TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sodba Cpg 1003/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-04

Vprašanje aktivne legitimacije (iz listin, ki jih je predložila tožeča stranka, brez dvoma izhaja, da je pogodbo, iz katere izvira vtoževana terjatev, sklenila druga pravna oseba) je vprašanje materialnega prava, na katero mora sodišče paziti tudi, če toženec tega izrecno ne ugovarja.

1. Pritožba družbe BI d.o.o. C. se zavrže.

2. Pritožba tožeče stranke se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

3. Pritožnika nosita sama svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je razveljavilo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine v delu, s katerim je bilo toženi stranki naloženo, da mora plačati tožeči stranki kupnino v višini 975.620,70 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi ter ji povrniti izvršilne stroške in zavrnilo tožbeni zahtevek.

Zoper sodbo sta se pravočasno pritožili tožeča stranka in BI d.o.o., C. iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. člena ZPP ter predlagali njeno razveljavitev. Navedli sta, da je bila tožeča stranka po statutu BI d.o.o. pooblaščena za zastopanje le-te v pravnem prometu, zato je njena aktivna legitimacija izkazana. Trdita tudi, da tožena stranka aktivne legitimacije sploh ni ugovarjala, zato sodišče te bistvene okoliščine sploh ni ugotavljalo.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Po določbi 1. odst. 348. člena ZPP se smejo zoper sodbo pritožiti pravdne stranke. BI d.o.o., C. ni bila pravdna stranka in se prvostopna sodba nanjo ne glasi. Zato nima pravice do pritožbe, kar pomeni, da je njena pritožba nedovoljena po določbi 3. odst. 358. člena ZPP. Zato jo je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 367. člena ZPP zavrglo.

Tožeča stranka očitno ni postavila tožbenega zahtevka kot zastopnik BI d.o.o., C., ampak je tožbo vložila v lastnem imenu in za svoj račun, saj je v izvršilnem predlogu ona nastopila kot upnik; zahtevala je namreč, da dolžnik njej plača vtoževano terjatev.

Dolžnik iz pogodbe, ki je predložena kot podlaga tožbenemu zahtevku, pa je nedvomno druga pravna oseba - BI d.o.o., C. Tako torej iz listin, ki jih je v utemeljenost tožbenega zahtevka predložila sama tožeča stranka, izhaja, da ona ni upnik v materialnopravnem pomenu.

To pa seveda pomeni, da njen tožbeni zahtevek ni utemeljen. Zato je sodišče prve stopnje odločilo pravilno, ko ga je zavrnilo. Taka odločitev je pravilna ne glede na to, ali je tožena stranka podala v tej smeri kakšen ugovor ali ne. Gre namreč za vprašanje materialnega prava, na to pa sodišče ves čas postopka pazi po uradni dolžnosti (3. odst. 186. člena, 2. odst. 365. člena ZPP).

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da ni podan nobeden od pritožbenih razlogov, zato je neutemeljeno pritožbo tožeče stranke zavrnilo in potrdilo napadeno sodbo (368. člen ZPP).

Skladno z določbo 1. točke 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP je sodišče druge stopnje odločolo, da tožeča stranka in BI d.o.o., C. sami nosita stroške postopka s pritožbo, ker z njo nista uspeli.

ZPP (1977) člen 186,  186/1,  365,  365/2,  186,  186/1,  365,  365/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 977/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-17

Če predlagatelj med postopkom vpisa sprememb v sodni register spremeni svoj naslov, mora to sporočiti registrskemu sodišču. Če tega ne stori, ravna le-to pravilno, če pošiljko po brezuspešnem poskusu vročitve na registriranem naslovu predlagatelju vroči z nabitjem na sodno desko.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep registrskega sodišča potrdi.

Registrsko sodišče je zavrglo predlog za vpis sprememb v sodni register, ker ga predlagatelj kljub pozivu v danem roku ni popravil tako, da bi bile izpolnjene procesne predpostavke za odločanje.

Zoper sklep se je predlagatelj pravočasno pritožil in navedel, da ni prejel odredbe s pozivom na popravo in dopolnitev predloga za vpis sprememb v sodni register, ker je spremenil naslov in se sedaj nahaja na K., kar je navedel tudi v vlogi za vpis sprememb v sodni register z dne 31.5.1994. Na sodno desko nabite odredbe pa ni imel možnosti prebrati, ker o tem ni bil obveščen.

V predlogu za vpis sprememb v sodni register z dne 31.5.1994 je predlagatelj kot svoj sedež navedel L., kar je v skladu z že obstoječim vpisom v sodni register. Tudi v vseh prilogah tega predloga je sedež naveden na istem naslovu. Med postopkom predlagatelj sodišču spremembe sedeža ni sporočil. Zato je sodišče ravnalo pravilno, ko je bo brezuspešnem poskusu vročitve odredbe s pozivom na popravo in dopolnitev predloga le-to predlagatelju vročilo z nabitjem na sodno desko (145. člen ZPP v zvezi s 37. členom ZNP in 19. členom ZSR).

Jasno je torej, da predlagatelj ni predložil sodišču listin, ki bi jih moral predložiti najkasneje v roku, ki mu ga je v skladu z določbo 1. odst. 30. člena ZSR z odredbo določilo registrsko sodišče, da bi bile izpolnjene procesne predpostavke za odločanje o predlogu za vpis v sodni register. Zato je odločitev registrskega sodišča o zavrženju predloga pravilna. Neutemeljeno pritožbo je pritožbeno sodišče zato zavrnilo in potrdilo napadeni sklep (2. točka 39. člena ZSR), predlagatelj pa bo vpis sprememb v sodni register lahko dosegel z novim (popolnim) predlogom.

ZPP (1977) člen 145,  145/1,  145/2,  145,  145/1,  145/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 356/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-10

izvršilni predlog - obrazložitev sklepa o izvršbi

Po določilu 4. odst. 38. člena ZIP mora biti sklep, s katerim je izvršilni predlog delno ali v celoti zavrnjen, obrazložen.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v delu izreka, s katerim je bilo ugovoru dolžnika ugodeno in izvršilni predlog nad zneskom 853.865,86 sit zavrnjen, ter v delu o stroških, ki presegajo znesek 23.577,30 sit in nadaljnih izvršilnih stroških - r a z v e l j a v i in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Izrek o pritožbenih stroških se pridrži končni odločbi.

Upnik je vložil izvršilni predlog na podlagi dveh pravnomočnih sodb in zahteval obračunane zamudne obresti, procesne obresti ter pravdne stroške z zamudnimi in procesnimi obrestmi. Po dolžnikovem ugovoru je sodišče prve stopnje vzdržalo v veljavi izvršilni sklep do višine glavnice 853.865,86 sit in stroškov izvršbe 23.577,30 sit. Za presežni del kapitaliziranih zamudnih obresti, za celotne procesne obresti in nadaljne izvršilne stroške, kot tudi del stroškov izvršilnega sklepa (tudi izv. predloga), pa je izvršilni predlog zavrnilo - zoper ta del sklepa je upnik vložil pravočasno pritožbo.

V pritožbi je upnik navedel, da sodišče ni pravilno izračunalo zamudnih obresti in je zato delna zavrnitev predloga neutemeljena.

Pritrditi je pritožbi, da izračun obresti ni pravilen. Seštevek glavnic po obeh sodbah znaša 4,041.599,30 sit, z upoštevanjem pravdnih stroškov (ki se tudi obrestujejo) pa 4,233.456,20 sit in ne znesek 4,104.596,30 sit od katerega je prvostopno sodišče obračunalo obresti. Za posamezne zneske, ki tvorijo glavnico in zneska pravdnih stroškov, so v obeh sodbah ugotovljeni različni datumi od katerih tečejo zamudne obresti - prvostopno sodišče je računalo zapadlost od 5.4.1993 - torej datuma, ki velja le za pravdne stroške v znesku 42.510,70 sit iz sodbe opr. št. Pg 198/92-12. Sodišče prve stopnje v razlogih izpodbijanega sklepa nima navedb, na podlagi katerih bi bilo mogoče preizkusiti priložen obračun obresti in nima razlogov o zavrnitvi procesnih obresti iz izvršilnega predloga. Po določilu 4. odst. 38. člena ZIP mora biti sklep, s katerim je izvršilni predlog delno, ali v celoti zavrnjen - obrazložen. Podana je torej bistvena kršitev procesnega zakona iz 13.točke 354. člena ZPP, v zvezi s 14. členom ZIP, katero mora pritožbeno sodišče upoštevati po uradni dolžnosti.

Zato je pritožba utemeljena in je sodišče druge stopnje razveljavilo izpodbijani sklep v zavrnilnem delu in v delu, s katerim so bili odmerjeni nadaljni izvršini stroški.

V ponovnem postopku bo prvostopno sodišče odločilo tudi o pritožbenih stroških.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 1166/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-11

Če je bila tožba vložena pred osamosvojitvijo Republik Hrvaške in Slovenije, ostane sodišče, ki je bilo ob vložitvi tožbe krajevno pristojno po sporazumu med strankama, pristojno še naprej.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (2. in 4. točka izreka) potrdi.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki 704.444,00 SIT z zamudnimi obrestmi (2. točka izreka sodbe) in ji povrniti za 86.915,00 SIT pravdnih stroškov z zamudnimi obrestmi (4. točka izreka sodbe). Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo (3. točka izreka sodbe).

Zoper sodbo se je tožena stranka pravočasno pritožila. Navedla je, da nasprotuje podlagi in višini tožbenega zahtevka. Trdi, da je ugovarjala nepristojnost slovenskega sodišča, ker ima sedež v Republiki Hrvaški, kjer taka sodba ni izvršljiva.

Tožena stranka ni navedla, v katerem delu izpodbija sodbo, zato jo je pritožbeno sodišče skladno z določbo 1. odst. 365. člena ZPP preizkusilo v delu, s katerim pritožnica ni uspela, to je glede odločitve iz 2. in 4. točke izreka.

Tožba je bila v tej zadevi vložena dne 18.6.1991, torej pred osamosvojitvijo Republike Slovenije in Republike Hrvaške. Takrat je bilo prvostopno sodišče nedvomno pristojno za odločanje v tej zadevi, ker sta stranki o tem sklenili sporazum po 70. členu ZPP (ki ga je tožeča stranka priložila tožbi). Po določbi 3. odst. 15. člena ZPP pa v primeru sprememb okoliščin, na katere se opira pristojnost sodišča, ostane sodišče, ki je bilo pristojno ob vložitvi tožbe, pristojno še naprej. Zato bi bil ugovor nepristojnosti neutemeljen, tudi če bi ga tožena stranka podala že v postopku na prvi stopnji. Vendar pa tega ni storila, ampak je pristojnosti ugovarjala prvič šele v pritožbi.

To pa pomeni, da bi bilo - tudi če slovensko sodišče sicer ne bi bilo pristojno - treba šteti, da je med strankama prišlo do tihe prorogacije pristojnosti, ki je v takem primeru dopustna po določbi 50. člena v zvezi z 2. odst. 49. člena Zakona o ureditvi kolizije zakonov s predpisi drugih držav v določenih razmerjih. Pri tem pritožbeno sodišče le pripominja, da v pritožbi zatrjevano dejstvo, da sodba v Republiki Hrvaški ne bo izvršljiva, za odločitev o pritožbi tožene stranke ni upoštevno, ker za njegovo uveljavljanje ta stranka nima pravnega interesa.

Pritožbeno sodišče je torej ugotovilo, da s pritožbo uveljavljani razlog za izpodbijanje sodbe prve stopnje ni podan. Glede vsebine same odločitve o utemeljenosti tožbenega zahtevka tožena stranka ni obrazložila, v čem naj bi bila sodba napačna. Zato jo je v tem obsegu pritožbeno sodišče po določbi 2. odst. 365. člena ZPP preizkusilo le glede bistvenih kršitev določb parvdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP in pravilne uporabe materialnega prava. Ugotovilo je, da nobeden od teh dveh pritožbenih razlogov ni podan. Zato je na podlagi določbe 368. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrnilo in v napadenem delu potrdilo prvostopno sodbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 1/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-18

ugovor po izteku roka - sklep o izvršbi - dvakratno plačilo dolga

Sodišče obravnava tudi ugovor zoper izvršilni sklep, ki prispe na sodišče po izteku roka (51. člen zakona o izvršilnem postopku - ZIP), če dolžnik v ugovoru navede dejstvo, ki se nanaša na terjatev in je navedeno dejstvo nastopilo po nastanku izvršilnega naslova.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo kot prepozen ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. Dolžnik se pravočasno pritožuje, ker je svojo obveznost plačal že pred vložitvijo izvršilnega predloga in nasprotuje plačilu sodnih taks za ugovor, ker izvršba ni bila potrebna.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena iz naslednjih razlogov: Sodišče obravnava tudi ugovor zoper izvršilni sklep, ki prispe na sodišče po izteku roka (51. člen zakona o izvršilnem postopku - ZIP), če dolžnik v ugovoru navede dejstvo, ki se nanaša na terjatev in je navedeno dejstvo nastopilo po nastanku izvršilnega naslova. Plačilo dolga je dejstvo, ki se nanaša na terjatev, vendar dolžnik sam navaja, da je dolg poravnal pred vložitvijo izvršilnega predloga, torej pred nastankom izvršilnega naslova. V takem primeru sodišče ne more obravnavati prepoznega ugovora in prvostopno sodišče je utemeljeno zavrglo dolžnikov ugovor kot prepozen.

Dolžnikova obveznost za plačilo sodne takse je nastala po 2. in 4. členu Zakona o sodnih taksah že s tem, ker je vložil ugovor, zato je pravilna tudi odločitev sodišča v zvezi s taksnim opominom.

Dodati je, da ima dolžnik v primeru, če upnik vztraja še pri plačilu na podlagi izvršilnega naslova, pravico s tožbo zahtevati nazaj dvakratno plačilo dolga v skladu z 212. členom zakona o obligacijskih razmerjih.

ZST člen 2,  4,  2,  4.  ZOR člen 212,  212.  ZIP člen 51,  51.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 6/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-18

ugovor po izteku roka - verodostojna listina

Določilo 2.odstavka 55. člena ZIP, o dovoljenem ugovoru po izteku osemdnevnega roka, se nanaša na drugi del izvršilnega sklepa na podlagi verodostojne listine, torej na tisti del, s katerim je dovoljena izvršba.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Toženec (dolžnik) se je pravočasno pritožil zoper sklep o izterjavi redne, opominske in kazenske takse za ugovor v izvršilnem postopku. V pritožbi je navedel, da je z dopisom dne 19.1.1993 obvestil sodišče in upnika o poravnani obveznosti, prvostopno sodišče, ki je to obvestilo neutemeljeno štelo kot ugovor, pa je vodilo nadaljni postopek kot pri ugovoru zoper plačilni nalog.

V tej zadevi je sodišče izdalo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine. Po pravnomočnosti izvršilnega sklepa je dolžnik sodišče obvestil o plačilu dolga, zato je sodišče v korist dolžnika štelo to obvestilo kot ugovor, saj bi sicer prišlo do izterjave v izvršbi. Ker pa je obvestilo prispelo po izteku ugovornega roka, ga je sodišče nepravilno štelo kot ugovor v celoti. V skladu z 2.odstavkom 38. člena ZIP je izvršilni sklep sestavljen iz dveh delov: prvi del sklepa nalaga dolžniku plačilo in če dolžnik ne ugovarja, postane ta del sklepa po osmih dneh pravnomočen. Dolžnik zoper ta del sklepa ne more ugovarjati po izteku navedenega roka in v konkretni zadevi dolžnik zoper ta del sklepa tudi ni ugovarjal.

Določilo 2.odstavka 55. člena ZIP, o dovoljenem ugovoru po izteku osemdnevnega roka, pa se nanaša na drugi del izvršilnega sklepa - torej na tisti del, s katerim je dovoljena izvršba. Dolžnik je z obvestilom o plačilu sodišču posredoval dejstvo, ki se nanaša na samo terjatev in je nastopilo po nastanku izvršilnega naslova v skladu z drugim odstavkom 55. člena ZIP, zato ga je prvostopno sodišče tudi pravilno štelo kot ugovor po izteku roka po 51.členu ZIP. V nadaljevanju bi prvostopno sodišče sicer moralo voditi izvršilni postopek v skladu s tretjim odstavkom 55a člena ZIP kot pri ugovoru v "klasični" izvršbi - odločati o ugovoru skladno s členi 52 do 54 ZIP, vendar nadaljni potek postopka ni vplival na taksno obveznost dolžnika, zoper katero se neutemeljeno pritožuje.

ZIP člen 38,  38/2,  51,  55,  55a,  55/2,  38,  38/2,  51,  55,  55a,  55/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 352/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-25

prijava terjatve v stečajnem postopku - razširitev zahtevka

Dvomesečni rok za priglasitev upniške terjatve iz 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l.RS št.67/93 - v nadaljevanju ZPPSL) je prekluziven, zato pravica zahtevati poplačilo v stečajnem postopku preneha z potekom roka. Pritožnik je v zmoti, ko se sklicuje na določila zakona o pravdnem postopku, ki se smiselno uporabljajo v stečajnem postopku. Tudi pri razširitvi tožbe po 191. členu ZPP taka razširitev ni dovoljena pri zahtevkih, kjer je potekel prekluzivni rok za vložitev tožbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je njegovo dodatno prijavo upniške terjatve zavrglo. V pritožbi je navedel, da gre le za razširitev zahtevka, ki je bil pravočasno vložen in je razširitev - tako kot pri tožbi, po določilih ZPP dovoljena.

Prvostopno sodišče je objavilo oklic o začetku stečajnega postopka v Uradnem listu RS dne 11.11.1994. Dvomesečni rok za priglasitev upniške terjatve iz 137. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l.RS št.67/93 - v nadaljevanju ZPPSL) je potekel v 11.1.1995. Upnik je pravočasno prijavil terjatev v znesku 2,970.000,00 sit. Dne 13.2.1995 pa je prijavil nadaljno terjatev in sicer zamudne obresti od navedene glavnice. Ker je navedeni zakonski rok prekluziven, pravica zahtevati poplačilo v stečajnem postopku preneha z potekom roka. Pritožnik je v zmoti, ko se sklicuje na določila zakona o pravdnem postopku, ki se smiselno uporabljajo v stečajnem postopku.

Tudi pri razširitvi tožbe po 191. členu ZPP taka razširitev ni dovoljena pri zahtevkih, kjer je potekel prekluzivni rok za vložitev tožbe.

ZPP (1977) člen 191,  191.  ZPPSL člen 137,  137.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 359/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-09-25

Po določilu 9. člena Zakona o sodnih taksah (Ur.l. RS št.30/78, 38/96) zastara pravica zahtevati sodno takso v dveh letih po preteku tistega leta, v katerem je taksna obveza nastala. Vsako uradno dejanje pa prekine zastaranje vse do absolutnega zastaranja ob izteku štirih let.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik iz prisilne poravnave se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča o odmeri sodne takse. V pritožbi je navedel, da je izterjava sodne takse zastarala, da je sodišče napačno citiralo predpis, da ja pravni pouk napačen in da sodišče po zadnji noveli zakona o sodnih taksah lahko odmeri sodno takso le v višini do 50.000 točk.

Po določilu 9. člena Zakona o sodnih taksah (Ur.l. RS št.30/78 - 38/96) zastara pravica zahtevati sodno takso v dveh letih po preteku tistega leta, v katerem je taksna obveza nastala. Taksna obveza je nastala leta 1994, ko je bila sklenjena prisilna poravnava in izterjava zastara z potekom leta 1996. Pri tem je še dodati, da vsako uradno dejanje prekine zastaranje vse do absolutnega zastaranja ob izteku štirih let. Izterjava v tej zadevi torej ni zastarala.

Brez uspeha ostanejo tudi pritožbene navedbe o tem, da je izpodbijana odločba navedla II. odst. 20. tarif. številke, namesto II. točke cit.

tarif. številke. Prav tako je bila pritožba pravočasno vložena kljub napačnem pravnem pouku. Zadnja novela Zakona o sodnih taksah z dne 19.7.1996 v 12. členu določa, da se za odločbe in procesna dejanja strank, ki so bila opravljena do dneva, ko je stopila v veljavo novela zakona, uporabljata takratni predpis in tarifa. Zato za predmetno zadevo ne velja omejitev poprečne takse na 50.000 točk.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 340/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-10-16

Sredstva, ki so položena kot varščina za odlok izvršbe ne morejo biti predmet izvršbe in iz tega razloga je tudi brez pomena dejstvo, da je sodišče tekom postopka varščino dolžniku vrnilo.

Pritožba upnika se kot neutemeljena zavrne in se p o t r d i sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo upnikov predlog za dodatno izvršilno sredstvo in predmet izvršbe. Menilo je, da sredstva, ki so položena kot varščina za odlog izvršbe ne morejo biti predmet izvršbe.

Zoper ta sklep se je po svojem pooblaščencu upnik pritožil in v pritožbi zatrjuje, da je sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo Zakon o izvršilnem postopku. Trdi, da je odločitev sodišča napačna, ker ne izhaja iz določb Zakona o izvršilnem postopku, kajti v načelu je predmet izvršbe vse dolžnikovo premoženje samo tisto ne, ki je po zakonu izvzeto iz izvršbe. Dolžnikova denarna sredstva na depozitu pa to niso. Izpodbijani sklep je v logičnem nasprotju z dejstvom, da je sodišče prve stopnje s sklepom z dne 28.6.1996 zavrnilo dolžnikov predlog za odlog izvršbe tako, da dolžnikovo premoženje na sodnem depozitu ni več namensko vezano na odlog izvršbe. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi ter napadeni sklep spremeni tako, da dovoli predlagano izvršilno sredstvo oziroma podrejeno, da sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Tudi po mnenju pritožbenega sodišča je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je predlog upnika za dodatno izvršilno sredstvo in predmet izvršbe zavrnilo, kajti sredstva katere dolžnik položi pri sodišču kot varščino za odlog izvršbe ne morejo biti predmet izvršbe, saj so ta sredstva namenjena za poplačilo morebitne škode, ki bi upniku nastala zaradi odloga izvršbe. Pomen varščine je torej zavarovanje upnikovih bodočih eventualnih denarnih terjatev iz naslova povrnitve škode, ki bi upniku nastala z odlogom izvršbe. Na teh sredstvih ima torej upnik zakonsko zastavno pravico kot zavarovanje bodočih eventualnih denarnih terjatev iz naslova povrnitve škode in če ta obveza nastane ima upnik pravico, da se na podlagi sklepa sodišča iz položenih denarnih sredstev poplača do višine svoje terjatve. Nemogoče je torej na ta sredstva seči z izvršbo, ker bi v takšnem primeru bil izničen zakonski pomen varščine v izvršilnem postopku, ki izključno varuje interese strank oziroma v konkretnem primeru interese upnika tekom izvršilnega postopka. To da je sodišče tekom izvršilnega postopka varščino dolžniku vrnilo, ker ni ugodilo njegovemu predlogu za odlog izvršbe pa ne spremeni odločitve, da na varščino ni mogoče seči z izvršbo. Neutemeljeno pritožbo je zato pritožbeno sodišče zavrnilo ter potrdilo sklep sodišča prve stopnje (čl. 380/2 ZPP v zv. s čl. 14 ZIP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.