VSK sklep Kp 162/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-05-25

Sodišče ni postopalo v skladu z določilom 1.tč.1.odst.340.čl.ZKP, ker je kljub nasprotovanju obrambe brez soglasja strank prebralo izpovedbo priče, ki jo je ta podala v preiskovalnem postopku.

Dejstvo, da priča odpotuje v tujino, namreč ne utemeljuje sklepa, da gre za osebo, ki je ni mogoče najti, kar bi dovoljevalo branje take izpovedbe, četudi stranki ne bi s tem soglašali.

Pritožbi zagovornika obdolženega se ugodi in izpodbijana sodba r a z v e l j a v i ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Sodišče prve stopnje je obdolženega spoznalo za krivega kaznivega dejanja prikrivanja po 2. v zvezi s 1. odst. 221. člena KZ. Na podlagi 50. in 51. člena istega zakona je obdolžencu izreklo pogojno obsodbo, v kateri mu je po 2. odst. 221. člena KZ določilo kazen pet mesecev zapora, izvršitev pa odložilo za preizkusno dobo dveh let. V skladu s 1. odst. 49. člena iste postave je obdolžencu v določeno kazen zapora vštelo čas prebit v priporu od 29.10. do 24.11.1992. Zasežene potne listine je sodišče odvzelo. Odločilo je še, da je po 95. členu ZKP obdolženec dolžan plačati tolarsko protivrednost za 9.000,00 DEM po srednjem tečaju Banke Slovenije na dan 29.10.1992 in mu na ta način odvzelo protipravno premoženjsko korist. Na podlagi 1. odst. 95. člena ZKP je obdolžencu naložilo v plačilo stroške kazenskega postopka, ki se kažejo v obliki povprečnine odmerjene na 23.000,00 SIT.

Zoper sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje obdolženčev zagovornik. Višjemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni ter obdolženega obtožbe oprosti ali pa napadeno odločbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Prav ima zagovornik obdolženega, ko izpostavlja, da sodišče prve stopnje ni postopalo v skladu z določilom 1. točke 1. odst. 340. člena ZKP. Napak je ravnalo, ko je kljub nasprotovanju obrambe, brez soglasja strank, prebralo izpovedbo priče, ki jo je ta podal v preiskovalnem postopku. Dopis Uprave za notranje zadeve (l. štev. 80) iz katerega izhaja, da ima omenjena priča začasno bivališče v X na naslovu A, da pa ni dosegljiva, ker naj bi po neuradnih podatkih odpotovala v tujino, namreč ne utemeljuje sklepa, da gre za osebo, ki je ni mogoče najti, kar pa bi dovoljevalo branje take izpovedbe, četudi stranki s tem ne bi soglašali. Sodišče je pričo vabilo na glavno obravnavo razpisano na dan 16.2.1995, na naslov B, iz povratnice pa je razvidno, da je na tem naslovu omenjeni neznan. To pa niti ni čudno, saj tam sploh ni imel ne stalnega ne začasnega prebivališča. Pojasnilo v omenjenem dopisu, da je odpotoval v tujino, ne da bi bilo povedano, ali je odšel za stalno ali odšel morebiti zgolj za krajši čas, je pomanjkljivo in ne nudi podlage za oceno, ali je priča dosegljiva ali ne. Nobenega dvoma ne more biti, da gre za pričo, katere izpovedba je odločilnega pomena za pravilno ugotovitev dejstvenega stanja. S tem, da je prvostopenjsko sodišče njeno izpovedbo prebralo, akoravno za to niso bili podani pogoji, je zagrešilo bistveno kršitev določb kazenskega postopka po 2. točki 371. člena ZKP (in ne po 8. in 11. točki 1. odst. 371. člena iste postave, kot zmotno meni pritožnik), ki bi lahko vplivala na zakonitost in pravilnost sodbe. Na mestu so pritožnikove navedbe v tistem delu, kjer opozarja na številne vrzeli v dejanskem stanju, ki jih brez neposrednega zaslišanja navedene priče na glavni obravnavi ni mogoče razjasniti. Od tod je bilo potrebno, ne da bi se sodišče druge stopnje spuščalo v utemeljenost pritožnikovih očitkov, ki letijo na pravilnost in popolnost ugotovljenega dejanskega stanja, po 1. odst. 392. člena ZKP napadeno sodbo razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v novo sojenje. V nadaljnjem postopku bo moralo sodišče storiti večji napor, da bi zagotovilo prisotnost priče na glavni obravnavi in šele, v kolikor dejansko to ne bo mogoče, bodo izpolnjeni pogoji, da se izpovedba omenjenega prebere. V vsakem primeru pa bo moralo sodišče na ustrezen način pretehtati tudi ostale pritožbene navedbe, ki jih prizivno sodišče glede na razloge, ki so narekovali odločitev v drugostopenjskem postopku, ni moglo ocenjevati.

ZKP člen 340,  340/1,  340/1-1,  340,  340/1,  340/1-1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.