TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 452/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-22

vpis spremembe zastopnika v register - družba z omejeno odgovornostjo

Določilo družbene pogodbe je skladno z ZGD v obsegu, ki se nanaša na zastopnike družb in posebna določila o družbi z omejeno odgovornostjo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Bivši direktor in pooblaščenec ustanovitelja - torej oseba z izkazanim pravnim interesom, se je pravočasno pritožil zoper sklep o vpisu spremembe zastopnika gospodarske družbe v sodni register. V pritožbi je navedel, da sklep o spremembi zastopnika ni bil sprejet z veljavno večino glasov.

Najprej je potrebno ugotoviti, da je dne 30.7.1993 pričel veljati zakon o gospodarskih družbah (ZGD), v skladu s katerim je potrebno presojati tudi dne 27.10.1993 vloženi predlog za spremembo zastopnika družbe z omejeno odgovornostjo.

Pritožnik se zmotno sklicuje na družbeno pogodbo, saj je v 12. členu le-te določeno, da ima vsak vlagatelj pravico do enega glasa za vsakih vloženih 20 DEM. Iz zapisnika seje skupščine z dne 20.9.1993 je razvidno, da sta za postavitev novega direktorja oziroma zastopnika glasovala PR in MD, ki imata skupaj 66%-ov glasov.

Navedeno določilo družbene pogodbe je skladno z ZGD v obsegu, ki se nanaša na zastopnike družb in posebna določila o družbi z omejeno odgovornostjo.

Sodišče prve stopnje je torej utemeljeno izvršilo vpis v sodni register.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 327/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-22

prenehanje družbe po skrajšanem postopku - objava sklepa - oprostitev plačila stroškov objave

Prenehanje družbe po skrajšanem postopku je oblika prenehanja gospodarske družbe z najmanjšimi stroški. Vendar je zaradi varstva event. upnikov obvezno obvestiti javnost o prenehanju pravne osebe - 396. in 456. člen ZGD in sicer skladno z 10. členom ZGD v Uradnem listu Republike Slovenije. Glede plačila teh stroškov ni možna oprostitev kot je to možno na primer v zvezi s plačilom sodnih taks.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Predlagatelj je kot edini ustanovitelj predlagal prenehanje družbe z omejeno odgovornostjo po skrajšanem postopku skladno 2. alineji 1. odst. 455. člena zakona o gospodarskih družbah (ZGD). Registrsko sodišče je po določilu 396. člena ZGD objavilo sklep v uradnem listu, stroške objave v znesku 7.030,00 sit pa s posebnim sklepom naložilo predlagateljici likvidacije.

Predlagateljica se je zoper sklep pravočasno pritožila, češ da ima družino in je brez zaposlitve ter stroškov ne more plačati.

Prenehanje družbe po skrajšanem postopku je oblika prenehanja gospodarske družbe z najmanjšimi stroški. Vendar je zaradi varstva event. upnikov obvezno obvestiti javnost o prenehanju pravne osebe - 396. in 456. člen ZGD in sicer skladno z 10. členom ZGD v Uradnem listu Republike Slovenije. Glede plačila teh stroškov ni možna oprostitev kot je to možno na primer v zvezi s plačilom sodnih taks.

ZGD člen 10,  396,  456,  10,  396,  456.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 465/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-22

vpis sprememb v sodni register - vročanje pisanj - vrnitev v prejšnje stanje

V postopku za vpis v sodni register in sicer subjekta, ki je že vpisan, pa velja posebno določilo 2. odstavka 25. člena ZSR. Po tem določilu se vročitev opravi osebi na naslovu sedeža subjekta.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Predlagatelj se je pravočasno pritožil zoper sklep o zavrženju predloga za vpis sprememb osnovnega kapitala v sodni register. V pritožbi je navedel, da sicer res ni v roku odpravil pomanjkljivosti, vendar je bila zahteva sodišča za dopolnitev predloga za vpis vročena ustanoviteljevi materi - sam ustanovitelj pa je bil v tistem času 3 tedne službeno odsoten.

Najprej je potrebno ugotoviti, da je zaradi prilagoditve zakonu o gospodarskih družbah (ZGD), ki je pričel veljati 30.7.1993 potrebno prilagoditi ne-le višino ustanovitvenega kapitala, temveč tudi druge podatke, ki se vpišejo v sodni register - glej 101. člen uredbe o vpisu družb in drugih pravnih oseb v sodni register (Ur.l. RS št.

20/94). V smislu teh predpisov je prvostopno sodišče zahtevalo dopolnitve in po brezuspešnem poteku roka, predlog zavrglo skladno s 30. členom zakona o sodnem registru (Ur.l.RS št. 13/94).

V postopku vpisa v sodni register se za vprašanja, ki jih ne ureja zakon o sodnem registru (Ur.l. RS št. 13/94, v nadaljevanju ZSR) smiselno uporabljajo določila zakona o nepravdnem postopku in tako tudi določila zakona o pravdnem postopku - glej 37. člen ZNP.

Vročanje sodnih pisanj pravnim osebam je urejeno v ZPP tako, da se vroči pooblaščeni osebi ali delavcu, ki se najde v poslovnem prostoru pravne osebe.

V postopku za vpis v sodni register in sicer subjekta, ki je že vpisan, pa velja posebno določilo 2. odstavka 25. člena ZSR. Po tem določilu se vročitev opravi osebi na naslovu sedeža subjekta. Iz podatkov registrskega spisa izhaja, da je sedež pravne osebe v Mariboru - torej na istem naslovu kjer stanuje ustanovitelj in direktor gospodarske družbe - R.G. Na tem naslovu je sodno pisanje sprejela - po trditvi pritožnika - ustanoviteljeva mati. Vročitev v konkretni zadevi je skladna s posebno in drugačno ureditev vročanja sodnih pisanj po 2. odst. 25. člena ZSR, saj za vročitev ni potrebno, da pisanje sprejme oseba, ki je tam zaposlena. Zakonodajalec je tako ureditev vročanja prilagodil posebni situaciji številnih gospodarskih družb, kjer je ustanovitelj edini zaposleni delavec.

Ker po 15. členu ZSR v postopku za vpis v sodni register ni dovoljena vrnitev v prejšnje stanje, bo lahko pritožnik dosegel željeni vpis z novim predlogom.

ZPP (1977) člen 134,  134.  ZSReg člen 15,  25,  25/2,  30,  15,  25,  25/2,  30.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1611/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-12-20

Prijava terjatve za obresti po izteku roka za prijavo terjatev je prepozna, čeprav je bila terjatev za glavnico prijavljena pravočasno.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zavrglo upnikovo prijavo terjatve, ker je bila vložena po izteku roka za prijavo terjatev.

Zoper sklep se je upnik pravočasno pritožil zaradi kršitve postopka in zmotne uporabe materialnega prava ter predlagal njegovo razveljavitev. Navedel je, da je z zavrženo prijavo terjatve za obresti le dopolnil pravočasno prijavo terjatve za glavnico. Ker so obresti pripadki glavnice in delijo njeno usodo, je treba terjatev za glavnico in obresti šteti kot celoto.

Materialnopravno so obresti res pripadki glavnice. Vendar pa predstavljajo samostojno terjatev in v mnogih primerih ne delijo usode glavnice (tako je na primer za njihovo zastaranje predpisan poseben zastaralni rok, z izpolnitvijo glavne obveznosti ne ugasne tudi terjatev za obresti ...). Samostojnost terjatve za obresti pa se kaže tudi v tem, da jo mora upnik v vsakem postopku posebej uveljavljati, če jih želi dobiti. Zato prijava terjatve za obresti ni le dopolnitev prijave terjatve za glavnico, ampak je prijava nove terjatve. Tako prijavo pa mora upnik vložiti pravočasno, v dvomesečnem roku iz 1. odst. 137. člena ZPPSL. Če ta rok zamudi, je prijava terjatve za obresti prepozna, čeprav je bila prijava terjatve za glavnico vložena pravočasno.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da ni podan nobeden od pritožbenih razlogov. Zato je skladno z določbo 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZPPSL upnikovo neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni prvostopni sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1544/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-12-13

Ni potrebno, da je višina varščine namesto začasne odredbe enaka vrednosti z začasno odredbo zaseženih stvari. Biti mora taka, da je na zadovoljiv in primeren načina zagotovljeno zavarovanje terjatve.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je na predlog dolžnika določilo, da mora namesto začasne odredbe položiti varščino v znesku 32.205.066,30 SIT.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. Izpodbija le višino varščine in trdi, da mora varščina ustrezati vrednosti avtomobilov, ki so bili dolžniku zaseženi z začasno odredbo, to pa je približno 45.000.000,00 SIT.

Po določbi 2. odst. 269. člena ZIP lahko sodišče na predlog dolžnika dovoli položitev varščine namesto začasne odredbe. Položitev varščine ima po določbi 3. odst. 269. člena ZIP za posledico ustavitev postopka in razveljavitev že opravljenih dejanj.

Zakon ne predpisuje ničesar o tem, kako visoka mora biti varščina.

Ker pa gre za nadomestitev začasne odredbe, je jasno, da mora biti zadosti visoka, da bo z njo zavarovana izterjava upnikove terjatve, torej da bo dosežen namen, ki ga sicer zasleduje začasna odredba.

Upnik svoje stališče, da mora biti varščina po višini enaka vrednosti z začasno odredbo zaseženih stvari, utemeljuje s stališčem teorije (Triva - Belajec - Dika: Sudsko izvršno pravo, stran 403, Informator Zagreb). Po stališču navedenih avtorjev (stran 404, izdaja iz leta 1984) mora biti varščina res ekvivalent začasni odredbi, s katero je zavarovana terjatev. Vendar to ne pomeni, da mora biti višina varščine nadomestek celotne vrednosti z začasno odredbo zaseženih stvari. Izhajati je treba iz stališča, da mora biti tudi začasna odredba ekvivalent zavarovani terjatvi. To pa pomeni, da višine varščine ni mogoče določati (samo) glede na vrednost zaseženih stvari, ampak najprej glede na višino zavarovane terjatve. To sledi tudi iz stališča navedenih teoretikov, saj je v stavku, ki sledi tistemu, na katerega se sklicuje pritožba zapisano, da ni potrebno, da bi bil znesek varščine tolikšen, da bi bilo mogoče iz njega popolnoma poravnati terjatev; zadošča toliko, da je na zadovoljiv in primeren način zavarovana izterjava. V skladu s tem načelom je sodišče prve stopnje določilo takšno varščino, ki krije celotno zahtevano glavnico z obrestmi do dneva izračuna varščine in vsemi stroški v zvezi z zavarovanjem terjatve. Iz nje torej ne bo mogoče poplačati samo obresti od dneva izračuna varščine dalje. Tako določena varščina je po oceni pritožbenega sodišča povsem primerna.

Zato je bilo treba skladno z določbo 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP neutemeljeno upnikovo pritožbo zavrniti in potrditi napadeni sklep.

ZIP člen 269,  269/2,  269/3,  269,  269/2,  269/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 538/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-12-20

vročanje pisanj pravni osebi - prisilna izterjava sodne takse

Po določilu 134. člena ZPP, ki se smiselno uporablja tudi v postopku prisilne poravnave, je sodno pisanje vročeno pravni osebi, če se izroči osebi, pooblaščeni za sprejem, ali delavcu, ki se najde v poslovnem prostoru. Poleg tega je po določilu 29. člena zakona o sodnih taksah (ZST) za izdajo sklepa o prisilni izterjavi sodne takse bistveno, da je potekel 15 dnevni rok od sprejema taksnega opomina. Samo v primeru, da bi v sklepu iz 27. člena ZST sodišče odmerilo drugačno takso od tiste v taksnem opominu, bi pričel teči novi rok od prejema novega taksnega opomina.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik iz postopka prisilne poravnave se je pravočasno pritožil zoper sklep o izterjavi sodne takse. V pritožbi je navedel, da sklep pritožbenega sodišče, s katerim je bila zavrnjena pritožba o odmeri sodne takse - ni bil vročen direktorju firme.

Po določilu 134. člena ZPP, ki se smiselno uporablja tudi v postopu prisilne poravnave, je sodno pisanje vročeno pravni osebi, če se izroči osebi pooblaščeni za sprejem, ali delavcu, ki se najde v poslovnem prostoru. Zato pritožba v tej smeri ne more biti uspešna.

Poleg tega je po določilu 29. člena zakona o sodnih taksah (ZST) za izdajo sklepa oprisilni izterjavi sodne takse bistveno, da je potekel 15 dnevni rok od sprejema taksnega opomina. Samo v primeru, da bi v sklepu iz 27. člena ZST sodišče odmerilo drugačno takso od tiste v taksnem opominu, bi pričel teči novi rok od prejema novega taksnega opomina.

V konkretnem primeru je bil taksnemu zavezancu vročen taksni opomin dne 3.10.1994 - višina takse iz opomina pa potrjena s sklepom iz 29. člena ZST. Zato je prvostopno sodišče upravičeno dne 20.11.1995 sklenilo, da se izterja redna, opominska in kazenska taksa.

ZST člen 27,  29,  27,  29.  ZPP (1977) člen 134,  134.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1266/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-12-13

pravno nasledstvo - procesna sukcesija - subjektivna sprememba tožbe

Civilnopravni sukcesor se ne more upirati procesni sukcesiji - procesna stranka postane v trenutku, ki je relevanten za civilnopravno sukcesijo. Če na mesto prvotne tožene stranke stopi njen univerzalni pravni naslednik, ne gre za subjektivno spremembo tožbe.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje razveljavilo sklep o izvršbi tudi v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora tožeči stranki v 8 dneh plačati 733.001,80 SIT ter ji povrniti 14.660,00 SIT stroškov postopka, in tožbeni zahtevek zavrglo.

Zoper ta sklep se zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka ter zmotne uporabe materialnega prava pritožuje tožeča stranka in predlaga razveljavitev. Zatrjuje, da je tožeča stranka na glavni obravnavi zgolj pravilno označila toženo stranko. Tožbo je namreč vložila zoper Sindikat podjetja V. Z uvedbo stečaja nad V. je prenehal delovati tudi sindikat, njegov pravni naslednik pa je Sindikat p. Ne gre torej za spremembo tožbe, pač pa le za pravilno označbo tožene stranke. Sodišče zato tožbe ne bi smelo zavreči.

Predpostavka za subjektivno spremembo tožbe je sicer res tudi privolitev novega toženca (drugi odstavek 192. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP). Vendar ima dejstvo, da novi toženec ni privolil v tako spremembo tožbe, za posledico zgolj to, da se pravda nadaljuje z dosedanjim tožencem, kar seveda pomeni, da sodišče zgolj zaradi tega tožbe še ne more zavreči. Sicer pa je v konkretnem primeru bistveno to, da naj bi po trditvah tožeče stranke tožena stranka prenehala obstajati. Če bi v tem primeru na mesto prvotne tožene stranke stopil njen univerzalni pravni naslednik (in tožeča stranka zatrjuje prav to - da je Sindikat p. univerzalni pravni naslednik prvotne tožeče stranke) niti ne bi šlo za subjektivno spremembo tožbe. Civilnopravni sukcesor se namreč ne more upirati procesni sukcesiji - procesna stranka postane v trenutku, ki je relevanten za civilnopravno sukcesijo. In če je prvotna tožena stranka prenehala obstajati med pravdnim postopkom, je prišlo s tem do prekinitve (3. točka 212. člena ZPP).

S tem, ko je sodišče prve stopnje razveljavilo sklep o naložitvi plačila in tožbo zavrglo, je torej zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 354. člena ZPP. Sodišče druge stopnje je zato pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 380. člena ZPP).

V ponovnem postopku naj sodišče prve stopnje ugotovi, ali je prvotna tožena stranka prenehala obstajati ter ali je prišlo zaradi tega do prekinitve postopka.

ZPP (1977) člen 192,  192/2,  212,  212-3,  192,  192/2,  212,  212-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 890/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-03-15

zemljiška knjiga - zaznamba prepovedi - upravna odločba - odločba urbanistične inšpekcije - pritožba - nova dejstva in novi dokazi

Odločba urbanistične inšpekcije je podlaga za zemljiškoknjižni vpis.

V zemljiškoknjižnem postopku v pritožbi ni mogoče navajati novih dejstev in predlagati novih dokazov.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odredilo na podlagi izvršljive odločbe Mestne uprave za inšpekcijske službe urbanistične inšpekcije L. z dne ..... štev. ..... in na podlagi 76.c in č člena Zakona o urejanju naselij in drugih posegov v prostor (Ur.l. SRS štev. 18/94 - Ur.l. RS štev. 18/93) pri nepremičnini vl.št. 164 k.o. …, ki je last M. P., pri parc.št. 775/5, 775/3 in 776/4 in na tej parceli stoječi nadzidavi stanovanjskega objekta, zaznambo prepovedi priključitve na komunalne objekte in naprave ter druga infrastrukturna omrežja, dodelitev hišne številke, prijavo stalnega ali začasnega bivališča, vpise in spremembe v zemljiški knjigi, katastru in drugih geodetskih evidencah, uporabo ali upravljanje gospodarskih, stanovanjsko najemnih ali drugih dejavnosti, prometa z zemljiščem ali objektom ali delom objekta, sklenitev kreditnih, zavarovalnih, najemnih, zakupnih, delovršnih ali drugih pravnih poslov med živimi in odmero davčnih in drugih dajatev.

Proti sklepu se pritožuje zemljiškoknjižni lastnik M. P. in navaja, da je sedaj dobil lokacijsko dovoljenje, ki ga tudi prilaga s prošnjo, da se mu takoj izbriše zaznamba pri vl.št. 164 k.o. ... in mu s tem omogoči rešitev stanovanjskega problema. Prilaga lokacijsko dovoljenje.

Po določilu 76. č člena Zakona o urejanju naselij in drugih posegov v prostor pristojno sodišče po uradni dolžnosti vpiše v zemljiško knjigo zaznambo odredb in prepovedi, ki so vsebovane v odločbi organa urbanistične inšpekcije, ki je izdana po določilu 73. člena in 4. odstavka 75. člena citiranega zakona. V spisu je odločba Mestne upave za inšpekcijske službe, ki je zgoraj citirana. Ta odločba je podlaga za zemljiškoknjižni vpis - primerjaj pravno pravilo paragrafov 26 in 104 Zakona o zemljiških knjigah. To, da je sedaj izdano lokacijsko dovoljenje, na ta postopek ne vpliva. V zemljiškoknjižnem postopku v pritožbi ni mogoče navajati novih dejstev in predlagati novih dokazov (pravno pravilo paragrafa 136/2 Zakona o zemljiških knjigah). Sodišče prve stopnje pa bo moralo odločati o tistem delu vloge, ki ne vsebuje pritožbe, ampak predlaga izbris zaznambe na podlagi lokacijskega dovoljenja.

Odločitev pritožbenega sodišča je utemeljena na določilu člena 368. in 380. točka 2 in člena 381 Zakona o pravdnem postopku v zvezi s členom 37 Zakona o nepravdnem postopku.

Zakon o zemljiških knjigah paragraf 136, 136/2. ZZK paragraf 26, 104, 136, 136/2. ZUN člen 76č, 76č/1, 76c, 76c/1, 73, 73/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep  II Cp 1406/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-05-31

vpis v zemljiško knjigo po uradni dolžnosti - odločba o denacionalizaciji

Več ali kaj drugega, kot izhaja iz odločbe, ni mogoče vpisati v zemljiško knjigo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom po uradni dolžnosti opravilo določene vpise na podlagi pravnomočne delne odločbe o denacionalizaciji Občine L. z dne 21.9.1993 št. ....., ..... in ..... in na podlagi 3. odstavka 66. člena Zakona o denacionalizaciji.

Sklenilo je, da se pri nepremičnini vložna št. 6 k.o. A. opravi vknjižba vzpostavitve lastninske pravice za E. Š. do 11/100 tako, da ostaneta zemljišče in hiša družbena lastnina v upravi Občine L. do 89/100 celotne, nekvarno vpisu zaznambe lastninske pravice na posameznih delih stavbe, ki so iz nacionalizacije izzvzeti. Z istim sklepom je odločilo, da se pri vl. št. 220 k.o. A. na enak način opravi vknjižba za isto osebo do 32/100 pod istimi pogoji, s tem, da ostaneta zemljišče in hiša družbena lastnina do 68/100. Proti sklepu se pritožuje L. P. kot pravni naslednik E. Š. Navaja, da iz odločbe in obeh zemljiškoknjižnih vložkov izhaja, da je z vzpostavitvijo lastninske pravice hiša na T. prešla v zasebno last z izjemo poslovnega prostora pod zaporedno št. 24 B lista, hiša na K. pa v celoti. Ker so v listu B za obe nepremičnini vpisana iz nacionalizacije izvzeta stanovanja, bi moralo sodišče ravnati enako ob vrnitvi stanovanj in poslovnega prostora in na podlagi navedene odločbe v zemljiško knjigo vpisati dejstvo, da sta bili obe hiši vrnjeni v zasebno last. Le tako bi sodišče izpolnilo citirano odločbo.

Osnova za zemljiškoknjižni vpis je pravnomočna odločba o denacionalizaciji, katere točnejši podatki so zgoraj citirani. Po 3. odstavku 66. člena Zakona o denacionalizaciji se spremembe zemljiškoknjižnega stanja na podlagi odločbe o denacionalizaciji izvedejo po uradni dolžnosti. V obravnavani zadevi je torej sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je kot podlago za vpis po uradni dolžnosti vzelo omenjeno odločbo. Vpisalo je samo tisto, kar iz odločbe izhaja. To, kar se v pritožbi zatrjuje, ne more biti stvar vknjižbe na podlagi odločbe o denacionalizaciji. Tako kot velja glede vpisov na predlog strank, da več ali kaj drugega, kot je stranka zaprosila, zemljiškoknjižno sodišče ne sme dovoliti (primerjaj pravno pravilo paragrafa 106/1 zakona o zemljiških knjigah), tudi po uradni dolžnosti ni moč vpisati več ali kaj drugega, kar iz odločbe izhaja.

Četudi bi bilo torej res, kar trdi pritožba, zemljiškoknjižno sodišče v odločbi nima podlage za opravo takih vpisov.

Pritožbo je bilo tako treba zavrniti in potrditi pravilno odločitev sodišča prve stopnje (člen 368 Zakona o pravdnem postopku v zvezi s členom 380 tč. 2 istega zakona in v zvezi s členom 37 Zakona o nepravdnem postopku, katerega pravila se uporabljajo tudi v zemljiškoknjižnem postopku).

ZDen člen 66, 66/3. Zakon o zemljiških knjigah paragraf 106, 106/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep  Cpg 35/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-02-06

stečaj - prijava terjatev - prekluzivni rok - razširitev zahtevka

Dvomesečni rok za priglasitev upniške terjatve iz 137. člena ZPPSL (1993) je prekluziven, zato pravica zahtevati poplačilo v stečajnem postopku preneha s potekom roka. Pritožnik je v zmoti, ko se sklicuje na določila Zakona o pravdnem postopku, ki se smiselno uporabljajo v stečajnem postopku. Tudi pri razširitvi tožbe po 191. členu ZPP taka razširitev ni dovoljena pri zahtevkih, kjer je potekel prekluzivni rok za vložitev tožbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je njegovo dodatno prijavo upniške terjatve zavrglo. V pritožbi je navedel, da gre le za razširitev zahtevka, ki je bil pravočasno vložen in je razširitev po določilih ZPP dovoljena.

Prvostopno sodišče je objavilo oklic o začetku stečajnega postopka v Uradnem listu RS dne 21.1.1994. Dvomesečni rok za priglasitev upniške terjatve iz 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur. l. RS št.67/93 - v nadaljevanju ZPPSL) je potekel v ponedeljek 21.3.1994. Upnik je dne 11.3.1994 prijavil terjatev v znesku 131.322,20 sit - torej v roku. Dne 30.11.1994 pa je prijavil nadaljnjo terjatev v znesku 517.932,00 sit. Ker je navedeni zakonski rok prekluziven, pravica zahtevati poplačilo v stečajnem postopku preneha z potekom roka. Pritožnik je v zmoti, ko se sklicuje na določila zakona o pravdnem postopku, ki se smiselno uporabljajo v stečajnem postopku.

Tudi pri razširitvi tožbe po 191. členu ZPP taka razširitev ni dovoljena pri zahtevkih kjer je potekel prekluzivni rok za vložitev tožbe.

Stečajni upnik nima pravice zahtevati povrnitve stroškov, ki so mu nastali v zvezi z udeležbo v stečajnem postopku, ker stečajni upnik ni stranka v smislu pravdnega postopka. Zato določb ZPP o stroških ni mogoče uporabiti v stečajnem postopku. Slednji je po svoji pravni naravi nepravdni postopek za katerega velja, da udeleženci trpijo svoje stroške, razen če zakon določa drugače - 35. člen zakona o nepravdnem postopku. V stečajnem postopku le-ta določa povrnitev stroškov le tistim stečajnim upnikom, ki so člani upniškega odbora - 89. člen ZPPSL.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.