TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 461/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-10-10

Postopek prisilne poravnave v stečaju vodi - stečajni senat in se stečajni postopek zaključi šele s potrjeno prisilno poravnavo. Torej so udeleženci v postopku prisilne poravnave v stečaju poleg stečajnega dolžnika še upniki, ki so s pravočasno prijavo na oklic o začetku stečajnega postopka postali stečajni upniki.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je njegovo prijavo upniške terjatve zavrglo kot prepozno. V pritožbi je navedel, da je bil v Uradnem listu RS objavljen začetek postopka prisilne poravnave v stečaju, kar pomeni, da gre za nov postopek. Ker se po členih 172 in 173 ZPPSL uporabljajo določila o prisilni poravnavi, je prijava terjatve, ki je vložena v 30 dneh od oklica, pravočasna.

Pritožbeni pravni razlogi temeljijo na napačni predpostavki, da je postopek prisilne poravnave v stečaju - nov postopek. Iz določil 4. in 5. odst 172. člena ZPPSL izhaja, da vodi postopek prisilne poravnave v stečaju - stečajni senat in se stečajni postopek zaključi šele s potrjeno prisilno poravnavo. Torej so udeleženci v postopku prisilne poravnave v stečaju poleg stečajnega dolžnika še upniki, ki so s pravočasno prijavo na oklic o začetku stečajnega postopka postali stečajni upniki.

Prvostopno sodišče je objavilo oklic o začetku stečajnega postopka v Uradnem listu RS dne 24.5.1996. Dvomesečni rok za priglasitev upniške terjatve je, skladno z določilom 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji, potekel v sredo 24.7.1996. Upnikova prijava z dne 11.4.1997 je torej prepozna. Zgolj podredno pa je dodati, da bo lahko upnik glede na sklenjeno prisilno poravnavo uveljavil svojo terjatev skladno s 3. odst. 64. člena ZPPSL.

ZPPSL člen 64, 64/3, 172, 172/4, 172/5, 173.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 489/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-12-11

stroški pravdnega postopka - odmera stroškov postopka

Sodišče odmeri pravdne stroške le na določno in opredeljeno zahtevo stranke.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Po ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine je tekel pravdni postopek glede obračunanih zamudnih obrestih in izvršilnih stroškov. Med pripravami za glavno obravnavo je toženka umaknila ugovor za sporne pripadke, kar je sodišče vzelo na znanje in toženki naložilo še pravdne stroške v znesku 5.250,00 sit z obrestmi od dneva izdaje sklepa do plačila. Prvostopno sodišče je nato ugodilo predlogu tožeče stranke in naknadno odmerilo v korist tožeče stranke še nadaljnje pravdne stroške v znesku 12.670,00 sit. Zoper ta sklep se je tožnica pritožila, češ da se je sodišče ponovno zmotilo, ker ji ni priznalo tudi udeležbe na treh narokih.

Sodišče odmeri stroške le na določno in opredeljeno zahtevo stranke.

Zato je najprej ugotoviti, da v stroškovniku v njeni vlogi z dne 26.9.1994, niti v vlogi z dne 26.9.1994, ki jo je sodišče prve stopnje štelo za naknadno prijavo stroškov po 7.odst.164. člena ZPP - tožnica ni priglasila stroškov pristopa na tri naroke. Pri tem pa je tudi prezrla, da na narok dne 29.8.1994 (v sporu majhne vrednosti) ni pristopila, na naroku dne 19.9.1994 odvetniški kandidat ni razpolagal z dokazili in podatki ter je zato obljubil vložiti pripravljalni spis, tretji narok pa ni bil opravljen, ker ga je sodišče preklicalo.

Izrek o stroških pritožbenega postopka je odpadel, ker niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1215/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-01-14

Sodišče ob preizkusu pravočasno vložene zasebne tožbe za kaznivo dejanje, ki se preganja na predlog, ne zavrže, temveč pošlje vlogo kot ovadbo pristojnemu državnemu tožilcu.

Pritožbi pooblaščenca zasebnega tožilca J. P. se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z v uvodu navedenim sklepom je sodišče prve stopnje, na podlagi določila 437. člena ZKP, zavrglo zoper obdolženca vloženo zasebno tožbo zaradi kaznivega dejanja lahke telesne poškodbe po 1. odstavku 133. člena KZ.

Zoper sklep se je pravočasno, iz pritožbenega razloga bistvene kršitve določb kazenskega postopka (1. točka 370. člena ZKP), pritožil pooblaščenec zasebnega tožilca in predlagal, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišč prve stopnje v novo odločanje.

Pooblaščenec zasebnega tožilca je pri sodišču prve stopnje vložil zasebno tožbo zaradi kaznivega dejanja lahke telesne poškodbe po prve odstavku 133. člena KZ. Kaznivo dejanje lahke telesne poškodbe po prvem odstavku 133. člena KZ se preganja na oškodovančev predlog, ne pa na zasebno tožbo.

Po določbi prvega odstavka 437. člena ZKP sodnik zavrže zasebno tožb tudi, če ugotovi, da je podan razlog iz drugega odstavka 277. člena ZKP, to je, da ni zahteve upravičenega tožilca. Res se pregon za kaznivo dejanje lahke telesne poškodbe po prvem odstavku 133. člena ZKP začne na predlog oškodovanca. Vendar pa je sodišče prve stopnje prezrlo določbo tretjega odstavka 53. člena ZKP, ki določa, da se pravočasno vložena zasebna tožba šteje kot predlog oškodovanca, če se med postopkom ugotovi, da gre za kaznivo dejanje, za katerega se storilec preganja na predlog. Najmanj kar je mogoče reči je, da ima vložena zasebna tožba elemente kazenske ovadbe, vsebuje pa tudi predlog za pregon storilca. Po določbi tretjega odstavka 147. člena ZKP pa mora sodišče ovadbo, ki je bila pri njem podana, sprejeti in takoj poslati pristojnemu državnemu tožilcu. Glede na navedeno, sodišče prve stopnje pravočasno vložene zasebne tožbe ne bi smelo zavreči, pač pa bi jo moralo posredovati okrožnemu državnemu tožilcu nadaljnji postopek. Zato je sodišče druge stopnje pritožbi pooblaščenec zasebnega tožilca ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo.

ZKP člen 53,  53/3,  147,  147/3,  277/2,  437,  53,  53/3,  147,  147/3,  277/2,  437.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cp 300/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-17

predhodno vprašanje - identično vprašanje - odškodninski zahtevek - prekinitev postopka

V odškodninski pravdi, v kateri tožnik uveljavlja odškodnino zaradi krivdno povzročene prometne nesreče, obstoj kaznivega dejanja ni predhodno vprašanje, ampak gre za identično vprašanje, ki ga obravnava tretji odstavek člena 12 ZPP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom prekinilo ta pravdni postopek, dokler ne bo Okrajno sodišče v Mariboru v kazenski zadevi, opr. štev. II K 150/95 sprejelo sodne odločbe.

V pravočasni pritožbi uveljavlja tožeča stranka vse pritožbene razloge iz prvega odstavka člena 353 Zakona o pravdnem postopku (ZPP) s predlogom, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi.

Pregled zadeve pokaže, da tožnik zahteva plačilo odškodnine za nematerialno in materialno škodo, ki mu je nastala v posledici prometne nezgode dne 17/1-1994, v kateri je bil telesno poškodovan in katere povzročitelj naj bi bil prvotoženec, zoper katerega je v teku kazenski postopek pred Okrajnim sodiščem v Mariboru, kot je že zgoraj navedeno.

Na podlagi 1. točke 213. člena ZPP, na kar je prvo sodišče oprlo svojo odločitev, je mogoče prekiniti pravdni postopek, če sodišče sklene, da ne bo samo reševalo predhodnega vprašanja. Prekinitev po tem zakonskem določilu je vedno fakultativna in je možna tedaj, kadar je vprašanje obstoja kaznivega dejanja za rešitev civilne zadeve, predhodno vprašanje. V odškodninski pravdi, v kateri tožnik uveljavlja odškodnino zaradi krivdno povzročene prometne nesreče, pa obstoj kaznivega dejanja ni predhodno vprašanje, ampak gre za identično vprašanje, ki ga obravnava tretji odstavek člena 12 ZPP, ki ga v razlogih svojega sklepa tudi citira prvo sodišče. Za identično vprašanje gre tedaj, kadar isto dejansko stanje obravnavata kazensko in civilno sodišče, kazensko sodišče s stališča kazenskopravnih, civilno pa s stališča civilnopravnih predpisov. To pa je tudi v primerih, ko civilno sodišče odloča o odškodninskih zahtevkih iz telesne poškodbe, kazensko pa obravnava isto zadevo s stališča kazenskopravne odgovornosti. Civilna odločba tukaj ni odvisna od tega, ali bo storilec kazensko obsojen (dr. Jože Juhart: Pravdni postopek, 1974, str. 42 ter str. 261, tč. 14-15). Zato zaradi tega, ker kazenski postopek še teče, ni mogoče prekiniti pravdnega postopka, v katerem uveljavlja oškodovanec svoj odškodninski zahtevek.

Po vsem obrazloženem je bilo treba tožnikovi pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep na podlagi točke 3 člena 380 ZPP razveljaviti in vrniti zadevo prvostopnemu sodišču v nadaljnji postopek.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1084/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-01-08

pravna sredstva - ugovor - ugovor po izteku roka

Ugovor po izteku roka mora vsebovati razloge, zaradi katerih se po izteku roka po čl. 51 ZIP lahko vloži. Neobrazložen ugovor, vložen po izteku roka iz čl. 8 ZIP se kot prepozen zavrže.

Pritožbi se u g o d i in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje tako s p r e m e n i , da se dolžnikov ugovor z a v r ž e kot prepozen.

Sodišče prve stopnje je dovolilo dne 20. 3. 1995 zoper dolžnika na podlagi predloga upnika in verodostojne listine izvršbo zaradi izterjave zneska 41.580,00 SIT s pp. Ta sklep je postal 20. 4. 1995 pravnomočen,kar je razvidno iz spisovnega gradiva in dolžnikove povratnice, podpisane dne 12. 4. 1995. Sodišče je po izvršilnem organu poskusilo zoper dolžnika rubež dne 29. 3. 1996. Rubež ni bil opravljen, ker dolžnikova žena ni pustila rubiti.

Dne 9. 4. 1996 je dolžnik izvršilnemu sklepu ugovarjal in trdil, da nima dolgov in obveznosti in da zato upniku ničesar ne dolguje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom razveljavilo dovoljeno izvršbo ter odločilo, da se postopek o stroških in zahtevku tožnika nadaljuje v pravdi.

Zoper ta sklep se je upnik pritožil, opisal historiat te izvršilne zadeve in trdil, da je dolžnik ugovor vložil prepozno in da ga je zato zavreči. Predlagal je, da pritožbeno sodišče sklep sodišča prve stopnje spremeni in izpodbijani sklep kot prepozen zavrže.

Po čl. 8 Zakona o izvršilnem postopku lahko dolžnik zoper sklep o izvršbi ugovarja v 8 dneh po vročitvi sklepa. Dolžnik, ki je 12. 4. 1995 sprejel izvršilni sklep, je z vložitvijo ugovora dne 9. 4. 1996 ta rok zamudil. Po čl. 51 Zakona o izvršilnem postopku je sicer možno vložiti ugovor po izteku roka, iz čl. 8 ZIP, če ugovor temelji na dejstvu, ki se nanaša na terjatev in če je to dejstvo nastopilo po nastanku izvršilnega naslova,oziroma v času, ko ga ni bilo več mogoče navesti v postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov. Ugovor pa mora imeti kot pravno sredstvo po smiselni uporabi Zakona o pravdnem postopku na podlagi čl. 14 ZIP vse elemente kot jih določa čl. 350 in nadaljnji ZPP. Ugovor dolžnika vsebuje le pavšalne trditve, da ni upniku ničesar dolžan. Te trditve niso podprte z nobenimi dokazi.

Zato ne gre za obrazložen ugovor, ki ga je mogoče vložiti po izteku ugovornega roka, saj dolžnik ni navedel trditev in razlogov, na podlagi katerih bi po cit. členu 51 po izteku roka lahko uspešno ugovarjal sklepu o izvršbi.

Pritožba je zato utemeljena in je pritožbeno sodišče izpodbijni sklep sodišča prve stopnje tako spremenilo, da je ugovor dolžnika zvrglo kot prepozen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 742/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-01-15

vročanje - mirovanje - ustavitev postopka - zakoniti zastopnik - pooblaščenec

Če sodišče vroči pisanje direktno stranki, kljub temu, da ima zakonitega zastopnika ali pooblaščenca, je vročitev nepravilna. V takem primeru ne more nastopiti mirovanje postopka, če ne pristopita stranka ali njen zakoniti zastopnik, oz. pooblaščenec. Ker mirovanje ni nastopilo, se tudi postopek ne more ustaviti.

Pritožbi tožeče stranke se u g o d i in se sklepa sodišča prve stopnje na listni številki 33 in 38 (o mirovanju postopka in o ustavitvi postopka r a z v e l j a v i t a ter se zadeva v r n e sodišču prve stopnje v nadaljnje sojenje.

S prvim izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče ugotovilo mirovanje postopka. Z drugim izpodbijanim sklepom pa je sodišče postopek ustavilo, ker po izteku zakonitega roka nobena stranka ni predlagala nadaljevanje postopka.

Proti obema sklepoma se je pritožila tožeča stranka smiselno zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. V pritožbi trdi, da tožeča stranka ni prejela vabila na glavno obravnavo z dne 4. 10. 1996 in ji tudi ni bil vročen sklep o mirovanju. Opozarja, da je zaradi istih napak bil sklep o mirovanju že razveljavljen. Tožeča stranka je od pošte zahtevala, da se vse pošiljke pošiljajo na C na naslov predsednika. Že v tožbi sta navedena naslova obeh zastopnikov in sodišče bi moralo njima vročati pošiljke. Zaradi tega ni bilo pogojev niti za mirovanje postopka, niti za ustavitev postopka.

Predlaga tudi izločitev prvostopne sodnice. Glede izpodbijanih sklepov pa predlaga njuno razveljavitev in nadaljevanje postopka.

Ključni predpis, ki v dosedanjem postopku ni bil spoštovan, je določba čl. 138 Zakona o pravdnem postopku, da je treba pisanja vročati zakonitemu zastopniku, ali pooblaščencu in ne stranki.

Tožeča stranka je v tožbi jasno zapisala, da jo zastopata predsednik A in podpredsednik B. Sodne pošiljke so bile kljub temu napačno vročane direktno tožeči stranki, namesto pravilno zakonitemu zastopniku.

Tako sta bili vabili za glavni obravnavi 21. 6. 1996 in 10. 9. 1996 napačno naslovljeni na tožečo stranko, namesto na zakonitega zastopnika. Zaradi nepravilnega vročanja tudi ni bilo pogojev za nabitje vabila na oglasno desko za obravnavo z dne 4. 10. 1996 in zato tudi niso obstojali pogoji za mirovanje postopka, saj tožeča stranka ni bila pravilno vabljena. Sklep o mirovanju postopka tudi ni bil pravilno vročen in zato sploh ni postal pravnomočen.

Pritožbene trditve o nepravilnem vabljenju so torej utemeljene, zato je pritožbeno sodišče razveljavilo oba izpodbijana sklepa.

Sodišče prve stopnje bo tako nadaljevalo s pravdnim postopkom, pri tem pa bo moralo spoštovati določbo čl. 138 Zakona o pravdnem postopku glede vročanja pisemskih pošiljk.

O predlagani izločitvi prvostopne sodnice pritožbeno sodišče ni pristojno, saj v takih predlogih odloča predstojnik oz. predsednik sodišča.

ZPP (1977) člen 138,  216,  217,  138,  216,  217.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1019/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-01-08

civilnopravno razmerje - stvarna pristojnost - pogodba o delu

Za odločanje o zahtevku na plačilo za izvršeno delo, ki ga je tožnik opravil na podlagi pogodbe, sklenjene s tožencem, pri katerem ni bil v delovnem razmerju, je pristojno redno sodišče, ker spor izhaja iz civilnopravnega razmerja.

Pritožbi tožnika se u g o d i in se sklep sodišča prve stopnje r a z v e l j a v i ter zadeva v r n e v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepom se je prvo sodišče izreklo za stvarno nepristojno za sojenje v tej zadevi in da bo po pravnomočnosti tega sklepa zadevo odstopilo pristojnemu Delovnemu sodišču v Celju.

Zoper takšen sklep se je pravočasno pritožila tožeča stranka.

Uveljavlja pritožbena razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka, zmotne uporabe materialnega prava ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa, ker je toženec pri tožniku delal "na črno" in zato ni pristojno Delovno sodišče v Celju.

Pritožba formalno uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka, vendar je vsebinsko ne obrazloži. Pritožbeno sodišče, ki po uradni dolžnosti preizkusi izpodbijano sodbo glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odstavka 354. člena Zakona o pravdnem postopku (dalje ZPP), kakšnih od teh kršitev ni našlo.

Podan pa je pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava. V danem primeru gre za odločanje o zahtevku zaradi plačila za izvršeno delo, katerega je dolžnik opravil na podlagi pogodbe, ki jo je sklenil s toženo stranko. Pri tem pa tožnik pri toženi stranki ni bil v delovnem razmerju. Spor izhaja torej iz civilnopravnega, ne pa delovnega razmerja. Prvo sodišče je sicer pravilno ugotovilo, da so po 4. in 6. členu Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. list RS, št. 19/94) delovna sodišča pristojna odločati v delovnih sporih.

Vendar gre v danem primeru za civilnopravni spor, katerega mora po določbi 1. člena ZPP obravnavati redno sodišče.

Zato je bilo potrebno pritožbi ugoditi in sklep prvega sodišča razveljaviti ter zadevo vrniti prvemu sodišču v nadaljnje obravnavanje (3. točka 380. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 953/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-01-21

odlog izvršbe - pravni interes za pritožbo

Dolžnik ima pravni interes za pritožbo zoper sklep o zavrnitvi predloga za odlog izvršbe kljub temu, da je bila izvršba že realizirana. Meritorna odločitev o taki pritožbi je pomembna zaradi nastanka eventualne škode ob eventualno nepravilno zavrnjenem predlogu za odlog izvršbe. To še posebej velja, če je dolžnik izpodbijal izvršilni naslov z izrednim pravnim sredstvom (npr. z obnovo).

Pritožba dolžnikov se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče predlog za odlog izvršbe zavrnilo kot neutemeljen, ker dolžnika poleg zatrjevanega predloga za obnovo pravdnega postopka nista navedla še drugega razloga, to je verjetnosti nastanka znatnejše škode.

Proti takšnemu sklepu sta se pritožila dolžnika, zaradi kršitve določb postopka in zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. V pritožbi navajata, da je sodišče le pavšalno ugotavljalo, da ne bo nastala z izvršbo za dolžnika znatnejša škoda. Dolžnika nimata kam dati skrinje, koles, ozimnice in drugih stvari, zato bo nastala škoda. Dolžnika sta tudi renovirala klet. Predlaga razveljavitev ali spremembo sklepa.

Prvostopno sodišče je pravilno ponovno zavrnilo predlog dolžnikov za odlog izvršbe. Iz spisa izhaja,da dolžnika v nobenem od obeh predlogov za odlog izvršbe nista navedla poleg zahtevane obnove pravdnega postopka še drugega obligatornega razloga, to je verjetnosti nastanka znatnejše škode, če bi se izvršba izvedla.

Iz spisa izhaja,da je bil dolžnikoma na razpolago drug prostor za primerno hrambo vseh stvari. Ob realizirani izvršbi dne 15. 5. 1997 so bile vse stvari tudi prenešene v drug prostor po odredbi izvršilnega sodišča. Ker torej nastanek znatnejše škode ni bil niti zatrjevan s konkretnimi dokazi, ni bilo pogojev za odlog izvršbe (čl.

63 Zakona o izvršilnem postopku). O investicijah dolžnikov pa ni mogoče odločati v izvršilnem postopku.

Ne glede na realizirano izvršbo pa sta dolžnika imela pravni interes za pritožbo (čl. 358/3 ZPP) in zato pritožbeno sodišče pritožbe ni zavrglo kot nedovoljene.Dolžnika sta imela pravico do odločitve na drugi stopnji glede utemeljenosti predloga za odlog izvršbe, saj sta trdila, da sta vložila zahtevo za obnovo pravdnega postopka, zato je bila nujna meritorna odločitev o pritožbi.

Pritožnika nista priglasila pritožbenih stroškov.

ZPP (1977) člen 358,  358.  ZIP člen 63,  63.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 250/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-01-29

stečaj - odpoved najema poslovnih prostorov - odpovedni rok

Če stečajni dolžnik najemniku poslovnih prostorov odpove najem, velja 30-dnevni in ne najmanj enoletni odpovedni rok.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Pritožnik nosi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane nalog o izpraznitvi poslovnih prostorov, izdan na podlagi odpovedi najemne pogodbe, v veljavi.

Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila zaradi zmotne uporabe materialnega prava in predlagala njeno spremembo. Navedla je, da tudi v primeru odpovedi najema poslovnih prostorov v zvezi s stečajem najemodajalca velja enoletni in ne 30-dnevni odpovedni rok.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo, da velja določba 122. člena ZPPSL tudi za odpoved pogodbe o najemu poslovnih prostorov. To določbo je namreč treba glede odpovednega roka šteti za lex specialis v primerjavi z določbo 2. odst. 24. člena Zakona o poslovnih stavbah in poslovnih prostorih. Tako jo je treba razlagati že zato, ker je namen roka iz 1. odst. 122. člena ZPPSL v čimhitrejši razrešitvi vseh pogodbenih odnosov stečajnega dolžnika, da se lahko stečajni postopek izvede in konča v najkrajšem možnem času. Pravilno pa je tudi stališče prvostopnega sodišča, da sta zakup in najem tudi na splošno enako urejena (glej določbe 567. člena in naslednjih ZOR).

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da je sodišče prve stopnje materialno pravo uporabilo pravilno. Po uradni dolžnosti (2. odst.

365. člena ZPP) je preizkusilo sodbo prve stopnje še zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP, a ni našlo nobene. Zato je na podlagi določbe 368. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeno sodbo.

Skladno z določbo 1. odst. 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP je sodišče druge stopnje odločilo, da tožena stranka sama nosi svoje stroške postopka s pritožbo, ker z njo ni uspela.

ZPSPP člen 24,  24/2,  24,  24/2.  ZPPSL člen 122,  122/1,  122,  122/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.