VSL sklep III Cp 480/96
Sodna praksa višjih sodišč, 1996-06-19

Sodišče druge stopnje je pri preizkusu pritožbe proti sklepu o določitvi sodnih penalov upoštevalo, da so sodni penali obveznost, ki nastane z ukrepom državnega organa (odločbo sodišča) in so konstitutivne narave. V bistvu so neke vrste privatna kazen in nimajo zveze z odškodnino. Zato upnikoma ne pripadajo zakonite zamudne obresti od penalov, ker jih Zakon o obrestni meri zamudnih obresti (ZOMZO, Ur. l. RS 14/92) v 1. členu predvideva le za primere, ko je dolžnik v zamudi z izpolnitvijo denarne obveznosti iz obligacijskih razmerij.

Ob reševanju pritožbe se sklep sodišča prve stopnje delno spremeni tako, da se odločitev o teku zakonitih zamudnih obresti od vsakega zapadlega zneska sodnih penalov (v drugem odstavku 1. točke izreka sklepa) razveljavi in se ta del zahtevka upnikov zavrne.

Sicer se pritožba zavrne kot neutemeljena in se v nespremenjenem delu potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje pod 1. dolžniku naložilo, da v dodatnem roku 3 dni, ki teče od vročitve sklepa, vrne upnikoma obračalnik znamke "Favorit", plug znamke "Ferguson" in sortirnik krompirja ter s tem izpolni obveznost, ki mu je bila naložena s pravnomočno sodbo Temeljnega sodišča v K., opr. št. P ..... z dne 12.6.1992 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani, opr. št. II Cp ..... z dne 11.2.1993. V kolikor v danem roku ne bo izpolnil te obveznosti, bo moral plačati za vsak dan zamude 15.000 tolarjev 00/100 sodnih penalov in v primeru zamude s plačilom sodnih penalov, še zakonite zamudne obresti od vsakega zapadlega zneska sodnih penalov od dneva zapadlosti do plačila. Zahtevek upnikov za določitev višjih sodnih penalov je prvostopenjsko sodišče zavrnilo.

Pod 2. je dolžniku naložilo še povrnitev stroškov postopka v znesku 23.805 tolarjev 00/100. Proti temu sklepu se je laično pritožil dolžnik, ki sodišču očita, da je upnikoma že v pravdi ugodilo in odločilo, da jima pripadajo stroji, ki jih je dolžnik težko kupil v mladih letih in ki so bili med njegovim bivanjem v Kanadi pri njih. Dodaja, da so stroji zastareli in niso uporabni za kmetovanje. Čeprav mu jih ne bi bilo žal komu podariti, jih noče vrniti upnikoma. Slednjima je lahko naštevati, kaj vse ima danes dolžnik, vendar je moral za to 20 let pošteno delati v tujini. Ob koncu se dolžnik še čudi, zakaj ene zadeve na sodišču ne tečejo, druge pa.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo dolžnikovo pritožbo v skladu z določilom 365. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur.l. SFRJ št.

4/77 do 27/90 in RS št. 55/92), ki ga je uporablilo po pooblastilu 14. člena Zakona o izvršilnem postopku (ZIP, Ur.l. SFRJ št. 20/78 do 27/90 in RS št. 55/92).

Ugotovilo je, da je sodišče prve stopnje v pravilnem postopku pravilno uporabilo določilo prvega odstavka 18. člena ZIP, po katerem postane sodna odločba izvršljiva, če je postala pravnomočna in če je potekel rok za prostovoljno izpolnitev obveznosti. V danem primeru se je sodišče prve stopnje prepričalo, da je postala sodna odločba, s katero je bila dolžniku naložena vrnitev obračalnika, pluga in sortirnika krompirja, pravnomočna 11.2.1993 in izvršljiva v prvi polovici tega leta. Zato izvršilno sodišče ne more ponovno presojati te odločitve, temveč mora samo prisiliti dolžnika, da izpolni obveznost, ki je ugotovljena s pravnomočno sodno odločbo. Ob tem sodišče druge stopnje ugotavlja, da prvostopenjsko sodišče dolžniku ne nalaga nič drugega in nič več, kot mu je naloženo s pravnomočno sodbo, za katero še ni predlagana izvršba.

Ker gre za nedenarno obveznost, je prvostopenjsko sodišče pravilno uporabilo določilo 187. člena ZIP in 294. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Ur.l. SFRJ št. 29/78 do 57/89). Z izpodbijanim sklepom je določilo primeren, tridnevni rok, v katerem dolžnik lahko izpolni svojo obveznost. Če tega ne bo storil, bo moral plačati za vsak dan zamude vsoto 15.000 tolarjev 00/100, ki je glede na dolžnikove premoženjske razmere primerna in ga bo silila k izpolnitvi pravnomočno ugotovljene obveznosti: vračilu kmetijskih strojev, ki po njegovem itak niso več uporabni za kmetovanje.

Toda sodišče prve stopnje je pri določitvi penalov spregledalo, da so sodni penali obveznost, ki nastane z ukrepom državnega organa (odločbo sodišča) in so konstitutivne narave. V bistvu so neke vrste privatna kazen in nimajo zveze z odškodnino. Zato upnikoma ne pripadajo zakonite zamudne obresti, ki jih Zakon o obrestni meri zamudnih obresti (ZOMZO, Ur.l. RS 14/92) v 1. členu predvideva le za primere, ko je dolžnik v zamudi z izpolnitvijo denarne obveznosti iz obligacijskih razmerij. Ker je torej sodišče prve stopnje v tem delu napačno uporabilo materialno pravo, je sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti po določilu 3. točke 380. člena ZPP v tem delu spremenilo izpodbijani sklep in zavrnilo zahtevek upnikov za plačilo zamudnih obresti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.