TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sodba I Kp 1133/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

pogojna obsodba - dolžina preizkusne dobe

Ob upoštevanju vseh olajševalnih okoliščin, kot jih je pravilno ugotovilo in ocenilo v izpodbijani sodbi že sodišče prve stopnje (nekaznovanost, obtoženčeva mladost v času storitve dejanja, časovna odmaknjenost dejanja), je preizkusna doba dveh let dovolj dolga, da bo obtoženec v njej s svojim nadaljnjim vedenjem in ravnanjem lahko opravičil zaupanje sodišča, dano mu z izrekom te pogojne obsodbe.

Pritožba državnega tožilca se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z v uvodu navedeno sodbo je sodišče prve stopnje obtoženca spoznalo za krivega nadaljevanega kaznivega dejanja velike tatvine po 1. tč. prvega odst. 212. čl. KZ. Obtožencu je izreklo pogojno obsodbo, v kateri mu je določilo kazen petih mesecev zapora s preizkusno dobo dveh let. Obtožencu pa je v plačilo naložilo tudi stroške kazenskega postopka.

Zoper sodbo se je zaradi odločbe o kazenskih sankcijah (pritožbeni razlog iz 4. tč. 370. čl. ZKP) pritožil državni tožilec ter predlagal, da sodišče druge stopnje pritožbi ugodi in odločbo o kazenski sankciji spremeni tako, da obtožencu v okviru pogojne obsodbe določi daljšo preizkusno dobo.

Višje državno tožilstvo v ... je v svojem pisnem mnenju, podanem skladno z določbo drugega odst. 377. čl. ZKP, predlagalo ugoditev pritožbi.

Ob preizkusu izpodbijane sodbe in navedb državnega tožilca v pritožbi, sodišče druge stopnje ugotavlja, da je sodišče prve stopnje obtožencu utemeljeno izreklo pogojno obsodbo, katere izreka državni tožilec v pritožbi tudi ne izpodbija. Ob upoštevanju vseh olajševalnih okoliščin, kot jih je pravilno ugotovilo in ocenilo v izpodbijani sodbi že sodišče prve stopnje (dosedanja obtoženčeva nekaznovanost, njegova mladost v času storitve dejanja, časovna odmaknjenost dejanja), pa je tudi po oceni sodišča druge stopnje, kljub teži kaznivega dejanja in vlogi obtoženca pri dejanju, na kar se v pritožbi sklicuje državni tožilec, preizkusna doba dveh let dovolj dolga, da bo obtoženec v njej s svojim nadaljnjim vedenjem in ravnanjem lahko upravičil zaupanje sodišča, dano mu z izrekom te pogojne obsodbe.

Glede na navedeno je sodišče druge stopnje pritožbo državnega tožilca zavrnilo kot neutemeljeno in ker tudi ni ugotovilo bistvenih kršitev določb kazenskega postopka in kršitev kazenskega zakonika v škodo obtoženca, na katere je ob preizkusu izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje dolžno paziti po uradni dolžnosti, je v celoti potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Kp 1236/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-07

Dejstvo, ki ga je sodišče pri odločanju že upoštevalo, ni novo dejstvo v smislu 3. točke 1. odstavka 410. člena ZKP, zaradi česar ni bilo zakonskih pogojev za obnovo postopka.

Pritožba zagovornika obsojenega M.B. se zavrne kot neutemeljena.

Obsojenec je dolžan plačati povprečnino 80.000,00 SIT.

Okrajno sodišče v... je z izpodbijanim sklepom na podlagi 1. odstavku 413. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) zavrglo zahtevo obsojenčevega zagovornika za obnovo kazenskega postopka, v katerem je bil spoznan za krivega storitve kaznivega dejanja lahke telesne poškodbe po 1. odstavku 133. člena KZ, za katero mu je bila izrečena pogojna obsodba ter določena kazen pet mesecev zapora s preizkusno dobo treh let.

Proti navedenemu sklepu se je pritožil zagovornik brez navedbe pritožbenih razlogov in predlagal, da naj višje sodišče izpodbijani sklep spremeni in dovoli obnovo postopka ali pa sklep razveljavi in zadevo vrne prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje.

Sodišče prve stopnje je utemeljeno zavrglo zahtevo za obnovo kazenskega postopka. Pritožnikovo sklicevanje na oškodovankine prejšnje poškodbe, ki naj bi nastale v letih 1975 ali 1976 in ki pri razsodbi naj ne bi bile upoštevane, je namreč neosnovano. Iz podatkov spisa izhaja, da je sodišče prve stopnje v sodbi, s katero je obsojenca spoznalo za krivega, izrecno upoštevalo, da je oškodovanka "že prej trpela za bolezenskimi procesi na vratnih vretencih (list.štev. 34). Podlago za takšno oceno je imela v strokovnem mnenju izvedenca medicinske stroke, ki je ugotovil, da je pri oškodovanki šlo za lažje natrganine vezi in mišic in da je bila na rentgenskih slikah ugotovljena tudi predhodna poškodba vratne hrbtenice. Na podlagi teh in drugih dokazov, predvsem izpovedb prič, je bilo ugotovljeno, da so lahke telesne poškodbe pri oškodovanki nastale zaradi dogodka z dne 31.7.1996, ko je obsojenec oškodovanko z roko močno udaril v predel glave in da torej ni moglo iti za poškodbe izpred 20 let.

Pravilna je zato ugotovitev izpodbijanega sklepa, da dejstvo, ki sta ga pri svojem odločanju upoštevali že sodišče prve in druge stopnje ni novo dejstvo v smislu 3. točke 1. odstavka 410. člena ZKP in da torej v tem primeru niso izpolnjeni zakonski pogoji za obnovo postopka.

Ker obsojenec s pritožbo ni uspel in omenjena obsodilna obsodba ostaja nespremenjena, je dolžan na podlagi 1. odstavka 95. člena v zvezi z 98.a členom ZKP plačati tudi stroške pritožbenega postopka.

ZKP člen 410,  410/1-3,  413,  413/1,  410,  410/1-3,  413,  413/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Kp 468/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-28

Ker iz izpovedbe oškodovanke, na katero se je sodišče prve stopnje, ko je izreklo obsodilno sodbo zaradi kaznivega dejanja posilstva, oprlo, izhaja, da ji je obdolženec takoj po dejanju grozil, da ne sme "pisniti", ker jo bo sicer odpeljal nekam, da ne bo več prišla domov, je podana tolikšna stopnja verjetnosti, da bi obdolženec izrečene grožnje uresničil in s tem ponovno storil kaznivo dejanje zoper oškodovanko, da je za odpravo te potrebno izreči enega od milejših ukrepov, ukrep prepovedi približevanja določeni osebi po členu 195a ZKP.

Pritožba obtoženčeve zagovornice se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je senat sodišča prve stopnje zoper obtoženca podaljšal ukrep prepovedi približevanja oškodovanki, po izreku sodbe, s katero ga je spoznal za krivega kaznivega dejanja posilstva po I. odstavku 180. člena KZ in mu izrekel kazen eno leto zapora.

Proti sklepu se je pritožila obtoženčeva zagovornica.

Predlagala je, da se izpodbijani sklep spremeni tako, da se izrečeni ukrep odpravi.

Utemeljen sum, da naj bi obtoženec storil očitano mu kaznivo dejanje posilstva, je bil potrjen s pravnomočnim sklepom o uvedbi preiskave, s sklepom, s katerim je bil zavrnjen ugovor zoper obtožnico in nazadnje z izrekom še nepravnomočne obsodilne sodbe sodišča prve stopnje. Navedeni sum pa med drugim temelji na izpovedbi oškodovanke N. C. Ta pa je v svojih izpovedbah navajala, da ji je obtoženec neposredno po dejanju grozil, da naj samo "pisne" in da jo bo odpeljal nekam, da ne bo več prišla domov. Sodišče druge stopnje se strinja z oceno sodišča prve stopnje, da zaradi izrečenih groženj obdolženca obstaja tolikšna stopnja verjetnosti, da bi obtoženec izrečene grožnje uresničil, s tem pa storil novo kaznivo dejanje na škodo iste oškodovanke, da je za odpravo te nevarnosti potrebno izreči enega od milejših ukrepov, ki jih za te namene predvideva Zakon o kazenskem postopku, ukrep prepovedi približevanja oškodovanki. Pravilna pa je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da se je verjetnost uresničitve groženj z izrekom obsodilne sodbe še povečala. Senat sodišča prve stopnje je zato odločil pravilno, ko je ukrep zoper obtoženca podaljšal tudi po izreku sodbe. Pritožba zagovornice, ki izhaja iz vsebine zagovora obtoženca, ta je kaznivo dejanje v celoti zanikal, pa pravilne odločitve sodišča prve stopnje ne more omajati. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1649/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

izvršba na nepremičnine - prodaja nepremičnine - položitev kupnine

Kupec, ki je edini upnik, se oprosti položitve kupnine, ker ta ne dosega zneska preostale terjatve.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se terjatev upnika do dolžnikov pobota s kupnino za nepremičnino dolžnikov, to je dvosobno stanovanje, ki se nahaja v 1. nadstropju stanovanjskega bloka na naslovu X v skupni izmeri 53,18 m2, in sicer do višine kupnine v znesku 5.829.367,00 SIT. Stanovanje se izroči upniku kot kupcu.

Zoper tak sklep sta se pritožila dolžnika, predlagata razveljavitev sklepa in navajata, da se z odločbo ne strinjata. Njuno stanovanje, domaknjeno upniku, ne bi smelo biti prodano. Upnika ne moreta priznati kot kupca, bila sta le zavedena žiranta. Upniku ne dolgujeta nič, saj je pravi dolžnik M.R., ki stanuje v Ljubljani in ima tam lastno premoženje. Upnik naj denar izterja od pravega dolžnika, saj je denar posodil njemu. Odvzem stanovanja je krivičen in izsiljevalski. Mesečne obroke za odkup sta-novanja redno plačujeta.

Dolžnica se pri svojih 86 letih in slabem zdravju ter edinem premoženju počuti izigrano in oguljufano.

V tej izvršilni zadevi je pravnomočen sklep o izvršbi. Po opravljeni javni dražbi je sodišče prve stopnje domaknilo stanovanje kupcu.

Sklep o domiku je postal pravnomočen dne 26. 8. 1998. Ker je kupec stanovanja hkrati upnik, je sodišče prve stopnje pravilno sklenilo na podlagi določbe 2. odstavka 191. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ, Ur. l. RS, št. 51/98), da se oprosti položitve kupnine, saj le-ta ne dosega zneska neporavnane terjatve. Nadalje je sodišče prve stopnje na podlagi določbe 1. ods-tavka 192. člena ZIZ sklenilo, da se stanovanje izroči kupcu. Razlogi, ki jih navajata dolžnika so delno socialne narave, delno pa se nanašajo na temelj obveznosti in jih v postopku izvršbe ni mogoče uveljavljati. Zato in ker ni našlo razlogov, na katere pazi po uradni na podlagi določbe 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št.

26/99) v zvezi s 366. členom ZPP in 15. členom ZIZ, je sodišče druge stopnje zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje na podlagi določbe 2. točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1960/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

ugovor zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - neobrazložen ugovor

Ker dolžnik v ugovoru ne prereka terjatve po temelju in po višini, temveč se sklicuje na svoje slabo finančno stanje, je njegov ugovor neobrazložen in zato neutemeljen.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na predlog upnika za izvršbo na podlagi verodostojne listine dolžniku naložilo, da v roku 8 dni plača upniku znesek 19.200,00 SIT s pripadki in stroške postopka z zamudnimi obrestmi ter zaradi izterjave te terjatve dovolilo izvršbo z rubežem, cenitvijo in prodajo premičnih stvari v lasti dolžnika in poplačilom upnika.

Proti sklepu je dolžnik vložil ugovor, v katerem navaja, da je redni študent 3. letnika visoke šole za socialno delo v Ljubljani ter da je njegov edini vir preživljanja denarni dodatek, ki ga z brezposelno ženo dobivata od CSD. Ko je v letu 1996 sklenil prostovoljno zdravstveno zavarovanje je menil, da bo ob prostovoljnem plačilu mesečne premije lahko užival ugodnosti za tisti mesec. Znesek, ki ga terja upnik je seštevek položnic in obresti, ki jih ni plačal, vendar tudi ni koristil nobenih ugodnosti. Zato meni, naj bi se mu dolg ukinil ali zmanjšal oziroma prilagodil njegovim finančnim zmožnostim.

Iz vsebine dolžnikovega ugovora, ki ga je sodišče druge stopnje obravnavalo kot pritožbo, izhaja, da dolžnik ne ugovarja sami upnikovi terjatvi, temveč izpodbija sklep o izvršbi v delu, v katerem je sodišče dovolilo izvršbo. Pri tem pa dolžnik ne navaja nobenega ugovornega razloga, ki preprečuje izvršbo in ki je naveden v 55. členu ZIZ. Nepomembna je navedba v pritožbi, da dolžnik trenutno nima sredstev, s katerimi bi poravnal upnikovo terjatev. Upnik, čim ima zapadlo terjatev, ki jo dolžnik ne izpolni pravočasno ima pravico terjatev uveljavljati po sodni poti. Dejstvo slabega dolžnikovega premoženjskega stanja ne predstavlja upoštevnega ugovornega razloga.

Sodišče prve stopnje je pravilno štelo ugovor za neutemeljen, iz tega razloga pa je tudi pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep.

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1834/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

Ugovor se lahko vloži tudi po izteku osemdnevnega ugovornega roka, vendar le, če temelji na dejstvu, ki se nanaša na terjatev, in če je to dejstvo nastopilo po nastanku izvršilnega naslova.

Ugovor se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom dovolilo na predlog upnika izvršbo na podlagi verodostojne listine.

Proti sklepu o izvršbi je dolžnik vložil ugovor po izteku ugovornega roka, ker naj bi terjatev upnika prenehala na dan 31.12.1996. Zato v ugovoru predlaga, da sodišče prve stopnje svoj sklep o izvršbi obdrži v veljavi le še za glavnico v višini 57.482,55 SIT, v presežku pa ga razveljavi. Navaja, da je z nakazilom kreditodajalcu - banki X poravnal dne 11.12.1995 znesek 763.609,40 SIT, zaradi navedenega plačila pa je banka skrčila zahtevek za ta plačani znesek tako, da na dan 29.9.1995 znaša dolg le še 45.243,90 SIT, iz dopisa banke z dne 15.1.1997 pa izhaja, da znaša dolg na dan 31.12.1996 še 57.482,55 SIT.

Upnik je vložil odgovor na ugovor in predlagal njegovo zavrnitev. V odgovoru na ugovor navaja, da dolžnikova plačila banki X niso v zvezi z dolgom, ki ga ima do upnika. Z navedenimi plačili je dolžnik pokrival presežek dolga do banke, katerega na podlagi sklenjene zavarovalne pogodbe le-tej ni poravnal upnik.

Sodišče prve stopnje je štelo dolžnikov ugovor za neutemeljen in ga zato na podlagi drugega odstavka 54. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju poslalo sodišču druge stopnje, da o njem odloči kot o pritožbi.

V 56. členu Zakona o izvršbi in zavarovanju je določeno, da lahko dolžnik vloži ugovor, ki temelji na dejstvu, ki se nanaša na terjatev, tudi po izteku osmih dni, če je to dejstvo nastopilo po nastanku izvršilnega naslova oziroma v času, ko ga ni bilo več mogoče navesti v postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov. Dolžnik se pri vložitvi ugovora sicer sklicuje na določbo 56. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju, vendar pa iz samih ugovornih navedb izhaja, da se sklicuje na svoje plačilo kreditodajalcu banki in ne upniku, to pa z dne 11.12.1995. Predlog za izvršbo je bil vložen 23.10.1996, sklep o izvršbi izdan dne 29.10.1996, postal pa je pravnomočen dne 28.12.1996. Zatrjevano dolžnikovo plačilo, ne glede na to, da ni bilo plačano upniku, temveč banki, je bilo po samih navedbah v ugovoru izvršeno 11.12.1995, to pa je pred vložitvijo izvršilnega predloga in pred izdajo sklepa o izvršbi. Ugovor torej ne temelji na dejstvu, ki je nastopilo po nastanku izvršilnega naslova, skrčitve zahtevka in pa dopisi banke, ne pa upnika, datirani s kasnejšimi datumi, pa ne morejo vplivati na prenehanje upnikove terjatve, kot izhaja iz 1. točke sklepa o izvršbi.

Dolžnikov ugovor torej ni utemeljen in ga je zato pritožbeno sodišče zavrnilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1905/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine - ugovor - neobrazložen ugovor

Ker dolžnik trdi le, da ne zmore plačati dolga, ne gre za obrazložen in zato tudi ne utemeljen ugovor zoper sklep o izvršbi.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je ugodilo predlogu upnika in na podlagi verodostojne listine izdalo sklep o izvršbi.

Proti temu sklepu vlaga pritožbo dolžnik. Zaposlen je v očetovem podjetju, kjer prejema zajamčeni osebni dohodek. Podjetju gre slabo, zato bo oče primoran podjetje zapreti. Očetu je veliko pomagal in ima tudi zanj dolgove pri banki. Poleg tega gradi stanovanje v očetovi hiši za svojo družino. Tudi zato mora plačevati kredite. Primoran je bil varčevati, tudi za ceno zdravstvenega zavarovanja in prosi oprostitev plačila. Rodil se mu je tudi otrok.

Po določbi 62. člena ZIZ (Zakon o izvršbi in zavarovanju) je treba pri ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine presojati, ali je dolžnik ugovor obrazložil oziroma predlagal dokaze.

Dolžnik pojasnjuje, kako je prišlo do neplačila dolga, kateremu smiselno ne ugovarja. Zato je sodišče prve stopnje pravilno štelo, da gre za primer iz petega odstavka 62. člena ZIZ, ko dolžnik ugovora zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine ni obrazložil in ni ponudil dokazov za svoje navedbe. Ker torej dolžnik ni ugovarjal terjatvi, je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je zadevo odstopilo v reševanje višjemu sodišču.

Pritožbeno sodišče pa presoja takšno vlogo v mejah 53. člena ZIZ. Ker dolžnik trdi le, da ne more plačati dolga, ne gre za obrazložen ugovor, saj v ugovoru ni dejstev, s katerimi dolžnik svoje navedbe utemeljuje in ne predloži o tem nobenega dokaza. Zato je bilo treba šteti ugovor kot pritožbo in ga zavrniti kot neutemeljenega (54. člen ZIZ v zvezi s 365. členom ZPP in 15. členom ZIZ).

ZIZ člen 53,  53/2,  62,  62/5,  53,  53/2,  62,  62/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1823/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

sklep o izvršbi na podlagi izvršilnega naslova - ugovor - neobrazložen ugovor

Ugovor mora biti obrazložen v skladu z dol. 2. odst. 53. čl. ZIZ, sicer se šteje za neutemeljenega.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se v izpodbijanem delu, to je glede vseh odločitev sodišča prve stopnje v zvezi z nepremičnino vl.

št. X k.o. Z, potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom na podlagi svojega pravnomočnega sklepa o izvršbi z dne 8.10.1996 dovolilo v korist upnika zoper dolžnika za plačilo glavnice v znesku 1,875.107,50 SIT, zakonitih zamudnih obresti od navedenega zneska od 15.4.1996 dalje do plačila in za stroške izvršilnega predloga v znesku 19.251,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 8.10.1996 dalje do plačila izvršbo z zaznambo sklepa o izvršbi v zemljiški knjigi pri vl. št. Y k.o. Z pri z.k. telesu II in pri vl. št. X k.o. Z, po pravnomočnosti sklepa o izvršbi pa z ugotovitvijo vrednosti navedenih nepremičnin in po pravnomočnosti sklepa o ugotovitvi vrednosti nepremičnine s prodajo teh nepremičnin na javni dražbi ter po pravnomočnosti sklepa o izročitvi nepremičnin kupcu s poplačilom upniku iz kupnine za prodani nepremičnini.

Samo zoper tisti del sklepa sodišča prve stopnje, ki se nanaša na nepremičnino vl. št. X k.o. Z, je vložil pravočasen ugovor dolžnik. V ugovoru navaja, da je stanovanjska hiša v vl. št. X k.o. Z v polovični lasti njegove žene, saj sta jo v zakonski zvezi gradila skupaj. Parcela pa je knjižena na njegovo ime in je bil on nosilec kupoprodajne pogodbe za stavbno zemljišče. Montažno stanovanjsko hišo pa sta kupila skupaj. Pogodbo se da najti pri podjetju, kjer sta jo kupila oz. jo bo sam skušal poiskati in naknadno poslati sodišču.

Ugovor je sodišče prve stopnje štelo kot neutemeljen, zato ga je poslalo skupaj s spisom Višjemu sodišču v Ljubljani, da o njem odloči kot o pritožbi, kot to določa 2. odst. 54. čl. Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ).

Po določbi 2. odst. 53. čl. ZIZ mora biti ugovor zoper sklep o izvršbi obrazložen, dolžnik pa mora v ugovoru navesti dejstva, s katerimi ga utemeljuje, in predložiti dokaze, sicer se ugovor šteje kot neutemeljen. Razlogi, ki jih navaja dolžnik v ugovoru, pa morajo biti seveda taki, ki preprečujejo izvršbo, kot so določeni primeroma v 55. čl. ZIZ. Nobenega takega razloga pa dolžnik v svojem ugovoru ne navaja, poleg tega pa k ugovoru tudi ni predložil nobenih dokazov. Iz razloga, ki ga dolžnik navaja v ugovoru, bi kvečjemu lahko njegova žena, v kolikor je res skupaj z dolžnikom zgradila stanovanjsko hišo med trajanjem zakonske zveze s skupnimi sredstvi in delom, vložila ugovor tretjega v skladu s 5. poglavjem ZIZ. Dolžnik pa za tak ugovor, kot ga je vložil, nima stvarne legitimacije.

Pritožbeno sodišče je glede na obrazloženo neutemeljeno dolžnikovo pritožbo v skladu z določbo 2. točke 380. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 15. čl. ZIZ zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 1967/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-15

vloga - nepopolna vloga - predlog za izvršbo - vsebina predloga za izvršbo

Upnik ni dolžan v izvršilnem predlogu navesti, za katero obdobje izterjuje zaostalo preživnino, zadostuje že znesek zaostalih obveznosti. Sodišče prve stopnje je zato ravnalo napačno, ko je upnikov predlog za izvršbo zavrglo z utemeljitvijo, da ta predloga v roku ni dopolnil.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo predlog za izvršbo.

Zoper tak sklep se pritožuje upnik zaradi nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njegovi pritožbi ter izpodbijani sklep spremeni tako, da dovoli predlagano izvršbo, podrejeno pa, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne prvemu sodišču v ponovno odločanje.

V pritožbi upnik navaja, da dolžnik ni plačeval preživnine v znesku kot je bilo določeno z obvestilom o povišanju preživnine centra za socialno delo, tako da po podatkih matere ml. upnika do meseca avgusta na račun zaostale preživnine dolžnik dolguje 55.000,00 SIT, ter preživnino za mesec september in oktober 1997 ter razliko za mesec december 1997. Dolžnik je neredno in občasno plačeval preživnino, tako da upnik ne more natančno navesti posameznega datuma plačila. Zahteva sodišča, da upnik navede kdaj in koliko mu je plačal dolžnik za posamezen mesec, je nepotrebna in bi moralo sodišče na podlagi predloženih listin izvršbo dovoliti.

Stališče prvega sodišča, da je izvršilni predlog nepopol, ker upnik ni navedel časovnega obdobja, za katerega izterjuje preživnino, je napačno, saj zadostuje že znesek zaostalih obveznosti, še zlasti, ker upnik zahteva zamudne obresti šele od vložitve izvršilnega predloga tako, da je sodišče prve stopnje brez pravne podlage pošiljalo upniku v popravo izvršilni predlog, saj izvršilni predlog vsebuje vse potrebno, da se ga obravnava in o njem odloča (čl. 40 ZIZ).

Ugotovitev sodišča prve stopnje v izpodbijanem sklepu, da upnik ni navedel časovnega obdobja, za katerega izterjuje zaostalo preživnino, je tudi protispisna, saj je v popravljenem predlogu z dne 20.10.1998 upnik navedel mesece, za katere izterjuje zaostalo preživnino, razen za znesek 55.000,00 SIT, ki se nanaša na obdobje do avgusta 1997. Šele, če bi dolžnik ugovarjal izvršilnemu sklepu, bi sodišče na tak način ugotavljalo premalo plačano preživnino.

Ker izvršilni predlog vsebuje vse potrebno, da sodišče odloči o njem (čl. 40 ZIZ), je bilo izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nadaljnje odločanje (čl. 365 tč. 3 ZPP v zvezi s čl. 15 ZIZ).

ZIZ člen 40,  40.  ZPP člen 108,  108/4,  108,  108/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.