TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cpg 809/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-02

sprememba sredstev in predmetov izvršbe - novo izvršilno sredstvo - ugovor dolžnika zoper novo izvršilno sredstvo - izvršba na premičnine

V kolikor pri opravljanju izvršbe, to je pri rubežu, ne bo mogoče najti dolžnikovih premičnih stvari, upnik pa ne bo podal ustreznih predlogov za nadaljevanje izvršbe v skladu z določili Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), izvršba pač ne bo uspešna, vendar hipotetična nemožnost oprave izvršbe ni ugovorni razlog, ki bi preprečeval dovolitev izvršbe z novim izvršilnim sredstvom v smislu 55. čl. ZIZ.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo dolžnikov ugovor zoper sklep o nadaljevanju izvršbe z novim izvršilnim sredstvom.

Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da je bilo dostavljeno blago namenjeno promociji, zato bi ga moral upnik odpeljati. L. d.o.o. nima lastnih premičnin ali nepremičnin, zato ne bo možno izvesti rubeža.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da dolžnikove ugovorne navedbe niso relevantne za dovolitev novega izvršilnega sredstva - rubeža, cenitve in prodaje dolžnikovih premičnin. V kolikor pri opravljanju izvršbe, to je pri rubežu, ne bo mogoče najti dolžnikovih premičnih stvari, upnik pa ne bo podal ustreznih predlogov za nadaljevanje izvršbe v skladu z določili Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ), izvršba pač ne bo uspešna, vendar hipotetična nemožnost oprave izvršbe ni ugovorni razlog, ki bi preprečeval dovolitev izvršbe z novim izvršilnim sredstvom v smislu 55. čl. ZIZ.

Pritožbene navedbe dolžnika v zvezi s promocijo in fiktivno prodajo so po oceni sodišča druge stopnje ugovorni razlogi zoper dovolitev izvršbe, ki bi jih dolžnik lahko uspešno uveljavil le v ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine z dne 28.5.1997, v tem postopku pa so irelevantne.

Ker drugostopno sodišče tudi pri preizukusu izpodbijanega sklepa po uradni dolžnosti v skladu z 2. odst. 350. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15. čl. ZIZ ni ugotovilo kršitev, je pritožbo dolžnika na podlagi 2. točke 380. čl. ZPP v zvezi s 15. čl.

ZIZ zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 34,  34/3,  55,  34,  34/3,  55.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 1252/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-07

neobrazložen ugovor - dokaz - sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine

Ugovoru priložena listina ni dokaz o plačilu oziroma o prenehanju upnikove terjatve do višine v pobot uveljavljene terjatve dolžnika, temveč zgolj dolžnikov predlog (ponudba) za večstranski pobot ostalim strankam pobota.

Ugovor se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je štelo ugovor za neobrazložen in ga je poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

V pravočasnem ugovoru je dolžnik navedel, da je delno, v višini 100.000,00 SIT, poravnal upnikovo terjatev z multilateralno kompenzacijo; terjatev v ostalem delu pa bo poravnal do konca meseca.

2. odst. 53. člena zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) v zvezi s 1. odst. 61. člena ZIZ določa, da mora biti ugovor obrazložen; dolžnik mora navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predložiti dokaze, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen. Dolžnik je zatrjeval, da je delno (v višini 100.000,00 SIT) poravnal upnikovo terjatev, vendar za takšno navedbo, ki bi lahko imela za posledico zavrnitev tožbenega zahtevka, če bi se izkazala za resnično, ni predložil zahtevanega dokaza v skladu z zgoraj navedeno določbo ZIZ. Ugovoru priložena listina (redna št. 3) namreč ni dokaz o plačilu oziroma o prenehanju upnikove terjatve do višine (100.000,00 SIT) v pobot uveljavljane terjatve dolžnika, temveč zgolj dolžnikov predlog (ponudba) za večstranski pobot ostalim strankam pobota.

Ker ugovorna navedba, da bo ostali del terjatve poravnan "do konca meseca aprila 99", ni pravno upoštevna, sodišče druge stopnje pa ob reševanju ugovora tudi ni našlo nobenih bistvenih kršitev določb izvršilnega postopka, na katere pazi po uradni dolžnosti (2. odst.

365. člena ZPP/77 v zvezi s 381. členom ZPP/77, oba v v zvezi s 15. členom ZIZ), je ugovor kot neutemeljen zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep (2. tč. 380. člena ZPP/77 v zvezi s 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 15,  53,  53/2,  61,  61/1,  15,  53,  53/2,  61,  61/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1246/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-09

sprememba pravnomočne sodne odločbe - razveljavljen ali odpravljen predpis - obnova postopka - pravica zahtevati obnovo postopka - sorodnik - snaha

Snaha pokojnega obsojenca ni oseba iz II. odst. 367. čl. ZKP ki sme zahtevati obnovo postopka.

Pritožba pooblaščenca P. K. se zavrne kot neutemeljena.

Okrajno sodišče v Ljubljani je s citiranim sklepom zavrglo predlog za obnovo zaplembnega postopka, oziroma spremembo pravnomočne sodne odločbe opr. št. Zp 637/45 z dne 17.12.1945, katerega je preko svojega pooblaščenca vložila predlagateljica P. K., ki je snaha pokojnega J. K.

Zoper sklep je vložil pritožbo pooblaščenec predlagateljice, smiselno zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Višji državni tožilec je v pismenem mnenju predlagal zavrnitev pritožbe.

Pritožbeno sodišče je ocenilo, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo dejansko stanje in utemeljeno zavrglo vlogo P. K. kot nedovoljeno. Zakon o kazenskem postopku v 416. čl. namreč določa, da se v postopku za spremembo pravnomočne sodne odločbe smiselno uporabljajo določbe 406. - 415. čl. tega zakona, pri tem pa je v 1. odst. 411. čl. določeno, da smejo zahtevati obnovo kazenskega postopka osebe iz 2. odst. 367. čl., to pa so zakonec, krvni sorodnik v ravni vrsti, posvojitelj, posvojenec, brat, sestra in rejnik. Ker zakon ne določa kot upravičeno stranko tudi snaho, kar je v konkretnem primeru predlagateljica, je sodišče prve stopnje pravilno zavrglo njeno vlogo. V zvezi s pritožbeno navedbo, da je predlagateljica na podlagi vstopne pravice edina dedinja po pok. J.

K., pa pritožbeno sodišče samo pripominja, da to ne velja v kazenskem postopku, ker zakon take možnosti ne pozna, zato je zavrnilo pritožbo njenega pooblaščenca kot neutemeljeno.

ZKP člen 367,  367/2,  411,  411/1,  416,  367,  367/2,  411,  411/1,  416.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 717/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

nedovoljena pritožba - pritožba zoper sklep sodišča druge stopnje - pravnomočnost

Ker pritožba zoper sklep, izdana na drugi stopnji, ni dovoljena, ni dovoljena tudi pritožba zoper odločbo sodišča prve stopnje, ki je s takšnim sklepom postala pravnomočna, ter je bilo tedaj o isti zadevi že enkrat pravnomočno odločeno. Pritožbeno sodišče je zato zavrnilo pritožbo zasebne tožilke, vloženo zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim je njeno pritožbo zavrglo kot nedovoljeno.

Pritožba N. H. se zavrne kot neutemeljena.

Okrožno sodišče v Ljubljani je z izpodbijanim sklepom kot nedovoljeno zavrglo pritožbo N. H., vloženo zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani z dne 10.12.1998, saj je Višje sodišče v Ljubljani s svojim sklepom I Kp 45/99 z dne 2.3.1999 o isti stvari že odločalo, ko je pritožbo N. H. zavrnilo kot neutemeljeno.

Zoper ta sklep se je N. H. pravočasno pritožila zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in smiselno predlagala "nadaljnje postopanje z zaslišanjem prič in izrekom obsodilne sodbe".

Kot pravilno ugotavlja že sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, je bilo v tej kazenski zadevi že pravnomočno odločeno dne 2.3.1999, ko je Višje sodišče v Ljubljani kot sodišče druge stopnje s svojim sklepom opr. št. I Kp 45/99 zavrnilo pritožbo N. H. zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani, opr. št. IV Kr 43/98, IV Kr 44/98 in IV Kr 45/98 z dne 10.12.1998. Zato je Okrožno sodišče v Ljubljani kot sodišče prve stopnje utemeljeno zavrglo pritožbo N. H. kot nedovoljeno, ker z nobeno določbo Zakona o kazenskem postopku ni predvideno, da se sme vložiti pritožba zoper pravnomočno odločbo, pa tudi ne zoper sklep sodišča druge stopnje, na podlagi katerega je ta odločba postala pravnomočna.

V zvezi s pritožbenimi izvajanji pa je še potrebno pritožnici pojasniti, da napačno tolmači vsebino sklepa Višjega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Kp 45/99 z dne 2.3.1999, s katerim ni bilo sodišču prve stopnje naloženo "nadaljnje postopanje po ukazu predsednika senata", kot to zmotno meni pritožnica, pač pa je pritožbeno sodišče pritrdilo stališču sodišča prve stopnje, da glede na nepopolno vlogo pritožnice presoja kazenske odgovornosti Z. P., I. J. in L. B. sploh ni mogoča.

Ker je tedaj odločitev sodišča prve stopnje pravilna in v skladu z določili Zakona o kazenskem postopku, je sodišče druge stopnje pritožbo N. H. zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 876/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-21

nepopolna vloga - pooblastilo - postopek z nepopolno vlogo

Sodišče prve stopnje je zavrglo vlogo predlagatelja, ker jo je vložil pooblaščenec, ki ni predložil pooblastila. S tem je sodišče prve stopnje kršilo določilo 3. odst. 76. čl. ZKP.

Pritožbi dr. J. B. se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Okrajno sodišče v Kočevju je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog O. D. iz ZDA, ki ga je vložil dr. J. B. Sodišče prve stopnje je predlog zavrglo zato, ker ima pooblaščenec pooblastilo O. D. le za postopek denacionalizacije po pokojni materi O. D., ne pa za postopek za obnovo kazenskega postopka zoper A. D.

Proti navedenemu sklepu se je pritožil dr. J. B. zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka.

Pritožnik utemeljeno očita sodišču prve stopnje, da bi ga moralo pozvati, da naj vlogo popravi tako, da naj predloži ustrezno pooblastilo (čl. 76/3 ZKP). Utemeljeno pa očita izpodbijanemu sklepu tudi, da je pooblastilo, ki ga ima dr. J. B., interpretirano preozko, saj obstoji pooblastilo za postopek po pokojni materi, ki pa je umrla za možem - očetom O. D. - in je bila zato njegova dedinja.

Sodišče prve stopnje bi torej moralo dr. J. B. pozvati, naj v določenem roku predloži pooblastilo, do takrat pa bi moralo počakati z odločitvijo. Ker pa tega ni storilo, je kršilo določbo 3. odst. 76. čl. ZKP. Zato je pritožbeno sodišče pritožnikovi pritožbi ugodilo in je izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Ker je sodišče prve stopnje predlog zavrglo zato, ker pooblaščenec ni predložil pooblastila predlagatelja O. D., sodišče druge stopnje ni preizkušalo nadaljnje obrazložitve prvostopenjskega sodišča, zakaj naj sploh ne bi bilo mogoče obnoviti kazenskega postopka.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1305/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-07

oškodovanec kot tožilec - vrnitev v prejšnje stanje - pravnomočnost

Oškodovanec kot tožilec je že po ugotovljeni pravnomočnosti oprostilne sodbe vložil prošnjo za vrnitev v prejšnje stanje, ker naj bi imel na razpolago novo pričo. Sodišče prve stopnje je to njegovo prošnjo pravilno zavrglo kot nedovoljeno.

Pritožba oškodovanca kot tožilca se zavrne kot neutemeljena.

Okrožno sodišče v Ljubljani je z izpodbijanim sklepom zavrglo prošnjo oškodovanca kot tožilca za vrnitev v prešnje stanje kot nedovoljeno.

Proti navedenemu sklepu se je pritožil oškodovanec kot tožilec.

Predlagal je ugoditev pritožbi in vrnitev zadeve v prejšnje stanje.

Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu utemeljilo zakaj v primerjavi s prvo prošnjo oškodovanca kot tožilca za vrnitev v prejšnje stanje po izdani zavrnilni sodbi z dne 13.2.1998, ko je bilo prošnji ugodeno, druga taka prošnja v zvezi s sodbo z dne 27.5.1999 ni dovoljena. Obtoženec je bil namreč na zadnji glavni obravnavi navzoč in zato ne more v zvezi s sodbo, izdano na zadnji glavni obravnavi, zahtevati vrnitve v prejšnje stanje, kar je pravilno zaključilo sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu. Sodišče prve stopnje je zato pravilno odločilo, ko je prošnjo za vrnitev v prejšnje stanje oškodovanca kot tožilca zavrglo kot nedovoljeno.

Glede na navedeno je pritožba oškodovanca kot tožilca zoper sklep o zavrženju prošnje, ki jo je vložil zato, ker naj bi imel novo pričo, neutemeljena. Zato je sodišče druge stopnje njegovo pritožbo po 3. odstavku 402. člena ZKP zavrnilo kot neutemeljeno.

ZKP člen 58,  58/2,  58/3,  61,  61/2,  58,  58/2,  58/3,  61,  61/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Kp 458/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

pripor - očitno izmikanje glavni obravnavi

Razlog za pripor po II. odst. 307. člena ZKP je podan, če se obdolženec naklepno očitno izmika in noče priti na glavno obravnavo.

Ker podatki spisa potrjujejo trditev v pritožbi, da je obdolženka v obeh primerih, ko se ni udeležila naroka, zaspala in na sodišče prišla z zamudo oziroma se je po telefonu opravičila, ni izkazano, da se je obdolženka naklepno in očitno izmikala postopku.

Pritožbi zagovornice se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se pripor zoper obt. M.P. odpravi.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje iz razloga po II. odst. 307. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zoper obdolženko odredilo pripor.

Proti sklepu se je pritožila zagovornica. Predlagala je, da se pripor odpravi.

Pripor po II. odst. 307. člena ZKP je dovoljeno odrediti, če se obdolženec, ki je v redu povabljen, očitno izmika in noče priti na glavno obravnavo. Res je, da se obdolženka ni udeležila najprej obravnave dne 29.10.1999 in zatem tudi obravnave, ki je bila določena za 14.12.1999. Podatki spisa pa kažejo, da so verjetne trditve v pritožbi zagovornice, da se obdolženka obravnav ni izognila namenoma, temveč da je zaspala in se jih zato ni udeležila. Obdolženka se je namreč 29.10.1999 zglasila na sodišču, vendar z enourno zamudo, tudi 14.12.1999 je potem, ko bi se obravnava že morala začeti, po telefonu klicala sodišče in se zanimala, ali naj kljub zamudi pride na obravnavo. Obtoženka je s svojim neodgovornim in neresnim ravnanjem sodišču povzročila nepotrebne stroške, predvsem pa onemogočila, da bi se zaključila obravnava v nujni zadevi, saj je soobtoženec v priporu, zaenkrat pa ni izkazano, da se je obdolženka naklepno in očitno izmikala obravnavi. Ker tako ni izkazan razlog za pripor po II. odst. 307. člena ZKP, je senat sodišča druge stopnje ugodil pritožbi in izpodbijani sklep spremenil tako, da je pripor zoper obdolženko odpravil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 880/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

rok za vložitev pritožbe - prepozna pritožba

Ker je obtoženec kljub pravilnemu pravnemu pouku v izpodbijani sodbi zamudil 15-dnevni pritožbeni rok, saj je pritožbo zoper sodbo vložil šele 7 dni po preteku roka, je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je njegovo pritožbo zavrglo kot prepozno. Pritožbeno sodišče je zato obtoženčevo pritožbo zoper sklep o zavrženju zavrnilo kot neutemeljeno.

Pritožba obtoženega M.K. se zavrne kot neutemeljena.

Predsednik senata Okrožnega sodišča v ... je kot prepozno zavrgel pritožbo obtoženca zoper sodbo Okrožnega sodišča v ..., opr. št. K 108/98 z dne 5.5.1999. Zoper takšen sklep se je pritožil obtoženec zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter smiselno predlagal razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Višji državni tožilec je v pisnem mnenju predlagal zavrnitev pritožbe.

Ker je iz povratnice v spisu razvidno, da je obtoženec pisni odpravek sodbe prejel dne 7.6.1999, pritožbo pa je vložil šele dne 29.6.1999, je pravilna ugotovitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu, da je pritožbo vložil 7 dni po preteku 15-dnevnega pritožbenega roka, ki se je iztekel dne 22.6.1999 ter je zato sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko je njegovo pritožbo zavrglo kot prepozno.

Pritožbeno zatrjevanje, da je bila pritožba zoper sodbo poslana v še veljavnem roku, ker naj bi bil "smiselni rok 15-dnevne pritožbe 15 delovnih dni sodišča", nima zakonske podlage, saj se le v primeru, če je zadnji dan roka državni praznik, sobota ali nedelja ali kakšen drug dan, ko se pri državnem organu ne dela, isteče rok s pretekom prvega prihodnega delavnika (člen 88/IV ZKP). Ker je sodišče prve stopnje s pisnim pravnim poukom v izpodbijani sodbi obtoženca pravilno poučilo, da je zoper sodbo dopustna pritožba v roku 15 dni in da je pritožba pravočasna, če se jo odda zadnji dan roka priporočeno po pošti, je pritožnik zakonski rok zamudil, ko je vložil pritožbo 7 dni po preteku pritožbenega roka. Pritožbo obtoženca je bilo zato potrebno zavrniti kot neutemeljeno (člen 402/III ZKP).

ZKP člen 366,  366/1,  402,  402/3,  366,  366/1,  402,  402/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1264/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

Ker je sodišče prve stopnje spregledalo vsebino kazenski ovadbi priloženega uradnega zaznamka, po kateri naj bi oškodovanec mesec dni po storjenem kaznivem dejanju telefonično podal kazensko ovadbo na policijsko postajo, je preuranjeno zavrglo obtožni predlog državnega tožilca z utemeljitvijo, da oškodovanec ustreznega predloga za pregon sploh ni podal. Višje kot pritožbeno sodišče je zato ugodilo pritožbi državne tožilke in izpodbijani sklep razveljavilo.

Pritožbi okrožne državne tožilke se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z uvodom navedenim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi I.

odst. 435. člena ZKP v zvezi z 2. točko I. odst. 352. člena ZKP (pravilno: I. odst. 437. člena ZKP v zvezi z II. odst. 277. člena ZKP) zavrglo obtožni predlog Okrožnega državnega tožilstva iz ..., ki obd. J.T. očita storitev kaznivega dejanja tatvine po členu 211/II in I KZ, saj je menilo, da v obravnavani zadevi ni bil podan predlog oškodovanca za kazenski pregon.

Zoper takšno odločitev se je pritožila okrožna državna tožilka zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja ter predlagala razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Višja državna tožilka je v pisnem mnenju predlagala ugoditev pritožbi okrožne državne tožilke.

Nepravilna je ugotovitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu, da iz kazenske ovadbe PP L. z dne 30.9.1996 ne izhaja, da bi oškodovanec podal predlog za pregon storilca kaznivega dejanja tatvine njegovega kolesa. Po določbi II. odst. 53. člena ZKP se šteje, da je predlog za pregon podan tudi v primeru, če je oškodovanec sam podal kazensko ovadbo ali predlog za uveljavitev premoženjskopravnega zahtevka v kazenskem postopku. Iz izjave oškodovanca (uradni zaznamek na l. št. 11) izhaja, da naj bi M.

I. podal kazensko ovadbo na PP .. že v mesecu juniju; nato pa dne 10.9.1999 telefonično obvestil PP L., da je opazil svoje kolo, ki je bilo ukradeno in neznanega storilca, ki se je s tem kolesom peljal.

Glede na takšno izjavo oškodovanca, ki pomeni kazensko ovadbo, je zmotna odločitev sodišča prve stopnje, da oškodovanec predloga za pregon ni podal. Zato je pritožba državne tožilke utemeljena in ji je sodišče druge stopnje ugodilo tako, da je izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

ZKP člen 52,  52/1,  53,  53/2,  52,  52/1,  53,  53/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1371/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-28

Sodišče prve stopnje je ravnalo prav, ko ni izločilo ovadbe, v kateri je vsebovano tudi poročilo pooblaščene uradne osebe organa za notranje zadeve o opravljeni osebni preiskavi obtožencev in o preiskavi osebnega avtomobila.

Pritožba obt. D.Š. se zavrne kot neutemeljena.

Okrožno sodišče v ... je na podlagi določila III. odst. 340. čl. v zvezi s 83. čl. Zakona o kazenskem postopku (ZKP) izločilo zapisnike o hišnih preiskavah pri obt. D.Š. na list. št. 13 in pri obt. L.

B. na list. št. 14 spisa, potrdilo o zasegu predmetov pri D. Š. z list. št. 15 spisa in pri L.B. z list. št. 47 spisa, fotografije iz foto-albuma z list. št. 27 (1, 2, 3 in 4) ter z list. št. 29 (12, 13, 14, 15 in 16) ter navedbe in ugotovitve, ki se nanašajo na te predmete v strokovnem mnenju CKTP na redni št. 118 spisa in v izvedenskem mnenju ISM na redni št. 465 spisa. Določilo je še, da bodo izločeni zapisniki zaprti v poseben ovitek in hranjeni pri preiskovalnem sodniku, navedene fotografije bodo prelepljene, strokovno mnenje CKTP in izvedensko mnenje ISM pa v opisanem delu sodišče ne bo upoštevalo.

Proti navedenemu sklepu se je pritožil obt. D.Š. zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Predlagal je odpravo izpodbijanega sklepa in da naj sodnik izpolni nalog višjega sodišča glede vseh protipravnih ravnanj, ali pa, da mu naloži dopolnitev izpodbijanega sklepa. Ker sta bila osebna preiskava obtoženca na trgu v Ž. in pregled osebnega avtomobila opravljena brez navzočnosti dveh prič, sestavljeni pa niso bili tudi zapisniki, predlaga še izločitev ovadbe, ker naj bi nadomeščala zapisnik o protipravnem osebnem pregledu in pregledu osebnega avtomobila.

Višja državna tožilka je predlagala zavrnitev pritožbe kot neutemeljene.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je bilo v izpodbijanem sklepu odločeno o izločitvi zapisnikov o hišnih preiskavah pri obtožencih, ki so bile opravljene v nasprotju z določbo 216. čl. ZKP ter o izločitvi dokazov, ki so bili pridobljeni na podlagi teh hišnih preiskav. V sklepu je odločeno v takem obsegu, kot je v svoji razveljavitveni odločbi opozorilo pritožbeno sodišče. Osebna preiskava hkrati s pregledom osebnega avtomobila pa je bila opravljena po določbi čl. 218/IV ZKP in je bilo v skladu s V. odst.

218. čl. ZKP s strani pooblaščene osebe organov za notranje zadeve podano poročilo o tem dejanju v okviru ovadbe. Zato višje sodišče ob razveljavitvi prve sodbe ni opozorilo sodišče prve stopnje, da je treba izločiti še ovadbo, kot to v pritožbi neutemeljeno predlaga obt. D.Š..

Pooblaščene uradne osebe organov za notranje zadeve so torej ravnale v skladu s čl. 218 ZKP in je sodišče prve stopnje pravilno izločilo le tisto, kar je uvodoma navedeno v obrazložitvi tega sklepa. Zato je obtoženčeva pritožba, ki izpodbijanemu sklepu očita, da ni bila izločena še ovadba, neutemeljena. Sodišče druge stopnje jo je zato po III. odst. 402. čl. ZKP zavrnilo kot neutemeljeno.

ZKP člen 83,  218,  218/4,  218/5,  340,  340/3,  83,  218,  218/4,  218/5,  340,  340/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.