TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sodba Cpg 319/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-05

Po določilu 277. člena ZOR lahko upnik obračuna višje zamudne obresti, kot so določene v zakonu, ki ureja obrestno mero, le v primeru kreditnega odnosa, ko je dolžnik najprej v skladu s pogodbo uporabljal upnikova denarna sredstva, potem pa je prišel v plačilno zamudo. Pri prodajni pogodbi se pogodbeni stranki lahko dogovorita, da bo prodajalec določen čas kreditiral kupca - v takem primeru tečejo od dneva plačilne zamude višje pogodbene obresti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka nosi svoje pritožbene stroške.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine, ki ga je vložila dne 14.9.1992, zahtevala od tožene stranke obračunane obresti v znesku 171.912,50 sit spp. Po ugovoru tožene stranke in opravljeni glavni obravnavi je sodišče prve stopnje razsodilo tako, da je izvršilni sklep o naložitvi plačila vzdržalo v veljavi za 74.489,60 sit z zamudnimi obrestmi od 11.9.1992 do plačila in stroški, v presežku pa izvršilni sklep razveljavilo.

Tožeča stranka je v pravočasni pritožbi iz vseh pritožbenih razlogov izpodbijala le tisti del prvostopne sodbe, s katerim je bil njen zahtevek zavrnjen. Navaja, da so bile med strankam na podlagi podpisanih naročilnic za plačilno zamudo dogovorjene pogodbene obresti, ki jih je tožeča stranka tudi vtoževala, ne pa zakonite zamudne obresti, kot jih je dosodilo prvostopno sodišče.

Sodišče druge stopnje je preiskusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preiskusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo tako, da je tožeči stranki priznalo le zamudne obresti po zakonu o obrestni meri zamudnih obresti (Ur.l.RS št.14/92 in 13/93). Pritožbeno sodišče tudi ni našlo kršitve procesnega zakona. Glede na pritožbena izvajanja pa je še dodati: Po določilu 277. člena ZOR lahko upnik obračuna višje zamudne obresti, kot so določene v zakonu, ki ureja obrestno mero, le v primeru kreditnega odnosa, ko je dolžnik najprej v skladu s pogodbo uporabljal upnikova denarna sredstva, potem pa je prišel v plačilno zamudo. Pri prodajni pogodbi se pogodbeni stranki lahko dogovorita, da bo prodajalec določen čas kreditiral kupca - v takem primeru tečejo od dneva plačilne zamude višje pogodbene obresti.

V konkretnem primeru pa iz "plavega sporazuma" izhaja, da sta se stranki dogovorili za običajni 15-dnevni plačilni rok, dogovor o višjih pogodbenih obresti ob plačilni zamudi pa je nedovoljeno poseganje v prisilni predpis države o višini obrestne mere. Zato je prvostopno sodišče utemeljeno del zahtevka zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 602/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-10

izvršba proti stečajnemu dolžniku - stroški stečajnega postopka

Stroški pravde za ugotovitev obstoja upnikove terjatve zoper stečajnega dolžnika so stroški stečajnega postopka, za katere sodišče proti stečajnemu dolžniku lahko dovoli izvršbo.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog za izvršbo, ker je dolžnik v stečaju in zoper njega po 1. odst. 111. člena ZPPSL (Ur. l. RS 67/93, v sklepu napačno naveden 1. odst. 99. člena prej veljavnega stečajnega zakona) ni mogoče dovoliti izvršbe.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov in predlagal njegovo razveljavitev. Navedel je, da z izvršbo zahteva plačilo pravdnih stroškov, prisojenih v pravdi, ki je tekla proti stečajnemu dolžniku, ki jih je tudi povzročil. Ti stroški so zato stroški stečajnega postopka.

Po določbi 1. odst. 111. člena ZPPSL od dneva začetka stečajnega postopka zoper dolžnika res ni mogoče dovoliti prisilne izvršbe, vendar samo za poplačilo terjatev, glede katerih takrat že obstaja izvršilni naslov ali verodostojna listina. V obravnavanem primeru pa temu ni bilo tako. Izvršilni naslov je namreč očitno nastal šele po začetku stečajnega postopka, saj je v njem odločeno o ugotovitvi obstoja upnikove terjatve. Pravdni stroški, ki jih mora stečajni dolžnik plačati na podlagi takega izvršilnega naslova, so po izrečni določbi 1. odst. 145. člena ZPPSL stroški stečajnega postopka. Za te stroške pa po določbi 4. odst. 111. člena ZPPSL določba 1. odst. tega člena ne velja.

Pritožbeno sodišče je na podlagi utemeljene pritožbe napadeni sklep razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopjne v nov postopek (3. točka 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP).

ZPPSL člen 111,  111/1,  111/4,  145,  145/1,  111,  111/1,  111/4,  145,  145/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 194/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-02

Pravno pravilo 7. člena zakona o zemljiških knjigah iz leta 1930 je enako kot sedaj veljavni 36. člen zakona o zemljiški knjigi (Ur.l. RS št. 33/95) določalo, da se vrstni red vpisov, ki se nanašajo tudi na vpis hipoteke, ravna po trenutku, ko je vloga prispela k zemljiško-knjižnemu sodišču.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljni izvršilni stroški.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je njegov izvršilni predlog zavrnilo. V pritožbi je navedel, da kasneje, v zemljiško knjigo vpisana prepoved odtujitve in obremenitve v korist občine, ne more vplivati na upnikovo - prej vpisano pravico iz hipoteke. Nadalje je navedel, da je pravilno zahteval plačilo tolarske protivrednosti zneska 66.857,32 DEM.

Pritožnik ima prav, da kasneje, v zemljiško knjigo vpisana prepoved odtujitve in obremenitve v korist občine, ne more upniku preprečiti poplačilo na podlagi hipoteke vpisane v zemljiško knjigo. Iz izpiska iz zemljiške knjige, kot tudi iz priloženega spisa prvostopnega sodišča izhaja, da je upnik dne 29.6.1992 vložil predlog za zavarovanje z ustanovitvijo zastavne pravice na nepremičnini na podlagi sporazuma strank. Sledila sta sporazum iz 251c člena in sklep iz 251d ZIP ter vpis hipoteke v zemljiško knjigo. V tistem času se je še uporabljalo pravno pravilo 7. člena zakona o zemljiških knjigah iz leta 1930, ki je enako kot sedaj veljavni 46. člen zakona o zemljiški knjigi (Ur.l. RS št. 33/95) določal, da se vrstni red vpisov, ki se nanašajo tudi na vpis hipoteke, ravna po trenutku, ko je vloga prispela k zemljiško-knjižnemu sodišču. Tako je tudi v tej zadevi prvostopno sodišče vpisalo hipoteko upnika v zemljiško knjigo z dnem 29.6.1992. Zato dne 20.7.1992 vpisana prepoved odtujitve in obremenitve v korist občine ne more imeti nobenih posledic na pravico upnika do poplačila iz vpisane hipoteke.

Prav tako nima prav prvostopno sodišče z navedbo v razlogih izpodbijanega sklepa, da izvršba ni dopustna, ker je upnik predlagal izvršbo dolga v tuji valuti, izvršilni naslov pa glasi na znesek 3,000.000,00 sit. Iz izvršilnega predloga očitno izhaja predlog za izvršbo v tolarskem znesku, le da je upnik uveljavljal devizno klavzulo, dogovorjeno v kreditni pogodbi. V času izdaje izpodbijanega sklepa to je dne 31.1.1994 je upnik zahteval po srednem tečaju Banke Slovenije znesek 5,159.607,84 sit spp.

V ponovnem postopku pa bo prvostopno sodišče lahko iz naslova hipoteke na nepremičnini pod vl. št. 552 K.O. M. dovolilo izvršbo le do višine 3,000.000,00 sit, saj je v zemljiško knjigo vpisana hipoteka le v takem znesku (in ne tako kot izhaja iz istega z.k.

izpiska za Z.M. - hipoteka do višine 264.500 ATS).

V novem postopku bo prvostopno sodišče odločilo tudi o nadaljnih izvršilnih stroških.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 268/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-07-08

Prvostopno sodišče je utemeljeno zavrnilo tožnikov zahtevek za izplačilo akontacije vojaške starostne pokojnine po Odloku o izplačevanju akontacij vojaških pokojnin (Ur. list RS, št. 4/92), ko je ugotovilo, da je že uveljavil pokojnino v R Hrvaški, po sporazumu med R Slovenijo in R Hrvaško o vojaških pokojninah (Ur. list RS, št. 48/92 - Mednarodne pogodbe št. 13) pa izbirna pravica ni možna.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Izločitveni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, s katerim je le-to popravilo izrek sklepa o napotitvi na pravdo. V izpodbijanem sklepu je sodišče popravilo izrek tako, da je upnik napoten na ugotovitev izločitvenega zahtevka tudi glede parcele št. 2002 pri vl. št. 868 K.O. R. V pritožbi je upnik navedel, da je stečajni upravitelj na naroku za preizkus terjatev prerekal le izločitvene zahtevke za parcele št. 2003, 2004 in 2005. Pritožba ni utemeljena.

Izločitveni upnik je v prijavi zahteval izločitev parcel št. 2002. 2003, 2004 in 2005 pri vl. št. 868 K.O. R. za katere je v teku postopek denacionalizacije.

Iz zapisnika o naroku za preizkus upniških terjatev, ki je bil opravljen dne 1.2.1995 je razvidna napaka, ki se je potem nadaljevala tudi v sklepu o napotitvi na pravdo. V zapisniku je namreč navedeno, da je upnik prijavil izločitveni zahtevek le za parc. štev 2003, 2004 in 2005, čeprav je očitno, da je senat obravnaval celotno prijavo izločitvenega upnika. Iz nadaljnega zapisa izhaja, da je stečajni upravitelj prerekal celotni izločitveni zahtevek. Tako je potek naroka razumel tudi izločitveni upnik, ki je vložil tožbo za ugotovitev prerekanega zahtevka tudi glede parcele štev. 2002. Zato izpodbijani sklep pomeni dejansko odpravo pisne napake, ker pa je le-ta nastala v izreku sklepa, je bila stranka upravičena do pritožbe.

Pritožnik si tudi zmotno razlaga situacijo, ko stečajni upravitelj na naroku ne bi prerekal zahtevka glede parcele štev 2002. V takem primeru, ko tudi v zapisniku ni izrecnega priznanja tega dela zahtevka, bi se po določilu 1. odst. 143. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - v nadaljevanju ZPPSL (Ur.l. RS št. 67/93) štelo, da v tem delu zahtevek ni preizkušen in bi o parceli štev. 2002 moral stečajni upravitelj podati določno izjavo na naroku za 2. preizkus terjatev.

Izločitveni upnik nima pravice zahtevati povrnitve pritožbenih stroškov, ki so mu nastali v zvezi z udeležbo v stečajnem postopku, ker izločitveni upnik enako kot stečajni upnik nista stranki v smislu pravdnega postopka. Zato določb ZPP o stroških ni mogoče uporabiti v stečajnem postopku. Slednji je po svoji pravni naravi nepravdni postopek za katerega velja, da udeleženci trpijo svoje stroške, razen če zakon določa drugače - 35. člen zakona o nepravdnem postopku. V stečajnem postopku le-ta določa povrnitev stroškov le tistim stečajnim upnikom, ki so člani upniškega odbora - 89. člen ZPPSL.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 662/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-08-28

Če upnik na poziv sodišča, naj sporoči pravilen naslov dolžnika, na podlagi podatkov sodnega registra sporoči novo firmo dolžnika na nespremenjenem naslovu, pa mu sklepa o izvršbi kljub temu ni mogoče vročiti, ker naslov ni resničen, ni mogoče zavreči izvršilnega predloga na podlagi dejstva, da upnik ni ravnal v skladu s pozivom sodišča, ne da bi ga sodišče še enkrat opozorilo, da naslov ni pravilen.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je razveljavilo sklep o izvršbi in zavrglo izvršilni predlog, ker je ugotovilo, da upnik kljub pozivu ni sporočil novega naslova dolžnika.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in predlagal njegovo razveljavitev. Navedel je, da je sodišču sporočil podatke o dolžniku na podlagi izpiska iz sodnega registra in ga zato, ker se je nanje zanesel, ne morejo prizadeti škodljive pravne posledice. Sodišče bi moralo ravnati, kot da dolžnik sprejem pošiljke odklanja, torej z nabitjem pisanja na njegova vrata ali na sodno oglasno desko. V vsakem primeru pa bi moralo upnika ponovno obvestiti, da dolžnikov naslov ni pravilen ter mu po 148. členu ZPP pomagati dobiti podatke o resničnem sedežu.

Pritožbeno sodišče soglaša s trditvijo upnika, da potem, ko je na poziv sodišča in po preveritvi stanja v sodnem registru sporočil nove podatke o dolžniku, ni mogoče reči, da ni sporočil novega naslova dolžnika in na tej podlagi zavreči izvršilnega predloga. Prav bi bilo, da bi ga sodišče po ponovnem neuspešnem poskusu vročitve sklepa o izvršbi še enkrat opozorilo, da dolžnika (z novo firmo) na navedenem naslovu ni (čeprav je vprašljivo, ali je glede na vpis sprememb v sodni register naslov sedeža res ostal nespremenjen ali pa sploh ni več registriran). Če bi upnik nato sporočil, da naslova ne more sam zvedeti, bi mu moralo sodišče pri tem pomagati v skladu z določbo 148. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP. Iz teh razlogov je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP izpodbijani sklep razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek.

O stroških pritožbenega postopka, katerih povrnitev zahteva upnik, bo glede na določbo 3. odst. 166. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP odločeno s končno odločbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 712/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-08-28

ustavitev izvršbe - novo izvršilno sredstvo

Samo dejstvo, da je upnik za izterjavo iste terjatve predlagal izvršbo z drugim izvršilnim sredstvom, ni razlog za ustavitev izvršbe po uradni dolžnosti.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Sodišče prve stopnje je ustavilo izvršbo in razveljavilo vsa izvršilna dejanja, ker je upnik za izterjavo iste terjatve vložil predlog za izvršbo z drugim izvršilnim sredstvom, čemur je sodišče ugodilo.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in predlagal njegovo razveljavitev. Navedel je, da sodišče ni imelo nobenega razloga, da je po uradni dolžnosti ustavilo izvršbo in razveljavilo izvršilna dejanja.

Upnik lahko ves čas izvršilnega postopka predlaga več izvršilnih sredstev hkrati. Za uveljavitev denarne terjatve lahko torej predlaga vsa izvršilna sredstva iz 27. člena ZIP. Sodišče bi lahko po uradni dolžnosti omejilo izvršbo samo na nekatera sredstva (lahko tudi na eno samo) le, če bi ugotovilo, da zadoščajo za uveljavitev terjatve (2. odst. 29. člena ZIP). Take ugotovitve izpodbijani sklep ne vsebuje.

Samo dejstvo, da je upnik za izterjavo iste terjatve predlagal izvršbo z drugim izvršilnim sredstvom, ni razlog za ustavitev izvršbe po določbah ZIP. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP utemeljeni pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Glede na določbo 3. odst. 166. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP bo o pritožbenih stroških, katerih povrnitev zahteva upnik, odločeno s končno odločbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 303/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-08-12

ločitvena pravica - rok za prijavo terjatev

Ena izmed razlik med jamčevanjem za napake in garancijo je prav v tem, da lahko stranka zahteva odpravo napak ves čas garancijskega roka in notifikacija ni vezana na določen čas (6 mesecev) po odkritju napak - 502. člen ZOR.

Po sodni praksi začne teči enoletni rok za vložitev tožbe tudi od zadnjega dne sanacijskih del, ki so opravljena na zahtevo stranke, saj bi jo sicer izvajalec lahko izigral z navidezno pripravljenostjo odpraviti napake.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je njegovo prijavo ločitvene pravice zavrglo. V pritožbi je navedel, da po določilu 10. člena ZPPSL začetek stečaja nima vpliva na ločitveno pravico.

Prvostopno sodišče je objavilo oklic o začetku stečajnega postopka v Uradnem listu RS dne 17.11.1995. Dvomesečni rok za priglasitev upniške terjatve, vključno s pravico do ločenega poplačila iz 1. in 6. odst. 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l.RS št.67/93 - v nadaljevanju ZPPSL), je potekel v sredo 17.1.1996. Upnik je dne 13.12.1995 prijavil terjatev v znesku 25,357.394,67 sit - torej v roku. Dne 10.6.1996 pa je poleg delnega zmanjšanja svoje terjatve (sedaj zahteva 22,300.407,67 sit) prijavil tudi ločitveno pravico za polačilo navedene terjatve. Ker je navedeni zakonski rok, ki velja za prijavo terjatve in ločitvene pravice, prekluziven, pravica zahtevati prednostno poplačilo v stečajnem postopku preneha z potekom roka. Pritožnik je v zmoti, ko se sklicuje na določila 10. člena ZPPSL - začetek stečaja res nima posledic na pravico do polačila iz določenih dolžnikovih stvari - vendar ob pogoju, da upnik to pravico uveljavi s pravočasno prijavo.

ZPPSL člen 10,  137,  137/1,  137/6,  10,  137,  137/1,  137/6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 456/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-04

taksa za nov predlog za izvršbo - izvršilni naslov

V primeru, ko je v istem postopku predlaganih več izvršilnih sredstev hkrati ali drugo za drugim, upniku na podlagi tarifne številke 1 tč.č Zakona o sodnih taksah ni potrebno plačati nove takse, to pa ne velja za primer, ko upnik na podlagi istega izvršilnega naslova vloži v celoti nov predlog za izvršbo.

Pritožba upnika zoper sklep z dne 10.5.1996 o odmeri sodne takse se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

S sklepom z dne 10.5.1996 je prvostopno sodišče odmerilo upniku takso za izvršilni predlog in za sklep o izvršbi.

V pritožbi zoper sklep upnik navaja, da je sodišče na podlagi istega izvršilnega naslova izdalo že sklep o izvršbi pod opr.št. I 200/95, za katerega je že plačal potrebno takso. Upnik je novo sredstvo izvršbe predlagal le zato, ker izvršba na žiro račun dolžnika, ki je bila dovoljena s sklepom v navedenem postopku, vse do danes še ni bila realizirana. Tarifna št. 1 Zakona o sodni taksi in k tej tarifni številki obvezno pojasnilo pod tč. č določa, da se za predlog za izvršbo plača ena sodna taksa tudi tedaj, kadar je predlaganih več sredstev za izvršbo, ne glede na to, ali so predlagana istočasno ali drugo za drugim. Po mnenju pritožitelja je zato prvostopno sodišče odločilo popolnoma mimo navedenega določila. Meni, da se je sodišče neutemeljeno sklicevalo na določila sodnega reda, na podlagi katerega je zadevo I 200/95 odčrtalo kot končano in predlog za izvršbo vpisalo kot samostojno zadevo. Določila sodnega reda se nanašajo namreč le na notranjo organizacijo sodišč in iz njega ne morejo niti posredno izhajati nikakršne obveznosti za stranke v postopku.

Pritožba sicer utemeljeno navaja, da določila sodnega reda urejajo le organizacijo dela sodišč in zato ne morejo imeti vpliva na določila Zakona o sodnih taksah. Vendar pa je po oceni pritožbenega sodišča prvostopno sodišče Zakon o sodnih taksah (Uradni list SRS 1/90, RS 9/91) pravilno uporabilo. Upnik je sicer res dne 28.3.1996 predlagal izvršbo na podlagi istega izvršilnega naslova kot v zadevi pod opr.št. I 200/95, a je vložil v celoti nov predlog za izvršbo, na podlagi katerega je sodišče dne 10.4.1996 tudi izdalo nov sklep o izvršbi. Ni šlo torej za isti postopek, v katerem bi upnik predlagal le novo izvršilno sredstvo. Le v primeru, ko je v istem postopku predlaganih več izvršilnih sredstev hkrati ali drugo za drugim, upniku na podlagi tarifne št. 1 tč. č Zakona o sodnih taksah ni potrebno plačati nove takse. To določilo se namreč nanaša le na primere, ko pride do naknadne komulacije izvršilnih sredstev v istem postopku. Ker je torej prvostopno sodišče določila Zakona o sodnih taksah pravilno uporabilo, je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo upnika kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 380. čl. ZPP v zv. s 14. čl. ZIP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 993/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-04

Dejstvo, da zoper družbenika teče postopek za izključitev iz družbe z omejeno odgovornostjo, ne vpliva na njegovo pravico do informacije in vpogleda v poslovne knjige in spise.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je sklenilo: "Direktorica podjetja CI d.o.o., gospa N. P. je dolžna podjetju C p.o. nemudoma poslati bilanco stanja in bilanco uspeha za leti 1992 in 1993, oziroma omogočiti predstavniku predlagatelja vpogled v te dokumente." Zoper sklep se je nasprotni udeleženec pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov in predlagal njegovo spremembo. Navedel je, da predlagatelj ni upravičen do vpogleda listin, ker teče postopek za njegovo izključitev iz družbe. Obvestil je sodišče, da N. P. od jeseni 1994 ni več direktorica družbe, zato sklepa ne more realizirati.

Okoliščina, da zoper predlagatelja teče pravda na izključitev iz družbe, za odločitev o njegovi pravici do vpogleda v poslovne knjige in spise ne more biti odločilna. Do izključitve je predlagatelj družbenik v družbi z omejeno odgovornostjo in mu ta pravice brez dvoma gre, razen če bi bili izpolnjeni pogoji iz 2. odst. 446. člena ZGD, ki pa jih nasprotni udeleženec v pritožbi sploh ne zatrjuje.

Dejstvo, da N. P. ni več direktorica družbe, je zatrjevano povsem na splošno in ni potrjeno z vpisi v sodni register, kar se tiče interesa nasprotnega udeleženca za upoštevanje tega dejstva pa za odločitev o pritožbi nepomembno.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da ni podan nobeden od pritožbenih razlogov. Zato je neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni sklep (2. točka 380. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.