TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep R 58/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-11-17

spor o stvarni pristojnosti - najemno razmerje - gospodarski spor - poslovni prostor

Za odločanje v sporu iz najemnega razmerja, kadar sta stranki spora dve gospodarski družbi, je ne glede na vrednost spornega predmeta stvarno pristojno okrožno sodišče.

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrožno sodišče v Kranju.

Tožeča stranka je dne 19.8.1999 pri Okrajnem sodišču v Radovljici vložila tožbo zaradi odstopa od najemnih pogodb za poslovne prostore.

Okrajno sodišče v Radovljici je s sklepom, opr. št. P 177/99 z dne 23.08.1999 odločilo, da za odločanje v zadevi ni stvarno pristojno in je po pravnomočnosti navedenega sklepa zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v Kranju kot stvarno in krajevno pristojnemu sodišču.

Okrožno sodišče v Kranju je nato v zadevi sprožilo spor o pristojnosti, saj meni, da je v 30. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) določena pristojnost okrajnih sodišč za sojenje v sporih iz najemnih in zakupnih razmerij. Tudi 481. člen istega zakona v 3. odst. izrecno določa, da se pravila postopka v gospodarskih sporih ne uporabljajo v sporih o stvarnih pravicah na nepremičninah. Sklicuje pa se tudi na določbo 1. odst. 29. člena Zakona o poslovnih stavbah in poslovnih prostorih, ki določa pristojnost občinskih sodišč za odpoved najemne pogodbe in izpraznitev, ta pa so bila po takratni organizaciji nižja sodišča prve stopnje.

Za odločanje je pristojno Okrožno sodišče v Kranju.

Navidezno kolizijo določb 30. in 32. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) rešujejo določbe 481. člena ZPP, v poglavju z naslovom: Postopek v gospodarskih sporih. V 30. členu ZPP je določeno, da so ne glede na vrednost spornega predmeta, za sojenje v sporih iz najemnih razmerij pristojna okrajna sodišča. 32. člen istega zakona pa določa, da so ne glede na vrednost spornega predmeta za sojenje v gospodarskih sporih pristojna okrožna sodišča. Glede na to, da gre v konkretnem primeru za spor med dvema gospodarskima družbama se po določilu 481. člena ZPP kot specialni določbi, uporabljajo pravila o postopku v gospodarskih sporih (1. točka 1. odst. 481. člena ZPP). V 2. odst. 481. člena zakon določa, kdaj se ne glede na določilo prvega odstavka istega člena pravila postopka v gospodarskih sporih ne uporabijo. Vendar pa v sporih iz najemnih razmerij uporabe pravil postopka v gospodarskih sporih zakon ne izključuje. Ker najem poslovnega prostora ne sodi med stvarne pravice na nepremičnini, se v sporih iz najemnih razmerij med dvema pravnima osebama uporabljajo pravila postopka v gospodarskih sporih. Za sojenje v gospodarskih sporih pa so po določbi 32. člena ZPP, ne glede na vrednost spornega predmeta, pristojna okrožna sodišča.

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje na podlagi 1. odst. 25. člen Zakona o pravdnem postopku v zvezi z 2. točko 104. člena Zakona o sodiščih, v obravnavanem sporu o pristojnosti odločilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

ZPP člen 30,  32,  481,  481/1,  481/2,  30,  32,  481,  481/1,  481/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1545/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

izvršba - predlog za izvršbo - Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov RS

Če je v verodostojni listini kot upnik naveden Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov RS, potem RS ni aktivno legitimirana za vložitev predloga za izvršbo na podlagi te listine.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom predlog za izvršbo zavrnilo.

Zoper sklep se pritožuje upnik, ki uveljavlja pritožbeni razlog zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da upnikovemu predlogu za izvršbo ugodi. Pritožnik navaja, da je Republika Slovenija kot nesporna lastnica kmetijskih zemljišč, kmetij in gozdov, s katerimi sicer gospodari Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov RS, upravičen subjekt za uveljavljanje pravice do neplačanih civilnih plodov njenih nepremičnin. Gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči ne pomeni tudi tega, da je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov RS zakoniti zastopnik RS v postopkih pred sodišči, marveč Sklad upravlja z nepremičninami le v pravnem prometu.

Pritožbeno sodišče nima pomislekov v odločitev prvega sodišča. Že iz razlogov izpodbijanega sklepa, ki jih pritožbeno sodišče na tem mestu zgolj kratko povzema, izhaja, da Republika Slovenija ni aktivno legitimirana v tem postopku, saj je skladu z določbami Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije Sklad pravna oseba, ki je bila ustanovljena zaradi gospodarjenja s kmetijskimi zemljišči, kmetijami in gozdovi, ki pa so resda v lasti Republike Slovenije. Pritožbeno sodišče pa na pritožbene navedbe še dodatno pojasnjuje, da terjatev v obravnavani zadevi temelji na računu kot verodostojni listini, v katerem je kot upnik naveden Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov RS. Poleg tega se izstavljeni račun nanaša na obveznosti iz pogodbe, katere stranki sta Sklad in dolžnik v obravnavani zadevi. Splošno pravilo Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ je, da mora biti med drugim v izvršilnem naslovu naveden upnik.

Izjeme od tega pravila določa 24. člen ZIZ, ki pravi, da sodišče izvršbo dovoli tudi na predlog nekoga, ki v izvršilnem naslovu ni označen kot upnik, če z javno ali po zakonu overjeno listino dokaže, da je bila terjatev prenesena ali je na drug način prešla nanj. Tega pa RS kot predlagateljica izvršbe v obravnavani zadevi ni storila. Iz predloženih listin izhaja, da je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov RS kot samostojen pravni subjekt edini, ki bi lahko bil aktivno legitimiran v tej zadevi.

Iz navedenih razlogov je pritožba neutemeljena, ker pa pritožbeno sodišče ni ugotovilo tudi nobenih kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je izpodbijani sklep potrdilo.

ZSKZ člen 2,  2/1,  2/3,  2,  2/1,  2/3.  ZIZ člen 21,  21/1,  41,  21,  21/1,  41.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 62/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-02

spor o pristojnosti - krajevna pristojnost - Izključna krajevna pristojnost - izvršba na denarna sredstva na računih dolžnika pri banki - sedež

Dolžnik je samostojni podjetnik, ki opravlja plačilni promet prek žiro računa pri Banki X d.d., enota v L.... Ker je sedež poslovne enote banke, ki za dolžnika opravlja plačilni promet, v L., je po določbah 143. čl. ZIZ v zvezi s 151. čl.

ZIZ za opravljanje izvršbe na sredstva na tem računu izključno krajevno pristojno sodišče, na območju katerega je sedež banke, ki vodi dolžnikov račun, to je Okrajno sodišče v L.

Za odločitev v zadevi je pristojno Okrajno sodišče v L...

Upnik je dne 30.4.1999 pri Okrajnem sodišču v K.. vložil predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine in kot izvršilno sredstvo predlagal izvršbo na sredstva na dolžnikovih računih pri D. banki.

Upnik v predlogu za izvršbo ni navedel sedeža dolžnikovega dolžnika, ki vodi dolžnikov račun, potem pa je na poziv sodišča dne 18.5.1999 sporočil zahtevani naslov: D.. banka d.d., S. 3, N... Okrajno sodišče v K. se je s sklepom opr. št. Ig 99/00176 dne 25.5.1999 izreklo za nepristojno ter zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v N... Le-to je spis zavedlo pod novo opravilno številko Ig 99/00613 ter dne 23.9.1999 sprožilo spor o pristojnosti. V sporu o pristojnosti Okrajno sodišče v N. navaja, da je ugotovilo, da ima dolžnik račun, s katerega je predlagan rubež sredstev, odprt pri D.. banki d.d., N..

, enota v L.., zato je v tem postopku izključno pristojno sodišče po sedežu dolžnikovega računa, to je sodišče v L...

Za odločanje v tej zadevi je pristojno Okrajno sodišče v L...

Drugostopenjsko sodišče ugotavlja, da so ugotovitve Okrajnega sodišča v N... o sedežu dolžnikovega dolžnika pravilne.

Dolžnik je samostojni podjetnik, ki opravlja plačilni promet prek žiro računa pri D.. banki d.d., enota v L.. Ker je sedež poslovne enote banke, ki za dolžnika opravlja plačilni promet, v L.., je po določbah 143. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) v zvezi s 151. čl. ZIZ za opravljanje izvršbe na sredstva na tem računu izključno krajevno pristojno sodišče, na območju katerega je sedež banke, ki vodi dolžnikov račun, to je Okrajno sodišče v L... Zato je Višje sodišče v L.. na podlagi 1. odst. 25. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi z 2. točko 104. čl. Zakona o sodiščih v obravnavanem sporu o pristojnosti odločilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

ZS člen 104,  104-2,  104,  104-2.  ZIZ člen 143,  151,  143,  151.  ZPP člen 25,  25/1,  25,  25/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 60/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-14

stvarna pristojnost - spor o pristojnosti - najemno razmerje

Če so izpolnjena merila iz prvega odst. 481. čl. ZPP/99, ki spor iz najemnega razmerja opredeljujejo kot gospodarski spor, je stvarno pristojno sodišče za sojenje v sporu okrožno sodišče.

Stvarno pristojno za odločanje (v tem gospodarskem sporu) je Okrožno sodišče v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Ljubljani se je s sklepom z dne 16.8.1999, opr. št.

IV P 176/99-7, izreklo za stvarno nepristojno, nakar je zadevo (po pravnomočnosti sklepa) odstopilo Okrožnemu sodišču v Ljubljani, ki pa je sprožilo spor o pristojnosti.

Sodišče druge stopnje je v tem sporu odločilo, da je za odločanje stvarno pristojno Okrožno sodišče v Ljubljani.

V obravnavani zadevi gre za gospodarski spor, saj je tožnik gospodarska družba, toženca pa sta samostojna podjetnika. Ker so torej izpolnjena merila iz (2. točke) prvega odst. 481. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP/99), ki spor iz najemnega razmerja (najemne pogodbe z dne 9.3.1990 z aneksoma z dne 30.10.1992 in z dne 23.4.1993) opredeljujejo kot gospodarski spor, je stvarno pristojno sodišče za sojenje v sporu Okrožno sodišče v Ljubljani.

To izhaja tako iz sklepa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije z dne 17.11.1999, opr. št. III R 32/99, kot tudi iz pravnega mnenja, ki je bilo sprejeto na jesenski evidenčni občni seji Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dne 9.12.1999.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1216/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor - dokaz

Dolžnik je ugovarjal višini izterjavanega zneska in se pri tem skliceval na svoje podatke, vendar pa v zvezi s svojimi ugovornimi navedbami sodišču ni predložil nobenih dokazov. Takega ugovora ni moč šteti za obrazloženega in je zato ugovor neutemeljen.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je na predlog upnika dne 03.09.1999 izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v smislu 23. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju - ZIZ).

Dolžnik je zoper navedeni sklep pravočasno ugovarjal. Navedel je, da upnik neustrezno knjiži stanje medsebojnih finančnih obveznosti, saj je to po njegovih podatkih, v dobro upnika za 285.393,00 SIT in ne za izterjevani znesek.

Sodišče prve stopnje je ugovor dolžnika, na podlagi 2. odst. 53. člena ZIZ, štelo za neutemeljenega in ga v skladu s 5. odst. 62. člena ZIZ poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

Sodišče druge stopnje je presojalo, ali je dolžnikov ugovor obrazložen v smislu določila 2. odst. 53. člena ZIZ. Po tej določbi mora dolžnik v ugovoru navesti pravno pomembna dejstva, s katerimi ga utemeljuje. Kadar so navedena dejstva takšna, da zanje nosi dokazno breme dolžnik, pa mora zanje predložiti tudi dokaze, sicer se šteje, da je ugovor neobrazložen in kot tak, po navedeni določbi ZIZ, neutemeljen. Na navedeno je bil dolžnik opozorjen v pravnem pouku izpodbijanega sklepa. Dolžnik je ugovarjal višini izterjevanega zneska in se pri tem skliceval na svoje podatke, vendar pa sodišču v zvezi s svojimi ugovornimi navedbami ni predložil nobenih dokazov.

Takega ugovora pa glede na določbo 2. odst. 53. člena ZIZ ni moč šteti za obrazloženega. Zato je, kot je bilo že zapisano, ugovor neutemeljen.

Izpodbijani sklep je sodišče druge stopnje preizkusilo še glede kršitev, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 350. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ). Pri tem je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni bistveno kršilo določb postopka in je tudi pravilno uporabilo materialno pravo. Zato je sodišče druge stopnje pritožbo z dne 04.11.1999 zavrnilo kot neutemeljeno in sklep o izvršbi na podlagi 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ potrdilo.

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/2,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/2,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 227/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

Ker tožena stranka v pritožbi ni navedla razlogov, ki bi se nanašali na izpodbijani sklep (o prisilni izterjavi sodne takse) pač pa le razloge, ki se nanašajo na sodbo, te pa pritožbeno sodišče ni več moglo preizkušati, saj je bila ob vložitvi pritožbe že več kot mesec dni in pol pravnomočna, je izpodbijani sklep preizkusilo le v mejah uradnega preizkusa iz 2. odst. 365. čl., v zvezi s 380. čl. ZPP/77.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

đ Ker na podlagi opomina, ki ga je tožena stranka prejela dne 13.2.1997, ni plačala takse za ugovor, je sodišče prve stopnje izdalo izpodbijani sklep. V njem je ugotovilo, da znaša ta taksa 8.100,00 SIT, taksa za opomin pa 1.350,00 SIT ter odločilo, da mora tožena stranka kot taksni zavezanec na to takso plačati še 50%-no kazensko takso v znesku 4.725,00 SIT. Hkrati je Agencijo RS za plačilni promet pooblastilo za prisilno izterjavo te takse v skupnem znesku 14.175,00 SIT.

Proti temu sklepu je tožena stranka kot taksni zavezanec vložila pravočasno pritožbo, ne da bi navedla pritožbeni razlog. Iz pritožbe izhaja, da se ne strinja s sodbo, ki je dne 11.12.1998 postala pravnomočna, zakaj se pritožuje na izpodbijani sklep, pa ne pojasni.

Ker tožena stranka v pritožbi ni navedla razlogov, ki bi se nanašali na izpodbijani sklep, pač pa le razloge, ki se nanašajo na sodbo, te pa pritožbeno sodišče ni več moglo preizkušati, saj je bila ob vložitvi pritožbe že več kot mesec dni in pol pravnomočna, je izpodbijani sklep preizkusilo le v mejah uradnega preizkusa iz 2. odst. 365. čl., v zvezi s 380. čl. ZPP/77. Ugotovilo je, da je izdan sklep pravilen in zakonit. Ker ob njegovi izdaji prvostopno sodišče tudi ni zagrešilo nobene od absolutnih bistvenih kršitev iz 2. odst. 365. čl. ZPP, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (368. čl., v zvezi s 380. čl. ZPP/77).

Šele po pravnomočnosti bo sklep o prisilni izterjavi dostavljen v izvršitev APP, ki bo iz zavezančevega računa prenesla dolžna stredstva za takso na račun RS (1. in 2. odst. 29. čl. Zakona o sodnih taksah ter 5. in 6. odstavek 30. člena istega zakona). Izvršba se torej ne nanaša na prvostopno sodbo, kot to zmotno v pritožbi ocenje tožena stranka, pač pa na izpodbijan sklep.

ZPP (1977) člen 365,  365/2,  365,  365/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1408/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

Podjetje ustanovljeno po Zakonu o podjetjih s polno odgovornostjo (p.o.) odgovarja za obveznosti s svojim premoženjem ne pa ustanovitelji. V primeru prenehanja obstoja zaradi stečaja se tožba zoper takega toženca zavrže.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani z dne 3.6.1996 razveljavilo v 1. in 3. točki izreka in tožbo zavrglo iz razloga, ker je tožena stranka prenehala obstajati po sklepu o zaključku stečajnega postopka in sicer na podlagi 5. odst. 81. člena ZPP.

Zoper navedeni sklep je tožeča stranka vložila pritožbo, ki jo izpodbija iz pritožbenih razlogov po 353. členu ZPP in predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi, ker je nezakonit.

Zatrjuje, da gre pri toženi stranki za popolno odgovornost družbenikov oziroma njenih ustanoviteljev in zato bi moralo sodišče postopati po 1. odst. 81. člena ZPP, torej zahtevati od tožečih strank, da popravijo v tožbi, kar je treba, da se postopek lahko nadaljuje z osebo, ki je lahko pravdna stranka.

Uveljavljani pritožbeni razlogi niso utemeljeni. Zmotno je pravno stališče pritožnika, da za obveznosti takšne družbe kot je tožena stranka, ki je bila ustanovljena po Zakonu o podjetjih kot družbeno podjetje s polno odgovornostjo odgovarjajo družbeniki oziroma njeni ustanovitelji. To ne izhaja iz določil Zakona o podjetjih, saj v njem ni določila, po katerem so ustanovitelji odgovorni za obveznosti podjetja v družbeni lastnini, ampak le podjetje odgovarja za obveznosti s svojim premoženjem (1. odst. 165. člena ZPod). O družbenikih in njihovi odgovornosti je v Zakonu o podjetjih govora le pri d.o.o., ne pa pri podjetju s polno odgovornostjo. Tudi v ZPPSL ni podlage za odgovornost ustanoviteljev pri podjetju sp. o.. Tako se pokaže, da je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno in zakonito, ko je ugotovilo, da tožena stranka po zaključitvi stečaja ne more biti več pravdna stranka in da se ta pomanjkljivost tudi ne da odpraviti, zato je skladno s 5. odst. 81. člena ZPP tožbo utemeljeno zavrglo.

Neutemeljeno pritožbo je sodišče zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje po 2. točki 350. člena ZPP.

Ker pritožnik s pritožbo ni uspel, je tudi dolžan sam nositi stroške pritožbenega postopka po 1. odst. 165. člena ZPP.

ZPod člen 165,  165/1,  165,  165/1,  165,  165/1.  ZPP člen 81,  81/5,  81,  81/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1443/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

vrnitev v prejšnje stanje - zavrženje predloga

Sodišče ni dolžno poučiti zakonite zastopnice stranke, ki trdi, da je prava nevešča stranka, da je zadeva zaključena in da ne bo več razpisalo glavne obravnave, zato je treba šteti, da je stranka zamudila rok za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje, ker pa ni vložila v 15 dneh od dneva zamude naroka za glavno obravnavo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnica sama nosi stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je predlog za vrnitev v prejšnje stanje zavrglo, ker ga je tožena stranka podala prepozno, to je po preteku 15-dnevnega roka.

Tožena stranka je vložila pritožbo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa ter ponovno odločanje. Med drugim trdi, da je prvostopno sodišče pri odločitvi prezrlo, da zakonita zastopnica tožene stranke po zaključku obravnave, ki je bila dne 1.10.1999, kot prava nevešča stranka ni bila poučena, da je prvostopno sodišče obravnavanje zadeve v celoti zaključilo, tako da ne bo več razpisalo glavne obravnave.

Zato ni mogoče šteti, da je tožena stranka zamudila rok za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje, saj je tožena stranka šele po prejemu sodne odločbe zvedela za posledice zamujenega dejanja.

Sodišče prve stopnje je ravnalo pravilno in zakonito, ko je štelo, da je tožena stranka zamudila rok za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje in se pri tem sklicevalo na določilo 2. odst. 117. čl. ZPP, po katerem mora predlog za vrnitev v prejšnje stanje stranka predlagati v 15 dneh od dneva, ko je prenehal vzrok, zaradi katerega je stranka zamudila narok ali rok; če je stranka šele pozneje zvedela za zamudo, pa od dneva, ko je za to zvedela. Iz podatkov spisa izhaja in je to ugotovilo tudi sodišče prve stopnje, da je bila glavna obravnava opravljena 1.10.1999, tožena stranka pa je sama povedala, da je istega dne izvedela, da je zamudila narok. Zato je začel teči omenjeni rok skladno z navedenim zakonitim določilom od dne, ko je tožena stranka zamudila glavno obravnavo, to je od 1.10.1999. Pri tem ni pomembno, v kakšni fazi je postopek oz. ali se je zaključil. Prav tako ni potrebna poučitev stranke, da je zadeva zaključena in da bo sodišče izdalo sodbo. To ne izhaja iz nobenega določila ZPP. Stranka mora le ravnati v skladu s 116. in 117. čl. ZPP, da se izogne določenim pravnim posledicam. Ker uveljavljani pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka ni podan, sodišče prve stopnje pa je pravilno ocenilo, da ni pogojev za vrnitev prejšnje stanje, je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti in potrditi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje po drugi točki 365. čl. ZPP.

Ker pritožnica s pritožbo ni uspela, je dolžna sama nositi troške pritožbenega postopka (1. odst. 165. čl. ZPP v zvezi s 154. čl. ZPP.

ZPP (1977) člen 116,  117,  117/2,  116,  117,  117/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 1404/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

postopek za zavarovanje terjatve - litispendenca

ZIZ ne vsebuje posebnih določb, ki bi urejale obstoj postopka za zavarovanje terjatve. Zato pride glede tega v poštev smiselna uporaba določb ZPP na kar napotuje 15. člen ZIZ. Za vprašanja v zvezi z obstojem postopka zavarovanja je potrebno smiselno uporabljati določbe ZPP, ki urejajo obstoj pravde (189. člen).

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zavrglo predlog za izdajo začasne odredbe z dne 22.9.1999. Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila. V pritožbi navaja, da je napačno stališče sodišča prve stopnje, da je bilo za za odločanje o začasni odredbi pred tožbo pristojno Okrajno sodišča v Grosuplju. Takšno stališče je vprašljivo glede na določbo 64. člena ZPP. Po tej določbi je za sojenje v sporih imetnika menice zoper podpisnika pristojno tudi sodišče splošne krajevne pristojnosti.

Sklep o začasni odredbi, ki ga je izdalo Okrajno sodišče v Grosuplju še ni pravnomočen.

ZIZ določa pravila po katerih postopa sodišče tudi za zavarovanje terjatev (1. odst. 1. člena). Eno od sredstev zavarovanja so začasne odredbe (240. člen ZIZ). V postopku zavarovanje sodišče meritorno odloča s sklepom (8. člen ZIZ). ZIZ ne vsebuje posebnih določb, ki bi urejale obstoj postopka za zavarovanje terjatve. Zato pride glede tega v poštev smislna uporaba določb ZPP na kar napotuje 15. člen ZIZ. Za vprašanja v zvezi z obstojem postopka zavarovanja je potrebno smiselno uporabljati določbe ZPP, ki urejejo obstoj pravde (189. člen). V 3. odst. 189. členu je določeno, da dokler teče pravda o istem zahtevku se ne more začeti nova pravda med istima strankama, če se taka pravda začne, sodišče tožbo zavrže. V postopku zavarovanja terjatve z začasno odredbo to pomeni, da dokler teče postopek za zavarovanje terjatve o istem predlogu za izdajo začasne odredbe, se med istima strankama ne more začeti nov postopek. Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo, da že teče postopek za zavarovanje iste terjatve z istim predlogom za izdajo začasne odredbe med istima strankama pred Okrajnim sodiščem v Grosuplju je pravilno odločilo, ko je predmetni predlog zavrglo. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da so pritožbeni razlogi, ki jih tožeča stranka s pritožbo uveljavlja neodločilni, zato z njimi ni mogla izpodbiti pravilnega sklepa sodišča prve stopnje.

Pritožbeno sodišče je zaradi navedenega pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZPP člen 189,  189/1,  189,  189/1.  ZIZ člen 1,  1/1,  15,  240,  1,  1/1,  15,  240.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.