TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 319/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-02-03

predlog za spremembo vpisa, podan v skladu z zakonom

Za vpis v sodni register veljajo tisti predpisi, ki so veljali v času odločanja pristojnih organov družbe, oziroma, v času vloženega predloga za vpis - razen če novi zakon določa drugače (kot na primer zakon o začasni ureditvi izdajanja dovoljenj za ustanavljanje zavarovalnih družb v 2. členu - Ur.l. RS štev. 13/93).

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Predlagatelj je dne 18.10.1994 predlagal vpis sprememb firme, povečanje osnovnega kapitala, spremembo statuta in dejavnosti ter vpis članov nadzornega odbora. Registrsko sodišče je sledilo prelogu le glede vpisa povečanja kapitala za 60,000.000,00 sit, v preostalem je prekinilo postopek do predložitve soglasja iz 10. člena zakona o zavarovalnicah. Zoper sklep o prekinitvi postopka se je predlagatelj pravočasno pritožil.

Predlog za prvi vpis in predlog za vpis sprememb je po določilih 47 in 48. člena zakona o gospodarskih družbeh (ZGD) so le-te dolžne podati v 15. dneh od izpolnitve pogojev za vpis oziroma od sprememb.

Po določilu 1. odst. 10. člena zakona o sodnem registru (ZSR) mora sodišče opraviti vpis, če je predlog podan skladno z zakonom. Iz navedenega izhaja, da veljajo za vpis tisti predpisi, ki so veljali v času odločanja pristojnih organov družbe oziroma v času vloženega predloga za vpis - razen če novi zakon določa drugače (kot na primer zakon o začasni ureditvi izdajanja dovoljenj za ustanavljanje zavarovalnih družb v 2. členu - Ur.l. RS štev. 13/93).

Predlog za vpis je bil vložen na sodišču 18.10.1994, sodišče pa je zahtevalo dopolnitev predloga tako, da bi bil skladen z 10. členom zakona o zavarovalnicah (Ur.l.RS štev. 64/94), ki je začel veljati dne 13.11.1994. Ta zakon v prehodnih in končnih določbah tudi nima določila, da novi predpisi veljajo za že vložene predloge za vpis v sodni register, ki še niso pravnomočno rešeni. Zato je potrebno oceniti predlog po veljavnih predpisih v času vložitve predloga. S tem pa predlagatelj ni odvezan event. uskladitve organizacije, poslovanja in aktov po 111. členu zakona o zavarovalnicah.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 178/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-02-13

prisilna poravnava - izvršilni naslov - neprijavljena terjatev

Če je upnik pridobil izvršilni naslov pred sklenitvijo prisilne poravnave in terjatve ni priglasil v navedenem postopku, izvršilni naslov ne izgubi veljave po I. odst. 64. člena ZPPSL.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Upnik je dne 14.11.1994 vložil izvršilni predlog na podlagi izvršilnega naslova - pravnomočnega sklepa sodišča. Izvršilni predlog je prvostopno sodišče zavrglo. Zoper ta sklep se je upnik pravočasno pritožil.

Prvostopno sodišče bi lahko zavrglo izvršilni predlog zaradi pomanjkljivosti, ki se tičejo same vloge, ali zaradi procesne ovire, ki jo na primer predstavlja začeti stečajni postopek zoper dolžnika.

Sicer pa mora sodišče o predlogu odločiti tako, da mu ugodi (delno ali v celoti), ali pa ga zavrne.

Prvostopno sodišče se v razlogih sklepa neutemeljeno sklicuje na določilo I. odst. 64. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (UR.l. RS štev 67/93 - ZPPSL). Iz podatkov v izvršilnem spisu izhaja, da je upnik pridobil izvršilni naslov pred sklenitvijo prisilne poravnave in terjatev ni priglasil v navedenem postopku - zato cit. izvršilni naslov ne izgubi veljave po I. odst. 64. člena ZPPSL. Drugi odstavek cit. člena pa je naslovljen na izvršilno sodišče, ki ne sme dovoliti izvršbe preko pogojev prisilne porevnave.

V konkretnem primeru mora dovoliti izvršbo za 60% seštevka glavnice, obresti in sodnih stroškov iz izvršilnega naslova - 62/I ZPPSL, za presežnih 40%-ov pa predlog zavrniti. Posebej pa mora sodišče ob odločanju paziti na izvršljivost izvršilnega naslova. V tej zadevi se je paricijski rok podaljšal za dve leti od sklenitve prisilne poravnave. V ponovnem postopku bo sodišče upoštevalo navedene pogoje prisilne poravnave.

ZPPSL člen 59,  59/3,  64,  64/1,  59,  59/3,  64,  64/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 192/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-02-17

Izvršilno sodišče mora odpraviti napake v izvršilnem predlogu s smiselno uporabo določil pravdnega postopka in je posledica neuspešne poprave zavrženje ali presumirani umik izvšilnega predloga, ne pa ustavitev izvršilnega postopka.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je izvršilni postopek ustavilo, ker upnik ni pravočasno sporočil sodišču pravilnega naslova dolžnika.

V 1. odstavku 35. člena ZIP so določene sestavine izvršilnega predloga - med drugim tudi navedba dolžnika. To pomeni, da mora biti pri pravni osebi - gospodarski družbi - v izvršilnem predlogu navedena firma in sedež dolžnika. Iz podatkov v izvršilnem spisu je razvidno, da je upnik navedel dolžnikov sedež kot je vpisan v sodni register. Iz nadaljnih podatkov v spisu tudi izhaja, da vročitve ni bilo možno opraviti, ker je odgovorna oseba dolžnika na begu.

Vročitev torej ni bila onemogočena zaradi napačnega naslova pravne osebe, temveč iz razloga, ker pri pravni osebi ni bilo najti delavca, kateremu bi pošta vročila sodno pošiljko skladno s 1. odstavkom 134. člena ZPP. Zgolj podredno je dodati, da mora izvršilno sodišče odpraviti napake v izvršilnem predlogu s smiselno uporabo določil pravdnega postopka in je posledica neuspešne poprave zavrženje ali presumirani umik izvšilnega predloga.

Zakon o izvršilnem postopku predvideva ustavitev postopka v splošnih določbah zaradi neplačila pologa za stroške (32. člen ZIP), zaradi ovir, ki izvirajo iz izvršilnega naslova (68. člen ZIP), ali pri izvršbi za izterjavo denarne terjatve tudi zaradi brezuspešnega rubeža (79. člen ZIP) ali brezuspešne prodaje (85. in 86. člen ZIP).

Prvostopno sodišče torej ni imelo podlage za ustavitev postopka in tudi ne za procesne sankcije iz zakona o pravdnem postopku.

V konkretni situaciji, ko je sodišče izdalo izvršilni sklep in ga ne more vročiti dolžniku po 3. odst. 142. člena v zvezi s 134. členom ZPP, po veljavni procesni zakonodaji izvršilni sklep ni postal pravnomočen. Zato bo moral upnik počakati na nadaljna izvršilna dejanja sodišča in predvsem na poplačilo v izvršbi do takrat, ko bo možna veljavna vročitev. Po 1. odst. 134. člena ZPP je veljavna vročitev delavcu pravne osebe, ki se najde v poslovnem prostoru - in ne samo direktorju L.K.

ZPP (1977) člen 134,  134/1,  142,  142/3,  134,  134/1,  142,  142/3.  ZIP člen 32,  35,  68,  79,  85,  86,  32,  35,  68,  79,  85,  86.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 182/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-02-17

taksna oprostitev - državni organ - taksni zavezanec

Če je upnik kot državni organ, po določilu 11. člena Zakona o sodnih taksah - ZST, oproščen plačila sodne takse, mora, po določilu 17. člena ZST, v primeru, če taks oproščena stranka v sodnem postopku uspe, dolžno takso plačati nasprotna stranka, za katero ne velja taksna oprostitev.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča o prisilni izterjavi redne in kazenske takse v skupnem znesku 6.075,00 sit. V pritožbi je dolžnik navedel, da ni taksni zavezanec.

Za upnika kot državni organ velja po določilu 11. člena Zakona o sodnih taksah taksna oprostitev. Člen 17 cit. zakona določa, da v primeru, če taks oproščena stranka v sodnem postopku uspe - je takso dolžna plačati nasprotna stranka, za katero ne velja taksna oprostitev.

V tej zadevi je upnik s predlogom za izvršbo uspel, saj je sklep o dovolitvi izvršbe postal pravnomočen dne 27.8.1994. Dolžnik je bil opozorjen na taksno obvezo z opominom, ki ga je sprejel dne 9.11.1994. Taksne obveze dolžnik ni plačal v 15. dneh, zato je sklep o prisilni izterjavi z dne 27.2.1995 utemeljen. Izrek 50%-ne kazenske takse temelji na določilu 29. člena cit. zakona.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 180/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-02-17

umik zahtevka za glavnico - odločitev brez naroka - pobot

Če tožnik zaradi pobota umakne zahtevek za glavnico, vztraja pa pri obrestih in stroških, sodišče prve stopnje nima podlage za uporabo 496. člena ZPP in odločanje o zahtevku brez naroka.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje razveljavi v izreku o izvršilnih in pravdnih stroških ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži končni odločbi.

Sodišče I. stopnje je s sodbo po členu 496 ZPP vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi glede zamudnih obresti in izvršilnih stroškov, s sklepom pa je vzelo na znanje umik za glavnico in v tem delu izvršilni sklep razveljavilo. Toženi stranki je naložilo plačilo pravdnih stroškov. V pravočasni pritožbi je toženka navedla, da je med pravdo dne 2.2.1995 plačala tudi vse izvršilne stroške, kar pa tožnica v obvestilu o delnem umiku ni navedla. Toženka se je torej pritožila zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in sicer samo glede tistega dela sodbe, ki je vzdržala v veljavi izvršilni sklep za 8.210,00 sit izvršilnih stroškov.

Najprej je potrebno ugotoviti, da so po delnem umiku tožbe ostale sporne le zamudne obresti za osem mesecev ( v izračunanem znesku 34.042,78 sit) ter izvršilni stroški v znesku 8.200,00 sit. Tako bi moral nadaljni postopek teči po določilih o sporu majhne vrednosti. V tem sporu ni dovoljena pritožba zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ki ga sicer uveljavlja pritožba. Pač pa je sodišče druge stopnje preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti. Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Tožena stranka je v ugovoru navedla, da je dolg v celoti plačan zaradi pobota. Sledila je vloga tožnice, da zaradi pobota umika zahtevek za glavnico - vztraja pa pri obrestih in stroških. Sodišče prve stopnje torej ni imelo podlage za uporabo 496. člena ZPP in odločanje o zahtevku brez naroka. S tem je storilo kršitev procesnega zakona iz 9. točke II. odst. 354. člena ZPP. Pritožbeno sodišče je razveljavilo izpodbijano sodbo le v obsegu pritožbe. Zaradi ponovne odmere vseh pravdnih stroškov, je razveljavljen tudi izrek o pravdnih stroških.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu III. odst. 166. člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 162/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-02-17

preklic umika izvršilnega predloga - umik umika

Umika izvršilnega predloga ni mogoče preklicati, čeprav je umik podan v zmoti glede določene dejanske okoliščine (n.pr. v zmotnem prepričanju, da je terjatev plačana).

Pritožba se zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Upnik je dne 9.7.1993 umaknil izvršilni predlog, ker je dolžnik v celoti plačal svoj dolg. Nato je upnik z vlogo z dne 14.7.1993 obvestil sodišče, da ne umika izvršilnega predloga v celoti, temveč le za glavnico, vztraja pa pri izvršbi za obresti in stroške.

Prvostopno sodišče je s sklepom vzelo na znanje umik v celoti in izvršbo ustavilo. Zoper ta sklep se je upnik pravočasno pritožil.

Glede procesnih posledic umika izvršilnega predloga v zakonu o izvršilnem postopku (ZIP) ni posebnih določil. Zato je po členu 14 ZIP smiselno uporabiti določila zakona o pravdnem postopku (ZPP) in sicer določilo člena 193 ZPP o umiku tožbe. V tej zvezi je ustaljeno stališče sodne prakse, da umika tožbe - izvršilnega predloga ni mogoče preklicati, ker tožbe - predloga ni več. Umik izvršilnega predloga neposredno vpliva na procesno stanje. Umika ni mogoče preklicati, čeprav je umik podan v zmoti glede določene dejanske okoliščine (n. pr. v zmotnem prepričanju, da je terjatev plačana). V kolikor dolg še ni v celoti ali delno plačan, ga bo lahko upnik izterjal z novim izvršilnim predlogom.

ZPP (1977) člen 193,  193.  ZIP člen 37,  37.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 81/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-03-13

začasna odredba - zavarovanje nedenarne terjatve - nujna pot

Čeprav je sklep o dovolitvi nujne poti konstitutiven, so določene začasne odredbe v tem postopku mogoče.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe v postopku za določitev nujne poti. S to začasno odredbo so predlagatelji zahtevali, da se jim dopusti uporaba dela parcele 386 k.o. M. za shranjevanje materiala, parkiranja avtomobilov in vsakršno drugo uporabo do pravnomočnosti nepravdnega postopka za določitev nujne poti. Sodišče prve stopnje je predlog zavrnilo, ker je ugotovilo, da se v tem postopku zahteva ustanovitev stvarne služnosti, ta zahtevek pa je konstitutivne narave. Za take vrste zahtevkov začasne odredbe ni mogoče izdati.

Proti sklepu se pritožujejo predlagatelji iz vseh pritožbenih razlogov in predlagajo spremembo sklepa tako, da bo predlogu ugodeno, podrejeno pa predlagajo razveljavitev. Navajajo, da je sodišče prve stopnje napačno uporabilo materialnopravne določbe, s tem ko je zavrnilo predlagano začasno odredbo. Sklep o določitvi nujne poti je oblikovalen, saj gre za novo ustanovljeno določeno pravno razmerje.

Vendar sam zahtevek nima zveze z začasnostjo ureditve, ki jo predlagajo predlagatelji v njihovem predlogu. Začasna odredba ni konstitutivne narave, ampak je zahtevek dajatven. Potrebno je upoštevati dejansko stanje. Predlagatelji nimajo drugega dostopa in so od tega eksistenčno odvisni. Zavrnjen predlog jim tako onemogoča, da bi se preživljali z dejavnostjo, pri kateri je eden izmed pogojev prav dovoz materiala. V konkretnem primeru ni druge možnosti, saj ne morejo voziti in hoditi po zraku. Treba bi bilo opraviti ogled na kraju samem.

Odločitev sodišča prve stopnje je pravilna. Ni se sicer mogoče v celoti strinjati z razlogi izpodbijanega sklepa o tem, da je v postopku za določitev nujne poti izdaja začasne odredbe vselej izključena zato, ker je sklep o ustanovitvi nujne poti konstitutiven.

Res je, da se s sodno odločbo pot šele ustanovi, ko pa je ustanovljena, za upravičenca iz tega izhaja pravica, pot uporabljati.

Zato so določene začasne odredbe mogoče, zlasti take, s katerimi se zavaruje obstoječe stanje. Glede na povedano, pa med takimi začasnimi odredbami ne more biti odredba, s katero se dovoljuje začasna uporaba poti. Začasna odredba je sredstvo časovno omejenega zavarovanja bodoče upnikove terjatve. Ker gre le za zavarovanje, se z odredbo ne more odločiti enako, kot če bi se zahtevku ugodilo. Potem namreč ni več zavarovanje.

Glede na zgoraj povedano torej na posamezne pritožbene trditve ni potrebno odgovarjati.

Tako je bilo torej treba zavrniti pritožbo in potrditi pravilno odločitev sodišča prve stopnje (člen 380 tč. 2 Zakona o pravdnem postopku v zvezi s čl. 14 Zakona o izvršilnem postopku in 37 Zakona o nepravdnem postopku).

ZNP člen 140,  140/1,  140,  140/1.  ZIP člen 267,  267/1,  267/2,  267,  267/1,  267/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 222/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-03-05

Enoletni zastaralni rok velja tudi za terjatve, nastale iz razmerja med lastnikom stanovanja in pooblaščeno organizacijo, ki je izvajalka upravljanja v večstanovanjski hiši.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani del sodbe prve stopnje.

Z izpodbijanim delom sodbe je sodišče prve stopnje razveljavilo tisti del sklepa o izvršbi, ki toženki nalaga plačilo 8.127,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi ter tožbeni zahtevek v tem delu zavrnilo.

Zoper ta del sodbe se zaradi zmotne uporabe materialnega prava pritožuje tožeča stranka in predlaga spremembo, podrejeno pa razveljavitev. Zatrjuje, da tožeča stranka ni dobavitelj elektrike, vode itd. in ne opravlja dimnikarskih storitev ter vzdrževanje snage za potrebe gospodinjstva. Zato za njo ne velja enoletni zastaralni rok. Kot upravnik oz. pooblaščena organizacija po 2. odst. 145. čl. Stanovanjskega zakona (v nadaljevanju SZ) je le prejemala račune dobaviteljev za objekt Potrčeva 4 kot celoto ter jih razdeljevala med uporabnike storitev dobaviteljev in poravnala račune dobaviteljem.

Brez pomena je pritožbeno sklicevanje na 2. odst. 145. čl. SZ.

Dejstvo, da je tožeča stranka opravljala naloge iz 24. čl. SZ (kar obsega stanovanjske storitve, vzdrževanje, obratovanje stanovanjske hiše, vzdrževanje funkcionalnega in skupnega funkcionalnega zemljišča, skrb za varstvo bivalnega okolja ter vse storitve v zvezi s tem), kvečjemu potrjuje pravilnost pravnega zaključka sodišča prve stopnje. Kajti v razmerju do posameznega lastnika stanovanja je pooblaščena organizacija iz 2. odst. 145. čl. SZ (v konkretnem primeru tožeča stranka) izvajalec upravljanja, torej organizacija, ki med drugim skrbi za obratovanje stanovanjske hiše. Obratovanje pa zajema storitve v zvezi z uporabo skupnih prostorov, delov in naprav stanovanjske hiše in funkcionalnega zemljišča in stroške, ki nastajajo s tem v zvezi, predvsem pa: stroške za čiščenje, elektriko, vodo, vzdržavanje, obratovanje naprav, stroške za hišnika in vse druge skupne stroške (4. odst. 24. čl. SZ). Ker je tako v razmerju do toženke tožeča stranka oseba, ki je dobavitelj elektrike, vode, ogrevanja itd. ter izvajalec storitev v zvezi z uporabo skupnih prostorov, delov in naprav stanovanjske hiše in funkcionalnega zemljišča, je brez pomena, kdo je izvirni in dejanski dobavitelj oz. izvajalec. To pa pomeni, da velja enoletni zastaralni rok (1. tč. 1. odst. 378. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih) tudi za razmerje med lastnikom stanovanja in pooblaščeno organizacijo, ki je na podlagi 2. odst. 145. čl. SZ začasna izvajalka upravljanja v večstanovanjski hiši. Sodišče prve stopnje je torej pravilno uporabilo materialno pravo, ko je zaključilo, da so terjatve v skupnem znesku 8.127,00 SIT zaradi preteka enoletnega zastaralnega roka zastarale. Zato je pritožbeno sodišče zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo izpodbijani del sodbe prve stopnje (368. čl. Zakona o pravdnem postopku).

ZOR člen 378,  378/1-1,  378,  378/1-1.  SZ člen 24,  145,  145/2,  24,  145,  145/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 211/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-03-17

potrdilo o izvršljivosti - nova organiziranost sodišč

Upnik je vložil pri okrajnem sodišču izvršilni predlog na podlagi sklepa okrožnega sodišča. Ker nista izvršilno sodišče in tisto, ki je odločilo o terjatvi - isto sodišče, je prvostopno sodišče utemeljeno zahtevalo priloge po 1. odst. 36. člena ZPP, po neuspešnem poteku roka pa izvršilni predlog zavrglo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je izvršilni predlog zavrglo, ker upnik na poziv sodišča ni predložil izvršilnega naslova v izvirniku in potrdila o pravnomočnosti ter izvršljivosti.

Po določilu I. odstavka 36. člena ZIP upniku ni potrebno priložiti izvršilnemu predlogu izvršilni naslov v izvirniku in potrdilo o izvršljivosti, kadar je izvršilni predlog vložen pri istem sodišču, ki je o terjatvi odločilo. Upnik je dne 8.3.1995 vložil pri okrajnem sodišču izvršilni predlog na podlagi sklepa okrožnega sodišča opr.

štev. I Pg 489/93 z dne 28.2.1995. Ker nista izvršilno sodišče in tisto, ki je odločilo o terjatvi - isto sodišče, je prvostopno sodišče utemeljeno zahtevalo priloge po 1. odst. 36. člena ZPP, po neuspešnem poteku roka pa izvršilni predlog zavrglo.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 258/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-03-17

potrdilo o izvršljivosti - nova organiziranost rednih sodišč

Po določilu I. odstavka 36. člena ZIP upniku ni potrebno priložiti k izvršilnemu predlogu potrdilo o izvršljivosti, kadar je izvršilni predlog vložen pri istem sodišču, ki je o terjatvi odločilo. Okoliščina, da je dne 1.1.1995 pričela veljati nova organiziranost rednih sodišč, ne more upniku odvzeti opisane procesne ugodnosti, ki je po citiranem določilu vezana na dan vložitve izvršilnega predloga.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. IV Ig 1127/94-5 z dne 13.4.1995 razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljni izvršilni stroški.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je izvršilni predlog zavrglo, ker upnik na poziv sodišča ni predložil potrdila o pravnomočnosti.

Po določilu I. odstavka 36. člena ZIP upniku ni potrebno priložiti k izvršilnemu predlogu potrdilo o izvršljivosti, kadar je izvršilni predlog vložen pri istem sodišču, ki je o terjatvi odločilo. Upnik je dne 15.12.1994 vložil pri temeljnem sodišču izvršilni predlog, isto sodišče pa je izdalo izvršilni naslov - sklep opr. štev. II Pg 452/93 z dne 8.11.1994. Okoliščina, da je dne 1.1.1995 pričela veljati nova organiziranost rednih sodišč, ne more upniku odvzeti opisane procesne ugodnosti, ki je po citiranem določilu vezana na dan vložitve izvršilnega predloga.

V novem postopku bo prvostopno sodišče odločilo tudi o nadaljnih izvršilnih stroških.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.