TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 2227/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-20

obligacijsko pravo - civilno procesno pravo

Tudi če je ugovor zastaranja postavljen šele v pritožbi, ga mora sodišče upoštevati.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek in odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v celoti vzdržalo v veljavi sklep o izvršbi, opr. št. I ..... z dne 6.7.1993. Odločilo je, da je tožena stranka poleg stroškov izvršilnega postopka dolžna tožeči stranki plačati še stroške postopka v znesku 1.125,00 SIT v 15 dneh. Ugotovilo je, da toženec ni plačeval naročnine za TV sprejemnik, čeprav je to dolžan plačevati.

Proti sodbi se toženec pritožuje. Postavlja ugovor zastaranja in sicer za naročnino v mesecih januar, februar, marec, april, maj, junij in julij 1992. Ker je terjatev zastarala, za to obdobje naročnine ni dolžan plačati. Tudi sicer televizorja nima. Takoj, ko je televizor kupil, ga je oddal sorodnikom v Bosno in Hercegovino.

Televizor je odjavil ustno, nato pa pismeno 7.12.1993. Pritožba je utemeljena.

V postopku na prvi stopnji toženec ni postavil ugovora zastaranja, ampak je to storil šele v pritožbi (čl. 360/3 Zakona o obligacijskih razmerjih - ZOR). Sodišče prve stopnje bo moralo ugotoviti, ali je torej utemeljen ugovor, da je terjatev za zatrjevano obdobje zastarala, nato pa bo moralo o stvari ponovno odločiti. Ker je torej zaradi omenjenega ugovora ostalo dejansko stanje neraziskano, je bilo treba celotno sodbo razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek in odločanje (čl. 370/1 Zakona o pravdnem postopku). Glede na razloge, zaradi katerih je bilo sodbo treba razveljaviti, pa na ostale pritožbene trditve ni potrebno odgovarjati.

ZPP (1977) člen 352,  352/1,  352,  352/1.  ZOR člen 360,  360/3,  360,  360/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 491/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-13

pravdni stroški - izvršilni stroški - začasna odredba - uspeh

Ker je upnica z začasno odredbo uspela do 1/2, je tudi v izvršilnem postopku mogoče uporabiti določbo 154/2 člen Zakona o pravdnem postopku, po kateri se lahko odloči, da vsaka stranka nosi svoje stroške.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da se glasi: "Vsaka stranka nosi svoje stroške izvršilnega postopka." Dolžnik A. K. je dolžan povrniti upnici R. K. 4.655,00 SIT (z besedo: štiritisoč šestopetinpetdeset SIT) pritožbenih stroškov v 8 dneh.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da je upnica dolžna povrniti dolžniku njegove stroške postopka v znesku 9.261,75 SIT v 8 dneh.

Proti sklepu se pritožuje upnica zaradi bistvene kršitve določb postopka in predlaga razveljavitev sklepa. Navaja, da je s predlogom do polovice uspela. Odločeno bi moralo biti, da ji mora dolžnik povrniti eno polovico njenih stroškov do izdaje prvostopnega sklepa, stroške, ki so nastali po izdaji začasne odredbe, pa bi morali biti upnici povrnjeni v celoti. Sicer pa se je pritožila proti prvemu sklepu le ona in zato sedanja odločitev zanjo ne more biti manj ugodna.

Ko je sodišče prve stopnje odločalo o stroških, je materialnopravno napačno odločilo, zato je sodišče druge stopnje sklep spremenilo (čl.

373 tč. 4 Zakona o pravdnem postopku, čl. 380 tč. 3 in čl. 381 istega zakona v zvezi s čl. 14 Zakona o izvršilnem postopku).

V tem postopku je v zvezi s stroški treba upoštevati določbe Zakona o izvršilnem postopku. 5. odst. 32. čl. tega zakona, pravi, da mora dolžnik upniku povrniti stroške, ki so bili potrebni za izvršbo. 6. odst. istega čl. pravi, da mora upnik dolžniku na njegovo zahtevo povrniti izvršilne stroške, ki mu jih je neutemeljeno povzročil. V postopku je bilo ugotovljeno, da je bila začasna odredba glede ene polovice nepremičnin potrebna. Torej bi moral dolžnik povrniti upnici eno polovico vseh stroškov. Upnica bi morala dolžniku prav tako povrniti eno polovico vseh stroškov, ker mu jih je do ene polovice neutemeljeno povzročila. Pritožbeno sodišče je odločilo, da vsaka stranka nosi svoje stroške. Pri tem je upoštevalo določbo 14. čl.

Zakona o izvršilnem postopku, po katerem se smiselno lahko tudi v izvršilnem postopku uporabijo določbe Zakona o pravdnem postopku. Po čl. 154/2 tega zakona namreč lahko sodišče glede na dosežen uspeh odloči, da vsaka stranka nosi svoje stroške. Pri tem je upoštevalo tudi, da bistvene razlike med stroški enega in drugega tudi glede na vložena stroškovnika ni.

Ker je upnica s pritožbo uspela, ji mora dolžnik povrniti pritožbene stroške, ki so odmerjeni glede na stroškovnik in glede na odvetniško tarifo. Specifikacija je razvidna iz spisa (list. št. 40).

ZPP (1977) člen 154,  154/2,  154,  154/2.  ZIP člen 14,  32,  32/5,  32/6,  14,  32,  32/5,  32/6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 350/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-07

pravnomočno razsojena stvar - ne bis in idem

V skladu z načelom "ne bis in idem" iz II. odstavka 333. člena ZPP mora sodišče po uradni dolžnosti paziti, ali je stvar že pravnomočno razsojena.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je štelo izvršilni predlog za umaknjen, ker ga upnik ni v roku poravil. Zoper ta sklep se je upnik pravočasno pritožil češ, da je na poziv sodišča pravočasno vrnil popravljene izvode izvršilnega predloga.

Pritožbeno sodišče je vpogledalo izvršilni spis prvostopnega sodišča opr. št. V Ig 550/94 iz katerega je razvidno, da je pritožnik dne 16.3.1994 - torej pravočasno, vrnil sodišču popravljeni izv. predlog, vendar pri tem ni navedel opravilne številke spisa I Ig 216/94 oziroma, da vrača poravljen izvršilni predlog. Iz navedenega razloga je sodišče popravljeni izvršilni predlog vpisalo v vpisnik kot novo vlogo, o kateri je prvostopno sodišče odločilo s sklepom o izvršbi, ki je že pravnomočen.

V isti zadevi je torej že pravnomočno odločeno, saj gre za izvršbo po 21. členu ZIP. V skladu z načelom "ne bis in idem" iz II. odstavka 333. člena ZPP mora sodišče po uradni dolžnosti paziti, ali je stvar že pravnomočno razsojena. Zato je bilo potrebno pritožbo kot neutemeljeno zavrniti.

ZPP (1977) člen 333,  333/2,  333,  333/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 449/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-07

zastavna pravica - zapisnik o sporazumu strank - sodna poravnava - ugovor - prodaja nepremične oziroma premične stvari dolžnika - odlog izvršbe

Sporazum iz 251 c člena ZIP ima moč sodne poravnave - torej izvršilnega naslova. Po določilu 4.točke 50. člena ZIP lahko dolžnik uveljavlja, da je odločba - izvršilni naslov razveljavljen, odpravljen ali spremenjen samo na način, kot se lahko razveljavi sodna poravnava sklenjena pod vplivom sile zvijačo ali zmote - torej s sodbo izdano po izvedenem pravdnem postopku.

Pritožbi zastavnega dolžnika in upnika se zavrneta kot neutemeljeni in se potrdita sklepa sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je na predlog upnika dovolilo izvršbo na nepremičnino zastavnega dolžnika skladno s 251 f členom ZIP. Sodišče je nato zavrnilo ugovor zastavne dolžnice - slednja pa se je zoper sklep o zavrnitvi pravočasno pritožila in tudi predlagala odložitev izvršbe do pravnomočne odločitve o ugovoru. Zoper sklep s katerim je prvostopno sodišče dovolilo odložitev izvršbe, se je pritožil upnik.

Pritožbi zastavne dolžnice in upnika nista utemeljeni.

Dolžnik lahko uspešno ugovarja zoper sklep o dovolitvi izvršbe le iz razlogov, ki so navedeni v 50. členu zakona o izvršilnem postopku (ZIP). Pritožnica je v ugovoru in pritožbi navedla, da jo je "dejanski dolžnik" - njen bivši zet E.Š., prisilil, da je pred sodiščem podpisala "izjavo" ter da sodišče ne bi smelo "sprejeti njenega podpisa", ker je živčni bolnik in bi jo moral zastopati skrbnik.

Sporazum iz 251 c člena ZIP ima moč sodne poravnave - torej izvršilnega naslova. Po določilu 4.točke 50. člena ZIP lahko dolžnik uveljavlja, da je odločba - izvršilni naslov razveljavljen, odpravljen ali spremenjen samo na način, kot se lahko razveljavi sodna poravnava sklenjena pod vplivom sile zvijačo ali zmote - torej s sodbo izdano po izvedenem pravdnem postopku. Pritožnica pa ob ugovoru in pritožbi ni z ustrezno sodno odločbo izkazala, da je bil sporazum iz 251 c člena ZIP razveljavljen. Zato je prvostopno soišče utemeljno zavrnilo njen ugovor.

Neutemeljena je tudi upnikova pritožba zoper sklep o odložitvi izvršbe do pravnomočne odločitve o ugovoru. Prvostopno sodišče je imelo za tako odločitev zakonske pogoje iz 63. člena ZIP.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih pritožnika nista priglasila.

ZIP člen 50,  63,  251c,  251f,  50,  63,  251c,  251f.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 273/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-14

res iudicata - vsebina izvršilnega predloga - zastavna pravica na podlagi sporazuma strank

Bistvena kršitev pravdnega postopka po 13. točki 2. odst. 354. člena ZPP je podana, če so razlogi o odločilnih dejstvih, ne pa razlogi o materialnopravnih zaključkih nejasni ali med seboj v nasprotju.

Če tožena stranka v petih mesecih od prejema stoodstotnega avansa ni niti začela izpolnjevati pogodbe o delu in svoje pravice do izpolnitve v primernem dodatnem roku ni uveljavila niti po prejemu tožbe na vrnitev avansa, je sodišče materialnopravno pravilno ugotovilo, da je pogodba razdrta.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je izvršilni predlog zavrnilo, ker je štelo, da bo upnikova terjatev zapadla šele 18.8.1998. V pritožbi je upnik navedel, da je sodnik v postopku za ustanovitev zastavne pravice na nepremičnini na podlagi sporazuma strank prečital kreditno pogodbo iz katerega sedmega člena izhaja zapadlost že pred potekom roka v primeru nerednega vračanja kredita.

Pritožbeno sodišče se ni bavilo z vprašanjem, kdaj je zapadlost terjatve, saj pritožnik v nobenem primeru ne more uspeti s pritožbo.

Prvostopno sodišče bi moralo ob pravilni uporabi zakona izvršilni predlog zavreči. Upnik je namreč vložil izvršilni predlog na podlagi verodostojne listine in skladno z II. odstavkom 35. člena postavil zahtevo, da naj sodišče naloži dolžniku plačilo v roku osem dni.

Upnik je prezrl, da je o terjatvi že odločeno s sporazumom iz 251 c ZIP, ki ima moč sodne poravnave - torej je o zadevi sodišče že pravnomočno odločilo. Po določilu 14. člena ZIP se tudi v izvršilnem postopku smiselno uporabljajo določila pravdnega postopka. Pri predlagani dokumentarni izvršbi mora sodišče po uradni dolžnosti paziti, ali je o zahtevku že pravnomočno razsojeno in v takem primeru tožbo oziroma izvršilni predlog iz II. odst. 35. člena ZIP - po določilu 2. odst. 333. člena ZPP zavreči.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranka ni priglasila.

ZPP (1977) člen 333,  333.  ZIP člen 14,  35/2,  251c,  14,  35/2,  251c.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 368/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-09-26

stvarna pristojnost - začasna odredba - uvedba postopka

Po določilu 2. odstavka 262. člena ZIPje za izdajo začasne odredbe pristojo sodišče, pred katerim je uveden postopek za pridobitev izvršilnega naslova. Uvedba postopka pomeni atrakcijo ne-le krajevne pristojnosti, temveč tudi stvarne pristojnosti, ki je sicer določena v zakonu o sodiščih.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zdeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim se je le-to izreklo za stvarno nepristojno za odločanje o izdaji začasne odredbe.

Tožeča stranka je v tožbi, s katero je zahtevala vrnitev dveh akceptnih nalogov, predlagala tudi izdajo začasne odredbe za preprečitev vnovčenja teh akceptnih nalogov. Res je stvarna pristojnost okrožnih in okrajnih sodišč določena tako kot to ugotavlja prvostopno sodišče iz 99. in 101. člena zakona o sodiščih (Ur.l.RS št. 19/94), ni pa to sodišče pravilno uporabilo določila 2. odstavka 262. člena ZIP. Po citiranem določilu je za izdajo začasne odredbe pristojo sodišče, pred katerim je uveden postopek za pridobitev izvršilnega naslova. Uvedba postopka pomeni atrakcijo ne-le krajevne pristojnosti, temveč tudi stvarne pristojnosti, ki je sicer določena v zakonu o sodiščih (glej Triva, Belajac, Dika: Sudsko izvršno pravo, Zagreb 1984, stran 66).

V tej zadevi je sodišče odločilo o stvarni in krajevni pristojnosti za izdajo začasne odredbe, ko tožbe še ni vročilo toženi stranki.

Zato je potrebno dodati, da se pojem "uvedba postopka" iz 262. člena ZIP navezuje na začetek pravdnega postopka kot ga določa 185. člen ZPP - ne pa na obstoj pravde iz 194. člena ZPP.

O pritožbenih stroških sodišče II. stopnje ni odločilo, ker niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 185,  194,  185,  194.  ZIP člen 262,  262.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1215/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-10-11

prisilna poravnava - prijava terjatve - sklep o zavrženju terjatve

Izrek sklepa, s katerim sodišče v postopku prisilne poravnave "zavrže prijavo terjatve", ker je vložena po izteku roka, določenega v 4. čl.

ZPPSL, ni pomanjkljiv in tudi ne nejasen.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je v postopku prisilne poravnave nad dolžnikom N. zavrglo prijavo terjatve upnika I.

Proti sklepu se je upnik pravočasno pritožil in uveljavlja vse tri pritožbene razloge. Trdi, da je izrek izpodbijanega sklepa pomanjkljiv. Z njim bi moralo sodišče povedati, da upnik nima glasovalne pravice, se pa njegova terjatev upošteva, ne glede na to, ali je bila pravočasno priglašena ali ne. Izrek sklepa bi moral vsebovati vse posledice nepravočasne prijave in jih ustrezno opredeliti.

Izrek izpodbijanega sklepa ni pomanjkljiv in tudi nejasen ni. Je v skladu z 8. odst. 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - Ur. l. RS 67/93 v nadaljevanju ZPPSL v zvezi z 71. členom ZPPSL. Določba 8. odst. 137. člena ZPPSL se uporablja tudi v postopku prisilne poravnave, ker v ZPPSL v poglavju o prisilni poravnavi o tem vprašanju ni drugače določeno. Drugačne določbe o vprašanju ali se nepravočasna prijava terjatve zavrže ali ne, ne more predstavljati niti določba 6. odst. 54. člena ZPPSL. Ta določba je namreč vnešena v tisto poglavje zakona, ki ureja narok za prisilno poravnavo in bi bila, če bi jo razlagali tako, da upnik zaradi nepravočasne prijave terjateve izgubi le glasovalno pravico, v nasprotju z določbami, ki urejajo postopek prijave terjatev in preizkusa terjatev. Iz določb zakona, ki urejajo prijavljanje terjatev v postopku prisilne poravnave, pa je mogoče sklepati le tako, da je tudi v postopku prisilne poravnave in ne samo v stečajnem postopku rok za prijavo terjatev prekluziven. Na to napotujejo predvsem določbe o nadaljnjem roku za ugovor zoper terjatve, saj 30-dnevni rok začne teči z iztekom roka za prijavo terjatev (45. tč.

29. člena in 1. odst. 44. člena ZPPSL). Poleg tega pa je v 5. in 6. odst. 43. člena ZPPSL jasno določena edina izjema glede roka za prijavo terjatev v postopku prisilne poravnave. Odločitev sodišča s katero je nepravočasno prijavo terjatve zavrglo, je zato pravilna. S tem je odločeno, da upnik v postopku prisilne poravnave ne bo sodeloval kot upnik v procesnem smislu. Seveda pa svoje terjatve zaradi tega ni izgubil, če jo ima. Potrjena prisilna poravnava ima učinek tudi proti upnikom, ki se ne udeležujejo postopka (3. odst.

59. člena ZPPSL). Svojo terjatev bo upnik lahko uveljavljal tudi v pravdi (3. odst. 64. člena ZPPSL).

Iz navedenih razlogov je razvidno, da pritožba ni utemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in po 2. tč. 380. člena ZPP v zvezi s 10. členom ZPPSL potrdilo izpodbijani sklep.

ZPPSL člen 25-5,  29,  43,  43/1,  43/5,  43/6,  44,  44/1,  54,  54/6,  71,  137,  137/8,  25-5,  29,  43,  43/1,  43/5,  43/6,  44,  44/1,  54,  54/6,  71,  137,  137/8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1051/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-10-18

izvršilni postopek - družba z omejeno odgovornostjo - smrt direktorja in edinega ustanovitelja - smrt stranke - ustavitev postopka - prekinitev postopka - sposobnost biti stranka

Smrt direktorja in edinega ustanovitelja družbe z omejeno odgovornostjo ni razlog za uporabo določb 83. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP in za ustavitev postopka, pač pa je razlog za prekinitev postopka po 2. tč. 212. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ustavilo izvršbo, ker je ugotovilo, da je direktor in edini lastnik družbe umrl.

Proti sklepu se upnik pritožuje in opozarja, da izvršbe ni predlagal proti direktorju družbe in zato ni bilo podlage za ustavitev postopka.

Upnik je izvršilni predlog vložil zoper pravno osebo B., podjetje za trgovino, gostinstvo, turizem in proizvodnjo d.o.o. Ljubljana in ne zoper fizično osebo. Zato pritožnik utemeljeno opozarja, da dejstvo, da je direktor in edini lastnik družbe z omejeno odgovornostjo, zoper katero je bila predlagana izvršba, umrl, ne nudi podlage za zaključek, da subjekt, ki je naveden kot stranka v izvršilnem predlogu, ne more biti več stranka v postopku. Med razlogi za prenehanje družbe z omejeno odgovornostjo v Zakonu o gospodarskih družbah ni navedena smrt direktorja ali lastnika poslovnega deleža v taki družbi (glej 455. čl. ZGD). Dolžnik torej še obstoji in zato ni bilo podlage za uporabo 83. čl. ZPP v zvezi s čl. 14. ZIP.

Smrt zakonitega zastopnika pravne osebe, če ta nima pooblaščenca v postopku, je razlog za prekinitev postopka po 2. tč. 212. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP.

Sodišče druge stopnje je zato pritožbi upnika ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. tč. 380. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP).

V novem postopku bo sodišče prve stopnje moralo izdati sklep o prekinitvi postopka, upnik pa bo moral na primeren način ugotoviti, kdo je novi zakoniti zastopnik dolžnika in nato predlagati, da ta prevzame postopek (1. odst. 215. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP).

ZPP (1977) člen 83,  212,  212-2,  83,  212,  212-2.  ZIP člen 14,  14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1000/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-10-11

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - ugovor - umik tožbe

Če dolžnik vloži ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine, nato pa upnik umakne izvršilni predlog, mora sodišče najprej odločiti o ugovoru, šele potem pa (po predhodnem soglasju dolžnika) o umiku tožbe. Zato v takem primeru ni podlage za ustavitev izvršbe.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da se s sklepom o izvršbi dovoljena izvršba delno ustavi in sicer za dne 17.2.1995 na račun glavnice, obresti ter stroškov plačanih 51.697,00 SIT in se nadaljuje za ostanek glavnice 25.066,00 SIT in obresti od 18.2.1995 dalje do plačila.

Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in navedel, da upnik ni upravičen do celotnih izvršilnih stroškov, ki so bili zato nepravilno vračunani v plačilo.

Sodišče prve stopnje je spregledalo, da je bil zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine dne 28.2.1995 vložen ugovor, s katerim je dolžnik izpodbijal izvršilni sklep v celoti. Po določbi 2. odst. 55.a člena ZIP je nujna posledica ugovora razveljavitev sklepa o izvršbi v delu, s katerim je dovoljena izvršba in nadaljevanje postopka kot pri ugovoru zoper plačilni nalog, torej s pravdo (glej 2. do 4. odst. 451. člena ZPP). Če upnik po ugovoru umakne predlog za izvršbo, mora sodišče najprej odločiti o ugovoru, šele potem pa o umiku predloga, ki smiselno pomeni umik tožbe. Ustavitev izvršbe ne pride več v poštev, ker izvršba ne bi smela več teči, saj bi moral biti sklep o izvršbi v delu, s katerim je dovoljena izvršba, zaradi ugovora razveljavljen.

V obravnavani zadevi je upnik šele po vložitvi dolžnikovega ugovora delno umaknil izvršilni predlog. Glede na tako stanje v postopku je izrek sklepa o ustavitvi izvršbe, ki glede na določbo 2. odst. 55.a člena ZIP ne bi smela več teči, nezakonit. Zaradi tega ga je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek.

V novem postopku bo moralo sodišče prve stopnje najprej odločiti o dolžnikovem ugovoru, nakar bo moralo v pravdnem postopku pristojno okrožno sodišče (ker gre za gospodarski spor) odločiti o umiku tožbe, upoštevaje dolžnikove trditve v pritožbi. Pri tem je treba pripomniti tudi to, da po vložitvi ugovora zoper sklep o izvršbi o umiku tožbe ne bi smelo biti odločeno brez soglasja dolžnika oziroma tožene stranke (1. odst. 456. člena ZPP), ki ga je le-ta podala šele s pritožbo, iz katere pa je razvidno, da se z umikom tožbe očitno v celoti ne strinja.

ZPP (1977) člen 451,  451/2,  451/3,  451/4,  456,  456/1,  451,  451/2,  451/3,  451/4,  456,  456/1.  ZIP člen 55a,  55a/2,  55a,  55a/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1030/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1995-10-18

bistvena kršitev določb pravdnega postopka - kršitev načela zaslišanja strank

Ker ima kršitev načela zaslišanja strank (5. člen ZPP) absolutni značaj, je irelevantno, kateri od strank je sodišče z nezakonitim postopanjem omogočilo obravnavanje pred sodiščem.

Ob reševanju pritožbe se izpodbijani sklep po uradni dolžnosti razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo zahtevo za denacionalizacijo.

Zoper ta sklep se pritožuje predlagatelj postopka in predlaga razveljavitev. Zatrjuje, da je bila konkretna razlastitev specifična.

Odškodnina je bila minimalna, gradnja ceste proti mejnemu prehodu L. pa je uničila očetovo zaščiteno kmetijo in povzročila družini ogromno škodo. Pogodbe nikoli ne bi podpisali, če v to ne bi bili prisiljeni, saj je investitor že pred spravilom pridelkov začel z gradnjo. Predlagateljemu pravnemu predniku tako ni ostalo drugega, kot da je podpisal pogodbo.

Pritožbeno sodišče je izpodbijani sklep po uradni dolžnosti razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek.

Iz povratnice izhaja, da je bil predlog nasprotnemu udeležencu vročen šele skupaj z izpodbijanim sklepom in pritožbo. To pomeni, da mu zaradi opustitve vročitve predloga v fazi pred izdajo izpodbijanega sklepa ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem (4. člen Zakona o nepravdnem postopku). S tem je sodišče prve stopnje zagrešilo bistveno kršitev določb postopka iz 7. točke 2. odst. 354. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku). Na take kršitve postopka, ki so absolutnega značaja (kar med drugim tudi pomeni, da je irelevantno, čigav interes - interes predlagatelja ali interes nasprotnega udeleženca - je bil s tako kršitvijo prizadet), pa mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP). Zato je izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (3. tč. 380. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

V ponovnem postopku naj sodišče prve stopnje upošteva načelo zaslišanja strank (4. člen ZNP).

ZPP (1977) člen 354,  354/2-7,  354,  354/2-7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.