VSL sklep Cpg 804/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-12

začasna odredba - denarna terjatev - nevarnost

Dejstva, ki kažejo na nevarnost, da bo dolžnik s svojim premoženjem ravnal tako, da bo preprečil ali precej otežil izterjavo denarne terjatve, mora sodišče ocenjevati kot celoto, ne pa le vsakega posameznega dolžnikovega ravnanje posebej.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje spremeni tako, da se ugovor zoper sklep o začasni odredbi zavrne.

Sodišče prve stopnje je v zavarovanje upnikove denarne terjatve izdalo začasno odredbo, s katero je dolžniku prepovedalo razpolaganje z denarnimi sredstvi na žiro računu do višine uveljavljane terjatve.

Na dolžnikov ugovor pa je začasno odredbo razveljavilo in predlog za njeno izdajo zavrnilo. Ugotovilo je, da je verjetnost obstoja terjatve sicer izkazana, ne pa tudi nevarnost, da bi dolžnik svoje premoženje oziroma sredstva odtujeval, skrival ali kako drugače z njimi razpolagal, da bi preprečil ali precej otežil izterjavo.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov in predlagal njegovo razveljavitev. Navedel je, da dejanja dolžnika, ki jih je opisoval že v postopku na prvi stopnji, kažejo, da dolžnik zmanjšuje svoje premoženje in obseg poslovanja, z očitnim namenom izogniti se plačilu terjatve.

Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da morata biti za izdajo začasne odredbe v zavarovanje denarne terjatve po 1. odst. 265. členu ZIP izpolnjena dva pogoja. Prvi je, da upnik izkaže za verjetno, da ima do dolžnika terjatev. Ta pogoj je sodišče prve stopnje tudi pravilno ugotovilo.

Pač pa pritožbeno sodišče ne soglaša s stališčem sodišča prve stopnje, da dejanja dolžnika, na katerih je upnik temeljil trditev, da je podana tudi nevarnost, da bo dolžnik - če ne bo izdana začasna odredba - onemogočil oziroma precej otežil izterjavo, s tem da bo svoje premoženje oziroma svoja sredstva odtujil, jih skril ali kako drugače z njimi razpolagal, niso taka, da bi bila ta nevarnost verjetno izkazana, torej da ni izpolnjen tudi drugi pogoj iz 1. odst.

265. člena ZIP. Ta dejanja so naslednja: dolžnik zmanjšuje obseg poslovanja in s tem prilive na žiro račun, poslovanje prenaša na drugo družbo, katere edini družbenik je dolžnikov direktor in na katero je malo pred iztekom pogodbe o leasingu prenesel osebni avtomobil Audi 100 2.3 E. Če bi ta dejanja ocenjevali vsako zase, bi se sicer bilo mogoče strinjati z oceno, da vsako posebej še ne izkazuje nevarnosti. Vendar pa, gledano nanje kot na celoto, takega zaključka ni mogoče napraviti. Pri tem je treba posebej opozoriti na napačno oceno sodišča prve stopnje, kaj v tem kontekstu pomeni prenos avtomobila, ki ga je imel v leasingu dolžnik, na drugo družbo. Iz dejstev, ki jih je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje (da je kupnina za avtomobil pretežno že vključena v najemnino, zato odkupna cena na koncu leasinga ni velika in da je druga družba vozilo prevzela dne 2.3.1995, triletna pogodba o leasingu pa je potekla 30.7.1995, ko je bilo za odkup vozila treba plačati samo še 5.100,00 DEM), namreč sledi, da bi z iztekom leasinga dolžnik po plačilu preostanka vrednosti vozila (precej nizkega zneska glede na njegovo tržno vrednost) postal njegov lastnik. Avtomobil bi s tem postal del dolžnikovega premoženja, na katero bi upnik lahko segel za poplačilo svoje terjatve. To pa je dolžnik s prenosom vozila takorekoč tik pred iztekom leasinga, ko je preko najemnine že plačal pretežni del vrednosti vozila, preprečil. V sklopu z ostalimi, že opisanimi ravnanji, to zadošča za oceno verjetnosti, da s svojim premoženjem ravna tako, da se skuša izogniti izterjavi obveznosti, ki jo verjetno ima do upnika.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da je izpolnjen tudi drugi pogoj za izdajo začasne odredbe po 1. odst. 265. člena ZIP. Zato je ugovor dolžnika zoper sklep o začasni odredbi neutemeljen. Iz tega razloga je na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP upnikovi pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je dolžnikov ugovor zavrnilo, s čemer je sklep o začasni odredbi ostal v veljavi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.