VSK sklep Cp 359/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-12

prekinitev zapuščinskega postopka - predmet pogodbe o dosmrtnem preživljanju

1) Sodišče ne prekine zapuščinskega postopka, kadar obstaja med dediči in tretjo osebo spor glede veljavnosti pogodbe o dosmrtnem preživljanju, saj za to nima podlage v 210. oz. 212. čl. ZD. 2) Predmet pogodbe o dosmrtnem preživljanju je le tisto nepremično in premično premoženje, ki pripada preživljancu ob sklenitvi pogodbe ter je v pogodbi točno določeno ali vsaj določljivo (117. čl. ZD in 47. čl. ZOR). Ostalo premoženje predstavlja preživljančevo zapuščino.

Pritožbi dedičev se ugodi, izpodbijani sklep se zato r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da pok. E.

Č. ni zapustil premoženja, ki bi bilo predmet dedovanja. Iz določil pogodbe o dosmrtnem preživljanju, ki jo je sodišču predložil V. Č., namreč izhaja, da je pokojnik vse svoje premično in nepremično premoženje odplačno odtujil V. Č., izročitev pa odložil do momenta svoje smrti.

Zoper ta sklep se pritožujejo dediči prvega dednega reda po svoji pooblaščenki iz vseh pritožbenih razlogov po 353. čl. ZPP. V pritožbi navajajo, da dejansko ne gre za pogodbo o dosmrtnem preživljanju, temveč za darilno pogodbo, ker V. Č. za zapustnika ni storil ničesar, ne pred in ne po zapisu pogodbe, kar bi utemeljevalo ravnaje in pričakovanje pok. E. Č. Zato bi sodišče moralo dediče napotiti na pravdo, da dokažejo svojo trditev, da med pok. E. Č. in V. Č. ni bila sklenjena pogodba o dosmrtnem preživljanju, in da obstaja premoženje, pri katerem lahko uveljavijo svojo dedno pravico. Sodišču prve stopnje očitajo tudi zmotno ugotovljeno dejansko stanje glede obsega premoženja, ki je zajeto s pogodbo o dosmrtnem preživljanju. Sodišče se je postavilo na napačno stališče, da je predmet pogodbe tako premoženje, ki ga je imel zapustnik v času zapisa pogodbe, kot tudi premoženje, ki ga je dobil kasneje in je obstajalo v času njegove smrti. Iz 117. čl. ZD izhaja, da predmet pogodbe o dosmrtnem preživljanju ne more biti premoženje, ki ga preživljanec pridobi po sklenitvi pogodbe. V takem primeru bi šlo za dedno pogodbo, ki po samem zakonu ni dopustna. Tako je sodišče oškodovalo dediče ne le pri nujnem pač pa tudi pri zakonitem deležu. Zato so dediči pritožbi priložili listine iz katerih je razvidno premoženje, ki ga je pokojnik pridobil po sklenitvi pogodbe in je potrebno to premoženje razdeliti med zakonite dediče. Sodišče pa je zagrešilo tudi bistveno kršitev določb postopka, saj so razlogi sklepa v nasprotju s tem, kar so stranke navajale tekom postopka. V. Č. namreč ni oporekal trditvam dedičev, da pogodbenih obveznosti ni izpolnjeval, sodišče pa tega ni upoštevalo, kot tudi trditve dedičev, da ne gre za pogodbo o dosmrtnem preživljanju. Zato dediči predlagajo, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v novo obravnavanje.

Odločitev sodišča prve stopnje, da postopka ne prekine zaradi napotitve dedičev na pravdo glede veljavnosti pogodbe o dosmrtnem preživljanju, je po mnenju pritožbenega sodišča pravilna. V. Č., ki je s pok. E. Č. sklenil pogodbo o dosmrtnem preživljanju, ni stranka postopka, saj ne uveljavja kakšne pravice iz zapuščine (175. čl. ZD), temveč uveljavlja lastninsko pravico na podlagi obligacijske pogodbe.

Ker torej ne gre za spor med strankami postopka, ampak med dediči in tretjo osebo, sodišče nima pravne podlage v 210. oz. 212. čl. ZD za prekinitev postopka. Ne glede na to pa imajo dediči možnost sprožiti pravdni postopek, v katerem lahko izpodbijajo pogodbo o dosmrtnem preživljanju zaradi neizpolnitve ali z zatrjevanjem, da je šlo za darilo.

Pritožba pa utemeljeno opozarja, da je sodišče prve stopnje napačno ugotovilo, da pokojnik ni zapustil premoženja, ki bi bilo predmet dedovanja. Predmet pogodbe o dosmrtnem preživljanju je le tisto nepremično in premično premoženje, ki pripada preživljancu ob sklenitvi pogodbe ter je v pogodbi točno določeno ali je vsaj določljivo (117. čl. ZD in 47. čl. ZOR). Po drugi strani pa tisto preživljančevo premoženje, ki s pogodbo ni zajeto in premoženje, ki ga preživljanec dobi po sklenitvi pogodbe, predstavlja njegovo zapuščino. Iz določil pogodbe o dosmrtnem preživljanju mora sodišče torej ugotoviti, kaj je predmet te pogodbe in ali je pokojnik imel še drugo premoženje, ki predstavlja njegovo zapuščino. Poleg tega so dediči v pritožbi navedli premično premoženje, ki naj bi ga pokojnik dobil tudi po sklenitvi pogodbe o dosmrtnem preživljanju, zato je njihove navedbe šteti za predlog, da se glede tega dela pokojnikovega premoženja opravi zapuščinski postopek (smiselno 2. odst. 203. čl. ZD). Ker torej sodišče prve stopnje ni ugotovilo katero pokojnikovo premoženje je zajeto s pogodbo o dosmrtnem preživljanju in katero premoženje je predmet dedovanja, je pomankljivo ugotovilo dejansko stanje, zato je pritožbeno sodišče razveljavilo izpodbijani sklep in zadevo vrnilo v nov postopek (380. čl. ZPP v zv. s 381. čl. ZPP in 163. čl. ZD).

Pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje zagrešilo bistveno kršitev postopka, pa ni utemeljen, saj dejstvo, da V. Č. ni oporekal trditvam, da ni izpolnjeval pogodbenih obveznosti ter trditve dedičev, da ne gre za pogodbo o dosmrtnem preživljanju, niso pravno relevantne za odločanje v zapuščinskem postopku, ampak le v morebitni pravdi. Pritožbeno sodišče tudi ni ugotovilo kakšnih drugih bistvenih kršitev postopka, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti (2. odst. 365. čl. ZPP), zato ta pritožbeni razlog ni utemeljen.

Sodišče prve stopnje bo moralo v ponovnem postopku oceniti katero premoženje je predmet pogodbe o dosmrtnem preživljanju in nato ugotoviti, ali je pokojnik zapustil še drugo premoženje, ki bo predmet dedovanja ter na podlagi teh ugotovitev izpeljati zapuščinski postopek.

ZD člen 117,  210,  212,  117,  210,  212.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.