  354,  354/2,  354/2-10,  369,  369/3.  ZIP člen 21,  55a,  21,  55a.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 427/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-03

odlog izvršbe - istočasna predloga upnika in dolžnika

Kadar upnik in dolžnik istočasno vložita predlog za odlog izvršbe, ki se še ni začela opravljati, sodišče sledi predlogu upnika in izvršbo na njegov predlog odloži, dolžnikov predlog za odlog pa postane s tem brezpredmeten.

Pritožba dolžnika se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na predlog upnika odložilo izvršbo do ponovnega obvestila upnika o nadaljevanju izvršbe. Dolžnika pa je z njegovim predlogom za odlog izvršbe napotilo na to odločitev.

Zoper sklep je vložil pritožbo dolžnik po pooblaščencu. V pritožbi zatrjuje, da sta po ZIP-u predloga za odlog izvršbe enakovredna ne glede na to, ali ga poda dolžnik ali upnik. Zato dolžnik meni, da bi sodišče moralo vsebinsko odločiti tudi o njegovem predlogu. Sicer pa bo dolžnik primoran podati nov predlog takoj, ko se bo izvršba začela. Dolžnik je sicer zadovoljen s tem, da je upnik podal predlog za odlog izvršbe, saj upa, da mu bo upnik medtem stanovanje prodal.

Ni pa zadovoljen s tem, da sodišče o njegovem predlogu za odlog ni odločilo in iz tega razloga predlaga razveljavitev sklepa ter ponovno odločanje o zadevi.

Ni mogoče sprejeti pritožbega stališča, da sta po zakonu o izvršilnem postopku enakovredna predloga za odlog izvršbe, ki ga vložita dolžnik in upnik. Že predpostavke, ki jih mora izkazati po 63. čl. ZIP dolžnik so povsem drugačne od situacije, ki jo določa 64. čl.ZIP, ko predlog za odlog vloži upnik. Če vloži upnik predlog za odlog še preden se je začela izvajati izvršba, za takšen primer gre v tej zadevi, odlog izvršbe ni odvisen od ocene sodišča, ali je predlog utemeljen ali ne. Čeprav iz zakonskega teksta 64.čl. ZIP izhaja, da sodišče v primeru, če se izvršba še ni začela, ugodi predlogu upnika, iz česar bi se dalo sklepati, da sodišče s svojo odločbo odredi odlog, pa je dejansko odlog izvršbe na upnikov predlog v celoti v dispoziciji upnika, zato je sklep, ki ga v tem primeru izda sodišče zgolj deklarativen sklep o odlogu. V primeru, ko sta vložena predloga tako s strani upnika, kot s strani dolžnika, zato sodišče sledi predlogu upnika in izvršbo na njegov predlog odloži. Dolžnikov predlog za odlog s tem postane brezpredmeten in šele, ko bi upnik predlagal nadaljevanje in če bi obstajali ob nadaljevanju še vedno razlogi iz dolžnikovega predloga za odlog, bi dolžnik lahko vztrajal na meritorni odločitvi o vloženem predlogu za odlog, če se bi medtem spremenile okoliščine, pa bi lahko vložil le nov predlog. Tako se pokaže, da je odločitev sodišča prve stopnje, ko je ob istočasno vloženih predlogih za odlog s strani upnika in dolžnika, sledilo upnikovemu predlogu, pravilna, zato je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo dolžnika zoper takšno postopanje zavrnilo in potrdilo v izpodbijanem delu sklep sodišča prve stopnje (2.odst. 380.čl. ZPP v zvezi s čl.14 ZIP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 510/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-10

Pravdni stroški, ki jih mora stečajni dolžnik plačati na podlagi izvršilnega naslova, ki je nastal po začetku stečajnega postopka, so stroški stečajnega postopka, zato sme sodišče za njihovo izterjavo zoper stečajnega dolžnika dovoliti izvršbo.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog za izvršbo, ker je dolžnik v stečaju in zoper njega po 1. odst. 111. člena ZPPSL ni mogoče dovoliti izvršbe.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov in predlagal njegovo razveljavitev. Navedel je, da z izvršbo zahteva plačilo pravdnih stroškov, prisojenih v pravdi, ki jo je stečajni upravitelj začel proti njemu, nato pa tožbo umaknil. Ti stroški so zato stroški stečajnega postopka.

Po določbi 1. odst. 111. člena ZPPSL od dneva začetka stečajnega postopka zoper dolžnika res ni mogoče dovoliti prisilne izvršbe, vendar samo za poplačilo terjatev, glede katerih takrat že obstaja izvršilni naslov ali verodostojna listina. V obravnavanem primeru pa temu ni bilo tako. Izvršilni naslov je namreč očitno nastal šele po začetku stečajnega postopka, saj je v njem pri upniku (ki v obravnavanem primeru nastopa kot dolžnik) navedeno, da je v stečaju.

Pravdni stroški, ki jih mora stečajni dolžnik plačati na podlagi takega izvršilnega naslova (ki je nastal po začetku stečajnega postopka), so stroški stečajnega postopka. Za te stroške pa po določbi 4. odst. 111. člena ZPPSL določba 1. odst. tega člena ne velja.

Pritožbeno sodišče je na podlagi utemeljene pritožbe napadeni sklep razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopjne v nov postopek (3. točka 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP).

ZPPSL člen 111,  111/1,  111/4,  111,  111/1,  111/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 822/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-04

Z večstranskim pobotom terjatve ugasnejo v trenutku, ko zadnja od strank podpiše pogodbo o pobotu.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Pritožnik nosi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je razveljavilo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine in zavrnilo tožbeni zahtevek, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki po dveh računih za dobavljeno blago 49.093,20 SIT z zamudnimi obrestmi.  Zoper sodbo se je tožeča stranka pravočasno pritožila zaradi zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Predlagala je njeno spremembo ali razveljavitev. Ponovila je svoje trditve iz postopka na prvi stopnji, da je J. preklicala sklenjeno večstransko kompenzacijo, zato ji je tožeča stranka svoj dolg plačala, terjatev do tožene stranke pa ni ugasnila. Predlagala je, naj se o tem opravijo pri J. poizvedbe, a tega dokaza sodišče prve stopnje ni izvedlo.  Pritožba ni utemeljena.  Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da so pogodbo o večstranskem pobotu podpisale vse tri stranke (tožeča, tožena in J.). Čim je bila pogodba podpisana, so se terjatve vseh treh strank med seboj pobotale in so s tem ugasnile (smiselno po 2. odst. 337. člena ZOR). Preklic pobota s strani J. zato ni mogel imeti nobenih učinkov, tudi če je do njega prišlo. Torej tudi poizvedbe o tem pri J. ne bi imele nobenega vpliva na sicer pravilno odločitev sodišča prve stopnje. Zaradi tega ne drži pritožbeni očitek, da sodišče prve stopnje ni dovolj ali pravilno raziskalo dejanskega stanja. Tudi materialnopravno je napadena sodba pravilna. V postopku na prvi stopnji ni prišlo niti do kakšne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP, na kar je sodišče druge stopnje pazilo po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP). Zato je bilo treba neutemeljeno pritožbo zavrniti in potrditi napadeni sodbo (368. člen ZPP). Skladno z določbo 1. odst. 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP je pritožbeno sodišče odločilo, da tožeča stranka sama nosi stroške postopka s pritožbo, ker z njo ni uspela.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 251/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-02

začasna odredba - subjektivna nevarnost - prodaja nepremičnine

Prodaja nepremičnin, ki je bila izvedena po soglasju Agencije RS za prestrukturiranje in privatizacijo, ne pomeni, da dolžnik prodaja svoje premoženje z namenom, da bi onemogočil ali sicer otežil poplačilo določenega upnika.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je zavrnilo upnikov predlog za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denarne terjatve in sicer odredbe, da se dolžniku prepove obremenitev in razpolaganje z njegovimi nepremičninami, navedenimi v predlogu in vpis te prepovedi v zemljiško knjigo.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je upnik pravočasno pritožil. V pritožbi je navedel, da je prvostopno sodišče neutemeljeno zavrnilo predlog za začasno odredbo, ker preozko razlaga pojem nevarnosti za bodočo izvršbo.

Pritožnik tudi v pritožbi ni izkazal verjetnega obstoja nevarnosti, da bo dolžnik onemogočil ali precej otežil izterjavo terjatve v skladu s prvim odstavkom 265.člena ZIP. Pri zavarovanju denarne terjatve mora ta nevarnost izhajati iz zavestnega ravnanje dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo. Ne zadošča objektivna nevarnost , ki grozi upniku, in se kaže npr. v tem, da je dolžnik v slabem finančnem stanju ali da mu grozi stečaj.

Upoštevno je le tako namerno ravnanje, ki zmanjšuje dolžnikovo premoženje npr. razprodaja pod ceno ali brezplačno izročanje premoženja tretjim osebam, zaradi česar bo takrat, ko bo eventualno dovoljena izvršba, le-ta onemogočena ali otežena.

Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo, da okoliščine v zvezi s prodajo nepremičnin v L., ki je bila izvedena po soglasju Agencije RS za prestrukturiranje in privatizacijo, ne pomeni, da dolžnik prodaja svoje premoženje z namenom, da bi onemogočil ali sicer otežil poplačilo določenega upnika. Zato je prvostopno sodišče utemeljeno zavrnilo izdajo začasne odredbe in upnik s pritožbo ni mogel uspeti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.