TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 349/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-02-13

prisilna poravnava - izvršilni postopek - stečaj

Prekinitev izvršilnega postopka zaradi začetega postopka prisilne poravnave se nanaša na vse izvršilne postopke, kjer je bil sklep o dovolitvi izvršbe že izdan, izvršba pa še ni bila realizirana.

Tudi v stečaju velja določilo o prekinitvi tekočega izvršilnega postopka in uveljavljanje izplačila s pravočasno prijavo v stečajnem postopku.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je v predmetni zadevi s sklepom prekinilo izvršilni postopek, ker se je nad dolžnikom dne 23.6.1995, pod opr.št. St 8/95, začel postopek prisilne poravnave.

Upnik se je zoper odločitev prvostopnega sodišča pravočasno pritožil, smiselno zaradi kršitve postopka in navedel, da je bil sklep o dovolitvi izvršbe izdan že dne 5.4.1995, torej pred začetkom prisilne poravnave. Če sodišče sklepa ni realiziralo pravočasno, to ni stvar upnika. Predlaga, da sodišče uporabi določbe 32. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS št. 67/93) - ZPPSL in, ne glede na začetek postopka prisilne poravnave, sklene, da se izplačilo upniku opravi.

Prekinitev izvršilnega postopka zaradi začetega postopka prisilne poravnave se nanaša na vse izvršilne postopke, kjer je bil sklep o dovolitvi izvršbe že izdan, izvršba pa še ni bila realizirana. Torej je prvostopno sodišče pravilno uporabilo določilo 2. odst. 36. člena ZPPSL. Pritožnik tudi pravno zmotno predlaga uporabo 32. člena ZPPSL (določilo pred novelo z dne 30.6.1997) in dovolitev posameznega izplačila iz dolžnikovega žiro računa. Namen cit. določila je dovolitev tistih izplačil, ki so v korist poteku postopka prisilne poravnave. V vsakem primeru pa tega določila ni več mogoče uporabiti, ker je postopek prisilne poravnave dne 23.10.1995 po uradni dolžnosti prešel v stečajni postopek. Tudi v slednjem velja določilo o prekinitvi tekočega izvršilnega postopka in uveljavljanje izplačila s pravočasno prijavo v stečajnem postopku.

ZPP (1977) člen 212,  212/-4,  212/1,  212,  212/-4,  212/1.  ZPPSL člen 32,  36,  36/2,  32,  36,  36/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 440/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-02-24

izvršba na denarna sredstva - pristojnost za spore - izvršilni postopek - stečajni postopek

Če je upnik predlagal izvršbo na denarna sredstva, ki jih ima dolžnik na računu pri Agenciji za plačilni promet, nadziranje in informiranje, je po določilu 194. člena Zakona o izvršilnem postopku v izvršilnem postopku izključno krajevno pristojno sodišče, na katerega območju je enota službe, ki vodi dolžnikov račun. Določilo 63. člena ZPP ne velja za izvršilni postopek, temveč določa izključno krajevno pristojnost za sojenje v sporih med stečajnim postopkom, torej šele, če bi dolžnik eventualno ugovarjal izvršilnemu sklepu in bi se zadeva nadaljevala v pravdi.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Okrajno sodišče v M. se je s sklepom izreklo za krajevno nepristojno v predmetni izvršilni zadevi in zadevo odstopilo Okrajnemu sodišču v L. kot izključno krajevno pristojnemu sodišču.

Upnik se je zoper prvostopni sklep pravočasno pritožil iz razloga, ker se je nad njim dne 27.12.1995 začel stečajni postopek, zato naj bi bilo, po določilu 63. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, v zadevi izključno krajevno pristojno sodišče, na območju katerega se opravlja stečajni postopek, torej v M.

Upnik je spregledal določilo 194. člena Zakona o izvršilnem postopku, po katerem je v izvršilnem postopku izključno krajevno pristojno sodišče, na katerega območju je enota službe, ki vodi dolžnikov račun. Upnik je predlagal izvršbo na denarna sredstva, ki jih ima dolžnik na računu pri Agenciji za plačilni promet, nadziranje in informiranje v L., zato se je sodišče prve stopnje utemeljeno izreklo za krajevno nepristojno. Določilo 63. člena ZPP ne velja za izvršilni postopek, temveč določa izključno krajevno pristojnost za sojenje v sporih med stečajnim postopkom, torej šele, če bi dolžnik eventualno ugovarjal izvršilnemu sklepu in bi se zadeva nadaljevala v pravdi.

ZPP (1977) člen 63,  63.  ZIP člen 194,  194.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 302/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-02-24

Če stranka ni natančneje določila obsega pravic po pooblastilu, sme odvetnik na podlagi takšnega pooblastila opraviti vsa pravdna dejanja, ki so navedena v členu 95 ZPP. Tudi umakniti tožbo, oziroma ugovor (1. točka drugega odstavka 95. člena ZPP). Če stranka noče, da bi odvetnik opravil kakšno pravdno dejanje, mora to vpisati v pooblastilo. V teh mejah ima dejanje pooblaščenca enake pravne učinke, kot da bi jih opravila stranka sama.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pooblaščenec tožene stranke (dolžnika) je na glavni obravnavi dne 17.2.1995 umaknil ugovor, zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. Zato je prvostopno sodišče, na podlagi drugega odstavka 456. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, ohranilo v veljavi celotni izvršilni sklep in odločilo o stroških postopka.

Dolžnik se je zoper odločitev prvostopnega sodišča laično pritožil, smiselno iz razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ker pooblaščenec ni imel pooblastila za zastopanje. Prav tako ni predložil dokaznega gradiva v predmetnem sporu.

Po pregledu predmetne zadeve je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožbene navedbe o pomanjkanju pooblastila za zastopanje, ne držijo. Tožena stranka je kot dolžnik sprejela izvršilni sklep dne 29.1.1994, na pooblastilu pa je datum 31.1.1994. Prav tako ni prezreti, da je na pooblastilu (priloga B1) žig tožene stranke in podpis, ki je podoben tistemu na poštni povratnici za izvršilni sklep in podpisu direktorja tožene stranke na pritožbi. Pooblaščenec je naslednji dan po izdanem pooblastilu to je dne 1.2.1994 vložil ugovor zoper izvršilni sklep, ki vsebuje povsem vsebinske navedbe in iz katerih izhaja, da je bil pooblaščenec z zadevo seznanjen.

Iz navedenih okoliščin dovolj zanesljivo izhaja, da je odvetnik dobil od tožene stranke pooblastilo za zastopanje v pravdi. Pooblaščenec je na glavni obravnavi v celoti umaknil ugovor (zapisnik o glavni obravnavi z dne 17.2.1995), ki je procesno dejanje, za katero ima pooblaščenec na podlagi navedenega pooblastila pravico.

Obseg pooblastila odvetniku določi stranka. Če stranka ni natančneje določila obsega pravic po pooblastilu, sme odvetnik na podlagi takšnega pooblastila opraviti vsa pravdna dejanja, ki so navedena v členu 95 ZPP. Tudi umakniti tožbo, oziroma ugovor (1. točka drugega odstavka 95. člena ZPP). Če stranka noče, da bi odvetnik opravil kakšno pravdno dejanje, mora to vpisati v pooblastilo. V teh mejah ima dejanje pooblaščenca enake pravne učinke, kot da bi jih opravila stranka sama. Umika umika ugovora zakon ne pozna, zato so pritožbene navedbe neutemeljene, odločitev prvostopnega sodišča pa pravilna.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 1077/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-04

Pritožbeno sodišče z obravnavanjem nepravočasne pritožbe ni posegalo v pravice drugih dedičev, ki so ugotovljene v izpodbijanem sklepu.

Prvostopno sodišče ni odločalo o izločitvi nepremičnine, ki spada v last pritožnika na osnovi izročilne pogodbe, ampak je le ugotovilo obseg zapuščine. Ta ugotovitev je pomembna zaradi eventualnega izpodbijanja s strani drugih dedičev.

Pritožba dediča A se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče ugotovilo, da spada v zapuščino certifikat, sredstva na tekočem računu in zapadla pokojnina. Sodišče je tudi ugotovilo, da je iz zapuščine izločena 1/2 vl. št. B, ker je ta nepremičnina bila predmet pogodbe o dosmrtnem preživljanju.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil dedič A zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi zatrjuje, da ni nikoli izločal iz zapuščine vl. št. B, ampak je sodišče le obvestil, da ta nepremičnina ne spada v zapuščino. V zemljiški knjigi je bila lastninska pravica že vknjižena na pritožnika. O navedeni nepremičnini zapuščinsko sodišče ne bi smelo odločati. Predlaga, da se izpodbijani del črta.

Pritožba je bila vložena po izteku pritožbenega roka, vendar jo je pritožbeno sodišče v skladu s čl. 173/2 Zakona o dedovanju vseeno obravnavalo.

Izpodbijani sklep je pravilen in zakonit. Sodišče prve stopnje je v izpodbijanem sklepu jasno ugotovilo, da spada v zapuščino le certifikat, sredstva na tekočem računu in zapadla pokojnina.

Sodišče je tudi jasno ugotovilo, da v zapuščino ne spada 1/2 vl. št.

B, ki je bila predmet pogodbe o dosmrtnem preživljanju. Takšen ugotovljen obseg zapuščine je v skladu s stališčem pritožnika, da je na cit. nepremičnini že vknjižena lastninska pravica v korist pritožnika.

Interes izpodbijati sklep sodišča prve stopnje bi imeli predvsem ostali dediči, če bi se ugotovilo, da je sodišče napačno ugotovilo, kaj spada v zapuščino. Na zapuščinski obravnavi pa niti ni bilo spora o tem, da je pogodba v korist pritožnika veljavna.

Obseg zapuščine je bil torej ugotovljen natanko tako, kot je želel pritožnik, saj bi v nasprotnem primeru sodišče v zapuščinskem postopku delilo pritožnikovo lastnino in ne lastnino zapustnika.

Sodišče pa je zaradi interesa drugih dedičev moralo v sklepu ugotoviti, da vl. št. B ne spada v zapuščino.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 936/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-26

Za spor, ki izvira iz medsebojnih gospodarskih razmerij dveh solastnikov obrtne delavnice, je gospodarski spor.

Pritožba se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje se je z izpodbijanim sklepom izreklo za stvarno nepristojno za sojenje v tem sporu pravdnih strank in odločilo, da bo po pravnomočnosti tega sklepa odstopilo zadevo senatu Okrožnega sodišča v Celju.

Zoper sklep se je tožeča stranka pritožila. Trdila je, da v sporu pravdnih strank ne gre za spor, ki izvira iz medsebojnih gospodarskih razmerij med pravdnima strankama kot imetnikoma obratovalnic. Tožnik s tožbo uveljavlja izpolnitev dogovora, ki sta ga pravdni stranki sklenili ob prenehanju skupne obratovalnice. Zato spor tožnika zoper toženca ni gospodarski spor. Če pa je šteti za gospodarski spor zahtevek po nasprotni tožbi, pa se naj ta tožba izloči in posebej obravnava.

Člen 489a Zakona o pravdnem postopku določa, da veljajo pravila o gospodarskih sporih tudi v sporih, ki izvirajo iz medsebojnih gospodarskih razmerij imetnikov obratovalnic in drugih posameznikov, ki opravljajo kot registriran poklic kako gospodarsko dejavnost. Iz obrtnega dovoljenja Skupščine Občine Žalec 313-142/82-3/7 z dne 4. 1. 1982 je razvidno, da sta pravdni stranki skupno opravljali obrtno dejavnost, iz odločbe z dne 22. 1. 1985 pa, da je sopogodbenik Jakob Olip izstopil iz skupne obratovalnice. S tožbo tožnik terja plačilo polovične vrednosti osnovnih sredstev, vloženih v skupno obrtno dejavnost, toženec pa z nasprotno tožbo plačilo terjatev iz poslovnega razmerja obratovalnice.

Tudi po oceni pritožbenega sodišča izvirata oba spora iz medsebojnih razmerij imetnikov obratovalnice in po cit. zakonitem določilu veljajo za njuno obravnavanje pravila o gospodarskih sporih. Zato je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep IV Cpg 1/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-24

Če predlagatelj predloži listine, ki jih je od njega zahtevalo registrsko sodišče, ki ga z odredbo ni opozorilo na to, kakšne morajo biti te listine, potem ni podlage za zavrženje predloga iz razloga, da listine niso take, kot jih sodišče pričakuje.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne registrskemu sodišču v novo odločanje.

Registrsko sodišče je zavrglo predlog za vpis sprememb v sodni register, češ da ga predlagatelj kljub pozivu v danem roku ni popravil tako, da bi bile izpolnjene procesne predpostavke za odločanje.

Zoper sklep se je predlagatelj pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. člena ZPP v zvezi z 19. členom ZSR in 37. členom ZNP ter predlagal njegovo razveljavitev. Navedel je, da je v celoti postopal po odredbi registrskega sodišča in predložil vse zahtevane listine.

Iz obrazložitve napadenega sklepa sledi, da je registrsko sodišče zavrglo predlagateljev predlog za vpis sprememb v sodni register, češ da predlagatelj po odredbi sodišča ni predložil pravilnega izvlečka iz trgovskega registra in njegovega prevoda, s katerima bi izkazal, da je njegov ustanovitelj - tuja pravna oseba - vpisan v ustrezen register. Izvleček in njegov prevod sta bila namreč predložena v navadni fotokopiji, izvleček pa je star že pet let. Dejstvo, da je predlagatelj predložil registrskemu sodišču le fotokopiji izvlečka iz trgovinskega registra z dne 17.11.1992 s prevodom, je resnično.

Vendar pa registrsko sodišče v odredbi, s katero je predlagatelja pozvalo na dopolnitev predloga za vpis sprememb v sodni register, le-tega ni opozorilo, kakšne oblike in koliko star mora biti izvleček. Poleg tega pa sploh ni obrazložilo, zakaj je ta izvleček potreben tudi v postopku vpisa sprememb v sodni register, ko je ista tuja pravna oseba že vpisana v sodnem registru kot ustanovitelj predlagatelja.

Če predlagatelj predloži listine, ki jih je od njega zahtevalo registrsko sodišče, ki pa ga z odredbo ni opozorilo na to, kakšne morajo biti te listine, potem ni podlage za zavrženje predloga iz razloga, da listine niso take, kot jih sodišče pričakuje. V takem primeru mora pač ponovno pozvati predlagatelja, naj predloži ustrezne listine; šele če predlagatelj tega ne stori, je podan razlog za zavrženje predloga. Ker torej podlage za zavrženje predloga v obravnavani zadevi ni bilo, je moralo pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 39. člena ZSR pritožbi ugoditi, izpodbijani sklep razveljaviti ter zadevo vrniti registrskemu sodišču v novo odločanje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 462/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-05

Če so vse sestavine vabila na narok za glavno obravnavo pravilno izpolnjene, napačno je zapisan samo znesek vtoževanega denarnega zahtevka, se pravdna stranka ne more sklicevati na to, da na narok ni bila pravilno povabljena, ker ni vedela, za kaj gre.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da se zaradi umika tožbe v posledici izostankov obeh pravdnih strank z dveh zaporednih narokov šteje tožba za umaknjeno, zato je razveljavilo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v 1. in 3. točki izreka.

Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila in predlagala njegovo razveljavitev. Navedla je, da je bil v vabilu na naroka napačno zapisan znesek 17.052,20 SIT kot sporni znesek, zato ni mogla ugotoviti, na kaj se zadeva nanaša.

Sodišče prve stopnje je točno ugotovilo, da nobena od pravdnih strank ni prišla na dva zaporedna naroka za glavno obravnavo. Zato je ravnalo pravilno, ko je po določbi 2. odst. 499. člena ZPP štelo tožbo za umaknjeno ter razveljavilo sklep o izvršbi. Dejstvo, da je bil v vabilu, s katerim je bila tožeča stranka povabljena na prvega od dveh narokov, napačno naveden znesek, ki naj bi se na obravnavi obravnaval, ne pomeni, da tožeča stranka na narok ni bila pravilno povabljena. Sporni znesek (naveden je bil znesek 17.052,20 SIT, po delnem umiku tožbe, ugotovljenem s sklepom VI Ig 384/93 z dne 18.10.1993, ki ga je tožeča stranka prejela dne 26.10.1993, pa je znašal še 47.052,20 SIT) ni tako bistvena sestavina vabila, da bi lahko šteli, da je zaradi napačnega zapisa tega zneska vabilo napačno, zlasti če so vse ostale sestavine vabila (predvsem opravilna številka spisa in pravdni stranki) pravilno navedene, kot je bilo tudi v tem primeru. Tožeča stranka je imela možnost, da s pregledom spisa ugotovi, za katero zadevo gre ali pa to seveda ugotovi na naroku, na katerega je bila povabljena.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da s pritožbo uveljavljana bistvena kršitev določb pravdnega postopka ni podana. Tudi kakšne od bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP, na katere je pazilo po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP), ni ugotovilo. Zato je na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni sklep.

ZPP (1977) člen 114,  114/2,  499,  499/2,  114,  114/2,  499,  499/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cpg 92/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-05

pooblaščenec - upravičenost za zastopanje

Sodišče mora med postopkom ves čas paziti, ali je tisti, ki nastopa kot pooblaščenec, upravičen za zastopanje. Pooblaščenec je lahko vsak, kdor je popolnoma poslovno sposoben. V primeru, da pooblaščenec zaradi bolezni ni več izpolnjeval navedenega pogoja, ni bil več upravičen za zastopanje. Zato dejanja ali opustitve pooblaščenca po tem, ko ni bil več upravičen za zastopanje, ne morejo imeti pravnih učinkov.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo, dovoljeno s sklepom tega sodišča opr. št. I Ig 813/96 z dne 4.6.1996. Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. Navedel je, da ni bil obveščen o neuspelem rubežu. Verjetno je prišlo do napake pri obveščanju zaradi dolgotrajne bolezni in kasneje smrti pooblaščenca.

Predlagal je, naj pritožbeno sodišče razveljavi izpodbijani sklep in vrne zadevo sodišču prve stopnje, ki naj nadaljuje z opravljanjem izvršbe, saj terjatev še obstaja.

Sodišče prve stopnje je izvršbo ustavilo, ker upnik ni predlagal ponovnega rubeža v treh mesecih po prejemu obvestila o neuspešnem poskusu rubeža (2. in 3. odstavek 79. člena ZIP). Upnik v pritožbi utemeljeno trdi, da ni pravilna ugotovitev, da je bil obveščen o neuspešnem poskusu rubeža. Iz podatkov v spisu in navedb upnika izhaja, da je pooblaščenec, ki ga je zastopal v postopku pred sodiščem prve stopnje, zbolel in dne 29.9.1997 umrl. Na podlagi določila 4. odstavka 98. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP mora sodišče med postopkom ves čas paziti, ali je tisti, ki nastopa kot pooblaščenec, upravičen za zastopanje. V 90. členu ZPP v zvezi s 14. členom ZIP pa je določeno, da je pooblaščenec lahko vsak, kdor je popolnoma poslovno sposoben. V primeru, da pooblaščenec upnika zaradi bolezni ni več izpolnjeval navedenega pogoja, ni bil več upravičen za zastopanje. Zato dejanja ali opustitve pooblaščenca po tem, ko ni bil več upravičen za zastopanje, ne bi mogle imeti pravnih učinkov (92. člen ZPP v zvezi s 14. členom ZIP). Sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, ali je pooblaščenec upnika v času prejema obvestila o neuspešnem rubežu in do preteka roka, v katerem bi moral predlagati ponoven rubež, izpolnjeval pogoj iz 90. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP in bil upravičen za zastopanje. Od tega pa je odvisno, ali je rok za vložitev predloga za ponoven rubež začel teči z dnem, ko je bil o neuspešnem rubežu obveščen poblaščenec upnika. Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi in razveljavilo sklep sodišča prve stopnje ter mu vrnilo zadevo v nov postopek (3. točka 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP). Sodišče prve stopnje bo moralo ugotoviti zgoraj navedena dejstva, na podlagi teh pa oceniti, ali so izpolnjeni pogoji iz 3. odstavka 79. člena ZIP.

ZPP (1977) člen 90,  98,  98/3,  90,  98,  98/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cpg 34/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1998-03-26

sodba na podlagi pripoznave - nemoralna pripoznava - pravni interes za pritožbo

Samo dejstvo, da je bila pripoznava tožbenega zahtevka dana v izredno ugodnih okoliščinah za toženo stranko, še ne pomeni, da je pripoznava nemoralna. Če tožeča stranka s pritožbo ne zatrjuje, da so bile te okoliščine hkrati njej v škodo, potem nima pravnega interesa za pritožbo zoper sodbo na podlagi pripoznave.

Pritožnik nosi sam svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je s sodbo na podlagi pripoznave razsodilo, da se toženi stranki nalaga, da v 15 dneh sklene s tožečo stranko pogodbo o prodaji nepremičnine in da mora tožena stranka tožeči povrniti pravdne stroške. S sklepom pa je zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarnega zahtevka tožeče stranke.

Zoper sodbo in sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila iz vseh pritožbenih razlogov po 3. odst. 353. člena ZPP ter predlagala njuno razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navedla je, da je bila pripoznava nemoralna, ker je bila dana v izredno ugodnih okoliščinah za toženo stranko, zato je v nasprotju z 2. točko 3. odst. 3. člena ZPP.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožeča stranka je v tem sporu zmagala, ker je tožena stranka v celoti pripoznala njen tožbeni zahtevek. Pripoznava tožbenega zahtevka ne more biti nemoralna samo zato, ker bi jo tožena stranka dala v zanjo izredno ugodnih okoliščinah, kot to trdi tožeča stranka v pritožbi.

Te okoliščine morajo biti take, da so obenem neugodne za tožečo stranko. Tega, da bi bile okoliščine, v katerih je tožena stranka pripoznala tožbeni zahtevek, v škodo tožeče stranke, le-ta v pritožbi niti ne zatrjuje (če pa zaradi teh okoliščin ni več zainteresirana za sklenitev sporne pogodbe, bi lahko tožbo še pred pripoznavo umaknila, pa tudi po izdaji sodbe bo svoj interes lahko branila tako, da pač ne bo zahtevala izvršitve sodbe). Zato pritožbeno sodišče ocenjuje, da tožeča stranka s pritožbo zoper sodbo na podlagi pripoznave ne brani nobene svoje pravne koristi. Zanjo torej nima pravnega interesa, zato po določbi 3. odst. 358. člena ZPP ni dovoljena in jo je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 367. člena ZPP zavrglo.

Že iz trditev v pritožbi, da tožeča stranka noče več sklenitve obravnavane pogodbe sledi, da tudi za začasno odredbo v zavarovanje tega zahtevka nima več pravnega interesa; zato ga nima tudi za pritožbo zoper sklep o zavrnitvi njenega predloga za izdajo take začasne odredbe. Tudi ta pritožba je torej po že navedeni zakonski podlagi nedovoljena in jo je pritožbeno sodišče zato na podlagi določbe 1. točke 380. člena ZPP prav tako zavrglo.

Skladno z določbo 1. odst. 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP je sodišče druge stopnje odločilo, da tožeča stranka sama nosi svoje stroške postopka s pritožbo, ker z njo ni uspela.

ZPP (1977) člen 3,  3/3-2,  331,  358,  358/3,  3,  3/3-2,  331,  358,  358/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.