TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 1973/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

izvršilni stroški - potrebni stroški - vrnitev preveč plačane sodne takse

Potrebne izvršilne stroške odmeri sodišče v skladu z Zakonom o sodnih taksah in Odvetniško tarifo. Preveč plačano takso lahko taksni zavezanec zahteva nazaj s posebnim predlogom.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dolžniku naložilo, naj v roku osmih dni upniku poravna v predlogu navedeno terjatev ter dovolilo predlagano izvršbo. Stroške upnika je odmerilo na 18.100,00 SIT.

Zoper sklep o odmeri stroškov se pritožuje upnik ter sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep spremeni tako, da se upniku priznajo stroški sestave predloga za izvršbo po odvetniški tarifi. Pritožnik navaja, da sodišče z izpodbijanim sklepom ni priznalo priglašenih stroškov za sestavo predloga v višini 100 točk, kar po odvetniški tarifi znese 8.740,00 SIT.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da pritožbene navedbe ne držijo. Prvo sodišče je namreč upniku že priznalo stroške, ki so nastali s sestavo predloga za izvršbo, in sicer v skladu z veljavno odvetniško tarifo, torej v vtšini 100 točk, kar znese 8.740,00 SIT. Res pa je, da je med priglašenimi in priznanimi stroški razlika, in sicer ta znaša 9.000,00 SIT. Razlog za to pa je v tem, ker je upnik plačal previsoko sodno takso ter jo tudi priglasil. Po Zakonu o sodnih taksah znaša ta v obravnavani zadevi namreč le 9.000,00 SIT (tarifna številka 1).

Upnik je očitno zmotno štel, da bi bilo v primeru ugovora zoper sklep potrebno postopati po pravilih postopka v gospodarskih sporih. V tem primeru bi bila namreč taksa povečana za 100%. Ker pa ne gre za tak primer, ima upnik pravico zahtevati vrnitev preveč plačane takse (32. in 34. člen Zakona o sodnih taksah). Ker pa to ni predmet tega postopka in je prvo sodišče stroške upnika odmerilo v skladu z Zakonom in odvetniško tarifo ter pri tem ni zagrešilo nobenih kršitev, na katere je pritožbeno sodišče dolžno paziti po uradni dolžnosti, je bilo potrebno izpodbijani sklep potrditi.

ZST člen 32,  34,  32,  34.  ZIZ člen 38,  38.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 165/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

civilno procesno pravo - pravo intelektualne lastnine

Presoja, ali gre za spor iz avtorske pravice, je odvisna od presoje vsebine pogodbe, na kateri tožeča stranka temelji svoj tožbeni zahtevek. Z njo se je tožnik zavezal, da bo uredil tečaje tujih jezikov, ki jih organizira tožena stranka. Tega dela ni mogoče opredeliti kot avtorskega, torej kot individualne intelektualne stvaritve z določenega področja ustvarjalnosti (1. odst. 5. člena ZASP), takšnega značaja pa mu tudi ne more dati pogodbeno določilo o naravi plačila po tej pogodbi - to določilo ima lahko vpliv le na način obračuna pogodbenega plačila.

Za odločanje v sporu je pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Okrajno sodišče v Ljubljani je izdalo sklep, da ni stvarno pristojno za odločanje v pravdni zadevi, ker gre za spor iz avtorske pravice ter odločilo, da se po pravnomočnosti sklepa zadeva odstopi stvarno in krajevno pristojnemu Okrožnemu sodišču v Ljubljani.

To sodišče je sprožilo spor o pristojnosti. Meni, da v tej zadevi ne gre za spor iz avtorske pravice.

Za odločanje v sporu je pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani.

Po določilu 5. tč. 2. odst. 32. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99) so okrožna sodišča pristojna, da ne glede na vrednost spornega predmeta med drugim sodijo v sporih iz avtorske pravice. Presoja, ali gre za tak spor, je odvisna od presoje vsebine pogodbe, na kateri tožeča stranka temelji svoj tožbeni zahtevek. S pogodbo z dne 17.1.1994 se je tožnik zavezal, da bo vodil tečaje tujih jezikov, ki jih organizira tožena stranka, tako po klasični metodi kot po metodi "superlearning", za katero se je zavezal predhodno strokovno usposobiti (njegove naloge pa so sicer podrobneje opredeljene v 2. in 3. členu pogodbe). Tega dela ni mogoče opredeliti kot avtorskega, torej kot individualne intelektualne stvaritve z določenega področja ustvarjalnosti (1. odst. 5. člena Zakona o avtorski in sorodnih pravicah; ZASP, Ur.l. RS, št. 21/95). Takšnega značaja mu tudi ne more dati pogodbeno določilo o naravi plačila po tej pogodbi (4. člen pogodbe), saj ima to določilo lahko vpliv le na način obračuna pogodbenega plačila. Ker torej ne gre za spor iz avtorske pravice, vrednost spora pa ne presega 2,000.000,00 SIT, je za sojenje pristojno Okrajno sodišče v Ljubljani (1. odst. 30. člena ZPP in 1. odst. 103. člena Zakona o sodiščih).

ZASP člen 5,  5/1,  5,  5/1.  ZPP člen 30,  30/1,  32,  32/2,  32/2-5,  30,  30/1,  32,  32/2,  32/2-5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1920/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

ugovor zoper sklep o izvršbi - vsebina sklepa o izvršbi - primernost izvršilnega naslova za izvršbo - obrazložitev sklepa o izvršbi

Sklep o izvršbi vsebuje ob drugih obveznih sestavinah tako navedbo upnika kot terjatve, za katero je sodišče prve stopnje dovolilo izvršbo na podlagi izvršilnega naslova. Le-ta je primeren za izvršbo, če so v njem prav tako navedeni upnik in dolžnik, predmet in čas izpolnitve. Sklepa o izvršbi ni potrebno obrazložiti v delu, v katerem sodišče ugodi predlogu za izvršbo.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom o izvršbi je sodišče prve stopnje dovolilo izvršbo na podlagi izvršilnega naslova, to je pravnomočnega sklepa Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. I Pl 896/96, z dne 18. 11. 1996, zaradi izterjave glavnice v znesku 7.800,00 SIT, zakonitih zamudnih obresti od zneska 7.800,00 SIT za čas od 24. 2. 1995 do plačila in stroškov pravdnega postopka v znesku 3.100,00 SIT ter stroškov izvršbe v znesku 8.300,00 SIT.

Zoper tak sklep je dolžnik vložil ugovor. Navaja, da iz sklepa ni razvidno, kdo je upnik niti za kaj naj bi bila izvršena izterjatev.

Upnica je na ugovor odgovorila in navaja, da ugovorne navedbe niso razlog za ugovor po 55. členu ZIZ.

Sodišče prve stopnje je štelo, da ugovor ni utemeljen, in ga je poslalo višjemu sodišču, da o njem odloči kot o pritožbi.

Sklep o izvršbi vsebuje ob drugih obveznih sestavinah (1. odstavek 44. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ, Ur. l. RS, št.

51/98) tako navedbo upnika kot terjatve, za katero je sodišče prve stopnje v skladu s 17. členom ZIZ dovolilo izvšrbo na podlagi izvršilnega naslova. Le-ta je primeren za izvršbo, saj so v njem prav tako navedeni upnik in dolžnik, predmet in čas izpolnitve (1. odstavek 21. člena ZIZ). Ob uporabi argumenta po nasprotnem razlogovanju na podlagi določbe 4. odstavka 44. člena ZIZ sklepa o izvršbi ni potrebno obrazložiti v delu, v katerem sodišče ugodi predlogu za izvršbo.

Tako ni podan noben od razlogov, naštetih v 1. odstavku 55. člena, ne drug razlog, ki bi preprečeval izvršbo. Sodišče druge stopnje pa tudi ni našlo razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti na podlagi določbe 2. odstavka 350. člena v zvezi s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99) in 15. členom ZIZ. Zato je na podlagi določbe 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZIZ člen 21,  21/1,  44,  44/1,  44/4,  55,  55/1,  21,  21/1,  44,  44/1,  44/4,  55,  55/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Kp 725/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-02

V položaju, ko je obsojenec svojo obveznost določeno kot posebni pogoj v pogojni obsodbi izpolnil, je bilo treba postopek za preklic pogojne obsodbe ustaviti, s smiselno uporabo določbe drugega odstavka 394. člena ZKP.

Pritožbi obs. A. R. se ugodi in sodba sodišča prve stopnje spremeni tako, da se postopek za preklic pogojne obsodbe, izrečene s sodbo Okrajnega sodišča v ... z dne 14.12.1998, opr. štev. II K 147/96-39, ustavi.

Z napadeno sodbo je sodišče prve stopnje po določbi četrtega odstavka 506. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) obs. A. R. preklicalo s sodbo Okrajnega sodišča v ... z dne 14.12.1998, opr. štev. II K 147/96 izrečeno pogojno obsodbo in mu izreklo v pogojni obsodbi določeno kazen 4 (štiri) mesece zapora. Po določbi četrtega v zvezi s prvim odstavkom 507. člena (95. člena) ZKP je odločilo, da stroški postopka obremenjujejo proračun.

Proti tej sodbi se je obs. A. R. pravočasno pritožil. Iz njegove pritožbe je razbrati, da se zavzema za ustavitev postopka za preklic pogojne obsodbe.

Okrajno sodišče v ... je s sodbo z dne 14.12.1998 obs. A. R. po določbi 50. člena ZKP izreklo pogojno obsodbo, s katero mu je po prvem odstavku 211. člena Kazenskega zakonika (KZ) določilo kazen 4 (štiri) mesece zapora, ki pa ne bo izrečena, če v preiskusni dobi treh let ne bo storil novega kaznivega dejanja in bo v šestih mesecih od pravnomočnosti sodbe oškodovancu D. M. vrnil 250.000,00 SIT. Ker posebnega pogoja v navedenem roku ni izpolnil je sodišče prve stopnje na predlog oškodovanca (list.št. 70) izvedlo postopek po določbi 506. člena ZKP in pogojno obsodbo z dne 14.12.1998 s sodbo preklicalo.

Obs. A. R. se je proti tej sodbi pritožil, k pritožbi je priložil orginalni odrezek poštne nakaznice iz katerega izhaja, da je dne 13.10.1999 nakazal ošk. D. A. M. 250.000,00 SIT (list.št.7), kar predstavlja izpolnitev s pogojno obsodbo naložene obveznosti. V položaju torej, ko je obs. A. R. svojo obveznost določeno kot posebni pogoj v pogojni obsodbi izpolnil, je bilo treba postopek za preklic pogojne obsodbe ustaviti s smiselno uporabo določbe drugega odstavka 394. člena ZKP.

ZKP člen 394,  394/2,  506,  506/4,  394,  394/2,  506,  506/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Kp 722/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-02

Sodišče prve stopnje je obsojenčevo zahtevo za obnovo kazenskega postopka zavrglo, ker je štelo, da je obsojenec s svojo vlogo umaknil predlog za obnovo kazenskega postopka. Tako razumevanje obsojenčeve vloge pa je po oceni pritožbenega sodišča bilo napačno.

Pritožbi obs. C. B. se ugodi in sklep sodišča prve stopnje razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji zakoniti postopek.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 413. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) kot neutemeljeno zavrglo zahtevo za obnovo kazenskega postopka, ki jo je vložil obs. C. B. dne 4.4.1998 in jo dopolnil dne 12.4.1999, v zvezi s sodbama Okrajnega sodišča v ... z dne 29.8.1997, opr. št. II K 52/96 in Višjega sodišča v ... z dne 14.1.1998, opr. št. Kp 530/97, s katerima je bil pravnomočno spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja lahke telesne poškodbe po drugem v zvezi s prvim odstavkom 133. člena Kazenskega zakonika (KZ) in mu je bila izrečena pogojna obsodba, z določeno kaznijo tri mesece zapora in preizkusno dobo enega leta.

Proti temu sklepu se je obsojenec pravočasno pritožil. V pritožbi se smiselno zavzema za razveljavitev napadenega sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje.

Sodišče prve stopnje je obsojenčevo zahtevo za obnovo kazenskega postopka zavrglo, ker je štelo, da je obsojenec s svojo vlogo, ki je na prvostopno sodišče prispela dne 12.4.1999, umaknil predlog za obnovo kazenskega postopka, ki ga je podal dne 4.4.1998. Tako razumevanje obsojenčeve vloge pa je po oceni pritožbenega sodišča bilo napačno. To je razvidno tako iz dejstva, da se je zoper ta sklep prvostopnega sodišča obsojenec pritožil, kakor tudi iz okoliščine, da je v svoji "izjavi", kot je dopolnilno vlogo naslovil, navedel prav tiste podatke, ki jih je sodišče prve stopnje od njega zahtevalo, in sicer naslove prič, katerih izpovedbe bi naj očitno bile tak nov dokaz, ki je podlaga za obnovo kazenskega postopka po določbi 3. točke prvega odstavka 410. člena ZKP. Stavek "prosim vas, če vam je mogoče tožbo ustaviti...", naveden v obsojenčevi vlogi z dne 12.4.1999, ki ga je prvostopno sodišče razumelo kot umik zahteve za obnovo kazenskega psotopka, niti gramatikalno niti smiselno, seveda ob povezavi z dejstvom, da je obdolženec na laičen način skušal odgovoriti na zahtevo sodišča po dopolnitvi vloge z dne 4.4.1998, ne pomeni predloga za ustavitev postopka za obnovo kazenskega postopka.

Zato je tudi odločitev sodišča prve stopnje, razvidna iz napadenega sklepa, napačna.

Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi in odločilo, kot je razvidno iz izreka tega sklepa (tretji odstavek 402. člena ZKP).

KZ člen 133,  133/1,  133/2,  133,  133/1,  133/2.  ZKP člen 410,  410/1,  410/1-3,  413,  413/1,  410,  410/1,  410/1-3,  413,  413/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Kp 499/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-16

kazensko materialno pravo - kazensko procesno pravo

goljufija - zmotna ali nepopolna ugotovitev dejanskega stanja

Po oceni pritožbenega sodišča dejansko stanje doslej še ni bilo do take mere razjasnjeno, da bi odpadli prav vsi pomisleki o pravilnosti prvostopnega krivdnega izreka, to pa zahteva ponovitev dokaznega postopka z izvedbo vseh razpoložljivih dokazov in njihovo ponovno oceno.

Pritožbi zagovornika obd. I. K. se ugodi in sodba sodišča prve stopnje razveljavi ter zadeva vrne v novo sojenje.

Z uvodoma navedeno sodbo je sodišče prve stopnje spoznalo obd. I. K. za krivega kaznivega dejanja goljufije iz prvega odstavka 217. člena Kazenskega zakonika (KZ) in mu izreklo pogojno obsodbo v kateri mu je določilo kazen štiri mesece zapora s preizkusno dobo dveh let. Po četrtem odstavku 95. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) je obdolženca oprostilo plačila stroškov kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. člena tega zakona. Očitno na podlagi drugega odstavka 105. člena ZKP je obdolžencu naložilo plačilo premoženjskopravnega zahtevka zavarovalnici v znesku 466.894,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dne 18.1.1994 do plačila, znesek 23.344,00 SIT od dne 19.1.1994 do plačila in znesek 100.257,00 SIT od dne 21.1.1994 do plačila.

Proti tej sodbi se je pravočasno pritožil obdolženčev zagovornik zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožbenemu sodišču predlaga, da sodbo sodišča prve stopnje razveljavi in zadevo vrne v novo sojenje.

Tudi po oceni pritožbenega sodišča dejansko stanje doslej še ni bilo do take mere razjasnjeno, da bi odpadli prav vsi pomisleki o pravilnosti prvostopnega krivdnega izreka, to pa zahteva ponovitev dokaznega postopka z izvedbo vseh razpoložljivih dokazov in njihovo ponovno oceno.

Glede na pritožbena izvajanja zagovornika obdolženca bi po oceni pritožbenega sodišča bilo potrebno ugotoviti dejansko škodo na vozilu, saj ta doslej ni bila ugotovljena. Tako bo sodišče prve stopnje moralo glede ugotovljenih poškodb obdolženčevega avtomobila pribaviti policijski zapisnik o ogledu ter o teh okoliščinah zaslišati še pričo B. V., ki je v popravilo sprejel obdolženčev avto.

Le na tak način bi se namreč razjasnilo do kakšne višine odškodnine je bil obdolženec upravičen in kolikšno protipravno premoženjsko korist bi si naj obdolženec pridobil.

Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi obdolženčevega zagovornika, sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo v novo sojenje (prvi odstavek 392. člena ZKP).

V ponovljenem postopku bo sodišče prve stopnje dopolnilo dokazni postopek v nakazani smeri, po potrebi izvedlo še druge dokaze ter nato po njihovi skrbni oceni o zadevi vnovič odločilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 709/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

Če stranka izpodbija sodbo zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, mora v njej konkretno navesti, v čem je dejansko stanje ugotovljeno nepopolno ali zmotno.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (1. točka izreka) potrdi.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v veljavi v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora plačati tožeči stranki obračunane obresti v znesku 63.371,08 SIT z zamudnimi obrestmi od vložitve izvršilnega predloga dalje ter ji povrniti za 1.266,00 SIT izvršilnih stroškov z zamudnimi obrstmi (1. točka izreka sodbe). V presežku, to je za glavnico 313.856,52 SIT z zamudnimi obrestmi in ustreznimi izvršilnimi stroški, je sklep o izvršbi razveljavilo in tožbeni zahtevek zavrnilo (2. točka izreka sodbe). Tožeči stranki je naložilo, da mora toženi povrniti 42.751,00 SIT pravdnih stroškov (3. točka izreka sodbe). Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter predlagala, naj jo pritožbeno sodišče v 1. točki izreka razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo obravnavanje in odločanje. Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila. Pritožba ni utemeljena. Očitka pritožbe sodišču prve stopnje, da je nepravilna njegova ugotovitev, da zneski računov in datumi njihovih plačil niso sporni in da bi bilo treba obrestno mero zakonitih zamudnih obresti po višini primerjati z nekaterimi obrestnimi merami, ki jih je predložila že tožena stranka in z drugimi obrestnimi merami Dolenjske banke, sta tako splošna, da ju ni mogoče upoštevati. Tožena stranka bi morala konkretno navesti, kateri datumi računov in plačil niso pravilno ugotovljeni in katere so tiste obrestne mere, ki bi bile zanjo še ugodnejše od obrestnih mer zakonitih zamudnih obresti, ki jih je uporabilo sodišče prve stopnje. Samo v tem primeru bi bilo njene pritožbene navedbe in v zvezi z njimi dejanske ugotovitve sodišča prve stopnje sploh mogoče preizkusiti. Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da s pritožbo uveljavljani pritožbeni razlog ni podan. Na podlagi določbe 2. odst. 365. člena ZPP je prvostopno sodbo preizkusilo še glede pritožbenih razlogov bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP in zmotne uporabe materialnega prava. Ugotovilo je, da ni podan niti kateri od teh razlogov. Zato je po določbi 368. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo napadeno sodbo.

ZPP (1977) člen 355,  355/1,  355,  355/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 623/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-07

nova dejstva in novi dokazi v pritožbi - vročitev sodbe

V gospodarskem sporu pritožbeno sodišče ne upošteva v pritožbi prvič navedenih dejstev in predlaganih dokazov, če pritožnik ne izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predložiti do konca glavne obravnave. Če je bila sodba najprej vročena stranki, ki jo je zastopal odvetnik, šele po vložitvi strankine pritožbe pa še odvetniku, ni nobene kršitve določb pravdnega postopka, ker je pooblaščenec še vedno imel čas za vložitev pritožbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ostane sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v veljavi v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora plačati tožeči stranki obračunane zamudne obresti v skupnem znesku 727.461,30 SIT z zamudnimi obrestmi od vložitve izvršilnega predloga dalje ter ji povrniti izvršilne stroške. Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. člena ZPP in predlagala, naj jo pritožbeno sodišče spremeni ali razveljavi, zadevo pa vrne sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje. Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila. Pritožba ni utemeljena. Tožena stranka v postopku na prvi stopnji ni navedla nobenih dejstev in predlagala dokazov, s katerimi bi oporekala navedbam in dokazom tožeče stranke. Zato so vse trditve, navedene v pritožbi, tu navedene prvič. Tožena stranka ni niti poskusila izkazati za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogla navesti do konca glavne obravnave. Zato jih pritožbeno sodišče glede na določbo 1. odst. 496.a člena ZPP ni moglo upoštevati. Pritožba ima sicer prav, da je bila sodba prve stopnje vročena neposredno toženi stranki, čeprav jo je ves čas postopka na prvi stopnji zastopala odvetnica. Vendar pa je sodišče prve stopnje po prejemu pritožbe sodbo vročilo še pooblaščenki tožene stranke, ki bi nato lahko vložila pritožbo, a je ni. Kadar ima stranka pooblaščenca, se namreč po določbi 1. odst. 138. člena ZPP sodba vroči njemu in šele takrat začne teči rok za pritožbo. Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da ni podan nobeden od upoštevnih pritožbenih razlogov. Zato je na podlagi določbe 368. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeno sodbo.

ZPP (1977) člen 138,  138/1,  496a,  496a/1,  138,  138/1,  496a,  496a/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1685/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-10-13

Odločitev sodišča prve stopnje o zavrženju pritožbe je pravilna, saj na podlagi v sklepu citiranih predpisov (96. in 97. čl. Zakona o zemljiški knjigi) odločitve pritožbenega sodišča stranka ne more izpodbijati niti z rednim (pritožbo) niti izrednim pravnim sredstvom (obnovo ali revizijo).

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi in se izbriše zaznamba vložene pritožbe.

Sodišče prve stopnje je s sklepom zavrglo pritožbo F. J. zoper sklep pritožbenega sodišča. Zoper sklep se je pravočasno pritožil F. J.. Navaja, razliko 1269 m2 premalo vrnjenega zemljišča ter zavrača dodelitev določenih parcel, ker so v preveliki oddaljenosti od njegovega doma. Z dodelitvijo parcel na večji oddaljenosti od njegovega doma namesto parcel v zazidljivem pasu v bližini njegovega doma mu je povzročena velika finančna škoda. Pritožba ni utemeljena. Pritožnik v pritožbi (ponovno) izraža nezadovoljstvo z dodeljenimi zemljišči iz komasacijskega sklada, torej z izdano odločbo o novi razdelitvi zemljišč iz tega sklada medtem, ko se izpodbijani sklep tiče zavrženja njegove pritožbe, ker stranka v zemljiškoknjižnem postopku ne more vložiti pravnega sredstva zoper sklep pritožbenega sodišča. Njegove pritožbe torej že zato ni mogoče vsebinsko obravnavati, sodišče prve stopnje pa je pritožniku že v svojem predhodnem sklepu pojasnilo, kakšne (pravne) možnosti ima zaradi zatrjevanega prikrajšanja na voljo. Odločitev sodišča prve stopnje o zavrženju pritožbe pa je pravilna, saj na podlagi v sklepu citiranih predpisov (96. in 97. čl. Zakona o zemljiški knjigi, v nadaljevanju ZZK) odločitve pritožbenega sodišča stranka ne more izpodbijati niti z rednim (pritožbo) niti izrednim pravnim sredstvom (obnovo ali revizijo). Ker je torej sodišče prve stopnje pravilno uporabilo določila ZZK, je pritožbeno sodišče v skladu z 2. tč. 95. čl. ZZK pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje, hkrati pa odločilo o izbrisu zaznambe vložene pritožbe.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.