TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 1887/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine, s katerim je dožniku naložilo izpolnitev obveznosti, kot izhaja iz predloga za izvršbo. Temelj za izdajo sklepa je verodostojna listina, ki jo je upnik priložil predlogu za izvršbo. Iz listine izhaja, da je dolžnik upniku dolžan 26.250,00 SIT skupaj z zamudnimi obrestmi od dneva zapadlosti, to je od 4.9.1997 dalje.

Zoper sklep sodišča prve stopnje je dolžnik podal ugovor, v katerem navaja, da v celoti zavrača sklep sodišča prve stopnje. Utemeljitev bodo poslali naknadno.

Sodišče prve stopnje je ugovor predložilo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi, ker je štelo, da ugovor ni obrazložen (čl. 62/5 Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ).

Pritožbeno sodišče ugotavlja tako kot sodišče prve stopnje, da ugovor ni obrazložen, saj iz njega izhaja samo nestrinjaje z odločitvijo, dolžnik pa ne navaja dejstev, s katerimi ga utemeljuje in ne navaja dokazov (čl. 53/2 ZIZ).

Ugovor je torej neobrazložen, kot tak je neutemeljen, neutemeljena pa je tako tudi pritožba, o kateri mora odločiti sodišče druge stopnje. Zato jo je bilo treba zavrniti in potrditi pravilno odločitev sodišča prve stopnje (čl. 353 ZPP v zvezi s čl. 365/2 ZPP in čl. 15 ZIZ).

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2051/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Državno pravobranilstvo je upravičeno do povrnitve stroškov postopka po tarifi o odvetniških storitvah.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana odločitev o stroških (točka 3. izreka sklepa) spremeni tako, da se znesek 0,00 SIT nadomesti z zneskom 9.614,00 SIT.

Prvo sodišče je na predlogu upnika izdalo sklep o izvršbi, v katerem je pod tč. 3. stroške upnika odmerilo na 0,00 SIT.

Proti odločitvi o stroških se pritožuje upnik. Navaja, da je v izvršilnem predlogu priglasil stroške v znesku 120 točk po Odvetniški tarifi in je do njihovega povračila upravičen.

Državno pravobranilstvo priglaša stroške zastopanja na podlagi določila 16. čl. Zakona o državnem pravobranilstvu.

Sodišču druge stopnje predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da upniku prizna v izvršilnem predlogu priglašene stroške.

Prvo sodišče ni priznalo upniku stroškov sestave predloga za izvršbo (100 točk) in obvestila stranki (20 točk). S takšno svojo odločitvijo pa je napačno uporabilo določbo 16. čl. Zakona o državnem pravobranilstvu, ki določa, da se stroški zastopanja državnega pravobranilstva v postopku pred sodišči in upravnimi organi obračunavajo po tarifi o odvetniških storitvah. Upnik je tedaj upravičen do povrnitve stroškov za sestavo predloga za izvršbo v višini 100 točk, za obvestilo stranki pa v skladu s 4. tč. 1. odst. 33. čl. Odvetniške tarife v višini 10 točk (torej ne 20 točk, kot je v svojem stroškovniku opredelil upnik). Upoštevaje višino točke po Odvetniški tarifi - 87,40 SIT je sodišče druge stopnje izpodbijani sklep spremenilo tako, da je stroške upnika odmerilo v znesku 9.614,00 SIT.

Odločitev sodišča druge stopnje temelji na določbi 3. tč. 365. čl. ZPP v zvezi s čl. 15 ZIZ.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2056/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Predlog za vrnitev v prejšnje stanje zaradi zamude roka za plačilo sodne takse ni dovoljen.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo predlog upnice za vrnitev v prejšnje stanje.

Proti sklepu se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje upnica ter v pritožbi navaja, da je prejela odredbo za plačilo takse dne 13.7.1999 in sicer kot prvi poziv - nalog k plačilu takse. Kot drugi poziv bi morala upnica prejeti opomin k plačilu takse, ki bi moral biti nalog, prejet dne 19.10.1999. Šele naslednja odločitev prvega sodišča bi bila lahko sklep z dne 30.9.1999, da naj bi se štel predlog za izvršbo umaknjen.

Upnica tudi poudarja, da je bila v času prejema naloga za plačilo takse v bolniškem staležu in sicer za daljši čas zaradi febrilnega obolenja, ki se ji kronično ponavlja. Tudi po juliju 1999 ni bila sposobna razumeti pomena naloga za plačilo taks in sklepa naslovnega sodišča z dne 6.7.1999 ter zaradi navedenega ni bila sposobna pravočasno dopolniti vloge, zaradi česar naj se njena dopolnitev vloge šteje za pravočasno. Upnica je namreč rok zamudila zaradi bolezni, torej iz opravičljivega razloga in bi zato moralo sodišče predlogu za vrnitev v prejšnje stanje ugoditi.

Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 6.7.1999 v smislu 4. odst. 40. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju pozvalo upnico, naj dopolni predlog za izvršbo tako, da predloži sodišču dokazilo o plačani taksi za predlog za izvršbo, ker bo sicer štelo, da je umaknjen, kolikor tega ne bo storila v roku 15 dni. Upnica se ni ravnala po navodilu iz navedenega sklepa niti v roku 15 dni, niti po preteku nadaljnjih dveh mesecev. Upnica se pri tem v pritožbi neutemeljeno sklicuje na svoje zdravstveno stanje, saj dejansko ni prejela sodnih odločb sama neposredno, pač pa njena pooblaščenka. Ta pa bi lahko opravila vsa potrebna dejanja kljub morebitni bolezni same upnice. Prav tako je brezpredmetna pritožbena navedba, da upnica zaradi febrilnega obolenja ni bila sposobna razumeti pomena naloga za plačilo taks in sklepa prvega sodišča z dne 6.7.1999 saj, kot že omenjeno, je vsa sodna pisanja sprejemala njena pooblaščenka. Sicer pa, kot pravilno ugotavlja prvo sodišče v izpodbijanem sklepu, velja, da po določbi 36. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju vrnitev v prejšnje stanje ni mogoča v primeru, če stranka zamudi rok za plačilo sodne takse. Prvo sodišče je zato z izpodbijanim sklepom utemeljeno zavrglo predlog upnice za vrnitev v prejšnje stanje. Iz navedenih razlogov je bilo treba upničino pritožbo zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 36,  40,  40/4,  36,  40,  40/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1296/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

Izvršilno sodišče na upnikov predlog naloži dolžniku,ki v danem roku ne izpolni zahtevane obveznosti iz izvršilnega naslova, plačilo sodnih penalov.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugodilo upnikovemu predlogu in je naložilo dolžniku, da v dodatnem roku 15 dni od prejema zdaj izpodbijanega sklepa opravi vse tisto, točno razvidno iz izpodbijanega sklepa, kar se je dolžnik zavezal opraviti do konca novembra 1997 s sodno poravnavo, ki sta jo stranki sklenili dne 14.10.1997. Sklenilo je nadalje, da v primeru da dolžnik v danem roku zahtevane obveznosti ne bo opravil, mora upniku za vsak zamujeni dan od dne, ko se izteče dodatni rok za izpolnitev obveznosti, plačati sodne penale v višini 20.000,00 SIT, dolžnik pa je dolžan upniku povrniti tudi 37.935,00 SIT izvršilnih stroškov.

Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. V pritožbi navaja, da se ne strinja z določitvijo sodnih penalov zaradi njihove višine, prav tako se ne strinja glede roka, ker meni, da je za ureditev vsega premalo časa. Navaja še, da ni podpisanega dokumenta, ki bi mu nalagal montažo žlebov na zgornji strani, zaradi česar montaže ne bo naredil.

Dolžnik se je s sodno poravnavo, ki sta jo stranki sklenili dne 14.10.1997, vse tisto, kar je sodišče dolžniku naložilo z izpodbijanim sklepom opraviti v roku 15 dni, od prejema sklepa, zavezal urediti že do konca meseca novembra 1997. Zato dolžnik ne more zdaj v pritožbi uspešno uveljavljati svojega stališča, da je za ureditev njegovih obveznosti, ki jih je prevzel s sodno poravnavo, premalo časa. Katere so tiste obveznosti, ki jih mora dolžnik izpolniti oziroma opraviti pa je točno razvidno iz sodne poravnave in iz izpodbijanega sklepa.

Prav tako se dolžnik neutemeljeno pritožuje zoper naložitev sodnih penalov. V določbi 212. čl. ZIZ je imelo sodišče prve stopnje oporo za to, da je z izpodbijanim sklepom dolžniku za primer, da ne bi v dodatnem roku izpolnil obveznosti, ki izhajajo iz izvršilnega naslova, naložilo plačilo sodnih penalov. Pritožbeno sodišče pa tudi nima nobenih pomislekov, glede tega, da višina sodnih penalov ne bi bila primerna.

Po obrazloženem je torej dolžnikova pritožba neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo, izpodbijani sklep pa potrdilo (2. tč.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1510/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

Ugovor, ki ni obrazložen in je brez dokaznega predloga je neutemeljen. O njem odloči višje sodišče kot o pritožbi.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je na predlog upnice dne 20.8.1999 zoper dolžnico izdalo sklep o izvršbi zaradi izterjave 155.163,00 SIT s pp.

Dolžnica je zoper sklep vložila ugovor. V njem navaja, da upniku ne dolguje ničesar. Sodišče prve stopnje je ugovor poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Sodišče prve stopnje pošlje glede na določbo 62. čl. ZIZ ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine, ki ni obrazložen v skladu z določbo 53. člena tega zakona višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi. Dolžnica svojega ugovora ni obrazložila, tudi sicer pa je ugovor brez dokaznega predloga.

Dolžnica ni izkazala nobenega razloga, ki bi v smislu 55. čl. ZIZ preprečeval izvršbo. Zgolj pavšalnim navedbam dolžnice, da upniku ničesar ne dolguje pri čemer te dolžničine navedbe niso podprte z nobenim dokazom, pa ni mogoče slediti. Neutemeljeno pritožbo je bilo zato treba zavrniti, izpodbijani sklep pa potrditi (2. tč. 365. čl.

ZIZ člen 54,  54/2,  62,  62/5,  54,  54/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1825/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi - navedba dolžnika

Navedba dolžnika je obvezna sestavina sklepa o izvršbi.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepo je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor, ki ga je vložil R.d.o.o., zoper sklep o izvršbi istega sodišča opr. št. I 98/00119-2, z dne 31.8.1998. Zoper tak sklep se je pritožil A. R. Navaja, da je iz predloga za izvršbo razvidno, da je naslov dolžnika R. A.- R., kar je tudi pravilno. Firma R. je edini najemnik prostora in tudi najemnine je plačevala omenjena firma, zato zavrača zahtevek za omenjeno terjatev.

Sodišče prve stopnje je dovolilo izvršbo po predlogu, v katerem je kot dolžnik naveden A. R. - R. Iz takšnega predloga kakor tudi iz predloženih listin in posledično iz sklepa o izvršbi pa v nasprotju z določbo 1. odstavka 44. člena ZIZ ni razvidno, kdo je dolžnik: fizična oseba A. R. ali družba R. Sodišče prve stopnje je tako po prejemu ugovora zoper sklep o izvršbi, ki ga je vložila družba R., najprej pozvalo upnika, da sporoči, kdo je dolžnik. Ko je upnik sporočil, da je dolžnik A. R., pa je ugovor zavrglo, češ da družba R. ni dolžnica v tej izvršilni zadevi. S tem je sodišče prve stopnje bistveno kršilo pravila postopka na podlagi določbe 1. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. RS, št.

26/99) v zvezi 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur.l.

Zato je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek na podlagi določbe 3. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ.

V novem postopku bo moralo sodišče prve stopnje najprej razjasniti, kdo je dolžnik, in mu vročiti sklep o izvršbi ter šele nato odločiti o ugovoru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 2033/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Dolžnikov dolžnik ni oseba, ki bi se jo označevalo z izrazom "dolžnik" v smislu 3. točke 15. člena ZIP.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor dolžnikovega dolžnika K. d.o.o. zoper sklep o izvršbi z dne 26.11.1997, opr. št. I 97/02399. Proti sklepu se pritožuje dolžnikov dolžnik ter v pritožbi navaja, da ima kot tretja oseba možnost vse do konca izvršilnega postopka vložiti ugovor tretjega iz razlogov, ker ima tretji oziroma dolžnikov dolžnik na predmetu izvršbe takšno pravico, ki preprečuje izvršbo. Nadalje iz vloge z dne 16.6.1998 izhaja, da gre tako za ugovor kot za obvestilo sodišču skladno s 123. členom ZIP.

Pravilno je stališče prvega sodišča, da dolžnikov dolžnik zoper sklep o izvršbi nima ugovora, pač pa da po določbah 2. odst. 8. člena in 48. člena Zakona o izvršilnem postopku lahko zoper sklep o izvršbi vloži ugovor le dolžnik. V 3. točki 15. člena ZIP je določeno, katero osebo označuje izraz dolžnik, med te osebe pa ne spada dolžnikov dolžnik. Kot že pravilno ugotavlja sama pritožba, mora dolžnikov dolžnik v primeru, če pri njemu dolžnik ni več v delovnem razmerju, o tem nemudoma obvestiti sodišče v smislu 123. člena Zakona o izvršilnem postopku, to pa je dolžnikov dolžnik tudi storil, s čemer je tudi izpolnil svoje zakonite obveznosti. Glede na navedeno določbo dolžnikov dolžnik ni upravičen vlagati ugovora niti kot tretji, pač pa mora sodišču le poslati ustrezno obvestilo. Iz navedenih razlogov je bilo treba pritožbo dolžnikovega dolžnika zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1112/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Ni zakonske podlage za odločitev, kakršno predlaga v pritožbi dolžnica, namreč odlog izvršbe še za dva meseca.

Pritožbi se zavrneta kot neutemeljeni in se potrdita sklepa sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 18.12.1998 popravilo sklep o izvršbi, opr. št. In 98/00629 z dne 24.11.1998 tako, da se v 3. točki izreka stroški upnika odmerijo na 8.200,00 SIT. S sklepom z dne 11.3.1999 pa je deloma ugodilo predlogu dolžnice za odložitev izvršbe in sicer tako, da se ta odloži do konca meseca marca 1999. Dolžnica se je pritožila zoper oba sklepa. V pritožbi zoper prvi sklep navaja, da se ne strinja z zneskom 8.200,00 SIT, ker meni, da stroški upnika na sodišču niso bili tako visoki. Meni, da bi ji lahko ta znesek znižali vsaj na polovico, glede ostalega dolga pa se je dogovorila, kako ga bo odplačevala mesečno. V pritožbi zoper drugi sklep pa prosi sodišče, da plačilo odloži vsaj še za dva meseca, ker jim je stečajni upravitelj obljubil denar in takrat bo to poravnala. Predlaga, naj sodišče razveljavi izvršbo in popis stanovanja ter za dva meseca odloži plačilo.

Po določbi 5. odst. 38. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ) mora dolžnik upniku povrniti na njegovo zahtevo stroške, ki so bili potrebni za izvršbo. Upnik je v predlogu za izvršbo na podlagi verodostojne listine v tej izvršilni zadevi predlagal povrnitev stroškov za sodno takso za predlog in sklep v višini 8.100,00 SIT ter materialne stroške za obrazce in administrativne stroške skupaj 400,00 SIT. Sodišče prve stopnje je ravnalo pravilno, ko je ugodilo predlogu upnika za povrnitev potrebnih izvršilnih stroškov v višini 8.100,00 SIT za sodno takso ter 100,00 SIT za materialne stroške, skupaj 8.200,00 SIT ter jih naložilo v plačilo dolžnici. Ker je iz podatkov spisa razvidna očitna pomota pri prepisu sklepa, je ob uporabi določbe 342. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP/77) v zvezi z določbama 347. člena ZPP/77 in 15. člena ZIZ pravilno odločeno o popravi sklepa.

V zvezi s pritožbo dolžnice zoper sklep o odlogu izvršbe do konca meseca marca 1999 pritožbeno sodišče ugotavlja, da je odločitev sodišča prve stopnje pravilna, temelji pa na določbi 2. odst. 71. člena ZIZ. Po tej določbi sme sodišče na predlog dolžnika odložiti izvršbo tudi v primerih, ko so podani posebno upravičeni razlogi, vendar najdlje za tri mesece. Ker ni podane zakonske podlage za drugačno odločitev sodišča, kakršno v pritožbi predlaga dolžnica, namreč odlog izvršbe še za dva meseca, je odločitev sodišča prve stopnje tudi v tej zadevi pravilna in zakonita. Pritožbi je zato potrebno zavrniti in izpodbijana sklepa potrditi (2. točka 380. člena ZPP/77 v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 38,  38/5,  71,  71/1,  38,  38/5,  71,  71/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1450/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

Sodišče lahko oprosti stranko plačila sodnih taks le izjemoma, in sicer le v primeru, če bi bila s plačilom teh občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja sama ali se preživljajo njeni družinski člani.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se v izpodbijanem delu (3. točka) potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je po ugovoru dolžnice proti sklepu o izvršbi na podlagi verodostojne listine z izpodbijanim sklepom razveljavilo sklep v delu, s katerim je bila dovoljena izvršba ter ugotovilo, da bo o zahtevku in stroških odločeno v pravdnem postopku. Predlog dolžnice za oprostitev plačila sodne takse za ugovor v znesku 4.725,00 SIT pa je zavrnilo.

Proti temu sklepu se glede odločitve o plačilu sodne takse pritožuje dolžnica brez navedbe pritožbenih razlogov. Iz njenih deloma nerazumljivih navedb je mogoče kot bistveno razbrati, da brez škode za svoje življenje sodne takse ne more plačati.

Sodišče lahko oprosti stranko plačila sodnih taks le izjemoma, in sicer le v primeru, če bi bila s plačilom teh občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja sama ali se preživljajo njeni družinski člani. Pogoje za taksno oprostitev ureja Zakon o sodnih taksah - ZST v 13. členu ter Zakon o pravdnem postopku - ZPP v 168. in 169. členu. Sodišče mora glede na določbo 5. odstavka 168. člena ZPP pri odločanju skrbno presoditi vse okoliščine, zlasti pa upoštevati vrednost spornega predmeta, število oseb, ki jih stranka preživlja in dohodke ter premoženje, ki ga imajo stranka in njeni družinski člani. V obravnavani zadevi dolžnica zatrjuje, da se preživlja sama z dohodki pokojnine, ki ji je bila po odbitku odtegljajev (administrativna prepoved v višini 8.371,00 SIT in premije za prostovoljno zdravstveno zavarovanje 3.346,50 SIT) izplačana za mesec december v višini 40.559,50 SIT, za mesec januar pa v višini 42.910,00 SIT. Kljub sorazmerno nizki pokojnini pa je potrebno na drugi strani upoštevati, da dolžnica nima drugih preživninskih obveznosti ter da so sodne takse za dolžnico v tem izvršilnem postopku dokaj nizke, saj znaša taksa za ugovor po ugotovitvi prvostopnega sodišča le 4.725,00 SIT. Zato sodišče ne vidi razlogov za spremembo ali razveljavitev izpodbijanega sklepa, saj je prvostopno sodišče ravnalo pravilno, ko je predlog dolžnice za oprostitev plačila sodne takse zavrnilo. Pritožbo je bilo zato potrebno zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prv stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

ZST člen 13,  13.  ZPP člen 168,  168/5,  169,  168,  168/5,  169.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1950/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

Slabo premoženjsko stanje dolžnika ni upošteven ugovorni razlog.

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo dolžnikov ugovor proti sklepu o izvršbi z dne 9.6.1994. Dolžniku je naložilo, da upniku povrne stroške odgovora na ugovor odmerjene na 9.614,00 SIT, kar pa je upnik zahteval več, je sodišče zavrnilo.

Proti sklepu se pritožuje dolžnik, ki ne navaja posebej pritožbenega razloga, smiselno pa predlaga ustrezno spremembo ali razveljavitev izpodbijanega sklepa. Navaja, da se v obrazložitvi sklepa pojavljajo nejasnosti glede datuma pravnomočnosti izvršilnega naslova in kdaj je bil predlog za izvršbo vložen. Prosi, da sodišče omenjene nejasnosti glede datumov uskladi. V ostalem pa navaja, da predlaga, da dolg do upnika poravna v šestih mesečnih obrokih, ker je brezposelen in le občasno prejema dohodke za honorarno delo.

Sodišče druge stopnje se v celoti strinja z odločitvijo in razlogi sodišča prve stopnje. Izvršbo je sodišče prve stopnje dovolilo na podlagi veljavnega izvršilnega naslova, razlogi, zaradi katerih je bil vložen ugovor, upnikova terjatev naj bi zastarala, pa tudi niso podani, to pa iz razlogov, ki jih pravilno navaja sodišče prve stopnje v svojih obrazložitvi in na katere se v izogib ponavljanju pritožbeno sodišče sklicuje. Pritožbeno sodišče pri tem ne najde nobenih datumskih neusklajenosti v razlogih prvostopnega sklepa.

Izvršilni naslov je sodba zaradi izostanka z dne 25.1.1994, opr. št.

V P 204/93, ki je glede na potrdilo o pravnomočnosti na sami sodbi postala pravnomočna dne 27.2.1994. Datum izdaje sodbe zaradi izostanka in njene pravnomočnosti ne more biti isti, ker postane sodna odločba pravnomočna šele takrat, ko je ni več mogoče izpodbijati s pritožbo (ko se po vročitvi sodbe izteče pritožbeni rok). Tudi datum vložitve izvršilnega predloga, kot se navaja v razlogih izpodbijanega sklepa je pravilen in je razviden iz dohodne štampiljke na samem izvršilnem predlogu.

V ostalem pa je treba dolžniku pojasniti, da njegovo slabo premoženjsko stanje ne predstavlja ugovornega razloga, ki bi glede na določbo 55. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju oz. 50. čl. Zakona o izvršilnem postopku, ki je veljal v času vložitve ugovora, preprečeval izvršbo. Sodišče v izvršilnem postopku ne more odločati o tem, da dolžnik poravna svoj dolg v mesečnih obrokih, nikakor pa odločba sodišča prve stopnje ne preprečuje ustreznega dogovora med dolžnikom in upnikom.

Odločitev prvega sodišča je torej pravilna in zakonita, noben smiselno uveljavljani oziroma uradno upoštevni pritožbeni razlog ni podan in je zato pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.