VSL sklep I Cp 2111/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka - sodba brez razlogov o odločilnih dejstvih

O sicer sporni višini vtoževane terjatve in njenem izračunu sodišče zaključi le, da je glavnico tožeča stranka izračunala v skladu z zakonom ki vsebuje istočasno tudi zakonite zamudne obresti, pri čemer je višina zneska dokazana z obračuni. Takšen zaključek pove, da o odločilnih dejstvih, to je o višini denarne terjatve (glavnice in stranskih terjatev), sodba sploh nima razlogov.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v 1. točki izreka razsodilo, da sklep o izvršbi Temeljnega sodišča v Murski Soboti, Enote v Ljutomeru, opr. št. I-549/94 z dne 27.12.1994, ostane v veljavi v 1. točki za glavnico v znesku 1,344.863,00 SIT, v 2. točki za zakonite zamudne obresti od 30.11.1994 do plačila, v 3. točki pa za stroške izvršilnega postopka v znesku 13.593,00 SIT, v 2. točki izreka sodbe pa je toženi stranki naložilo, da tožeči stranki povrne nadaljnje stroške postopka v znesku 13.593,00 SIT.

Proti navedeni sodbi se je pritožila tožena stranka, ki se z prvostopno odločitvijo v celoti ne strinja iz razloga, ker sodišče ni upoštevalo vseh ugovornih spornih navedb, zlasti v tistem delu, kjer navaja previsoke zamudne obresti. Je obrtnica, na tržišču so nastale velike spremembe glede zaposlitve, temu pa je zaslediti veliki padec kupne moči.

Tožeča stranka bi v takem primeru morala pristopiti k aneksu posojilne pogodbe in predmetna plačila posojila podaljšati.

Z zamudnimi obrestmi se nikakor ne strinja, kajti so prekomerno visoko izračunane, kakor tudi stroški, ki se nanašajo na vložitvena dejanja preko sodišča. Predlaga, da se ponovno vpogleda v predmetno zadevo ter skladno s pravilnim stališčem določi končno odločitev.

Tožeča stranka je na pritožbo odgovorila, predlagala njeno zavrnitev in potrditev sodbe ter priglasila stroške odgovora na pritožbo.

Pritožnica utemeljeno opozarja, da sodišče prve stopnje pri odločanju ni upoštevalo vseh njenih ugovornih navedb. V ugovoru z dne 4.1.1995 je med drugim navedla, da je na dan 31.5.1994 izkazana neporavnana obveznost 469.157,00 SIT, o čemer je predložila opomin tožeče stranke z dne 24.6.1994, zlasti pa je ugovarjala tudi izračunu nemogočih zamudnih obresti. O teh bistvenih ugovornih navedbah pa izpodbijana sodba nima nikakršnih razlogov, razen ugotovitve, da tožena stranka z ničemer ni dokazala, da bi dolgovani znesek poravnala. O sicer sporni višini vtoževane terjatve in njenem izračunu sodišče prve stopnje v sodbi zaključi le, da je glavnico tožeča stranka izračunala v skladu z zakonom in vsebuje istočasno tudi zakonite zamudne obresti, pri čemer je višina dolga dokazana z obračuni. Takšen zaključek kaže, da o odločilnih dejstvih, to je o višini denarne terjatve (glavnice in stranskih terjatev), ki jo vtožuje tožeča stranka, sodba sploh nima razlogov. Zaradi pomanjkanja razlogov o uveljavljanem ugovoru nepravilnega izračuna terjatve ima sodba pomanjkljivosti, zaradi katerih je ni mogoče preizkusiti, kar predstavlja absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 13. točke 2. odst. 354. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. SFRJ št. 4/77 - Ur. l. RS št. 55/92). Iz tega razloga, ki ga vedno presoja tudi po uradni dolžnosti, je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (1. točka 369. člena ZPP).

V novem postopku bo moralo sodišče prve stopnje glede na uveljavljane ugovore zlasti preizkusiti, ali je pravilen tožničin izračun višine denarne terjatve, ki jo vtožuje. Iz obračuna višine dolga, ki je naveden v izpisku iz poslovne knjige (v prilogi A1), se vidi, da naj bi stanje dolga na dan 30.11.1994 znašalo 469.156,80 SIT, tega dne pa naj bi bil opravljen tudi zadnji obračun zamudnih obresti v znesku 875.706,20 SIT, tako da naj bi skupni znesek dolga znašal 1,344.863,00 SIT. Tožečo stranko bo potrebno pozvati, da vtoževano terjatev obrazloženo specifizira. To še zlasti ob dejstvu, da tožena stranka z opominom z dne 24.6.1994 na dan 31.5.1994 izkazuje neporavnano obveznost 469.157,00 SIT, tožeča stranka pa je na glavni obravnavi dne 30.10.1998 (na l. št. 7) med drugim navedla, da je zadnja obveznost tožene stranke za izpolnitev pogodbe nastopila dne 31.5.1993 (o višini obveznosti se ni izjasnila) in da je od tega dne dalje tožeča stranka v skladu z zakonskimi predpisi in pogodbenimi določili na zapadlo in neplačano obveznost obračunavala zakonite zamudne obresti, katerih višina je določena zakonsko. Šele ko bo tožeča stranka toženkino obveznost opredelila z natančnimi obračuni, iz katerih bo jasno razvidno stanje glavne denarne terjatve, ki jo uveljavlja v tej pravdi, bo sodišče prve stopnje lahko preizkusilo tudi višino zahtevanih zakonitih zamudnih obresti in po tako opravljenem postopku ugotovilo utemeljenost tožbenega zahtevka.

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določilu 3. odst. 166. člena ZPP.

ZPP (1977) člen 354,  354/2,  354/2-13,  354,  354/2,  354/2-13.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.