TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 421/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-10-16

preizkušanje prijavljenih terjatev - ločitvena pravica, vpisana v zemljiško knjigo - napotitev na pravdo

Po določilu 5. odstavka 143. člena ZPPSL mora stečajni senat napotiti na pravdo stečajnega upravitelja, če je prerekana ločitvena pravica vpisana v zemljiško knjigo.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje pod točko II.

izreka - razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

V preostalem delu se pritožba zavrne in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je upnika zaradi ugotovitve obstoja dela ločitvene pravice napotilo na pravdo. V pritožbi je upnik navedel, da je bila hipoteka ustanovljena s sklepom sodišča po določilih členov 251a do 251f ZIP in z istim sklepom dovoljena vknjižba prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Iz zapisnika o prvem naroku za preizkus upniških terjatev, ki je bil opravljen dne 5.9.1995 je razvidno, da je stečajni upravitelj priznal terjatev v celoti, delno pa je prerekal ločitveno pravico stečajnega upnika. V takem primeru mora stečajni senat po določilih 143. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - v nadaljevanju ZPPSL (Ur.l. RS št. 67/93), napotiti stečajnega upnika ali stečajnega upravitelja, da začneta v 15 dneh od vročitve sklepa postopek pred sodiščem ali drugim organom za ugotovitev obstoja prerekane pravice.

Utemeljenost pravice do ločenega poplačila se bo torej ugotavljala v pravdnem postopku ali drugem ugotovitvenem postopku, če ga bo tisti, ki je napoten - pravočasno začel. Zato so izvajanja pritožbe, ki graja sklep o ugotavljanju pravice v pravdnem postopku - neutemeljena.

Pač pa je sodišče II. stopnje ob reševanju pritožbe ugotovilo kršitev materijalnega prava. Po določilu 5. odstavka 143. člena ZPPSL mora stečajni senat napotiti na pravdo stečajnega upravitelja, če je prerekana ločitvena pravica vpisana v zemljiško knjigo - tako stanje pa je ugotavlja izpodbijana odločba v svojih razlogih.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 56/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-10-10

razveza pogodbe zaradi neizpolnitve - pravočasna izpolnitev - bistvena vsebina

Ne gre za fiksni posel, kjer je rok dobave bistveni element pogodbe, samo zato, ker se stranke natančno dogovorijo za dinamiko dobave. Iz posla mora izhajati, da je rok tako važen, da sicer pogodba ne bi bila sklenjena.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine, ki ga je vložila dne 9.3.1993, zahtevala od tožene stranke plačilo za dobavljeno blago po dveh računih v skupnem v znesku 1,941.364,80 sit spp. Po ugovoru tožene stranke in izvedenem pravdnem postopku je sodišče prve stopnje razsodilo tako, da je izvršilni sklep vzdržalo v celoti v veljavi, toženi stranki pa naložilo pravdne stroške.

Tožena stranka je v pritožbi uveljavljala pritožbeni razlog zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Pri tem je ponovila trditev iz ugovora, da je sicer sprejela v računih navedeno količino oken, vendar je ni dolžna plačati, ker se tožeča stranka ni držala dobavnega roka.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Najprej je potrebno ugotoviti, da je pritožba vložena po izteku osemdnevnega roka iz 500. člena ZPP. Vendar jo pritožbeno sodišče ni zavrglo, ker je v pravnem pouku prvostopne sodbe naveden napačen pravni pouk, ki pa po ustaljeni sodni praksi ne more biti v škodo stranki, ki se je po njem ravnala.

Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo dejansko stanje in se pritožbeno sodišče v izogib ponavljanja sklicuje na razloge v izpodbijani sodbi. Pravilni so tudi materijalno-pravni zaključki o plačilni obvezi tožene starnke v obsegu dobavljenih oken. Glede na pritožbene navedbe pa je še dodati: Iz izpovedb zaslišanih prič in tudi zapisa ustne pogodbe ne izhaja, da gre za takozvani fiksni posel iz 125. člena zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR), kjer bi bil rok bistveni element pogodbe. Ne gre za fiksni posel samo zato, ker se stranke natančno dogovorijo za dinamiko dobave. Iz posla mora izhajati, da je rok tako važen, da sicer pogodba ne bi bila sklenjena. Tudi iz okoliščin ob sklenitvi pogodbe in pogodbenega predmeta ni mogoče zaključiti, da dobava v januarju 1993 ne bi imela za toženo stranko nobenega pomena. Po fakturirano količino oken je v januarju 1993 prišla s svojim vozilom tožena stranka in tako ni pritrditi njenim navedbam, da po novoletni prodajni akciji, pogodbena dobava nima več pomena. Prav tako tožena stranka ni z ničemer dokazala, da bi okna kot generično blago lahko prodala svojim kupcem le v celotni naročeni količini istočasno. Zato se tožena stranka ne more uspešno upirati plačilu že dobavljenih količin oken.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranki nista priglasili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 299/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-23

odpoved pravici do pritožbe v skrajšanem postopku - izpodbijanje odpovedi pravici do pritožbe

Pritožnik se je v skladu s 4. odst. 443. čl. ZKP pravici do pritožbe odpovedal in zato takega izraza svoje volje izpodbijati ne more zgolj s poznejšim sklicevanjem, da sploh ni dojel, za kaj pri podpisovanju odpovedi pravici do pritožbe gre. Sprejeti pritožnikovo naziranje bi pomenilo, da nobena procesno upoštevna in nepreklicna izjava dana v postopku ne bi bila zavezujoča, saj bi jo bilo mogoče pozneje odvisno od presoje izjavitelja prereči.

Pritožba obdolženega L.S. se kot neutemeljena zavrne.

Okrajno sodišče v ... je na podlagi 390. člena ZKP s pobijanim sklepom zavrglo pritožbo obdolženega L.S. zoper sodbo istega sodišča opr. št.

Zoper sklep se pritožuje obdolženi LS. Navaja, da sploh ni vedel, da se je odpovedal pravici do pritožbe. Dopušča možnost, da je res kaj podpisal, vendar pa ni vedel, za kaj gre. Višjemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in napadeni sklep razveljavi ter nato odloči o pritožbi.

Obdolžena L.S. in G.S. sta se po razglasitvi sodbe odpovedala pravici do pritožbe (list. št. 43). V 4. odstavku 443. člena ZKP je predpisano, da se stranki, tedaj tudi obdolženec, in oškodovanec, takoj po razglasitvi sodbe lahko odpovedo pravici do pritožbe. Ni torej izrecno navedeno, da bi bila obdolženčeva odpoved pravici do pritožbe neupoštevna, ako se ne bi istočasno tej pravici odpovedala tudi javni tožilec in oškodovanec. Tak procesni položaj je v skrajšanem postopku drugače urejen, kot to velja za redni postopek (1. odstavek 368. člena ZKP), kjer je natančno določeno, v katerih primerih se lahko obdolženec, in da ima seveda to pravne posledice, pravici do pritožbe odpove. Zagotovo je res, da je obdolženec, posebno tisti, ki nima zagovornika, v kazenskem postopku praviloma šibkejša stran. Drži tudi, da so odolženci po izreku sodbe, posebno, če je ta obsodilna, praviloma nezbrani in čustveno prizadeti. Vendar pa ostaja dejstvo, da se je obdolženi L.S. pravici do pritožbe odpovedal in zgolj s poznejšim sklicevanjem, da sploh ni dojel, za kaj pri podpisovanju gre, takega izraza svoje volje izpodbiti ne more. Sprejeti pritožnikovo naziranje bi pomenilo, da nobena procesno upoštevna in nepreklicna izjava dana v postopku, ne bi bila zavezujoča, saj bi jo bilo mogoče pozneje odvisno od presoje izjavitelja, konkretno obdolženca, prereči. Seveda pa kaj takega glede na procesno zakonodajo ne pride v poštev. In končno, z odpovedjo pravici do pritožbe ni bilo kršeno načelo "enakosti orožij", saj se zoper sodbo nista pritožila ne državni tožilec ne oškodovanec. Od tod je bilo potrebno pritožbo obdolženega L.S. na podlagi 3. odstavka 402. člena ZKP kot neutemeljeno zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 284/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-09

Minister za pravosodje odloča o izročitvi obsojenca skladno s 1. odst. 530. čl. ZKP. Sodišče namreč preizkusi, ali so podani vsi pogoji za izročitev, dovoli pa jo minister za pravosodje.

Pritožba zagovornika obsojenega L.C. se kot nedovoljena z a v r ž e.

Senat sodišča prve stopnje (6. odstavek 25. člena ZKP) je ugotovil, da so izpolnjeni pogoji za izročitev Republiki Italiji L.C., obsojenega zaradi kaznivega dejanja goljufivega denarnega bankrota po 216. in 648. členu Kazenskega zakonika Republike Italije s pravnomočno sodbo sodišča v Pisi z dne 22.1.1991 opr. št. ...

Obsojencu je iz pripornega razloga po 1. točki 2. odstavka 201. člena ZKP podaljšalo pripor.

Zoper sklep se je za odvetniško pisarno, ki zagovarja obsojenca, zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka, pritožil odvetniški kandidat M.Z. Predlagal je, da višje sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje, pripor zoper obsojenca pa odpravi.

Glede na to, da je obsojenčev zagovornik vloženo pritožbo dne 9.11.1995, še preden je o njej odločalo sodišče druge stopnje, umaknil, jo je bilo v skladu s 3. odstavkom 402. člena ZKP potrebno kot nedovoljeno zavreči.

Kolikor pa se obsojenčev zagovornik v svoji vlogi, s katero je umaknil pritožbo zavzema za takojšnjo izročitev obsojenega Republiki Italiji, pa mu je potrebno pojasniti, da odločanje o tem ni v pristojnosti sodišča, pač pa ministra za pravosodje, kot to določa 1. odstavek 530. člena ZKP. Sodišče namreč preizkusi, ali so podani vsi pogoji za izročitev, dovoli pa jo minister za pravosodje.

Spričo povedanega je bilo potrebno odločiti kot v izreku.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 919/1995
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-14

Če gre za vpis podatkov pri že vpisanem subjektu vpisa (spremembe), se vročitev opravi na naslov sedeža subjekta vpisa, ne pa po pooblaščenki (oz. zastopnici), niti z nabitjem na sodno desko.

Pritožbi se ugodi, sklep registrskega sodišča se razveljavi in se mu zadeva vrne v novo odločanje.

Registrsko sodišče je zavrglo predlog za vpis sprememb, ker predlagatelj (subjekt vpisa) ni postopal v skladu z odredbo z dne 12.4.1995. Te sicer najprej ni moglo vročiti, ker je naslovnik (predlagatelj) odpotoval, vendar jo je nato v skladu s 26. členom ZSR vročilo z nabitjem na sodno desko.

Ravno zaradi takšne vročitve pa se je proti sklepu registrskega sodišča pritožila T.B. - očitno pooblaščenka (pravilno: (nova) zastopnica), saj je kot takšna bila navedena tudi v predlogu z dne 30.12.1994. Predlagala je razveljavitev izpodbijanega sklepa z vrnitvijo zadeve registrskemu sodišču, da "ponovno izda odredbo glede odprave pomanjkljivosti v zvezi s priglasitvijo sprememb".

A. d.o.o. je bilA vpisana v sodni register že dne 10.12.1991 (opr.

št. Srg ...., reg. vl. št. .... Kranj). Torej je pri predlogu za vpis sprememb v sodni register šlo za vpis podatkov pri že vpisanem subjektu vpisa. V takšnem primeru pa bi se vročitev navedene odredbe morala opraviti na naslovu sedeža subjekta vpisa (2. odst. 25. člena Zakona o sodnem registru (ZSR)), ne pa na naslovu pooblaščenke (pravilno: zastopnice), niti z nabitjem na sodno desko (26. člen ZSR).

Zato je sodišče druge stopnje pritožbi ugodilo, sklep registrskega sodišča razveljavilo ter mu zadevo vrnilo v novo odločanje (3. tč.

39. člena ZSR). Pred ponovnim odločanjem mu sicer ne bo potrebno izdati nove odredbe glede odprave pomanjkljivosti v zvezi s priglasitvijo sprememb, pač pa bo moralo že izdano odredbo že vpisanemu subjektu vpisa vročiti na naslov njegovega sedeža: če ne na "stari" naslov M., pa na "novi" naslov C. (ki je razviden iz predloga za vpis sprememb v sodni register).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1335/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-29

odlog izvršbe - znatnejša škoda - bistvena kršitev določb izvršilnega postopka

Znesek terjatve je le izjemoma sam po sebi tak, da kaže, da bo z izvršbo - če ne bo odložena - dolžnika pretrpel znatnejšo škodo. Če sklep o odlogu izvršbe nima razlogov še o drugih zatrjevanih odločilnih dejstvih, ga ni mogoče preizkusiti, zato je podana bistvena kršitev določb izvršilnega postopka po 13. točki 2. odst. 354. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je ugodilo predlogu dolžnika in odložilo izvršbo zaradi izterjave denarne terjatve v višini tolarske protivrednosti 184.924,00 USD s pripadki.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil iz vseh treh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP in predlagal njegovo spremembo. Med drugim je navedel, da sklepa ni mogoče preizkusiti, saj je kot razlog, zaradi katerega naj bi dolžnik izkazal za verjetno, da bo z izvršbo - če ne bo odložena - pretrpel znatnejšo škodo, sodišče prve stopnje upoštevalo le višino terjatve, ki mora biti izvršena.

Po uvodnem stavku 1. odst. 63. člena ZIP lahko sodišče na predlog dolžnika popolnoma ali delno odloži izvršbo, če dolžnik izkaže za verjetno, da bi z izvršbo pretrpel znatnejšo škodo. To je torej splošni pogoj, ki mora biti podan poleg enega od posebnih pogojev, naštetih v devetih točkah 1. odst. 63. člena ZIP, da lahko dolžnik uspe s predlogom za odlog izvršbe. Pritožbeno sodišče ocenjuje, da je višina terjatve, ki mora biti izvršena, lahko le izjemoma že sama zase taka, da kaže na verjetnost nastanka znatnejše škode. V obravnavanem primeru pa znesek dolga 184.924,00 USD v tolarski protivrednosti z obrestmi in stroški ni tako visok, da bi že sam kazal na to, da bo dolžniku z njegovo izvršbo povzročena znatnejša škoda. Zato bi moralo sodišče prve stopnje nujno ugotavljati še druge okoliščine, ki sta jih stranki zatrjevali, tako na strani dolžnika kot na strani upnika. Ker tega ni storilo in izpodbijani sklep o dejstvih, odločilnih za presojo utemeljenosti dolžnikovega predloga za odlog izvršbe nima razlogov, ga ni mogoče preizkusiti. S tem je podana bistvena kršitev določb izvršilnega postopka po 13. točki 2. odst. 354. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP. Zardi nje je moralo pritožbeno sodišče napadeni sklep po določbi 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP razveljaviti in vrniti zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek.

ZPP (1977) člen 354,  354/2-13,  354,  354/2-13.  ZIP člen 14,  63,  63/1,  14,  63,  63/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 368/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-29

Stranski intervenient mora vložiti pritožbo v roku, v katerem bi jo lahko vložila stranka, kateri se je pridružil.

Izpodbijano sodbo je tožena stranka prejela dne 28.12.1994. Pritožbeni rok je tako iztekel dne 12.1.1995. Stranski intervenient je pritožbo vložil 18.1.1995. Ta pritožba je prepozna. Po določbi 1. odstavka 208. člena Zakona o pravdnem postopku mora intervenient sprejeti pravdo v tistem stanju, v katerem je, ko stopi vanjo. V nadaljnjem teku pravde ima pravico podajati predloge in opravljati vsa druga pravdna dejanja v rokih, v katerih bi to lahko storila stranka, kateri se je pridružil. To torej pomeni, da mora tudi pritožbo vložiti v roku, ki velja za stranko.

Tako je pritožbeno sodišče pritožbo zavrglo po členu 358/2 v zvezi s členom 367/1 Zakona o pravdnem postopku.

ZPP (1977) člen 208,  208/1,  208,  208/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1298/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-08

taksna oprostitev - Agencija RS za plačilni promet, nadziranje in informiranje

Niti Agencija RS za plačilni promet, nadziranje in informiranje niti Agencija RS za revidiranje lastninskega preoblikovanja podjetij nista oproščeni plačila sodnih taks.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka izreka) potrdi.

Sodišče prve stopnje je s sklepom o zaključku pravde zaradi umika tožbe zavrnilo predlog tožene stranke za oprostitev plačila sodne takse za odgovor na tožbo. Ugotovilo je, da v nobenem zakonu ni podlage za tako oprostitev.

Zoper sklep o zavrnitvi predloga za oprostitev plačila sodne takse se je tožena stranka pravočasno pritožila in predlagala njegovo spremembo. Navedla je, da gre pri opravljanju nalog revizijskega postopka in pravdah v zvezi s tem za državne naloge. Res je sicer, da Zakon o Agenciji RS za plačilni promet, nadziranje in informiranje (Ur. l. RS št. 48/94, v nadaljevanju: ZAPPNI) ni povzel določbe 9. člena Zakona o SDK (Ur. l. SRS št. 1/85), po kateri je bila SDK oproščena plačila sodnih taks, vendar pa bi bilo treba v pravdah v zvezi z revizijskimi postopki uporabiti analogijo z ustavnimi določbami o Računskem sodišču kot državnem organu in upoštevati taksno oprostitev.

Sodišče prve stopnje je povsem pravilno ugotovilo, da tožena stranka ne spada med osebe, za katere je v 1. odst. 11. člena Zakona o sodnih taksah (Ur. l. RS št. 1/90, 14/91 in 9/91-I, v nadaljevanju: ZST) predpisana taksna oprostitev. Pravilno je ugotovilo tudi to, da v posebnem zakonu, s katerim bi bila tožena stranka glede na določbo 3. odst. 11. člena ZST lahko oproščena plačila sodnih taks, to je ZAPPNI, taksna oprostitev ni predpisana. Pritožbeno sodišče soglaša tudi s stališčem prvostopnega sodišča, da taksna oprostitev ne pride v poštev niti z analogijo z ustavnimi določbami o Računskem sodišču.

Podlaga za kakršnokoli uporabo analogije pa je (sicer že po izdaji izpodbijanega sklepa) odpadla z izdajo Zakona o spremembah in dopolnitvah ZAPPNI (Ur. l. RS št. 58/95), ki niti za Agencijo Republike Slovenije za revidiranje lastninskega preoblikovanja podjetij, opredeljeno kot pravno osebo javnega prava, ni predpisal taksne oprostitve.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da je sodišče prve stopnje o predlogu tožene stranke za oprostitev plačila sodne takse odločilo pravilno. Zato je pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo napadeni sklep.

ZST člen 11,  11/1,  11/3,  11,  11/1,  11/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 292/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-14

sodba na podlagi pripoznave - razlogi, iz katerih se sme sodba izpodbijati - zmota v obliki plačila dolga

Sodbo na podlagi pripoznave se lahko izpodbija zaradi kršitve procesnega zakona ali zaradi pripoznave podane v zmoti ali pod prisilo oz. zvijačo. Pritožbena navedba o zmoti se ne nanaša na sam dolg, saj ga toženka tudi v pritožbi izrecno priznava. Pritožba se nanaša le na zmoto o obliki plačila dolga, kar pa ne predstavlja pritožbeni razlog zmote o pripoznavi dolga, ki ga dopušča določilo 353. člena ZPP.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine, ki ga je vložila dne 14.8.1992, zahtevala od tožene stranke plačilo zneska 1,241.776,60 sit spp. Po ugovoru tožene stranke je tožeča stranka med pripravami za glavno obravnavo skrčila tožbeni zahtevek za znesek 12.150,00 sit. Na naroku za glavno obravnavo je tožena stranka priznala celotni tožbeni zahtevek, sodišče pa izdalo sodbo na podlagi pripoznave za glavnico 1,241.776,00 sit spp.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi navedla, da je bila v zmoti, ker je bila prepričana, da bo lahko dolg plačala v blagu. Nato je toženka poslala še vlogo z nalovom "odgovor tožene stranke", v katerem je navedla, da je že pričela po dogovoru s tožnico odplačevati dolg z blagom.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je sicer spregledalo, da je tožnica umaknila tožbo za 12.150,00 sit in je v tem obsegu izdalo sodbo brez tožbe. Vendar pa ta kršitev ne predstavlja kršitve iz 2. odst. 354. člena ZPP na katero bi moralo pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti - tožena stranka pa je v pritožbi ne graja.

Sodbo na podlagi pripoznave se lahko izpodbija zaradi kršitve procesnega zakona ali zaradi pripoznave podane v zmoti ali pod prisilo oz. zvijačo. Pritožbena navedba o zmoti se ne nanaša na sam dolg, saj ga toženka tudi v pritožbi izrecno priznava. Pritožba se nanaša le na zmoto o obliki plačila dolga, kar pa ne predstavlja pritožbeni razlog zmote o pripoznavi dolga, ki ga dopušča določilo 353. člena ZPP.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranki nista priglasili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 455/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-11-22

predlog za vpis v sodni register - obvezne sestavine - družbena pogodba

Zakon o gospodarskih družbah (ZGD) in zakon o sodnem registru (ZSReg) ter na podlagi le-teh izdani predpisi določajo, kaj mora vsebovati predlog za vpis v sodni register in sicer glede na vrsto družbe in vrsto vpisa. Prvostopno sodišče je v okviru predhodnega preizkusa predloga - 29. in 30. člen ZSR, upravičeno zahtevalo tudi prečiščeno besedilo družbene pogodbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Predlagatelj se je pravočasno pritožil zoper sklep o zavrženju predloga za vpis spremembe osnovnega kapitala v sodni register. V pritožbi je navedel, da je sodišče zmotno ugotovitovilo dejansko stanje, saj pritožnik ni mogel predložiti podpisane družbene pogodbe, ker je drugi družbenik avstrijski državljan, ki je že v oktobru 1990 izstopil iz družbe.

Zakon o gospodarskih družbah (ZGD) in zakon o sodnem registru (ZSR) ter na podlagi le-teh izdani predpisi določajo, kaj mora vsebovati predlog za vpis v sodni register in sicer glede na vrsto družbe in vrsto vpisa. Prvostopno sodišče je v okviru predhodnega preizkusa predloga - 29. in 30. člen ZSR, upravičeno zahtevalo tudi prečiščeno besedilo družbene pogodbe - glej 101. člen uredbe o vpisu družb in drugih pravnih oseb v sodni register (Ur.l.RS št. 20/94). V odgovoru na zahtevo sodišča je predlagatelj navedel, da v sodnem registru vpisani ustanovitelj - ni več družabnik že od leta 1990. To pomeni, da je obravnavanemu predlogu priložen in v letu 1995 sestavljen čistopis družbene pogodbe, ki navaja da gre za družbo z dvema družbenikoma in osnovno vlogo V.S. - dokument z neresnično vsebino.

Prvostopno sodišče je postavilo rok osem dni za odpravo pomanjkljivosti. Ker predlagatelj ni v roku odpravil pomanjklivosti prijave, je sodišče skladno s 30. členom ZSR predlog zavrglo.

ZGD člen 47,  48,  47,  48.  ZSReg člen 29,  30,  29,  30.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.