TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep Cpg 1612/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-11-26

lastninsko preoblikovanje - družba z omejeno odgovornostjo - osnovni kapital in osnovni vložki

Tudi če družbeno podjetje v postopku lastninskega preoblikovanja v delniško družbo obenem kot edini ustanovitelj ustanovi še družbo z omejeno odgovornostjo, mora biti najmanj ena tretjina osnovnega kapitala te družbe z omejeno odgovornostjo zagotovljena v denarju.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep registrskega sodišča potrdi.

Registrsko sodišče je zavrnilo predlog za vpis ustanovitve družbe z omejeno odgovornostjo. Ugotovilo je namreč, da je ustanovitelj zagotovil osnovni kapital samo s stvarnim vložkom, kar je v nasprotju z določbo 3. odst. 410. člena ZGD.

Zoper sklep se je predlagatelj pravočasno pritožil zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Predlagal je predvsem izdajo nadomestnega sklepa, drugače pa njegovo spremembo. Navedel je, v tem primeru ne gre za običajen način ustanovitve d.o.o., ampak za drugačen način, ki pa ga ZGD res ne ureja. Ustanovitev dveh d.o.o. je bila namreč predvidena s programom lastninskega preoblikovanja predlagatelja, ki se je preoblikoval v delniško družbo, hkrati pa kot 100% lastnik ustanovil dve družbi z omejeno odgovornostjo. Druga družba, ustanovljena na enak način, je bila pri Okrožnem sodišču v Ljubljani že vpisana v sodni register, enako pa se je zgodilo tudi v primeru lastninskega preoblikovanja Avtohiše Ljubljana.

Iz podatkov v spisu sicer res sledi, da se je predlagatelj lastninsko preoblikoval in to tako, da se je preoblikoval v delniško družbo. Pri tem je del svojega premoženja kot stvarni vložek vložil v dve družbi z omejeno odgovornostjo, ki ju je ustanovil (v postopku lastninskega preoblikovanja) kot edini ustanovitelj. To pa pomeni le spremembo oblike premoženja predlagatelja in to z običajno ustanovitvijo dveh družb-hčera. Pritožbeno sodišče ne vidi razlike med tem, da je do ustanovitve družb prišlo hkrati z lastninskim preoblikovanjem predlagatelja in tem, da bi se predlagatelj najprej v celoti preoblikoval v delniško družbo in šele potem ustanovil dve družbi z omejeno odgovornostjo.

Po določbi 3. odst. 410. člena ZGD mora biti pri ustanovitvi družbe z omejeno odgovornostjo najmanj ena tretjina osnovnega kapitala zagotovljena v denarju. Niti ta niti kakšen drug zakon nima določbe, da bi bilo to kaj drugače v primeru lastninskega preoblikovanja družbe z družbenim premoženjem, če ta pri tem ustanovi novo družbo z omejeno odgovornostjo. Zato je sodišče prve stopnje dejansko stanje pravilno in popolno ugotovilo, predvsem pa je po stališču pritožbenega sodišča pravilno uporabilo navedeno materialnopravno določbo ZGD (ne glede na drugačne primere iz sodne prakse, navedene v pritožbi).

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da ni podan nobeden od pritožbenih razlogov. Zato je na podlagi določbe 2. točke 39. člena ZSR neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 125/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-11-19

stroški postopka - sodna taksa - izvršba na podlagi verodostojne listine - gospodarski spor

Šele novela Zakona o sodnih taksah (Ur.l. RS 38/96) v novem, petem odstavku taksne tarife št.1 izrecno določa za izvršilni postopek, v katerem sodišče odloča o dovolitvi izvršbe na podlagi verodostojne listine in bi v primeru ugovora moralo postopati po pravilih postopka v gospodarskih sporih, 100% povečano takso, torej skupaj 2% od vrednosti spora.

Pritožbi se ugodi in se sklep o izvršbi sodišča prve stopnje v točki 2 spremeni, tako da glasi: "Stroški upnika se odmerijo na sit 15.190,00."

Upnik se je po pooblaščencu pravočasno pritožil zoper odmerjene stroške v izvršilnem sklepu z dne 16.2.1995. Navedel je, da je prvostopno sodišče odmerilo premalo izvršilnih stroškov, saj že sama taksa za vložitev izvršilnega predloga znaša 9.000,00 sit.

Pritožbeno sodišče po pregledu predmetne zadeve ugotavlja, da je sodna taksa pravilno odmerjena. Upnik je izvršilni predlog vložil 7.2.1995 - po takrat veljavnem 4. odstavku tarifne številke 1 Zakona o sodnih taksah je določilo o 100% povišanju takse veljalo le za gospodarske spore, ne pa za izvršbo. Šele novela Zakona o sodnih taksah (Ur.l. RS 38/96) v novem, petem odstavku taksne tarife št.1 izrecno določa za izvršilni postopek, v katerem sodišče odloča o dovolitvi izvršbe na podlagi verodostojne listine in bi v primeru ugovora moralo postopati po pravilih postopka v gospodarskih sporih, 100% povečano takso, torej skupaj 2% od vrednosti spora.

Zaradi navedenega v tem obsegu pritožbi ni ugoditi.

Pritožba pa je utemeljena v zvezi z odmero nagrade poblaščencu za sestavo izvršilnega predloga. Od 5.2.1995 velja Odvetniška tarifa (Ur.l. RS 32/95), po kateri - točka VIII tarife - gre poblaščencu za sestavo izvršilnega predloga 50% postavke iz tarif.št. 13, vendar ne več kot 200 točk. Vrednost terjatve je 270.155,40 sit, torej po tarif.št. 13 nagrada 300 točk oziroma za izvršilni predlog 50% te tarife ali 150 točk. Pooblaščenec je prijavil 150 točk za nagrado, prvostopno sodišče pa je očitno spregledalo novo odvetniško tarifo in odmerilo nagrado v vrednosti 100 točk.

Pritožbeno sodišče je ob uporabi 4.točke 373.člena ZPP spremenilo odločitev o stroških kakor izhaja iz izreka tega sklepa.

Pritožnik pritožbenih stroškov ni zaznamoval.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cp 1023/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-11-05

založitev predujma - ustavitev izvršbe - izvršba na podlagi verodostojne listine

Če upnik ne založi predujma za izvršilne stroške v postavljenem roku, ustavi sodišče s sklepom izvršbo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo.

Obrazložilo je, da je na upnikov predlog zaradi izterjave zneska 16.139 SIT s pripadki dovolilo izvršbo z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnin. Upniku pa je naložilo , da založi predujem za stroške, ki bodo nastali v zvezi z opravljanjem izvršilnih dejanj. Ker pa upnik predujema v 15 dnevnem roku ni založil, je sodišče ustavilo izvršbo v smislu tretjega odstavka 32. člena Zakona o izvršilnem postopku - ZIP.

Zoper ta sklep je upnik vložil pravočasno pritožbo. V njej navaja, da po podatkih , ki so na razpolago vse doslej upniku ni bil posredovan nikakršni nalog za plačilo predujma za sodnega izvršitelja. Predlaga, da pritožbeno sodišče razveljavi sklep o ustavitvi izvršbe in dovoli predlagano izvršbo po predhodnem zahtevku za plačilo predujma.

Pregled zadeve pokaže, da je sodišče prve stopnje pravilno in popolno ugotovilo vse okoliščine, pomembne za odločanje v tej zadevi ter je tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Pritožbeno sodišče zato povzema odločitev sodišča prve stopnje, ko je izvršbo ustavilo zaradi neplačila predujema za opravljanje izvršilnih dejanj.

Sodišče prve stopnje je dovolilo izvršbo na podlagi verodostojne listine z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnin. Sklep o izvršbi je poslalo upniku hkrati z njim pa še poziv za založitev predujma (OP2. I). Upnik je izvršilno dovolilo in OP 2.I prejel 8. 11. 1995, kar je potrjeno s podpisom in žigom upnika na vrnjeni povratnici. Pritožbeno zatrjevanje, da upniku ni bil posredovan nikakršen nalog za plačilo predujma, torej ne drži.

Zato je bilo treba odločiti, kot izhaja iz izreka tega sklepa in pritožbo zavrniti kot neutemeljeno ter potrditi izpodbijani sklep ( 2. točka 380. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 14. členom ZIP). Pritožbeno sodišča pa tudi ni našlo nobenih bistvenih kršitev postopka absolutnega značaja na katere je sicer pri preizkusu zadeve dolžno paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 365. člena v zvezi s 381. členom ZPP ter v zvezi s 14. členom ZIP).

O stroških pritožbenega postopka se ni odločalo, ker le-ti niso bili priglašeni.

Določbe ZPP in ZIP pa so bile uporabljene kot pravna pravila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cp 490/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-11-12

sklep o izvršbi - delni umik izvršilnega predloga

Izpodbijani del sklepa, v katerem je navedeno, v kolikšnem obsegu se izvršba nadaljuje, predstavlja le ugotovitev sodišča v kolikšnem obsegu je izvršbo treba po delni ustavitvi še opraviti in zato nima značaja odločbe, ki bi jo bilo mogoče izpodbijati s pritožbo.

Pritožbo dolžnice se kot nedovoljeno z a v r ž e .

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se izvršba nadaljuje v obsegu neplačanega dela glavnice 1.410,00 SIT, obresti v znesku 1.577,00 SIT in izvršilnih stroškov upnice v znesku 6.175,00 SIT, skupaj v znesku 9.162,00 SIT, v preostalem delu pa je izvršbo ustavilo. Takšno odločitev je sprejelo na podlagi upnikovega delnega umika predloga za izvršbo.

Dolžnica je proti temu sklepu vložila laično pritožbo v kateri v bistvu navaja, da upnici ni ničesar več dolžna. Razumeti je, da uveljavlja pritožbo zoper prvostopni sklep s katerim se izvršba v delu nadaljuje, iz pritožbenih razlogov smiselne zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava (2. in 3. točka prvega odstavka 353. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s členom 14. Zakona o izvršilnem postopku - ZIP).

Smiselno se zavzema za spremembo izpodbijanega sklepa v delu, kolikor se njegov izrek nanaša na nadaljevanje izvršbe.

Pregled zadeve na pritožbeni stopnji pokaže, da predstavlja izpodbijani sklep po svoji vsebini odločitev o delnem umiku izvršilnega predloga. Zato bi praviloma njegov izrek moral opredeliti, v katerem delu se izvršba ustavi, v ostalem pa, da se nadaljuje in ne obratno. Zato je ugotoviti, da ima značaj sodne odločbe oz. sklepa le tisti del izpodbijanega prvostopnega sklepa, s katerim je sodišče prve stopnje izvršbo po delnem umiku izvršilnega predloga delno ustavilo. Ostali del odločbe pa po svoji vsebini ni odločitev sodišča, saj je o tem delu izvršilnega predloga sodišče že pravnomočno odločilo s sklepom o izvršbi z dne 23. 1. 1996 opr. štev.

II IVL 113/96 in o tem delu ni moglo ponovno odločati. Zato izpodbijani del sklepa, v katerem je navedeno, v kolikšnem obsegu se izvršba nadaljuje, predstavlja le ugotovitev sodišča v kolikšnem obsegu je izvršbo treba po delni ustavitvi še opraviti in zato nima značaja odločbe, ki bi jo bilo mogoče izpodbijati s pritožbo.

Ob povedanem se pokaže, da pritožba dolžnice, ki izpodbija ravno izpodbijani del glede nadaljevanja izvršbe, ni dopustna. Zato je bilo odločiti kot v izreku (člen 380 točka 1 ZPP v zvezi s členom 14 ZIP).

Sicer pa je pritožnica v pritožbi smiselno navedla samo takšne razloge , ki bi jih morala navesti že v ugovoru zoper sklep o izvršbi, ki pa bi ga morala vložiti v roku 8 dni od njegovega prejema. Dolžnica pa bo lahko v nadaljevanju izvršbe z ustreznimi dokazi aktivno sodelovala v dokazovanju zatrjevanega popolnega plačila upnice.

Odločitev o pritožbenih stroških je izostala, ker jih pritožnica ni uveljavljala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cp 1137/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-11-15

nepopolna vloga - zavrženje izvršilnega predloga - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Določba 2. odst. 78. člen ZDEN, po kateri preide zapuščina na dediče z dnem pravnomočnosti odločbe o denacionalizaciji, je specialna določba glede na splošno pravilo, določeno v 132. členu ZD. Če zapustnikov potomec umre sicer za zapustnikom, vendar pred pravnomočnostjo odločbe o denacionalizaciji, njegov zakonec ne pride v poštev za dedovanje, temveč le eventuelni potomci oz. zapustnikovi vnuki po vstopni pravici (12. člen ZD).

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo izvršilni predlog upnika kot nepopoln, ker le-ta kljub pozivu sodišča v danem sodnem roku 15 dni tega ni popravil z navedbo točnih datumov - od kdaj - do kdaj zahteva zamudne obresti.

Takšno odločitev izpodbija upnik ob uveljavljanju pritožbenih razlogov bistvene kršitve določb procesnega prava in zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ko navaja, da je prvostopnemu sodišču predložil popravljeni izvršilni predlog z navedbo točnega datuma izdaje sodbe - izvršilnega naslova, to je 1. 3. 1994 in sicer v delu predloga, ki se nanaša na dovolitev izvršbe.

Izpodbijana odločitev temelji na ugotovitvi, da upnik kljub pozivu sodišča ni popravil izvršilnega predloga z navedbo datumov teka zamudnih obresti. Taka ugotovitev pa je protispisna, saj je upnik v danem roku sodišču predložil izvršilni naslov in tudi popravil izvršilni predlog z navedbo datuma izdaje izvršilnega naslova - pravnomočne citirane sodbe z dne 1. 3. 1994 kot datum od katerega dalje do plačila upnik uveljavlja zamudne obresti od zneska glavnice, oz. kot datum do katerega uveljavlja enake obresti od dospelosti posameznih zapadlih zneskov do izdaje sodbe. Izvršilni predlog je tako popolnoma razumljiv in tudi vsebuje vse, kar je treba , da ga sodišče lahko obravnava. Tako se pokaže kot utemeljen pritožbeni očitek o storjeni bistveni kršitvi procesnega prava. Prvostopno sodišče je zmotno uporabilo določbo četrtega odstavka 109. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 14. členom Zakona o izvršilnem postopku - ZIP, s tem pa je storilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka in sicer relativnega značaja iz prvega odstavka 354. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP; ker pa je ta kršitev vplivala na pravilnost in zakonitost izpodbijane odločitve, je pritožbeno sodišče moralo pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti ter vrniti zadevo sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

V nadaljevanju bo o izvršilnem predlogu potrebno odločati ob upoštevanju določb ZIP.

O stroških pritožbenega postopka pritožbeno sodišče ni odločalo, ker le-ti niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 109,  109/4,  354,  354/1,  109,  109/4,  354,  354/1.  ZIP člen 14,  14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 681/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-12-18

vračunanje daril v dedni delež (kolacija) - upravičenec zahteve za vračunanje

Oseba, ki se je odpovedala pravici biti dedinja, nima pravnega interesa za uveljavljanje vračunanja daril, saj ta pravica pripada le sodediču (58. čl. ZD).

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o dedovanju ugotovilo katero premoženje spada v zapuščino po pok. M. M., razglasilo za oporočna dediča Ž. Š. in F. P., za nujne dedinje pa zapustničine hčere V. U., V. C. in Ž. D., vsako do 1/8 zapuščine, ker pa sta slednji dve svoje dedne deleže odstopili prvi nujni dedinji, je razglasilo, da dedujeta oporočna dediča vsak po 5/16 zapuščine, nujna dedinja pa 6/16 zapuščine.

Zoper sklep se pritožuje zapustničina hči K. Š. V pritožbi navaja, da so bile nujne dedinje, to je njene sestre, že v celoti dedno odpravljene, saj so od matere prejela darila že za časa njenega življenja, ki jih v nadaljevanju pritožbe tudi za vsako dedinjo posebej natančno opiše. Sama naspotno ni dobila ničesar, zato meni, da bi sodišče prve stopnje moralo spoštovati v celoti voljo matere, izraženo v oporoki, s katero je njeni hčeri, torej vnukinji zapustnice in njenemu zaročencu zapustila vso zapuščino. Predlaga razveljavitev sklepa o dedovanju v delu, kjer so priznani nujni deleži.

Pritožbeno sodišče je ob preizkusu pritožbe ugotovilo, da ni dovoljena.

Pritožnica s trditvijo, da so njene sestre - nujne dedinje določen del premoženja od zapustnice že pridobile in jim zato nujni delež iz zapuščine ne pripada, smiselno zahteva vračunanje daril v dedne deleže nujnih dedinj. Pravica zahtevati vračunanje darila pripada po 58.čl. Zakona o dedovanju le sodediču, kar pa pritožnica ni, saj je na zapuščinski obravnavi dne 14.7.1995 izrecno izjavila, da oporoko priznava, nujnega deleža pa ne uveljavlja. Nujni dedič dobi nujni delež samo če ga zahteva ( 26.čl. ZD ), zato se je pritožnica s takšno dedno izjavo odpovedala pravici biti dedinja. Ker pritožnica ni sodedinja, pa nima pravnega interesa za uveljavljanje vračunanja darila, saj s tem ne bi v ničemer spremenila svojega položaja, ni pa niti legitimirana za urejanje razmerij med oporočnima dedičema in nujno dedinjo. Zato je moralo pritožbeno sodišče njeno pritožbo kot nedovoljeno zavreči po 1.odst.380. čl. ZPP v zvezi s 163. čl. ZD.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1661/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-12-17

Ni pogojev za vročitev pisanja na oglasno desko sodišča, če je sodišče pred tem neuspešno poskusilo z vročitvijo pisanja že obstoječemu subjektu samo na naslov njegovega direktorja, ne pa na naslov pooblaščenega odvetnika niti na naslov sedeža subjekta vpisa.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne registrskemu sodišču v novo odločanje.

Registrsko sodišče je zavrglo predlog za vpis sprememb v sodni register, ker ga predlagatelj kljub pozivu v danem roku ni popravil tako, da bi bile izpolnjene procesne predpostavke za odločanje.

Zoper sklep se je predlagatelj pravočasno pritožil in predlagal izdajo nadomestnega sklepa ali pa spremembo izpodbijanega sklepa.

Navedel je, da odredbe s pozivom na dopolnitev predloga za vpis ni prejel. Pošiljka je bila naslovljena na njegovega direktorje, ki pa se je preselil, vendar pa v dogovoru s pošto še 6 mesecev prejemal pošiljke, naslovljene na stari naslov, na novega. Polega tega predlagatelj še vedno posluje na starem sedežu, a mu pošiljka tja sploh ni bila poslana.

Po določbi 2. odst. 25. člena ZSR se vročitve v postopku vpisa podatkov v sodni register pri že vpisanem subjektu opravijo na naslov sedeža subjekta vpisa. Šele po neuspešnem poskusu take vročitve je dovoljena vročitev z nabitjem na sodno desko po 26. členu ZSR. Iz podatkov spisa sledi, da registrsko sodišče subjektu vpisa na naslov njegovega sedeža v tem primeru ni niti poskusilo vročiti odredbe s pozivom na dopolnitev njegovega predloga za vpis sprememb. Že iz tega razloga je podana bistvena kršitev določb postopka po 7. točki 2. odst. 354. člen ZPP v zvezi s 37. členom ZNP in 19. členom ZSR, zaradi katere je moralo pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke ZSR napadeni sklep razveljaviti in vrniti zadevo registrskemu sodišču v novo odločanje. Poleg tega pa je predlagatelja v postopku že od vsega začetka zastopal pooblaščenec - odvetnik. V takem primeru bi moralo po stališču pritožbenega sodišča registrsko sodišče v prvi vrsti uporabiti določbo 1. odst. 138. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP in 19. členom ZSR ter odredbo vročiti pooblaščencu, česar pa prav tako ni poskusilo.

ZPP (1977) člen 138,  138/1,  138,  138/1.  ZSReg člen 25,  25/2,  26,  25,  25/2,  26.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 408/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-12-05

Ob smiselni uporabi 339. člena ZPP lahko tudi sodišče II. stopnje izda dopolnilno sodbo oziroma sklep ob pogoju, da je predlog podan v roku in utemeljeno.

Predlogu se ugodi in se sklep višjega sodišča dopolni z izrekom: Tožena stranka je dolžna plačati tožeči stranki pritožbene stroške v znesku 6.439,00 sit v osmih dneh, da ne bo izvršbe.

Tožeča stranka je pravočasno predlagala izdajo dopolnilnega sklepa, češ da pritožbeno sodišče ni odločilo o stroških pritožbe.

Ob smiselni uporabi 339. člena ZPP lahko tudi sodišče II. stopnje izda dopolnilno sodbo oziroma sklep ob pogoju, da je predlog podan v roku in utemeljeno.

Sodišče II. stopnje je ugodilo pritožbi in spremenilo prvostopni izrek o pravdnih stroških. Ob tem pa ni odločilo o priglašenih pritožbenih stroških. Z dopolnilnim sklepom je sedaj pritožbeno sodišče naložilo toženi stranki plačilo teh stroškov in sicer za sestavo pritožbe po odvetniku 20 točk, za poročilo stranki 10 točk, sodno takso 2000,00 sit, ptt stroške 114,00 sit in stroške predloga 20 točk. Vrednost točke je 66,50 sit.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 288/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-12-13

Po prvem odstavku 111. člen Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS št. 67/93) sodišče od dneva začetka stečaja ne sme dovoliti izvršbe za tiste terjatve, ki so obstojale ob začetku stečajnega postopka in jih upniki lahko uveljavljajo le z pravočasno prijavo v stečajnem postopku. Ta prepoved pa ne velja za terjatve, ki so nastale med in zaradi stečajnega postopka in jih zakon imenuje stečajni stroški.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, s katerim je le-to zavrglo izvršilni predlog zaradi začetega postopka stečaja nad dolžnikom. Upnik je v pritožbi navedel, da so predmet izvršbe terjatve, ki imajo status stečajnih stroškov.

Iz verodostojnih listin, ki so predložene izvršilnemu predlogu izhaja, da so terjatve nastale v juliju 1995 in kasnejših mesecih, stečajni postopek pa se je začel 21.6.1995. Razmerje med izvršilnim in stečajnim postopkom ureja 111. člen Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS št. 67/93). Po prvem odstavku cit. člena sodišče od dneva začetka stečaja ne sme dovoliti izvršbe za tiste terjatve, ki so obstojale ob začetku stečajnega postopka in jih upniki lahko uveljavljajo le z pravočasno prijavo v stečajnem postopku. Ta prepoved pa ne velja za terjatve, ki so nastale med in zaradi stečajnega postopka in jih zakon imenuje "stečajni stroški". Za te terjatve lahko upniki vlagajo tožbe s dajatvenim zahtevkom, vodijo izvršbe in predlagajo ukrepe zavarovanja izvršbe.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 345/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-12-11

CIVILNO PROCESNO PRAVO - STEČAJNO PRAVO - IZVRŠILNO PRAVO

Ko prvostopno sodišče skladno z določilom 55a člena ZIP razveljavi sklep o dovolitvi izvršbe, mora v izreku sklepa odločiti tudi, katero sodišče je krajevno in stvarno pristojno skladno z 2.odst. 55.a člena ZIP. Stvarno pristojno za gospodarske spore in spore v zvezi s stečajem je po 3.in 5. točki 2.odst. 101. člena zakona o sodiščih - okrožno sodišče, za spore med stečajnim postopkom pa velja posebna krajevna pristojnost iz 63. člena ZPP.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje spremeni tako, da se v izreku dopolni: O veljavnosti sklepa, s katerim je dolžniku naloženo, da poravna terjatev, bo odločalo v pravdnem postopku Okrožno sodišče v Murski Soboti.

Upnik je vložil izvršilni predlog na podlagi verodostojne listine.

Zoper sklep o izvršbi je dolžnik v celoti ugovarjal in je zato sodišče I. stopnje izdalo sklep po določilu 2. odstavka 55a člena Zakona o izvršilnem postopku (ZIP).

Zoper ta sklep se je upnik pravočasno pritožil, ker sodišče v izpodbijanem sklepu ni odločilo, da je glede na upnika v stečaju pristojno Okrožno sodišče v Murski Soboti.

Prvostopno sodišče je skladno z določilom 55a člena ZIP razveljavilo sklep o dovolitvi izvršbe, ni pa odločilo tudi katero sodišče je krajevno in stvarno pristojno. Tudi o tem vprašanju mora sodišče skladno s 2.odst. 55.a člena ZIP odločiti v izreku sklepa.

Stvarno pristojno za gospodarske spore in spore v zvezi s stečajem je po 3.in 5. točki 2.odst. 101. člena zakona o sodiščih - okrožno sodišče, za spore med stečajnim postopkom pa velja posebna krajevna pristojnost iz 63. člena ZPP.

Po tem, ko prvostopno sodišče ni sledilo predlogu za dopolnitev sklepa, je drugostopno sodišče ugodilo pritožbi kot je razvidno iz izreka.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 63,  63.  ZIP člen 55a,  55a/2,  55a,  55a/2.  ZS člen 101,  101/2,  101/2-3,  101/2-5,  101,  101/2,  101/2-3,  101/2-5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.