TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 1264/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-06-21

sklep o popravi - vodstvo glavne obravnave

Sklep o popravi vloge je bil izdan na naroku za glavno obravnavo, zato vročitev v overjenem prepisu ni potrebna.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklenilo, da se tožba tožeče stranke šteje za umaknjeno, kajti sodišče prve stopnje je tožečo stranko pozvalo, da mora v 30 dneh sporočiti pravilen naslov tožene stranke, vendar v roku tega ni storila, prav tako pa ni obvestila sodišča, da ne more sama izvedeti naslova.

Proti sklepu se pritožuje tožeča stranka in navaja, da sklepa z dne 28.6.1994 ni prejela in zato nanj tudi ni mogla reagirati. Zato predlaga, da se njeni pritožbi ugodi.

Sklep o tem, da mora tožeča stranka popraviti vlogo tako, da bo sporočila pravilen naslov, je bil sprejet na naroku dne 28.6.1994, na katerem je bila pooblaščenka tožeče stranke navzoča. Opozorjena je bila tudi na posledice. Po določbi 2. odst. 343. člena Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP, se sklep, ki je bil razglašen na naroku, vroči strankam v overjenem prepisu samo tedaj, če je zoper ta sklep dovoljena posebna pritožba, ali če se lahko na podlagi sklepa takoj zahteva izvršba ali če to zahteva vodstvo pravde. Za nobenega od takih sklepov tu ne gre. Izvršbe ni mogoče predlagati in tudi vodstvo pravde tega ne zahteva. Posebna pritožba zoper ta sklep pa ni dovoljena, saj gre za sklep pravdnega vodstva (primerjaj člen 278/2 ZPP in člen 311/5 ZPP). Tako torej sodišče prve stopnje ni bilo dolžno izdati pismenega sklepa.

Glede na povedano je torej odločitev sodišča prve stopnje pravilna.

Sklep je bilo zato treba potrditi in pritožbo zavrniti (člen 368 ZPP v zvezi s členom 380, točka 2 in členom 381 istega zakona).

ZPP (1977) člen 109,  278,  278/2,  311,  311/5,  343,  343/2,  109,  278,  278/2,  311,  311/5,  343,  343/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 233/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-14

izvršba na podlagi izvršilnega naslova - neobrazložen ugovor - verodostojna listina - dokumentarna izvršba

Zoper sklep sodišče I. stopnje, ki je dovolilo izvršbo, je dolžnik pravočasno ugovarjal, češ da upnik ni predložil ustrezne dokumentacije - verodostojnih listin (neobrazložen ugovor). Pri redni izvršbi je lahko ugovor uspešen le, če uveljavlja katerega izmed razlogov iz 50. člena zakona o izvršilnem postopku.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnika bremenijo njegovi pritožbeni stroški.

Upnik je vložil izvršilni predlog na podlagi pravnomočne sodbe Temeljnega sodišča v Mariboru, Enote v Slovenj Gradcu opr. št. Pg 188/93 z dne 19.8.1993. Zoper sklep sodišče I. stopnje, ki je dovolilo izvršbo, je dolžnik pravočasno ugovarjal, češ da upnik ni predložil ustrezne dokumentacije - verodostojnih listin. Zoper sklep sodišče I. stopnje, ki je ugovor zavrnilo, je dolžnik v pravočasni pritožbi ponovil svoje navedbe iz ugovora in še dodal, "da ima že sam ugovor moč razveljavitve".

Pritožnik je očitno spregledal, da gre v tem primeru za redno izvršbo na podlagi pravnomočne sodne odločbe. Njegova pravna izvajanja o učinkih neobrazloženega ugovora se nanašajo na takozvano dokumentarno izvršbo. Pri redni izvršbi pa je lahko ugovor uspešen le, če uveljavlja katerega izmed razlogov iz 50. člena zakona o izvršilnem postopku. Takega ugovora pa dolžnik ni vložil, kot je to pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu.

Ker dolžnik s svojo pritožbo ni uspel, trpi pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 166/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-14

zavarovanje - zastavna pravica - sporazum strank - ugovor tretjega

Po določilu 244. člena ZIP se določbe zakona o izvršbi smiselno uporabljajo tudi za zavarovanje, če ni določeno drugače. V XXIIa poglavju ZIP ni določila in tudi sicer v določilih o zavarovanju bodoče izvršbe ni določila, ki bi izključil pravico tretjega do ugovora.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

V postopku zavarovanja med zgoraj navedenim upnikom ter dolžnikom in hipotekarnim dolžnikom je prvostopno sodišče ustanovilo zastavno pravico na nepremičnini na podlagi sporazuma strank. Zoper sklep iz 251.d člena zakona o izvršilnem postopku (ZIP) je M.R. vložila ugovor, da je nepremičnina v njeni lasti vsaj do ene polovice. Zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je ugovor tretjega v postopku zavarovanja kot nedopusten zavrglo, se je pravočasno pritožila M.R.

Po določilu 244. člena ZIP se določbe zakona o izvršbi smiselno uporabljajo tudi za zavarovanje, če ni določeno drugače. V XXIIa poglavju ZIP ni določila in tudi sicer v določilih o zavarovanju bodoče izvršbe ni določila, ki bi izključil pravico tretjega do ugovora.

V nadaljnjem postopku bo prvostopno sodišče ravnalo z ugovorom po določilih členov 56 do 58 ZIP.

Izrek o pritožbenih stroških se po določilu 14. člena ZIP v zvezi s členom ZPP pridrži končni odločbi.

ZIP člen 56,  57,  58,  244,  251d,  56,  57,  58,  244,  251d.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1960/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-01-18

spor majhne vrednosti - prvi narok za glavno obravnavo - umik tožbe - vsebina vabila - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Če je v vabilu tožeči stranki na prvi narok v sporu majhne vrednosti navedena napačna tožena stranka in napačna vrednost spora, ni pogojev za ustavitev postopka zaradi umika tožbe, ker tožeča stranka ni prišla na narok. Če sodišče v takem primeru šteje tožbo za umaknjeno, je s tem storjena bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 7. točki 2. odst. 354. člena ZPP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je zaradi umika tožbe s sklepom ustavilo postopek. Ugotovilo je namreč, da tožeča stranka v sporu majhne vrednosti kljub pravilnemu vabilu ni prišla na prvi narok za glavno obravnavo (1. odst. 465. člena v zvezi s 1. odst. 502. člena ZPP).

Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Navedla je, da je prejela vabilo na narok z drugo stranko, ne pa s pravo toženo stranko. Sodišče je po telefaksu obvestila, da taka pravda ne obstoji. Kot dokaz za te trditve pritožbi prilaga vabilo sodišča in telefaks.

Tožeča stranka ima prav, ko trdi, da na narok za dne 5.10.1993 ni bila pravilno povabljena. Na vabilu z dne 3.9.1993 je namreč kot tožena stranka navedena K. in Javno pravobranilstvo RS kot zastopnik, vrednost spora pa je označena na 1.104,10 SIT. Iz podatkov spisa pa sledi, da je bila prava tožena stranka v tej zadevi povsem druga, vrednost spora pa je 2.410,50 SIT. To pomeni, da vabilo ni bilo pravilno sestavljeno (glej 2. odst. 114. člena ZPP), ker je bila v njem navedena druga tožena stranka in drugačna vrednost spora (na kar je tožeča stranka sodišče tudi opozorila s telefaksom z dne 4.10.1993, pa sodišče na to ni reagiralo). Zaradi tega ni bilo pogojev za uporabo domneve o umiku tožbe iz 1. odst. 465. člena ZPP, z ustavitvijo postopka kot posledico uporabe navedene zakonske določbe pa je bila tožeči stranki vzeta možnost obravnavanja pred sodiščem. To pa je bistvena kršitev določb pravdnega postopka po 7. točki 2. odst. 354. člena ZPP, zaradi katere je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP napadeni sklep razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek.

O stroških pritožbenega postopka bo odločeno s končno odločbo (3. odst. 166. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 114,  114/2,  354,  354/2-7,  465,  465/1,  114,  114/2,  354,  354/2-7,  465,  465/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2374/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-01-11

pravdna stranka - sposobnost - ugotavljanje očetovstva - smrt domnevnega očeta - rok za vložitev tožbe

Pravdna stranka je lahko fizična oseba, zato pokojnik ne more biti toženec. Enoletni rok za ugotavljanje očetovstva teče od dneva smrti domnevnega očeta, ne glede na datum otrokovega rojstva.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo za ugotovitev očetovstva, ker je toženec umrl in ker je tožba vložena po izteku enoletnega roka od njegove smrti.

Proti temu sklepu se je pritožila tožeča stranka, ki uveljavlja pritožbena razloga nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja in napačne uporabe materialnega prava ter predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa. Navaja, da se je mld. tožnica rodila več kot štiri mesece po smrti domnevnega očeta. Njena mati glede na nepričakovano smrt očeta, zavedenost in nepoznavanje predpisov ni mogla pravočasno začeti s postopkom in ni prav, da bi zaradi tega otrok formalno ostal brez očeta. Poudarja, da nihče ne dvomi, da je pokojni toženec otrokov oče in da bo otrok brez formalno ugotovljenega očetovstva čustveno in materialno prizadet.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo izpodbijani sklep v skladu z določilom 365. člena Zakona o pravdnem postopku. Ugotovilo je, da je po določilu 77. člena navedenega zakona pravdna stranka lahko le fizična ali pravna oseba (izjemoma tudi razne oblike združevanja). V danem primeru je tožen pokojni B.S., zato je sodišče po določilu petega odstavka 83. člena Zakona o pravdnem postopku povsem pravilno zavrglo tožbo. Poleg tega pritožba tudi ne izpodbija ugotovitev iz matičnih evidenc, da se je mld. S.S. rodila 23.10.1993 in da je B.S.

umrl 19.6.1993. Zato je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je ugotovilo, da je tožba, ki je vložena 21.10.1994 prepozna, saj ni vložena v zakonitem roku: eno leto po smrti domnevnega očeta.

Ker torej pritožbeni razlogi niso podani in ker sodišče ob preizkusu izpodbijane odločbe tudi ni našlo nobenega od razlogov, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je v skladu z določilom 2. točke 380. člena Zakona o pravdnem postopku potrdilo izpodbijani sklep. Pri tem je uporabilo določila Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. SFRJ št.

4/77 do 27/90 in RS št.55/92) in Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (Ur.l. SRS št. 14/89 - prečiščeno besedilo) na podlagi prvega odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 1/91-I), v zvezi s 1. členom Ustavnega zakona za izvedbo ustave Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 33/91-I do 45/I/94).

ZZZDR člen 92,  92/2,  92,  92/2.  ZPP (1977) člen 77,  83,  77,  83.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 707/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-01-18

zastavna pravica na dolžnikovi nepremičnini - prodaja nepremičnine dolžnika

Določba člena 251f ZIP je v razmerju do člena 249 ZIP specialen predpis. Kadar gre za zastavno pravico na nepremičninah na podlagi sporazuma strank, je treba ravnati pri izvršbi po določbi člena 251f ZIP.

Pritožbi se ugodi ter se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek in odločanje.

Sodišče prve stopnje je omenjenega dne s sklepom zavrglo predlog upnika za izvršbo na nepremičnino zastaviteljev, ki so jo zastavili v zavarovanje dolžnikovega dolga upniku kot posojilodajalcu. Sodišče je ugotovilo, da zastavna pravica upnika na nepremičnini še ni pridobljena: zastavna pravica namreč ni vknjižena v zemljiški knjigi, ker sklep sodišča o odreditvi vknjižbe še ni postal pravnomočen.

Upnik se je zoper sklep sodišča prve stopnje pritožil zaradi bistvene kršitve določb postopka in nepravilne uporabe materialnega prava.

Trdil je, da ko že enkrat pride do sporazuma iz 251.c člena Zakona o izvršilnem postopku - ZIP, ima ta učinek sodne poravnave in je izvršljiv. Sodišče nato po uradni dolžnosti s sklepom, ki ima učinek sklepa o zavarovanju, odredi vknjižbo zastavne pravice v zemljiški knjigi. Tak sklep tako pomeni, da je zastavna pravica že vknjižena. V tem primeru pa je sodišče izdalo sklep o odreditvi vknjižbe, ne da bi zastavno pravico zares vknjižilo. Zaradi izdaje sklepa o vknjižbi je bil upnik utemeljeno prepričan, da je zastavna pravica vknjižena, zato je predlagal izvršbo. Glede na povedano kršitev zakona s strani sodišča ne more iti na rovaš upnika.

V spisu je premalo podatkov, da bi se lahko reklo, ali je odločitev o zavrženju predloga pravilna. Sklep je bilo zato treba razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve s topnje v novo odločanje (člen 370/I Zakona o pravdnem postopku v zvezi s členom 380 točka 3 in 381 istega zakona ter členom 14 ZIP).

Če zastavna pravica še ni vknjižena, to v obravnavanem primeru še ne pomeni, da je predlog za izvršbo treba zavreči. Iz trditev v predlogu izhaja (spisi v zvezi s tem niso predloženi, zato se trditev ne da preizkusiti), da je predlagana izvršba v zvezi s sporazumom strank, to je po 22. poglavju ZIP. Člen 251.f določa postopek izvršbe v takem primeru, določba člena 249 ZIP, na katerega se izpodbijani sklep sklicuje, pa je le splošen predpis. Sodišče prve stopnje bo torej o predlogu moralo odločati v skladu z zgoraj navedenim, še prej pa priskrbeti spise, na katere se predlog sklicuje.

ZIP člen 249,  249/1,  251c,  251f,  251c/1,  251f/1,  251c/2,  251f/2,  249,  249/1,  251c,  251f,  251c/1,  251f/1,  251c/2,  251f/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1422/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-01-25

vloga, vezana na rok - brzojavna vloga - pritožba - vsebina pritožbe

Brzojavna pritožba je popolna pritožba. Obrazložitve, podane po izteku pritožbenega roka, zato ni mogoče upoštevati.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da je toženec motil tožnika v neposredni posesti nepremičnin, parc.št. 152/2 - stavbišče in parc.št. 2166 - vrt, v naravi travnik, vse vl.št. 307 k.o. J., s tem da je tekom letošnje pomladi že trikrat, nazadnje pa 17.5.1994 kosil travo preko mejnikov v širino približno 60 do 100 cm v škodo zgoraj navedenih tožnikovih nepremičnin ter ob zadnji priliki tudi populil pet količkov, ki jih je na meji postavil tožnik. Odločilo je, da se tožencu v bodoče prepoveduje s takim ali podobnim ravnanjem posegati v tožnikovo posest. Odločilo je tudi, da mora toženec povrniti tožeči stranki pravdne stroške.

Proti sklepu se je brzojavno pritožil toženec iz vseh treh pritožbenih razlogov. Že po izteku pritožbenega roka je podal obrazložitev brzojavne pritožbe.

V 3. odst. 113. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP je določeno, da če se pošlje vloga brzojavno, pa ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se mogla obravnavati, velja, da je vložena pravočasno, če se nato vloga, kakršna je predpisana, izroči ali priporočeno pošlje sodišču v treh dneh od oddaje brzojavke na pošto. Predvidena je torej situacija, ko vloga ne vsebuje vsega, kar je treba, da bi se mogla obravnavati. Brzojavna pritožba, ki jo je vložil toženec, pa vsebuje vse tisto, kar je določeno v členu 350 ZPP. Gre torej za popolno vlogo. Obrazložitve, ki je bila podana po pritožbenem roku, zato ni bilo mogoče upoštevati.

Pritožbeno sodišče je sklep preizkusilo po uradni dolžnosti (čl. 365/2 ZPP) in torej ugotavljalo, ali je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 354. člena ZPP, ugotavljalo pa je tudi, ali je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo.

Pritožbeno sodišče pri preizkusu sklepa ni ugotovilo nobenih bistvenih kršitev določb postopka. Potem ko je sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bil tožnik posestnik nepremičnin in da je bil toženec tisti, ki je v njegovo posest posegel - v zvezi s tem so razlogi sklepa jasni in prepričljivi in imajo podlago v dokaznem postopku -, je pravilno ugotovilo, da gre tožniku posestno varstvo po členu 78 Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih.

Pritožbo je bilo tako treba zavrniti in potrditi pravilno odločitev sodišča prve stopnje (368. člen ZPP v zvezi s členom 380, točka 2 in členom 381 ZPP).

ZPP (1977) člen 113,  113/2,  350,  113,  113/2,  350.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 4/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-01-25

izvršba na podlagi verodostojne listine - fizična oseba

Fizična oseba ne more predlagati izvršbe na podlagi verodostojne listine.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine, ker upnica kot fizična oseba ne more biti aktivno legitimirana za vložitev takega predloga.

Proti sklepu se upnica pritožuje in navaja, da se je legitimirala z verodostojno listino Gospodarske zbornice Slovenije. To je priložila predlogu za izvršbo. V sklepu ni povedano, da se je priloga izgubila oz. da ni priložena. Pritožuje se tudi nad zelo visokim zneskom za plačilo zavrnitve. Če nima prav, naj se zadeva odstopi pravemu naslovu. Predlaga tudi, da se jo oprosti plačila sodne takse, ker je upokojenka.

Odločitev prvega sodišča je pravilna. Po določbi čl. 21/1 Zakona o izvršilnem postopku se na podlagi verodostojne listine dovoljuje izvršba lahko le na predlog pravne osebe. Upnica ni pravna oseba, pač pa je posameznica. Zato po omenjeni določbi ne more vložiti predloga za izvršbo na podlagi verodostojne listine. To namreč z drugimi besedami pomeni, da ni aktivno legitimirana. Upnica pa očitno to napačno razume, saj v pritožbi trdi, da se je legitimirala z odločbo Častnega razsodišča pri Gospodarski zbornici. Tako torej tistega, kar navaja v pritožbi, pritožbeno sodišče ne more upoštevati, ker je odločitev prvega sodišča pravilna. Podatki v njenem predlogu za izdajo verodostojne listine niso taki, da bi bilo zadevo mogoče "odstopiti drugemu naslovu", kot predlaga pritožnica. Za uveljavitev svoje terjatve bo morala vložiti tožbo, pri čemer bo smotrno, da si poišče pravno pomoč. Tako bo lahko svoje pravice hitreje in učinkoviteje uveljavljala, kot če se bo skušala pravdati sama.

O predlogu za oprostitev plačila sodnih taks bo moralo odločiti sodišče prve stopnje.

Po vsem povedanem je bilo torej treba zavrniti pritožbo in potrditi pravilno odločitev sodišča prve stopnje (člen 368. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s členom 380, točka 2 in členom 381 Zakona o pravdnem postopku v zvezi s členom 14 Zakona o izvršilnem postopku.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 573/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-01-05

stroški stečajnega postopka - rok prijave

Za izterjavo stroškov stečajnega postopka, ki jih pravna teorija imenuje tudi terjatve do stečajne mase, nista v Zakonu o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji iz leta 1989 določena rok in prijava, kot to velja za stečajne upnike - to je tiste upnike, katerih terjatve so nastale do začetka stečajnega postopka. Upnik stečajne mase lahko tako terjatev tudi iztoži. Seveda pa je uspešnost zahtevka vezana na to, ali je vložen takrat, ko dolžnik še ni izbrisan iz sodnega registra oziroma, ko še ima ustrezna sredstva.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljni postopek.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je upnika zaradi ugotovitve obstoja terjatve 32.426,80 sit napotilo na pravdo. V pritožbi je navedel, da je z vlogama z dne 24.8.1994 in 9.5.1994 le zahteval plačilo stečajnih stroškov.

Iz vloge z dne 24.8.1994 izhaja, da je pritožnik prijavil - zahteval stečajne stroške. Pritožbeno sodišče sicer ni našlo pritožnikove vloge z dne 9.5.1994 (pod r. št. 21 na katero se sklicuje zapisnik o 2. prizkusu upniških terjatev je v osnovnem spisu stečajni oklic, v spisu upniških terjatev pa prijava upnika Veplas), vendar sodišče prve stopnje in pritožnik skladno navajata, da gre tudi v tem primeru za stečajne stroške.

Za izterjavo stroškov stečajnega postopka, ki jih pravna teorija imenuje tudi terjatve do stečajne mase, nista v Zakonu o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji iz leta 1989 določena rok in prijava, kot to velja za stečajne upnike - to je tiste upnike, katerih terjatve so nastale do začetka stečajnega postopka. Upnik stečajne mase lahko tako terjatev tudi iztoži. Seveda pa je uspešnost zahtevka vezana na to, ali je vložen takrat, ko dolžnik še ni izbrisan iz sodnega registra oziroma, ko še ima ustrezna sredstva.

Če je prvostopno sodišče štelo pritožnikovi vlogi za prijavi upniške terjatve, ugotovilo pa je, da se terjatvi nanašata na stečajne stroške, bi moralo prijavo zavreči, ne pa upnika napotiti na pravdo. Ker pa v danem primeru očitno ne gra za priglasitev upniške terjatve, je vlogi šteti kot opomin za plačilo terjatve, ki je nastala med stečajnim postopkom in za katero lahko upnik vloži tožbo. Zato bo prvostopno sodišče - stečajni senat naročil stečajnemu upravitelju, da ugotovi utemeljenost računov in jih v izogib tožbe tudi poravna.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 86/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-01-20

poprava vloge - procesne posledice - presumpcija umika - zakonski rok

Po določilu 2. odst. 109. člena ZPP določi sodišče rok za popravo. Zato nastanejo procesne posledice presumiranega umika ali zavrženja vloge šele na dan, ko sodišče s sklepom ugotovi, da stranka ni popravila pomanjkljive vloge. Samo v primerih zakonskega roka nastopijo procesne posledice že s potekom roka.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadalno obravnavanje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži končni odločbi.

Sodišče prve stopnje je izvršilni predlog zavrglo ter izvršbo ustavilo, ker upnik ni v določenem roku uskladil vsebine izvršilnega predloga z določilom 2.odst. 35. člena ZIP. Zoper sklep sodišča prve stopnje je upnik vložil pravočasno pritožbo, v kateri navaja, da je popravil izvršilni predlog in bi zato prvostopno sodišče moralo dovoliti izvršbo.

Iz predmetnega spisa je razvidno, da je upnik prejel dopis sodišča z zahtevo (v skladu s 109. členom ZPP bi zahteva morala biti postavljena v obliki sklepa), da izvršilni predlog popravi - dne 12.7.1991. Petnajtdnevni rok je iztekel v ponedeljek 29.7.1991. Iz dohodne štampiljke sodišča izhaja, da je upnik oddal priporočeno na pošto dne 31.7.1991, prvostopno sodišče pa prejelo popravljen izvršilni predlog (z zahtevo, da se dolžniku naloži plačilo zneska 17.833,60 din v roku 8 dni) dne 2.8.1991. Izpodbijani sklep je sodišče izdalo 16.9.1991. Po določilu 2. odst. 109. člena ZPP določi sodišče rok za popravo.

Zato nastanejo procesne posledice presumiranega umika ali zavrženja vloge šele na dan, ko sodišče s sklepom ugotovi, da stranka ni popravila pomanjkljive vloge. Samo v primerih zakonskega roka nastopijo procesne posledice že s potekom roka. Zato je ugotovitev sodišča z dne 16.9.1991, da upnik ni izvršil zahtevane poprave izvršilnega predloga - napačna.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu 166/3 člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.