TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 1799/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-11-25

ugotovitvena tožba - vezanost stranke na napotitveni sklep

Če nepravdni sodnik eno stranko napoti na pravdo, ker je v nepravdnem postopku med strankami spor o predmetu delitve oziroma velikosti njihovih deležev je pravni interes za ugotovitveno tožbo izkazan že s pravnomočnim napotitvenim sklepom. Stranka tudi ni vezana na napotitveni sklep glede vložitve tožbe za ureditev spornega razmerja.

Pravdno sodišče krši 187. člen ZPP in 118/3 ZNP, če takšno tožbo zaradi pomanjkanja pravnega interesa zavrže.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo in tožnika obsodilo na povrnitev pravdnih stroškov toženi stranki v znesku 61.258,00 SIT.

Zoper tak sklep se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje tožnik, ki v pritožbi predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi ter izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi tožnik opisuje nenavadno postopanje sodišča, ter da ima pravni interes, da se ugotovi, da se solastno premoženje razdruži in da toženec ne sme dobiti poleg 1/3 v naravi še v delavnico spremenjeno kaščo, saj je ta že zajeta v njegovi tretini.

Prav tako ima tožnik interes, da se ugotovi lastnina na tistih predmetih za katere je dokazal, da niso ne očetovi in ne solastnina pravdnih strank.

Tožnik v pritožbi pravilno zatrjuje, da je sodišče prve stopnje napačno odločilo, ko je tožbo zaradi pomanjkanja pravnega interesa zavrglo in je s takim postopanjem kršilo 187. člen ZPP in člen 118/3 v zvezi s členom 9 ZNP. Po drugem odstavku 187. člena ZPP se lahko ugotovitvena tožba vloži, če je tako določeno s posebnimi predpisi, ali če tožnik zanjo izkaže pravni interes. Če nepravdni sodnik eno stranko napoti na pravdo, ker obstoji med strankami spor o predmetu delitve in velikosti njihovih deležev je pravni interes za ugotovitveno tožbo izkazan že s pravnomočnim napotitvenim sklepom.

Zmotno in napačno je tudi stališče prvega sodišča, da mora stranka vložiti tožbo v skladu z napotitvenim sklepom kot utemeljeno opozarja tožnik v pritožbi. Pomembno je v takem primeru le, da je bila vložena tožba v zvezi s spornim razmerjem, ne more pa nepravdni sodnik določati vrsto in obseg tožbe.

Ker kot že omenjeno v konkretnem primeru ni pogojev za zavrženje tožbe je bilo utemeljeni pritožbi tožnika ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti v nadaljnje odločanje (čl. 380 tč. 3 ZPP). V nadaljevanju postopka bo moralo sodišče prve stopnje vsebinsko odločiti o zadevi ob obstoju ostalih procesnih predpostavk.

ZPP (1977) člen 187,  187.  ZNP člen 9,  118,  118/3,  9,  118,  118/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 308/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-06-16

Po členu 334 Zakona o pravdnem postopku je sodišče vezano na svojo sodbo, ko je razglašena, nasproti strankam pa sodba učinkuje šele od dneva, ko jim je vročena. Povedano velja tudi za sklep, s tem, da se sklep, ki je bil razglašen na naroku, vroči strankam v overjenem prepisu samo tedaj, če je zoper sklep dovoljena posebna pritožba (prvi del drugega odstavka člena 343 ZPP). Dokler sodna odločitev ne učinkuje proti stranki, je ta tudi ne more izpodbijati s pritožbo (niso ji še znani vsi razlogi). Vložena pritožba v fazi od razglasitve do prejema odpravka torej ni ne pravočasna ne dovoljena.

Sklep, s katerim je okrožno sodišče zavrglo pritožbo tožeče stranke, vloženo pred prejemom odpravka njegove odločitve, tožnica izpodbija s pritožbo, ki vsebuje pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava in predlog njene odprave, ker je nezakonit, pritožbeno sodišče pa naj odloči o utemeljenosti pritožbe.

S samo odločitvijo in tudi pravnimi razlogi v napadenem sklepu pritožbeno sodišče soglaša, k poglavitnim pritožbenim trditvam o tem, da vložena pritožba pred prejemom sodne odločitve ni dopustna, dodaja: Po členu 334 Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) je sodišče vezano na svojo sodbo, ko je razglašena, nasproti strankam pa sodba učinkuje šele od dneva, ko jim je vročena. Povedano velja tudi za sklep, s tem, da se sklep, ki je bil razglašen na naroku, vroči strankam v overjenem prepisu samo tedaj, če je zoper sklep dovoljena posebna pritožba (prvi del drugega odstavka člena 343 ZPP). Na naroku dne 17/3-1998 je bila odločitev o zavrženju tožbe razglašena (čeprav je bil najavljen še njen pismeni izid). Dokler sodna odločitev ne učinkuje proti stranki, je ta tudi ne more izpodbijati s pritožbo (niso ji še znani vsi razlogi). Vložena pritožba v fazi od razglasitve do prejema odpravka torej ni ne pravočasna ne dovoljena.

Odločitev prvostopnega sodišča z zavrženjem take pritožbe torej ni nezakonita, zato je tudi potrjena po točki 2 člena 380 ZPP, saj pregled ni odkril nobene absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki se sicer upošteva uradno.

ZPP (1977) člen 334, 334/1, 334/2, 348, 378.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1221/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-07

zaključek izvršilnega postopka - nadaljevanje izvršbe z novim izvršilnim sredstvom - naknadna objektivna kumulacija izvršilnih sredstev

V konkretnem primeru v tem postopku ni mogoče nadaljevati izvršbe z novo predlaganim izvršilnim sredstvom, saj je bil ta izvršilni postopek že pred vložitvijo takega predloga končan. Faza dovolitve izvršbe se je končala s pravnomočnostjo sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine, faza oprave izvršbe (v ožjem smislu) pa s sklepom o ustavitvi izvršbe na edino predlaganem izvršilnem sredstvu.

Ugovoru se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje je izvršbo, dovoljeno s sklepom, opr. št. Ig 96/00400 z dne 14.10.1996, nadaljevalo z novim izvršilnim sredstvom, in sicer s prodajo dolžnikovih premičnin.

Dolžnik je zoper sklep ugovarjal iz razloga, ker sodišče ni upoštevalo zastaranja obveznosti.

Ne drži sicer dolžnikova ugovorna navedba, da upnik v tem postopku uveljavlja zastarano terjatev. Upnik je namreč za svojo terjatev že pridobil izvršilni naslov, ki mu ga predstavlja pravnomočna 1. točka sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine z dne 14.10.1996, saj je bilo z njo odločeno o obstoju in višini v tem postopku uveljavljane terjatve. Takšna, judikatna terjatev pa po določbi 1. odst. 379. člena ZOR zastara v desetih letih.

Pač pa je sodišče prve stopnje v tej zadevi s sklepom z dne 26.8.1999 že ustavilo izvršbo na edino predlaganem izvršilnem sredstvu, to je na dolžnikovem računu pri banki. Glede na to pa sodišče ni imelo podlage za uporabo določbe 3. odst. 34. člena ZIZ. Po navedeni določbi lahko sicer sodišče do konca izvršilnega postopka na predlog upnika dovoli, poleg že dovoljenih sredstev oziroma predmetov, izvršbo še z drugimi sredstvi in na drugih predmetih oziroma, namesto že dovoljenih sredstev in predmetov, z drugimi sredstvi oziroma drugimi predmeti. V konkretnem primeru pa v tem postopku ni mogoče nadaljevati izvršbe z novo predlaganim izvršilnim sredstvom, saj je bil ta izvršilni postopek že pred vložitvijo takega predloga končan.

Faza dovolitve izvršbe se je končala s pravnomočnostjo sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine (dne 29.10.1996), faza oprave izvršbe (v ožjem smislu) pa s sklepom o ustavitvi izvršbe na edino predlaganem izvršilnem sredstvu (s sklepom z dne 26.8.1999).

Glede na to je bilo potrebno ugovoru dolžnika ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti (3. točka 365. člena ZPP/99 v zvezi s 15. členom ZIZ).

Sodišče bo moralo zato upnikov "predlog za nadaljevanje izvršbe z novim izvršilnim sredstvom" obravnavati kot samostojen (a nepopoln) predlog za izvršbo na podlagi izvršilnega naslova (to je pravnomočne 1. točke sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine z dne 14.10.1996).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1217/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

prisilna izterjava sodne takse - taksni nalog - opominska taksa

Za nalog za plačilo sodne takse v ZST ni predpisana posebna taksa. Zato za izterjavo opominske takse ni bilo podlage.

Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijani sklep glede prisilne izterjave opominske takse v znesku 1.500,00 SIT razveljavi; v preostalem delu pa se pritožba zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da taksni zavezanec T. Ljubljana d.d. v predpisanem 15-dnevnem roku ni plačal sodne takse za sodbo in opominske takse in je zato odločilo, da se ta taksa prisilno izterja skupaj s 50% kazensko takso.

Proti sklepu se taksni zavezanec pritožuje in predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je utemeljena pritožbena trditev, da taksni zavezanec opominske takse ni dolžan plačati. Iz podatkov v spisu je razvidno, da je bil taksnemu zavezancu poslan nalog za plačilo sodne takse v skladu s 3. točko 26. člena Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST) in ne opomin. Za nalog za plačilo sodne takse pa v ZST ni predpisana posebna taksa. Zato za izterjavo opominske takse ni bilo podlage.

Neutemeljena pa je pritožbena trditev, da tudi ni podlage za prisilno izterjavo sodne takse za sodbo in kazenske takse. Dejstvo, da je bil nalog za plačilo sodne takse pripet na hrbtno stran sodbe in da taksni zavezanec naj ne bi videl naloga, ni razlog, ki bi preprečeval prisilno izterjavo sodne takse. Na pisemski ovojnici, v kateri sta bila taksnemu zavezancu poslana sodba in nalog, je bilo jasno označeno, da sta v ovojnici tako sodba kot nalog za plačilo sodne takse. Zato bi taksni zavezanec, če bi bil dovolj skrben, moral to videti.

Ker taksni zavezanec sodne takse za sodbo ni plačal v predpisanem 15-dnevnem roku, je sodišče utemeljeno izdalo sklep o prisilni izterjavi te takse in tudi 50% kazenske takse (1. odstavek 30. člena ZST v zvezi z 2. odstavkom 29. člena ZST).

Na podlagi zgoraj navedenega je sodišče druge stopnje pritožbi delno ugodilo in sklep o prisilni izterjavi glede opominske takse razveljavilo, v ostalem pa je pritožbo zavrnilo in v ostalem izpodbijani sklep potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1134/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

Ugovor je bil vložen po izteku roka za ugovor (2. in 3. odstavek 9. člena ZIZ).

Pritožba se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je dne 21.05.1999 s sklepom zavrglo ugovor dolžnika (kot prepozen).

Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. Navedel je, da je upnik izvršil transport preko njihove poslovalnice na .... Prevoz je bil opravljen za podjetje Č.. iz B., ki ga je prosilo, da zanj plača navedeni prevoz. S poslom je soglašal, pod pogojem, da bo navedeno podjetje za znesek prevoza dobavilo blago iz svoje proizvodnje. Glede na to, da to ni bilo storjeno, dolžnik šteje, da obveznosti ni dolžan poravnati, o čemer je bil upnik obveščen s strani naročnika prevoza.

Dolžnik konkretnih razlogov, zaradi katerih se pritožuje zoper sklep, s katerim je bila njegova pritožba zavržena kot prepozna, ni navedel. Sodišče druge stopnje je zato izpodbijani sklep preizkusilo glede kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP/77 v zvezi s 15. členom Zakona o izvršbi in zavarovanju, v nadaljevanju ZIZ). Pri tem je ugotovilo, da ni dvoma o tem, da je dolžnik sklep o izvršbi prejel v torek, 04.05.1999, kar je razvidno tudi iz povratnice pripete k listovni št. 3. Glede na to, da je osemdnevni rok za ugovor iztekel v sredo, 12.05.1999, dolžnik pa je ugovor vložil v ponedeljek, 17.05.1999, je bil ugovor vložen po izteku roka za ugovor (2. in 3. odst. 9. člena ZIZ). Tak ugovor je prepozen.

Ob takih ugotovitvah sodišče druge stopnje zaključuje, da je pravilna odločitev sodišča prve stopnje, ki je ugovor zavrglo kot prepozen (3. odst. 58. člena ZIZ v zvezi s 3. odst. 9. člena ZIZ).

V ugovoru dolžnik tudi ni navedel razlogov, ki bi kazali na to, da gre za dovoljen ugovor po izteku roka (2. odst. 61. člena ZIZ v zvezi s 1. odst. 56. člena ZIZ). In ker sodišče druge stopnje ob preizkusu izpodbijanega sklepa ni našlo kršitev določb postopka, na katere poleg pravilne uporabe materialnega prava pazi po uradni dolžnosti, je pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep na podlagi 2. točke 380. člena ZPP/77 v zvezi s 15. členom ZIZ, potrdilo.

Določbe ZPP/77 (Ur.l. SFRJ, št. 4/77, 36/77, 36/80, 69/82, 58/84, 74/87, 14/88, 57/89, 20/90 in 27/90) je sodišče druge stopnje uporabilo na podlagi 1. odst. 498. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. RS št. 26/99).

ZIZ člen 9,  9/2,  9/3,  58,  58/3,  9,  9/2,  9/3,  58,  58/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Kp 353/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-18

sklep o podaljšanju pripora - vsebina sklepa - utemeljen sum - pravnomočnost

Že zato, ker je sklep o preiskavi postal pravnomočen, ni utemeljena pritožba zagovornika, ki uveljavlja, da sodišče prve stopnje v sklepu o podaljšanju pripora ni navedlo razlogov o obstoju utemeljenega suma, da je obdolženec storil kaznivo dejanje, ki je predmet zahteve za preiskavo.

Pritožbi obd. B.V. in njegovega zagovornika se zavrneta kot neutemeljeni.

Z uvodoma navedenim sklepom je senat sodišča prve stopnje iz razloga po 3. tč. I. odst. 201. čl. ZKP za 15 dni, do vključno 28.10.1999, podaljšal pripor zoper obd. B.V..

Zoper sklep sta se pritožila obdolženec in zagovornik zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Predlagata razveljavitev sklepa.

Iz podatkov spisa izhaja, da je senat Okrožnega sodišča v Ljubljani s sklepom z dne 13.10.1999, opr.št. ..., zavrnil pritožbo zagovornika obd. B.V. zoper sklep o uvedbi preiskave. Sklep je s tem postal pravnomočen in je tako potrjen utemeljen sum, da je obdolženec storil v sklepu opisano kaznivo dejanje neupravičenega prometa z mamili po I. odst. 196. čl. KZ, ker naj bi v času od 15.6.1999 do 13.9.1999 trem osebam prodal skupno 186,8 gr heroina. Že dežurni preiskovalni sodnik je ugotovil, da teža in okoliščine kaznivega dejanja, katerega je obtoženec utemeljeno osumljen, kažejo na nevarnost, da bi tovrstna kazniva dejanja ponavljal, senat sodišča prve stopnje pa je ocenil pravilno, da se okoliščine, ki kažejo na obstoj pripornega razloga niso spremenile. S tako oceno pa se senat sodišča druge stopnje strinja. Dejstvo, da naj bi obdolženec v relativno kratkem času kar trem osebam prodal heroin, v dveh primerih v takšni količini, ki kaže na to, da sta kupca nabavljala heroin zato, da bi ga preprodala naprej, utemeljeno kaže na sum, da se je obdolženec v tolikšnem obsegu ukvarjal s prometom z nevarnim mamilom heroin, da je podana realna nevarnost, da bi obdolženec na prostosti tovrstna kazniva dejanja, s katerim se nedvomno ogroža varnost ljudi, ponavljal. Tudi po oceni pritožbenega sodišča je zato pripor kot skrajno sredstvo neogibno potreben, zato da bi se preprečila nevarnost ponavljanja.

Zagovornik pa izpodbija le ugotovitev senata sodišča prve stopnje o obstoju utemeljenega suma, da je obdolženec storil očitano mu kaznivo dejanje. Po oceni sodišča druge stopnje je senat sodišča prve stopnje navedel ustrezne razloge za svojo ugotovitev o obstoju suma s tem, ko je sklep o uvedbi preiskave postal pravnomočen pa je obstoj takega suma v tej fazi postopka tudi potrjen s pravnomočnim sklepom.

Obdolženec pa z zatrjevanjem, da je pred kratkim zadel večjo vsoto denarja na nemškem lotu in opisovanjem težkih razmer v svoji družini, ne more izpodbiti pravilnih ugotovitev senata sodišča prve stopnje o obstoju razlogov za pripor. Senat sodišča druge stopnje je zato obe pritožbi zavrnil kot neutemeljeni.

ZKP člen 201,  201/1,  201/2,  201/3,  205,  205/1,  201,  201/1,  201/2,  201/3,  205,  205/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 677/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-20

Zoper sklep izvenobravnavnega senata, s katerim je ob nestrinjanju preiskovalne sodnice le-tej naložilo, da preiskavo dopolni z opravo še določenih procesnih opravil, pritožba ni dovoljena. Le-ta je namreč glede na določbo II. odst. 399. čl. ZKP mogoča le v primerih, ki so v zakonu izrecno navedeni.

Pritožba obdolženčevih zagovornikov se zavrže kot nedovoljena.

Z izpodbijanim sklepom je senat sodišča prve stopnje ob nestrinjanju preiskovalne sodnice za dopolnitev preiskave, ki jo je predlagala okrožna državna tožilka po prevzemu kazenskega pregona od subsidiarnega tožilca, naložil preiskovalni sodnici, da preiskavo dopolni v predlaganem obsegu.

Zoper takšen sklep senata sta se pritožila obdolženčeva zagovornika zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka ter predlagala, da sodišče druge stopnje izpodbijani sklep spremeni tako, da predlog državne tožilke za dopolnitev preiskave zavrne, ker prevzem kazenskega pregona s strani državnega tožilca ni več mogoč.

Višja državna tožilka iz Ljubljane je v pisnem mnenju predlagala zavrnitev pritožbe kot neutemeljene.

Glede na določbo II. odst. 399. čl. ZKP je pritožba zoper odločitev izvenobravnavnega senata, opredeljenega v VI. odst. 25. čl. ZKP, dovoljena samo izjemoma, torej tedaj, kadar tako določa zakon. Tako je pritožba npr. dovoljena zoper sklep senata o uvedbi preiskave (čl.

169/VII ZKP), zoper sklep senata o zahtevi predsednika senata za ustavitev postopka (čl. 271/III ZKP) ter v primerih odreditve in podaljšanja pripora (čl. 202/IV, 205/II, 207/III ZKP). Ker ob povedanem ni mogoče presojati utemeljenosti pritožbenih navedb zagovornika obdolžencev, saj zoper odločbo izvenobravnavnega senata, izdano zaradi nestrinjanja preiskovalne sodnice z zahtevo za dopolnitev preiskave, pritožba ni dovoljena, pri čemer takšne ugotovitve ne more spremeniti niti nepravilen pravni pouk v izpodbijanem sklepu, ob upoštevanju katerega so pritožniki tudi vložili pritožbo, je sodišče druge stopnje pritožbo zavrglo kot nedovoljeno, kar je v skaldu z določbo III. odst. 402. čl. ZKP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba II Cp 1874/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-06

V pritožbi zatrjevano slabo premoženjsko stanje ne predstavlja upoštevnega pritožbenega razloga proti sodbi, s katero je tožencu naloženo plačilo dolgovane obveznosti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi svoj sklep o izvršbi z dne 23.3.1995, opr. št. I I 206/95, na podlagi katerega je toženec dolžan plačati tožeči stranki 288.513,00 SIT z ustreznimi obrestmi in ji povrniti pravdne stroške.

Proti sodbi se pritožuje toženec, ki ne navaja posebej pritožbenega razloga, smiselno pa predlaga takšno spremembo sodbe, da bi se mu plačilo obveznosti odložilo oziroma odobrilo obročno odplačevanje.

Navaja, da ne oporeka navedbam v sodbi, saj priznava svoj dolg, vendar pa zaradi družinskih razmer, bolezni v družini in ker je ostal brez zaposlitve ne more v sodbi v določenem roku poravnati svoje obveznosti. Zato prosi za obročno odplačevanje dolga.

Sodba sodišča prve stopnje je v dejanskem in materialnopravnem pogledu pravilna in zakonita iz razlogov, ki so navedeni v prvostopni sodbi. Na te razloge se pritožbeno sodišče tudi sklicuje, da jih ne bi ponavljalo. Slabo premoženjsko stanje ne predstavlja v postopku pred sodiščem zakonitega razloga za odložitev plačila obveznosti oziroma obročno odplačevanje. Razlogi, ki jih navaja v pritožbi tako ne morejo vplivati na drugačno odločitev sodišča, vendar pa izpodbijana sodba ne predstavlja ovire za eventuelno drugačen dogovor med tožečo stranko in tožencem o izpolnitvi toženčeve obveznosti.

Stranke se torej lahko vedno dogovorijo o obročnem odplačevanju ali o odložitvi plačila obveznosti, kot izhaja iz izpodbijane sodbe. Vendar pa je izpodbijana odločitev pravilna, podan ni noben uveljavljani ali uradno upoštevni pritožbeni razlog in je zato pritožbeno sodišče moralo na podlagi 368. čl. ZPP pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijano sodbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1577/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

Plačilo sodne takse za predlog in sklep o izvršbi je procesna predpostavka. Ker je iz pritožbi priloženega dokazila razvidno, da je upnik takso plačal, ni podlage za domnevo o umiku predloga za izvršbo.

Pritožbi upnika se ugodi in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje razveljavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve vrste odločilo, da se šteje predlog za izvršbo za umaknjen, ker da ga upnik na poziv sodišča ni dopolnil s predložitvijo potrdila o plačani sodni taksi.

Zoper takšen sklep se upnik pravočasno pritožuje in trdi, da je že 9.12.1998 sodišču poslal fotokopijo zbirnega izpisa prometa na tekočem računu, iz katerega je razvidno, da je takso plačal.

Plačilo sodne takse za predlog in sklep za izvršbo ob vložitvi predloga je procesna predpostavka (4. odst. 40. čl. ZIZ). Iz listine, ki jo je predložil upnik, je razvidno, da je bila sodna taksa za konkretno zadevo plačana 8.12.1998, zato ni podana dejanska podlaga za izvršbo.

Izpodbijani sklep je bilo zato potrebno razveljaviti (3. točka 380. čl. ZPP).

ZPP (1977) člen 109,  109.  ZIZ člen 40,  40/4,  40,  40/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1528/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-27

izvršilni postopek - dovoljenost revizije

Zoper pravnomočno odločbo v postopku izvršbe revizija ni dovoljena.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo revizijo dolžnika z dne 22.6.1999. Proti navedenemu sklepu se je brez navedbe pritožbenih razlogov pritožil dolžnik, ki smiselno predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Navaja, da gre za pravnomočno razsojeno stvar, zato je ponovno obravnavanje v pravdnem postopku nedopustno.

Zoper pravnomočno odločbo, izdano v postopku izvršbe in zavarovanja, ni dovoljena revizija (prvi odstavek 10. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, Ur. l. RS, št. 51/98 - ZIZ). Sklep Okrajnega sodišča v Kranju z dne 9.2.1999, opr. št. I 98/03221 je postal pravnomočen z izdajo odločbe druge stopnje, to je 13.5.1999. Ker revizija kot izredno pravno sredstvo v izvršilnem postopku ni dovoljena in je to pravno sredstvo zoper sodno odločbo nedopustno (drugi odstavek 389. člena v zvezi s četrtim odstavkom 400. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ), je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je revizijo zavrglo (prvi odstavek 389. člena v zvezi s četrtim odstavkom 400. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

Ker ni podan ne uveljavljani pritožbeni razlog, ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.