TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 396/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-07-01

spregled pravne osebnosti - začetek in zaključek stečajnega postopka

Bivši direktor se je zadolžil pri gospodarski družbi, ki jo je vodil, in je sedaj glavni dolžnik stečajnega dolžnika, zato bo moralo sodišče prve stopnje oceniti možnost spregleda pravne osebnosti po 6. členu zakona o gospodarskih družbah.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. štev. St 1/97-9 z dne 13.5.1997 v 2. in 3. točki izreka razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, s katerim je le-to začelo in takoj tudi ustavilo stečajni postopek iz razlogov 99. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS štev. 67/93 - ZPPSL). V pritožbi upnik smiselno izpodbija del sklepa o ustavitvi stečajnega postopka.

Sodišče prve stopnje se je oprlo na izvedeniško mnenje dr Š.Š., pri čemer pa je nekritično povzelo njegove zaključke, ni pa ocenilo podatkov iz navedenega elaborata. Na 9. strani svojega pismenega mnenja je izvedenec zapisal, da knjigovodski podatki kažejo kot premoženje stečajnega dolžnika tudi 2,067.000,00 sit terjatev iz poslovanja, od tega se 1,922.540,00 sit nanaša na dolg bifeja K. (po podatkih sodnega registra ni gospodarska družba) - torej gre za dolg ustanovitelja stečajnega dolžnika - K.H. Če je sam kot biv. direktor pri stečajnem dolžniku vknjižil svoj dolg, ni razumljiv zaključek izvedenca, da so celotna gibljiva sredstva, kamor sodi tudi dolg K.H., ki bi prišla v stečajno maso - le 625.893,00 sit. Poleg tega tudi ni utemeljen predviden stečajni strošek za izterjavo tega dolga - v višini 860.000,00 sit.

Ob ponovni oceni stečajne mase bo moralo sodišče prve stopnje tudi oceniti možnost spregleda pravne osebnosti po 6. členu zakona o gospodarskih družbah. Iz izvedenskega mnenja je namreč razvidno, da se je biv. direktor zadolžil pri gospodarski družbi, ki jo je vodil, za že cit. znesek 1,922.540,00 sit in je sedaj glavni dolžnik stečajnega dolžnika. Tudi podatek iz istega mnenja, da je knjižno stanje zalog 1,445.000,00 sit, da pa je zaradi pomešanosti zalog z zalogami bifeja K. - torej z direktorjevimi stvarmi, možno ugotoviti le vrednost zalog v znesku 481.433,00 sit - kaže na položaj iz 3. alineje 6. člena ZGD.

Sodišče prve stopnje bo moralo oceniti tudi ostale podatke iz izvedeniškega mnenja, zlasti predvidene stroške stečaja kot so delo po pogodbi, PTT storitve, nagrada stečajnega upravitelja - vse v primerjavi z predvidenim obsegom opravil v stečaju z relativno malim obsegom stečajne mase in malim številom upnikov.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 413/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-07-16

stečaj - napotitev na pravdo - izvršilni naslov

Stečajni dolžnik je prenesel svoj sedež iz kraja A v kraj B, upnik pa ima izvršilni naslov zoper gospodarsko družbo z enako firmo, ki je imela v času pravde sedež v kraju A, mora ugotovitveni postopek začeti stečajni dolžnik, zastopan po zakonitem zastopniku - stečajnem upravitelju.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. štev. St 6/97-58 z dne 5.6.1997 spremeni tako, da se napoti stečajni dolžnik, da v roku 15 dni od vročitve tega sklepa začne postopek za ugotovitev, da prerekana terjatev stečajnega upnika T.L. v znesku 1,389.947,30 ( milijon tristodevetinosemdeset tisoč devetsto sedeminštirideset) tolarjev s pp ne obstoji.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je upnika zaradi ugotovitve obstoja prerekane terjatve napotilo na pravdo. V pritožbi je upnik navedel, da uveljavlja terjatev iz izvršilnega naslova - pravnomočne sodbe.

Iz zapisnika o 1. naroku za preizkus upniških terjatev in priloženega seznama v celoti prerekanih terjatvah delavcev izhaja, da je stečajni upravitelj prerekal terjatev, ker se sodba TS C., enota, opr. štev. I P 818/92 z dne 13.5.1993 glasi na toženo stranko E.d.o.o. s sedežem v kraju A, stečajni dolžnik pa ima sedež v kraju B.

Pritožbeno sodišče je vpogledalo podatke v sodnem registru, ki se vodi pri sodišču prve stopnje. Na 2. strani vložka 1/10062/00 je zapis, da je navedeni subjekt vpisa prenesel svoj sedež iz kraja A, da je bil pred prenosom sedeža vpisan v sodnem registru okrožnega sodišča pod vložno štev 1/3665-00. Določilo 3. odst. 144. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - v nadaljevanju ZPPSL (Ur.l. RS št. 67/93), o napotitvi stečajnega upnika, da začne v 15 dneh od vročitve sklepa postopek pred sodiščem ali drugim organom za ugotovitev prerekane terjatve, izhaja iz splošnega načela v nepravdnih postopkih, da se napoti na pravdo tisti, čigar trditev je manj verjetna. Glede na ugotovitev, da je stečajni dolžnik prenesel svoj sedež iz kraja A v kraj B, upnik pa ima izvršilni naslov zoper gospodarsko družbo z enako firmo, ki je imela v času pravde sedež v kraju A, mora ugotovitveni postopek začeti stečajni dolžnik, zastopan po zakonitenm zastopniku - stečajnem upravitelju.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cpg 661/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-08-27

Če pooblaščenec tožeče stranke opravičuje svoj izostanek z naroka z nenadno in nujno zadržanostjo ali z boleznijo, za kar pa ne predloži nobenega dokaza, se šteje, da predlog za preložitev naroka za glavno obravnavo ni utemeljen, s čemer so podani pogoji za ugotovitev domneve umika tožbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zaradi umika tožbe, do katerega je prišlo, ker se nobena od pravdnih strank ni udeležila dveh zaporednih narokov za glavno obravnavo, s sklepom razveljavilo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine.

Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. člena ZPP in predlagala njegovo razveljavitev. Navedla je, da je svojo odsotnost pravočasno opravičila z boleznijo.

Iz podatkov v spisu sledi, da je pooblaščenec tožeče stranke svojo odsotnost z naroka za glavno obravnavo dne 14.5.1997 opravičeval z "nenadno in nujno zadržanostjo", brez konkretnega pojasnila, kaj naj bi to bilo. Kot razlog za odsotnost z naslednjega naroka dne 4.6.1997 pa je navedel "bolezensko nenadno in nujno zadržanost (rinitis alergica)", vendar za tako trditev ni predložil nobenega dokazila (niti s pritožbo ne). Sicer pa je bil to že tretji zaporedni narok, ki se ga stranki nista udeležili, pri čemer pooblaščenec tožeče stranke svojega izostanka z naroka dne 26.3.1997 sploh ni opravičil.

Zato je sklep sodišče prve stopnje pravilen in zakonit (glej določbo 2. odst. 499.člena ZPP).

Pritožbeno sodišče je torej ugotovilo, da ni podan nobeden od pritožbenih razlogov. Zato je na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni sklep.

ZPP (1977) člen 499,  499/2,  499,  499/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Kp 315/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-07-31

ustavitev kazenskega postopka - umik zasebne tožbe - izkazano vabilo

Pogoj za zaustavitev kazenskega postopka je izkazanost vabil na glavno obravnavo tako za zasebnega tožilca kot za njegovega pooblaščenca.

Pritožbi pooblaščenca zasebnega tožilca M.B. se ugodi in sklep sodišča prve stopnje z razveljavitvijo odpravi ter zadeva vrne v nadaljnji postopek.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi določb drugega odstavka 306. člena v zvezi s prvim odstavkom 58. člena in členom 429 Zakona o kazenskem postopku (ZKP) ustavilo kazenski postopek zoper obdolženca V.B. zaradi kaznivega dejanja iz 65. člena Kazenskega zakona Republike Slovenije (KZ-77). Sklep temelji na ugotovitvi, da je glede na izostanek zasebnega tožilca in njegovega pooblaščenca z glavne obravnave šteti, da je zasebni tožilec zasebno tožbo umaknil.

Zoper ta sklep se je pravočasno pritožil zasebni tožilec po svojem pooblaščencu. V pritožbi izpodbija utemeljenost prvostopnega sklepa in se zavzema za njegovo razveljavitev.

Pregled zadeve pokaže, da je pritožba utemeljena.

Sodišče prve stopnje v razlogih sklepa kot utemeljitev svoje odločitve navaja "veljavno sodno prakso", pri čemer se sklicuje na Komentar zakona o kazenskem postopku s sodno prakso na strani 136 prej veljavnega ZKP - dr. Živka Zobca. S tem v zvezi je povedati, da tako stališče prvostopnega sodišča za utemeljevanje sodne prakse nima nobene teže, ker citirani komentar navaja le odločbo Okrožnega sodišča v Kragujevcu iz leta 1980, pri čemer dr. Živko Zobec o pravilnosti te odločbe nima svojega stališča.

Ne glede na zgoraj navedeno pa je pritožbeno sodišče mnenja, da je v obravnavanem primeru zavzeti stališče, da je pogoj za ustavitev kazenskega postopka izkazanost vabil na glavno obravnavo tako za zasebnega tožilca kot za njegovega pooblaščenca.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče o pritožbi pooblaščenca zasebnega tožilca odločilo, kot je razvidno iz izreka tega sklepa.

ZKP člen 58,  58/1,  306,  306/2,  58,  58/1,  306,  306/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 497/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-09-02

vsebina začasne odredbe - odgovornost družbenikov

Začasna odredba se ne sme skladati z nobenim verjetno izkazanim zahtevkom - terjatvijo, ne glede na to, ali je zahtevek že uveljavljen s tožbo, ali pa šele bo. Vsebina začasne odredbe ne sme biti takšna, da se z realizacijo konsumira upnikov pravovarstveni interes za vložitev tožbe. V sodni praksi in pravni teoriji sta znani izjemi le v zvezi z motitvenimi tožbami ter zahtevki za prejemke, ki so osnova za preživljanje. V nobenem primeru se taka izjema ne dovoli za zavarovanje zahtevka iz pogodbenih odnosov. Za obveznosti družbe z neomejeno odgovornostjo sta solidarno odgovorna tudi družbenika (101. člen ZGD).

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je zavrnilo predlog tožeče stranke za izdajo začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve in sicer odredbe, da mora tožena stranka izročiti tožnici v hrambo pekarniško opremo in jo tudi prenehati uporabljati ter spreminjati.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je tožeča stranka pravočasno pritožila. V pritožbi je navedla, da ne gre za identičnost zahtevka iz tožbe ter da sta po opominu tudi drugo- in tretje-toženec solidarno odgovorna za obveze prvotožene stranke.

Pravilno je stališče sodišča prve stopnje, da je predlog začasne odredbe identičen z tožbenim zahtevkom o vrnitvi pekarske opreme in da se začasna odredba ne sme pokrivati s tožbenim zahtevkom. Pri tem je dodati, da se začasna odredba ne sme skladati z nobenim verjetno izkazanim zahtevkom - terjatvijo, ne glede na to, ali je zahtevek že uveljavljen s tožbo, ali pa šele bo. Vsebina začasne odredbe ne sme biti takšna, da se z realizacijo konsumira upnikov pravovarstveni interes za vložitev tožbe. V sodni praksi in pravni teoriji sta znani izjemi le v zvezi z motitvenimi tožbami ter zahtevki za prejemke, ki so osnova za preživljanje (glej Ude: Predpisi o izvršilnem postopku str.212; Triva, Belajac, Dika: Sudsko izvršno pravo, str. 393). V nobenem primeru se taka izjema ne dovoli za zavarovanje zahtevka iz pogodbenih odnosov.

Glede drugega dela predlagane začasne odredbe - prepovedi uporabe in spreminjanja pekarske opreme tožeča stranka v predlogu ni izkazala nevarnosti za bodočo izvršbo glede event. vrnitve te opreme.

Pritožba ima sicer prav, da je v pravdnem spisu opomin za plačilo zapadlih obrokov in sta za obveznosti družbe z neomejeno odgovornostjo solidarno odgovorna tudi družbenika (101. člen ZGD), vendar je oprema očitno v posesti pravne osebe in torej ni razviden obstoj obveznosti obeh družbenikov, ki te opreme nimata ne v posesti in ne v uporabi. Zato za izdajo začasne odredbe zoper drugo- in tretjetoženca tožeča stranka ni izkazala verjetnega obstoja terjatve.

Njuna solidarna odgovornost za event. plačilo zapadlih obrokov iz pogodbe o leasingu pa ni predmet predlagane začasne odredbe.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 239/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-09-08

V primeru, ko je dolžnik fizična oseba z imenom in priimkom mora upnik, ki želi izvršbo na denarna sredstva dolžnika, skladno s 98. členom ZIP v izvršilnem predlogu navesti denarni zavod, sodišče pa nato samo s poizvedbami ugotovi ostale podatke o depozitu.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o zavrženju izvršilnega predloga. V pritožbi je navedel, da je sodišču v roku sporočil naj samo po uradni dolžnosti opravi ustrezne poizvedbe.

Pritožnik je spregledal, da je sodišče primarno zahtevalo pravilno označbo dolžnika. Iz navedbe v izvršilnem predlogu verjetno izhaja, da ne gre za gospodarsko družbo - torej je lahko dolžnik le fizična oseba z imenom in priimkom. V takem primeru mora upnik, ki želi izvršbo na denarna sredstva dolžnika, skladno s 98. členom ZIP v izvršilnem predlogu navesti denarni zavod - sodišče pa nato samo s poizvedbami ugotovi ostale podatke o depozitu. Ker upnik na zahtevo sodišča ni sporočil nobenega od zahtevanih podatkov, je njegova pritožba neutemeljena.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZIP člen 21,  21/1,  98,  21,  21/1,  98.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 389/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-09-08

tek procesnih rokov - ugovor - sodne počitnice

Po določilu 83. člena Zakona o sodiščih ne tečejo procesni roki v času sodnih počitnic to je od 15. julija do 15 avgusta. Po III. odstavku cit. člena zakon ne uvršča izvršbe zaradi izterjave denarne terjatve, ki se ne nanaša na vzdrževanje otrok, med nujne zadeve, kjer roki vseeno tečejo. Zato med sodnimi počitnicami vložen ugovor pa čeprav po preteku osem dni od vročitve sklepa, ni prepozen.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. štev III Ig 1065/95-5 z dne 30.8.1995 razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Dolžnik se je pravočasno pritožil zoper sklep sodišča prve stopnje o zavrženju ugovora zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. V pritožbi je navedel, da je vložil ugovor v času dopustov.

Zato je predlagalal razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Dolžnik je prejel sklep o izvršbi med sodnimi počitnicami dne 18.7.1995 in vložil ugovor dne 2.8.1996. Po določilu 83. člena Zakona o sodiščih (Ur.l. RS štev. 19/94) ne tečejo procesni roki v času sodnih počitnic to je od 15. julija do 15 avgusta. Po III. odstavku cit. člena zakon ne uvršča izvršbe zaradi izterjave denarne terjatve, ki se ne nanaša na vzdrževanje otrok, med nujne zadeve, kjer roki vseeno tečejo. Zato med sodnimi počitnicami vložen ugovor - pa čeprav po preteku osem dni od vročitve sklepa, ni prepozen.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker pritožnica stroškov ni priglasila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 317/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-09-15

Brez naroka bi lahko sodišče odločilo samo ob pogojih iz 496. člena ZPP, sicer pa gre za kršitev postopka iz 9. točke II. odst. 354. člena ZPP. Ker je dejansko stanje o zapadlosti plačila med strankama sporno, bi sodišče moralo opraviti narok za glavno obravnavo.

Pritožbi se delno ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. Pg 90/95-5 z dne 26.6.1995 v delu, s katerim je sodišče razveljavilo izvršilni sklep okrajnega sodišča opr. štev. Ig 192/95 z dne 22.2.1995 tudi za zamudne obresti od glavnice 15.900,00 sit in izvršilne stroške z zamudnimi obrestmi - razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži končni odločbi.

Tožeča stranka je med pravdnim postopkom delno umaknila tožbo - izvršilni predlog za glavnico. Sodišče prve stopnje je s sklepom smiselno vzelo na znaje delni umik, v celoti pa razveljavilo izvršilni sklep, izdan na podlagi verodostojne listine.

Zoper sklep se se je pravočasno pritožila tožeča stranka z navedbo, da je sodišče odločilo o zadevi brez glavne obravnave in predlagala razveljavitev celotnega sklepa.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba delno utemeljena iz naslednjih razlogov: Pritožba ima prav, da so še naprej sporne zamudne obresti in izvršilni stroški. O tem delu zahtevka mora sodišče odločiti po opravljenem kontradiktornem postopku. Brez naroka bi lahko sodišče odločilo samo ob pogojih iz 496. člena ZPP, sicer pa gre za kršitev postopka iz 9. točke II. odst. 354. člena ZPP. Ker je dejansko stanje o zapadlosti plačila med strankama sporno, bi sodišče moralo opraviti narok za glavno obravnavo.

Prvostopno sodišče pa je lahko vzelo na znanje umik tožbe za glavnico in o tem izdalo sklep skladno s 278. členom ZPP. V tem obsegu pritožba ni utemeljena.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na III.odst. 166. člena ZPP.

ZPP (1977) člen 354,  354/2,  354/2-9,  496,  354,  354/2,  354/2-9,  496.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 356/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-09-15

sodna taksa - vrnitev sodne takse - pristojnost

Po določilu 35. člena zakona o sodnih taksah (Ur.l. RS štev 1/90 in sl.) odloča o vrnitvi preveč plačane takse pristojni davčni urad ( do 27.7.1996 pa je odločal pristojni upravni organ občine oz. upravne enote). Prvostopno sodišče ni stvarno pristojno za odločanje o vrnitvi sodne takse, ne glede na obliko plačila - v gotovini ali sodnih kolkih.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. štev V Ig 2723/94-4 z dne 5.6.1995 razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno postopanje.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog taksnega zavezanca - upnika za vrnitev preveč plačane sodne takse.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je upnik pravočasno pritožil, češ da prvostopno sodišče ni pristojno za odločanje o vrnitvi sodne takse.

Po določilu 35. člena zakona o sodnih taksah (Ur.l. RS štev 1/90 in sl.) odloča o vrnitvi preveč plačane takse - pristojni davčni urad ( do 27.7.1996 pa je odločal pristojni upravni organ občine oz. upravne enote). Prvostopno sodišče torej ni stvarno pristojno za odločanje o vrnitvi sodne takse, ne glede na obliko plačila - v gotovini ali sodnih kolkih.

Sodišče prve stopnje bo torej z upnikovim predlogom ravnalo skladno s 35. členom ZST.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSC sklep Cp 663/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-10-16

izvršba na premičnine - predmeti, izvzeti iz izvršbe - predmeti, nujni za obrtno dejavnost - odlog izvršbe - posebno upravičeni razlogi

Če ima dolžnik več tovornih in osebnih vozil in mu je zarubljen le en osebni avto, ki ne spada med osnovna sredstva, niso kršena pravila o izvzetosti predmetov v zvezi z obrtno dejavnostjo.

V takem primeru tudi niso podani posebno upravičeni razlogi za odlog izvršbe po čl. 63/2 ZIP.

Pritožba dolžnika se z a v r n e kot neutemeljena in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče zavrnilo ugovor dolžnika kot neutemeljen, ker je ugotovilo, da niso bili podani upoštevni ugovorni razlogi. Sodišče je tudi zavrnilo predlog dolžnika za odlog izvršbe, ker ni navedel vseh razlogov po čl. 63 ZIP.

Proti takšnemu sklepu se je pritožil dolžnik zaradi bistvene kršitve določb postopka. Sodišče ni podalo obrazložitve glede vložene revizije. S pravnomočnostjo sklepa bi upnik pridobil zastavno pravico na vseh vozilih, ki so osnovna sredstva obrtne dejavnosti. Blokada osnovnih sredstev prav gotovo predstavlja znatnejšo škodo iz čl.63 ZIP.V konkretnem primeru bi sodišče moralo razpisati narok za obravnavo dolžnikovih navedb. Za dolg 2.000 DEM dolžnik ne more biti onemogočen v obrtni dejavnosti. Onemogočena mu bo tudi amortizacija vozil. Predlaga razveljavitev sklepa.

Sodišče je pravilno zavrnilo ugovor dolžnika. Dolžnik je namreč spregledal, da niso bila zarubljena vsa njegova vozila, ampak le osebni avtomobil znamke Opel kadet, ki pa po sporočilu davčnih organov v letu 1994 ni bil voden med osnovnimi sredstvi, te ugotovitve pa dolžnik ni izpodbijal.

Po čl. 71/4 ZIP so iz izvršbe izvzeti le nujni predmeti za obrt, kar pomeni, da bi lahko bilo zarubljeno celo kakšno odveč vozil, ki pa spadajo v osnovna sredstva. To pa pomeni, da izvajanje obrtne dejavnosti dolžnika z rubežem enega osebnega avta ni ogroženo. Tudi če bi bil dolžnik pravna oseba, bi bila po čl. 210 ZIP izvzeta iz izvršbe le nujna osnovna sredstva.

Glede odloga izvršbe je že prvostopno sodišče pravilno poudarilo, da dolžnik v predlogu ni navedel obeh kumulativnih pogojev po čl. 63 ZIP, saj je zatrjeval le vloženo revizijo. Tudi v pritožbi dolžnik ni navedel verjetnosti nastanka znatnejše škode, saj je zmotno trdil, da so bila zarubljena vsa vozila, čeprav je bil v resnici zarubljen le osebni avto, ki ne spada v osnovna sredstva. Zato tudi niso podani posebno upravičeni razlogi za odlog izvršbe po 2. odst. 63. čl. ZIP.

Glede na neuspeh pritožbe dolžnik sam trpi svoje pritožbene stroške.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 309/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-10-17

sodba na podlagi odpovedi - preklic odpovedi tožbenemu zahtevku

Glede na določilo 5. odstavka 331.a člena ZPP lahko tožnik prekliče odpoved tožbenemu zahtevku do izdaje sodbe. Sodba na podlagi odpovedi ni možna o že razsojeni stvari.

Pritožbi se ugodi in se sodba na podlagi odpovedi opr. štev I Pg 514/94-7 z dne 28.6.1996 po uradni dolžnosti razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Zoper sodbo na podlagi odpovedi se je tožeča stranka pravočasno pritožila, češ da je glavnico in pripadke toženka sicer plačala, vendar se tožnica ni hotela odpovedati tožbenemu zahtevku, temveč le obvestiti sodišče o plačilu.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Tožeča stranka se sicer brez uspeha sklicuje na to, da je le obvestila sodišče o plačilu dolga. V svojem pripravljalnem spisu z dne 15.10.1992 je sporočila sodišču da se "v celoti odpoveduje tožbenemu zahtevku". Glede na določilo 5. odstavka 331.a člena ZPP bi tožnik lahko preklical odpoved tožbenemu zahtevku le do izdaje sodbe.

Pač pa je pritožbeno sodišče ob preizkusu zadeve ugotovilo, da je tožena stranka v predhodni dokumentarni izvršbi ugovarjala le zoper plačilo glavnice. Tako je postal naložitveni del izvršilnega sklepa pravnomočen za zamudne obresti in izvršilne stroške in je torej o tem delu zahtevka pravnomočno razsojeno. V tem obsegu lahko sodišče, ki vodi izvršbo le-to ustavi.

V izpodbijani sodbi pa je sodišče prve stopnje v celoti razveljavilo naložitveni del izvršilnega sklepa in zahtevek zavrnilo. Sodba na podlagi odpovedi ni možna o že razsojeni stvari oziroma pomeni, v obsegu, ki se nanaša na zamudne obresti in izvršilne stroške, kršitev pravdnega postopka iz 11. točke 2. odst.354. člena ZPP. Zato bo prvostono sodišče v nadaljnem postopku odločilo le o tistem delu zahtevka o katerem teče pravdni postopek.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 331a,  354,  354/2-11,  331a,  354,  354/2-11.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.