TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 5/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-02-21

Za izdajo sodbe na podlagi izostanka zadostujejo navedbe v tožbi in odsotnost pravilno vabljene stranke, ki z odgovorom na tožbo ni oporekala tožbenemu zahtevku. Sodišče se ne spušča v dokazovanje trditev v tožbi, vendar mora bili za izdajo zamudne sodbe izpolnjen tudi pogoj iz 4. točke 332.člena ZPP, in sicer, da utemeljenost tožbenega zahtevka izhaja iz dejstev, ki so navedena v tožbi.

Pritožbi se ugodi in se sodba zaradi izostanka sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljni pravdni stroški.

Tožeča stranka je vložila tožbo na plačilo stroškov storniranja naročila tožene stranke v višini 25% vrednosti naročila, v znesku 13.280,00 ATS skupaj s 16% letnimi zamudnimi obrestmi. Prvostopno sodišče je na predlog stranke izdalo sodbo na podlagi izostanka.

Zoper sodbo se je pravočasno pritožila tožena stranka iz razloga bistvene kršitve pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da ni sporen njen odstop od naročila, vendar pa bi morala tožeča stranka, ki je smiselno zahtevala plačilo odškodnine zaradi odstopa od pogodbe, svoj zahtevek utemeljiti z dokazi, iz katerih bi izhajala škoda in višina škode zaradi odstopa od naročila.

Prvostopno sodišče je tudi zmotno uporabilo materialno pravi, ko je prisodilo 16% letne zamudne obresti.

Sodišče druge stopnje je preiskusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preiskusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Za izdajo sodbe na podlagi izostanka zadostujejo navedbe v tožbi in odsotnost pravilno vabljene stranke, ki z odgovorom na tožbo ni oporekala tožbenemu zahtevku. Sodišče se ne spušča v dokazovanje trditev v tožbi, vendar mora bili za izdajo zamudne sodbe izpolnjen tudi pogoj iz 4. točke 332.člena ZPP, in sicer, da utemeljenost tožbenega zahtevka izhaja iz dejstev, ki so navedena v tožbi.

Tožeča stranka v tožbi navaja, da sta pravdni stranki poslovali v skladu z avstrijskimi poslovnimi običaji, pritožbeno sodišče pa te trditve ne more preiskusiti, saj vprašanje uporabe materialnega prava med avstrijsko in slovensko pravno osebo ne izhaja iz dejstev, ki so navedena v tožbi. Enako velja tudi glede utemeljenosti zahtevka za 16%-ne zamudne obresti.

Za izdajo sodbe ne podlagi izostanka morajo biti podani vsi pogoji iz 1. odstavka 332.člena ZPP. Ker utemeljenost tožbenega zahtevka ne izhaja iz naved tožbe, je sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 6. točke 354/II člena ZPP.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu 3. odstavka 166. člena ZPP.

ZPP (1977) člen 332,  332/1,  354,  354/2,  354/2-6,  332,  332/1,  354,  354/2,  354/2-6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 58/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-02-21

stečaj - preizkušanje prijavljenih terjatev - napotitev na pravdo

Stečajnemu upravitelju ni potrebno navesti razlogov prerekanja prijavljene terjatve, senat pa izda sklep o napotitvi na pravdo, ker zakon tako določa. Stečajni postopek kot eden izmed nepravdnih postopkov nima procesnega mehanizma za ugotavljanje spornih pravic, zato se le-te ugotavljajo v ugotovitvenem pravdnem postopku.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik nosi svoje pritožbene stroške.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopenjskega sodišča, ki je upnika zaradi delnega prerekanja terjatve napotilo na pravdo.

Iz zapisnika o petem naroku za preiskus upniških terjatev, ki je bil opravljen dne 17.1.1996, je razvidno, da je stečajni upravitelj delno prerekal terjatev za zamudne obresti od glavnice, katera ja bila kot terjatev v celoti priznana. V takem primeru mora stečajni senat po določilu prvega odstavka 127. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.list. SFRJ št.84/89), napotiti stečajnega upnika, da začne v osmih dneh od vročitve sklepa postopek pred sodiščem za ugotovitev prerekane terjatve. Utemeljenost upnikove terjatve se bo torej ugotavljala v pravdnem postopku, če bo upnik vložil tožbo oziroma, če bo podal predlog za nadaljevanje prekinjenega postopka.

Upnik si napačno tolmači izpodbijani sklep, da je že odločeno o njegovi terjatvi, zato so pritožbene navedbe neupoštevne. Stečajnemu upravitelju ni potrebno navesti razlogov izpodbijanja, senat pa izda sklep o napotitvi na pravdo, ker zakon tako določa. Stečajni postopek kot eden izmed nepravdnih postopkov nima procesnega mehanizma za ugotavljanje spornih pravic, zato se le-te ugotavljajo v ugotovitvenem pravdnem postopku.

Stečajni upnik ni upravičen do povrnitve troškov, ki so mu nastali v stečajnem postopku.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 98/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-02-21

pravdni stroški - potrebni stroški - račun

Stroške postopka po 154. členu ZPP nosi stranka, ki v pravdi propade.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom po 21. členu ZIP, ki ga je vložila dne 29.4.1992, zahtevala od tožene stranke plačilo računa v znesku 16.128,00 sit z zamudnimi obrestmi in stroški. Po ugovoru tožene stranke je tekel pravdni postopek in tožena stranka je na obravnavi umaknila ugovor za glavnico, tožeča stranka pa je delno umaknila tožbo za pripadke za čas od 25.9.1991 do 22.6.1992. Prvostopno sodišče je z napadeno sodbo ohranilo v veljavi izvršilni sklep glede plačila zamudnih obresti od glavnice 16.128,00 sit za čas od 23.6.1992 do plačila in izvršilnih stroškov ter naložilo toženi stranki plačilo pravdnih stroškov v višini 10.900,00 sit.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi smiselno izpodbijala prvostopno sodbo iz razlogov zmotne uporabe materialnega prava in kršitve določb pravdnega postopka z navedbo, da je tožeča stranka po nepotrebnem povzročila stroške s tožbo. Ko je tožeča stranka račun poslala na napačni naslov in ne na sedež tožene stranke, tožeča stranka ni mogla pravočasno plačati računa in zato ni dolžna plačati vseh dosojenih zamudnih obresti ter nepotrebnih pravdnih stroškov.

Sodišče druge stopnje je preiskusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preiskusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena iz naslednjih razlogov: Iz listin priloženega spisa izhaja, da je tožena stranka naročila pri tožeči stranki blago, dobave naročenega blaga pa v pravdnem postopku ni prerekala, saj je celo umaknila ugovor za plačilo glavnice.

Navedba tožene stranke, da ni prejela računa ne drži, saj je očitno sprejela tudi vsa pisanja na isti naslov. Prvostopno sodišče je zato dosodilo plačilo zakonitih zamudnih obresti v skladu s tožbenim zahtevkom.

Prav tako ni pritrditi navedbam tožene stranke, da je bila tožba preuranjena. Izvršilni predlog je bil vložen 29.4.1992 in sodba o predmetni zadevi toženi stranki vročena 3.2.1994, tožena stranka pa ves ta čas ni poravnala dolga, tako da je bila tožba potrebna.

Stroške postopka pa po 154. členu ZPP nosi stranka, ki v pravdi propade.

O pritožbenih stroških sodišče ni odločalo, ker jih stranka ni zaznamovala.

ZPP (1977) člen 154,  154/1,  155,  155/1,  154,  154/1,  155,  155/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 445/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-02-26

stečaj - začasna odredba - začetek stečajnega postopka

Od dneva začetka stečajnega postopka ni mogoče dovoliti zoper dolžnika začasne odredbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je vložila tožbo zaradi plačila 46,489.016,00 sit spp.

Istočasno je tožeča stranka predlagala začasno odredbo za zavarovanje tega tožbenega zahtevka. Zoper sklep, s katerim je prvostopno sodišče zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe, se je tožeča stranka pravočasno pritožila. V pritožbi navaja, da je prvostopno sodišče v nasprotju z zakonom štelo, da začasna odredba ni dovoljena že z dnevom uvedbe stečajnega postopka.

Sodišče prve stopnje je utemeljeno zavrnilo predlog za začasno odredbo ter se je v obrazložitvi sklepa pravilno sklicevalo na določilo člena 111 zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l.RS št. 67/93, v nadaljevanju ZPPSL). Zato se pritožbeno sodišče sklicuje na to obrazložitev in še dodaja: Sodišče prve stopnje je sicer res napačno označilo začetek stečajnega postopka z uvedbo postopka - z uvedbo postopka ZPPSL označuje začetek predhodnega postopka, z začetkom postopka pa začetek glavnega stečajnega postopka. Pravne posledice so vezane na začetek glavnega stečajnega postopka. V pravdnem spisu je fotokopija oklica v stečajni zadevi zoper toženo stranko in iz njega je razvidno, da se je stečajni postopek začel dne 28.9.1995. Zato je odločitev o zavrnitvi predloga za začasno odredbo pravilna.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 31/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-02-21

nakazilo - asignacija - preklic pooblastila

Preklic pooblastila, danega prejemniku nakazila (asignatarju) ni dovoljen, če je nakazovalec (asignant) izdal nakazilo za izpolnitev kakšnega svojega dolga. Po določilu 1.odst. 1031. člena ZOR lahko nakazovalec (asignant) prekliče pooblastilo dano nakazancu (asignatu) le do trenutka, ko ta izjavi, da sprejme nakazilo, ali dokler ga ne izpolni.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka nosi stroške pritožbenega postopka.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper sodbo sodišča prve stopnje, ki je zavrnilo njen tožbeni zahtevek za plačilo zneska 656.364,90 sit spp (znesek 7o.174,80 sit ni postavila kot glavnični zahtevek). V pritožbi je tožnica uveljavila pritožbena razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Pritožba neutemeljeno očita prvostopnemu sodišču, da ni ugotovilo preklica pogodbe o asignaciji s strani tožeče stranke kot asignanta, saj v razlogih sodišče pravilno ugotavlja, da po določilu 1.odst.

1031. člena ZOR lahko asignant prekliče pooblastilo dano asignatu to je toženi stranki le do trenutka, ko ta izjavi, da sprejme nakazilo.

Sprejem nakazila je tožena stranka kot asignat potrdila s podpisom pogodbe. Glede na pritožbene navedbe, da je naknadno ugotovila dolgove asignatarja in zato preklicala poblastilo, pa je še dodati: Z asignacijsko pogodbo je tožeča stranka pooblastila toženo stranko-asignata da opravi dajatev in pooblastila tretjo osebo - firmo D., da kot asignatar sprejme dajatev. Zakon o obligacijskih razmerjih v členu 1031 določa pogoje preklica pooblastila asignatu - glede razlogov neuspešnega preklica je obrazloženo že v prvostopni odločbi. V 1029. členu cit. zakon določa pogoje za preklic pooblastila asignatarju za sprejem dajatve. V tej zadevi tožnica sploh ni zatrjevala, da je to pooblastilo preklicala. Poleg tega iz predložene pogodbe o asignaciji izhaja, da je pooblastilo dano zaradi poplačila dolga tožeče stranke do asignatarja - v takem primeru preklic ni dovoljen.

Po določilu 1030. člena ZOR je asignat z izpolnitvijo nakazila prost svojega dolga proti asignantu. Zato je prvostopno sodišče utemeljeno štelo, da je dolg tožene stranke zaradi asignacije ugasnil. Tudi glede predpravdnega pobota v višini 108.900,00 sit je prvostopno sodišče pravilno ocenilo predložene dokazne listine in uporabilo materialno pravo.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilih 166/I in 154/I člena ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 79/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-03-19

Obtožni predlog ni moč zavreči kot nepopolno vlogo po 3.odst. 76.čl. ZKP v primeru, ko je dejstveni opis obdolžencu očitanih dejanj nespretno formuliran, še toliko sklepčen, da se ga da obravnavati, saj vsebuje vse formalne pogoje predpisane s 1.odst. 434.čl. ZKP.

Pritožbi pooblaščenca oškodovanca kot tožilca se ugodi in izpodbijani sklep r a z v e l j a v i .

Sodnica, ki ji je bila zadeva dodeljena v reševanje, je sklicujoč se na 3. odstavek 76. člena ZKP zavrgla obtožni predlog oškodovanca kot tožilca, ki ga je ta po svojem pooblaščencu dne 31.1.1994 zaradi uvodoma navedenih kaznivih dejanj vložil zoper obdolžene M.V., D.D.

Zoper sklep se, kot uvodoma navaja, zaradi bistvene kršitve določb kazenskega postopka, kršitve kazenskega zakona in zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, pritožuje pooblaščenec oškodovanca kot tožilca. V bistvu izpostavlja, da je bil obtožni predlog, ki ga je vložil dovolj sklepčen, tako da sodišče ni imelo podlage, da bi ga zavrglo. Predlaga, da se pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje, da nadaljuje postopek po vloženem obtožnem predlogu.

Sodnica je obtožni predlog oškodovanca kot tožilca zavrgla sklicujoč se na 3. odstavek 76. člena ZKP, tedaj zato, ker naj bi vloga, ki jo je podal, ne obsegala vsega, kar je potrebno, da bi se dala obravnavati. Res je, da je sodišče pooblaščenca zasebnega tožilca pozvalo, naj vlogo popravi in da je ta celo zaprosil za podaljšanje roka, v katerem bi to lahko storil, potem pa to procesno dejanje opustil. Vendar pa je odločitev sodnice zavreči obtožni predlog, zgolj navidezno pravilna. Temeljno vprašanje je, ali je obtožni predlog, ki ga je podal pooblaščenec, res tolikanj hiben, da ga ni mogoče obravnavati. Resnici na ljubo je potrebno povedati, da je dejstveni opis na obdolžence naslovljenih kaznivih dejanj sila nespreten, vendar pa kljub temu še komajda toliko sklepčen, da pooblaščenčeve vloge ni mogoče zavreči. Obtožni predlog namreč vsebuje vse tisto, kar mora imeti po 1. odstavku 434. člena ZKP. V njem je najti imena in priimke obdolžencev z osebnimi podatki, opis kaznivih dejanj, sodišče, pred katerim naj se opravi glavna obravnava, predlog, kateri dokazi naj se izvedejo in predlog, da se obdolženci spoznajo za krive in obsodijo po zakonu. Minimalnim formalno procesnim pogojem je pooblaščenec oškodovanca kot tožilca zadostil in zatorej ni podlage za zavrženje obtožnega predloga. Ob upoštevanju povedanega je bilo v skladu s 3. odstavkom 402. člena ZKP potrebno pritožbi pooblaščenca oškodovanca kot tožilca ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti. Ni pa potrebno zadeve vračati v novo odločanje, ker bo moralo sodišče prve stopnje postopek nadaljevati tako, kot je določeno v 2. odstavku 435. člena ZKP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 199/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-03-19

Registrsko sodišče ob odločitvi o predlogu za vpis spremembe sedeža družbe ne sme po uradni dolžnosti vpisati spremembe firme, čeprav je zaradi spremembe sedeža subjekta vpisa jasno, da navedba imena kraja v njegovi firmi ne predstavlja več navedbe sedeža družbe, kot je to veljalo ob prvem vpisu družbe v sodni register.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep v delu, s katerim je bilo odločeno o vpisu spremembe predlagateljeve firme, razveljavi.

Registrsko sodišče je ob odločanju o predlogu subjekta vpisa za vpis spremembe sedeža in naslova sklenilo, da se vpiše v sodni register tudi sprememba firme tega subjekta tako, da se iz dosedanje firme izpusti beseda "L".

Zoper sklep se je predlagatelj pravočasno pritožil in predlagal njegovo spremembo. Navedel je, da vpisa spremembe firme ni predlagal in firme tudi ne dovoli spreminjati, saj se je z njo že uveljavil na trgu, zaradi spremembe publikacij doma in v tujini pa bi mu nastali visoki stroški.

Iz predloga subjekta vpisa res sledi, da je predlagal samo spremembo sedeža (in naslova) ter dejavnosti. Predlog ne vsebuje tudi spremembe firme. Zato je registrsko sodišče s tem, ko je odločilo, da se v register vpiše tudi sprememba firme predlagatelja, prekoračilo njegov predlog oziroma odločilo izven njega. To pa je razlog, iz katerega je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 372. člena v zvezi s 381. členom ZPP ter v zvezi s 37. členom ZNP in 19. členom ZSR prvostopni sklep v napadenem delu razveljavilo. Pri tem je treba pojasniti, da se postopek vpisa v sodni register začne na predlog (1. odst. 9. člena ZSR), po uradni dolžnosti pa le kadar zakon tako določa (2. odst. 9. člena ZSR). Polega tega je firma družbe z omejeno odgovornostjo bistvena sestavina družbene pogodbe ter je za spremembo firme potrebna sprememba družbene pogodbe (glej določbo 3. odst. 409. člena ZGD), za kar je potreben sklep skupščine (primerjaj 450. člen ZGD in 28. člen Uredbe o vpisu družb in drugih pravnih oseb v sodni register). Registrsko sodišče zato v tem primeru ne sme po uradni dolžnosti vpisati spremembe firme, čeprav je zaradi spremembe sedeža subjekta vpisa jasno, da označba "L" v njegovi firmi ne predstavlja več navedbe sedeža družbe, kot je to veljalo ob prvem vpisu družbe v sodni register (ko je bil po določbi 2. odst. 153. člena Zakona o podjetjih sedež obvezna sestavina firme). Kadar gre za take podatke in njihove spremembe, ki jih je potrebno vpisati v sodni register, je zakon predpisal načelo obveznosti vpisa (glej določbo 48. člena ZGD), ki od subjektov vpisa zahteva, da predlagajo tiste vpise, ki zagotavljajo, da so v register pravilno vpisani vsi podatki, pomembni za pravni promet.

ZGD člen 409,  409/3,  450,  409,  409/3,  450.  ZSReg člen 9,  9/2,  9,  9/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep R 28/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-03-13

stvarna pristojnost - spor o stvarni pristojnosti - najemno razmerje

Spor za plačilo najemnine oziroma zakupnine je spor iz najemnega oziroma zakupnega razmerja, za katerega je stvarno pristojno okrajno sodišče, ne glede na vrednost spornega predmeta.

Za odločanje v tej pravdni zadevi je stvarno pristojno Okrajno sodišče v Š.

Okrajno sodišče v Š. je s sklepom odločilo, da ni stvarno pristojno za odločanje v tej pravdni zadevi in zadevo odstopilo Okrožnemu sodišču v K. To sodišče je bilo mnenja, da ni stvarno pristojno za odločanje v tej zadevi, ker je stvarno pristojno sodišče, ki mu je zadevo odstopilo in predlagalo, da višje sodišče odloči o kompetenčnem sporu.

Okrožno sodišče ni stvarno pristojno za to zadevo.

Po določilu 2. točke 2. odstavka 99. člena Zakona o sodiščih so okrajna sodišča pristojna za sojenje v civilnih sporih, ne glede na vrednost spornega predmeta, če gre za spore iz najemnih ali zakupnih razmerij. Spor za plačilo najemnine oziroma zakupnine je tudi spor iz najemnega oziroma zakupnega razmerja. Če bi pri določitvi stvarne pristojnosti okrajnih sodišč, ne glede na vrednost spornega predmeta, zakonodajalec imel v mislih le nekatere spore iz najemnih oziroma zakupnih razmerjih bi to izrecno navedel, kot je to storil v 2. odst. 25 čl. Zakona o pravdnem postopku iz leta 1957, s spremembami in dopolnitvami od leta 1961 do leta 1974. Ker tega ni storil, so za vse spore iz najemnih oziroma zakupnih razmerij pristojna okrajna sodišča, ne glede na vrednost spornega predmeta. V konkretnem primeru gre prav za tak spor zato je za sojenje stvarno pristojno Okrajno sodišče v Š. in ne Okrožno sodišče v K.

Odločitev sodišča druge stopnje temelji na določilu l. odst. 23. čl. Zakona o pravdnem postopku.

ZPP (1977) člen 23,  23/1,  23,  23/1.  ZS člen 99,  99/2-2,  99,  99/2-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 76/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-03-06

začasna odredba za zavarovanje nedenarne terjatve - ničnost vpisa v sodni register

Z ukrepi zavarovanja nudi zakon o izvršilnem postopku možnost, da upnik zavaruje bodočo izvršbo in sicer do takrat, ko bo imel izvršilni naslov. Zahtevek za ugotovitev ničnosti vpisa v sodni register pa ni takšen izvršilni naslov zato, ker pomeni realizacija sodbe z ugotovljeno ničnostjo vpisa - likvidacijo subjekta, ki jo izvede sodišče po uradni dolžnosti v skladu z 42. členom zakona o sodnem registru.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožbeni stroški bremenijo tožečo stranko.

Tožeča stranka je v tožbi, s katero je zahtevala ugotovitev ničnosti vpisa tožene stranke v sodni register, zahtevala tudi izdajo začasne odredbe zaradi prepovedi razpolaganja s tam navedeno opremo. Po ugovoru je prvostopno sodišče predlog za začasno odredbo zavrnilo oziroma smiselno sklep o začasni odredbi razveljavilo po 2.odst. 53. člena ZIP, ter istočasno zavrnilo predlog za stransko intervencijo.

Tožeča stranka se je pritožila le zoper sklep o zavrnitvi predloga za začasno odredbo. V pravočasni pritožbi je navedela, da je predlagala zavarovanje nedenarne terjatve po 267. členu ZIP - za tako zavarovanje pa zadostuje verjetnost, da je začasna odredba potrebna, da se prepreči uporaba sile ali nenadomestljiva škoda.

Z ukrepi zavarovanja nudi zakon o izvršilnem postopku možnost, da upnik zavaruje bodočo izvršbo in sicer do takrat, ko bo imel izvršilni naslov. V zvezi z zahtevkom ugotovitve ničnosti vpisa v sodni register je potrebno ugotoviti, da ni izvršljiv tudi zato ker pomeni realizacija sodbe z ugotovljeno ničnostjo vpisa - likvidacijo subjekta, ki jo izvede sodišče po uradni dolžnosti (glej 42. člena zakona o sodnem registru, Ur.l. RS št. 13/94).

Tožeča stranka je v predlogu - tožbi navedla, da je predlagala ugotovitev ničnosti vpisa tožene stranke v sodni register tudi zato, da bi sama opravljala enako dejavnost kot toženka in sicer s sredstvi - opremo, ki jih je vložila ob ustanovitvi tožene stranka. Tožnica kot ustanoviteljica je pravilno ugotovila, da lahko pride do navedene opreme le z ugotovitvilo ničnosti vpisa v sodni register po 41. členu zakona o vpisih v sodni register. Tožnica pa je prezrla, da sodišče nato po uradni dolžnosti izvede postopek likvidacije, kar pomeni delno, ali celotno prodajo likvidacijske mase zaradi poplačila upnikov. Preostanek likvidacijske mase se izroči ustanovitelju.

Tožeča stranka lahko pride pride do vloženih sredstev le v likvidacijskem postopku, ne pa z individualno izvršbo. Ker torej ne more voditi izvršbe, tudi ni podan pravni interes za začasno odredbo kot ukrepom zavarovanja bodoče izvršbe.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na členu 14 ZIP zvezi s 166/I in 154/I členom ZPP.

ZIP člen 53,  53/2,  53,  53/2.  ZSReg člen 41,  42,  41,  42.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.