TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 437/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-11-27

prekinitev pravdnega postopka - stečajni postopek - izvršilni predlog na podlagi verodostojne listine

Pravdno sodišče s sklepom ugotovi prekinitev pravdnega postopka po določilu 212. člena ZPP, če se med tekočim pravdnim postopkom začne zoper eno izmed pravdnih strank stečajni postopek. Z začetkom stečajnega postopka namreč prenehajo zakonita in statutarna pooblastila zastopnikov pravne osebe ter pooblastilo pooblaščencu. Ker je v predmetni zadevi stečajni dolžnik po svojem zakonitem zastopniku - stečajnem upravitelju začel sodni postopek za izterjavo svoje terjatve, določilo 4. točke 212. člena ZPP ne pride v poštev.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr.št. P 164/94-29 z dne 9.4.1997 razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom, na podlagi 4. točke 212. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, prekinilo pravdni postopek zato, ker je tožeča stranka v stečaju. Tožeča stranka - stečajni dolžnik se je zoper prvostopni sklep pritožila zaradi kršitve določb pravdnega postopka.

Stečajni upravitelj je na podlagi 6. točke prvega odstavka 80. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS 67/93) - ZPPSL vložil dokumentarni izvršilni predlog zaradi izterjave terjatve stečajnega dolžnika. Prvostopno sodišče je napačno uporabilo določilo 4. točke 212. člena ZPP.

Pravdno sodišče s sklepom ugotovi prekinitev pravdnega postopka po določilu 212. člena ZPP, če se med tekočim pravdnim postopkom začne zoper eno izmed pravdnih strank - stečajni postopek. Z začetkom stečajnega postopka namreč prenehajo zakonita in statutarna pooblastila zastopnikov pravne osebe ter pooblastilo pooblaščencu. V tej zadevi pa je stečajni dolžnik po svojem zakonitem zastopniku - stečajnem upravitelju začel sodni postopek za izterjavo svoje terjatve in določilo 4. točke 212. člena ZPP ne pride v poštev.

Zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ki je vplivala na zakonitost in pravilnost odločitve sodišča prve stopnje, je bilo potrebno sklep o prekinitvi pravdnega postopka razveljaviti. Sodišče prve stopnje bo postopek nadaljevalo v smeri, ki jo je nakazal že sklep višjega sodišča z dne 8.12.1994. Tožeča stranka pritožbenih stroškov ni zaznamovala.

ZPP (1977) člen 212,  212-4,  212,  212-4.  ZPPSL člen 80,  80/1,  80/1-6,  80,  80/1,  80/1-6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 639/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-12-11

Po 1.odst. 273.čl. ZIP sodišče, če upnik v določenem roku ni vložil tožbe oz. začel kakšnega drugega postopka v opravičilo začasne odredbe, ustavi na dolžnikov predlog postopek in razveljavi opravljena dejanja. Sodišče pa ne razveljavi izdano začasno odredbo po navedenem zakonskem določilu v primeru, ko je rok za vložitev tožbe sicer iztekel, dolžnik pa je predlagal razveljavitev začasne odredbe šele potem, ko je upnik že vložil tako tožbo.

Pritožba dolžnika se zavrne kot neutemeljena in p o t r di izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog dolžnika, naj v skladu s 1. odst. 273. čl. ZIP ustavi postopek in razveljavi začasno odredbo.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik po svojem pooblaščencu zaradi kršitve postopka in predlaga, naj pritožbeno sodišče napadeni sklep spremeni in začasno odredbo razveljavi. V pritožbi navaja, da je bila začasna odredba izdana dne 29.7.1996, s tem, da bi jo moral upnik opravičiti z vložitvijo tožbe v 15-dnevnem roku. Tožbo pa je vložil šele 4.9.1996, torej po danem roku, zaradi česar bi sodišče prve stopnje predlogu dolžnika moralo ugoditi in začasno odredbo razveljaviti.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje izpodbijani sklep izdalo v skladu z določilom 1. odst. 273. čl. ZIP in v skladu z določilom 111. čl. ZPP v zv. s 14. čl.

ZIP. V konkretnem primeru je sodišče prve stopnje res izdalo začasno odredbo dne 29.7.1996 in v njej naložilo upniku, da sproži ustrezen postopek v roku 15 dni od prejema pismenega odpravka sklepa. Glede na to, da je upnik pismeni odpravek sklepa prejel dne 30.7.1996, bi moral tožbo res vložiti do 14.8.1996, česar pa nesporno ni storil. Tožbo je, kot je razvidno iz spisovnih podatkov vložil dne 4.9.1996. Dolžnik pa je 5.11.1996 predlagal razveljavitev začasne odredbe zaradi tega, ker v danem roku upnik tožbe v opravičilo začasne odredbe ni vložil. Po 1. odst. 273. čl. ZIP sodišče, če upnik v določenem roku ni vložil tožbe oziroma začel kakšenega drugega postopka v opravičilo začasne odredbe, ustavi na dolžnikov predlog postopek in razveljavi opravljena dejanja. To pomeni, da sme sodišče prve stopnje začasno odredbo razveljaviti in ustaviti postopek le na dolžnikov predlog, ne pa po uradni dolžnosti. V primeru pa, ko je sicer rok za vložitev tožbe iztekel, dolžnik pa je predlagal razveljavitev začasne odredbe šele potem, ko je upnik že vložil tako tožbo, tega določila sodišče prve stopnje ne more uporabiti na tak način, kot to meni pritožnik. Položaj je podoben kot v primeru, ko sodišče dodeli stranki drug sodni rok, ki je podaljšljiv (1. in 2. odst. 111. čl. ZPP). Tudi v tem primeru, če stranka po roku opravi dejanje, sodišče prve stopnje pa glede na zamudo roka še ni izdalo nobene odločbe, take odločbe po tem, ko je stranka dejanje opravila, ne more več izdati. Pritožbeno sodišče je zato pritožbo dolžnika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1416/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-12-11

V primeru sodnega depozita na vrednostni papir (obveznice), ki se glasi na prinosnika, le-ta ne more biti stranka v postopku, temveč sodišče v takem primeru samo oceni ali so izpolnjeni pogoji za sodni depozit.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dovolilo predlagateljici, da je položila depozit v znesku 36.418.172,00 SIT.

Zoper tak sklep se pritožuje začasna zastopnica zaradi bistvene kršitve določb postopka in zmotne uporabe materialnega prava ter predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njeni pritožbi ter izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne prvemu sodišču v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje zagrešilo absolutno bistveno kršitev določb postopka iz čl.

354/2 tč. 7 ZPP, saj bi moralo sodišče prve stopnje postaviti začasnega zastopnika že pred izdajo sklepa o dovolitvi sodnega depozita in ne šele naknadno. Nadalje navaja sklicujoč se na določbe čl. 315 in 326 ZOR, da imetniki obveznic X banke d.d.

druge izdaje na podlagi sprejetih sklepov niso mogli zaiti v upniško zamudo.

Zakon o nepravdnem postopku (v nadaljnjem besedilu ZNP) ureja sodni depozit v drugem delu posebni postopki IV. razdelek, v katerem so navedeni tudi postopek za sestavo in overovitev listin, postopek za hrambo listin in postopek za razveljavitev listin. Značilnost teh postopkov je, da v glavnem ne gre za dvostransko procesno razmerje, čeprav v določenih primerih tudi ni izključeno, temveč sodišče samo presoja, ali so izpolnjeni pogoji za sodno varstvo po predlogu (tako npr. postopek za hrambo listin in amortizacijo listin). V postopku za sodni depozit pa gre lahko za dvostransko procesno razmerje, če je upnik stranka. V konkretnem primeru predlagatelj predlaga v sodni depozit obveznice, ki glasijo na prinosnika (čl. 236 ZOR in prvi odstavek čl. 26 Zakona o vrednostnih papirjih Ur. l.

SFRJ 64/89). Pravica iz takega vrednostnega papirja se prenaša z njegovo izročitvijo. Nedoločen krog prinosnikov vrednostnega papirja pa ne more biti stranka v postopku, saj je to lahko le fizična ali pravna oseba (prvi odstavek čl. 77 ZPP). Da je fizična oseba lahko stranka, mora biti označeno z imenom in priimkom. Ker prinosnik vrednostnega papirja ne more biti (dokler ni znana njegova identiteta) stranka postopka, je sodišče prve stopnje ravnalo napačno, ko je postavilo začasno zastopnico. Ker imetniki obveznic niso stranke postopka, je bilo pritožbo začasne zastopnice zavreči kot nedovoljeno, saj jo je vložila oseba, ki te pravice v posledici zgoraj navedenega ni imela (čl. 380 tč. 1 v zvezi s čl. 358/3 ZPP in 37 ZNP), ne da bi se pritožbeno sodišče vsebinsko spuščalo v obravnavanje zadeve.

ZVP člen 26,  26.  ZPP (1977) člen 77,  77/1,  77,  77/1.  ZOR člen 236,  236.  ZNP člen 168,  168.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 535/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-12-12

V sklepu niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih. Sodišče I. stopnje bi moralo določno navesti zakaj je izvršilni predlog še vedno napačen.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. V Ig 1445/95-4 z dne 23.11.1995 razveljavi in vrne sodišču I. stopnje v ponovno odločanje.

Sodišče prve stopnje je izvršilni predlog štelo za umaknjen, ker ga upnik ni v roku popravil. Zoper sklep sodišča prve stopnje je upnik vložil pravočasno pritožbo, v kateri je navedel, da je v roku sporočil sodišču enoto APP in številko dolžnikovega računa, sicer pa je bilo oboje navedeno že v izvršilnem predlogu.

Prvostopno sodišče je po določilu 109. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP pozvalo upnika, da popravi - dopolni izvršilni predlog. Iz izvršilnega spisa je razvidno, da je upnik v roku poslal sodišču zahtevane podatke. Res pa so le-ti navedeni že v izvršilnem predlogu.

Sodišče I. stopnje v obrazložitvi izpodbijane odločbe ni navedlo, zakaj in v katerih delih je popravljen izvršilni predlog še vedno napačen.

S tem pa je podana bistvena kršitev določil pravdnega postopka iz člena 354/II tč. 13 ZPP - v sklepu niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih. Sodišče I. stopnje bi moralo določno navesti zakaj je izvršilni predlog še vedno napačen. Zato je upnikova pritožba utemeljena.

ZPP (1977) člen 109,  354,  354/2,  354/2-13,  109,  354,  354/2,  354/2-13.  ZIP člen 14,  14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1588/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-12-23

ugovor zastaranja - spor majhne vrednosti

Uveljavljanje ugovora zastaranja v pritožbi predstavlja uveljavljanje novega dejstva, torej pritožbeni razlog nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Iz tega razloga pa sodbe v sporih majhne vrednosti ni mogoče izpodbijati.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani del sodbe prve stopnje.

Z izpodbijanim delom sodbe je sodišče prve stopnje odločilo, da ostane v veljavi tisti del sklepa o izvršbi, ki tožencu nalaga plačilo glavnice v znesku 2.582,00 SIT in 2.300,00 SIT stroškov postopka.

Zoper ta del sodbe se zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja pritožuje toženec in predlaga spremembo.

Zatrjuje, da v spornem času ni bil imetnik radijskega sprejemnika. Sprejemnik je namreč podaril in to takoj prijavil inkasantu. Ne glede na to je terjatev za plačilo RTV naročnine tudi zastarala. To je toženec uveljavljal že na glavni obravnavi.

Ker gre za spor majhne vrednosti (1. odst. 458. čl. Zakona o pravdnem postopku - v nadaljevanju ZPP), sodbe ni mogoče izpodbijati zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (1. in 2. odst. 467. čl. ZPP). Pritožbene trditve, s katerimi toženec oporeka dejanskim ugotovitvam sodišča prve stopnje (zatrjuje namreč, da v obdobju, na katerega se nanaša terjatev RTV naročnine, ni bil več imetnik radijskega sprejemnika, saj da ga je že pred tem podaril in to prijavil inkasantu tožeče stranke), so zato neupoštevne. Enako velja glede ugovora zastaranja. Toženec ga namreč ni uveljavljal v postopku pred sodiščem prve stopnje (zatrjuje sicer, da je to storil na glavni obravnavi, vendar iz zapisnika, ki je javna listina, in ki ga je toženec brez ugovora podpisal, to ne izhaja), uveljavljanje tega ugovora v pritožbi pa predstavlja uveljavljanje novote, torej pritožbeni razlog nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Ker je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo in ker ni zagrešilo nobene take kršitve v postopku, na katero je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo izpodbijani del sodbe prve stopnje (368. čl. ZPP).

ZPP (1977) člen 467,  467/1,  467/2,  467,  467/1,  467/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 565/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-12-12

Sodišče mora po 109. členu ZPP pozvati stranko le takrat, ko ima njena vloga take formalne pomanjkljivosti, da je ni mogoče obravnavati. Opustitev navedbe pravnega interesa ne predstavlja formalne pomanjkljivosti vloge. Tudi v pritožbi navedena okoliščina, da toženec sedaj nima rubljivega premoženja ni razlog, da upnik ne bi vložil izvršilnega predloga na podlagi verodostojne listine. Po 2. odst. 38. člena ZIP izdani sklep postane s pravnomočnostjo izvršilni naslov in podlaga vsem oblikam izvršbe za izterjavo denarne terjatve takrat, ko bo upnik našel rubljivo premoženje dolžnika.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Zoper sklep sodišča I. stopnje, s katerim je le-to zavrglo mandatno tožbo, je tožeča stranka vložila pravočasno pritožbo, v kateri je navedla, da bi moralo sodišče najprej zahtevati popravo po 109. členu ZPP, sicer pa tožena stranka sedaj ne razpolaga z rubljivim premoženjem in še ni možna izvršba - zato ima tožnica pravni interes za pridobitev izvršilnega naslova.

Sodišče prve stopnje je skladno z določilom 446/IV člena ZPP zavrglo mandatno tožbo, ker so podane zakonske predpostavke za plačilni nalog in izvršbo na podlagi verodostojne listine, tožnik pa ni izkazal pravnega interesa za pridobitev plačilnega naloga. Iz člena 446/I ZPP izhaja, da je dovoljena izdaja plačilnega naloga ob predpostavkah, da gre za denarno terjatev, ki je zapadla in dokazana (verjetno izkazana) z verodostojno listino. Novela zakona o pravdnem postopku, ki je stopila v veljavo 1.7.1990, je uvedla še nadaljni pogoj za izdajo plačilnega naloga - izkazan pravni interes tožnika. V tej zadevi tožnik vtožuje najemnino za poslovni prostor in je o tej denarni terjatvi predložil račune za posamezne mesece. Torej so podane vse predpostavke za mandatni postopek, razen izkazanega interesa iz III. odstavka 446. člena ZPP.

Glede na pritožbene navedbe pa je dodati, da mora sodišče po 109. členu ZPP pozvati stranko le takrat, ko ima njena vloga take formalne pomanjkljivosti, da je ni mogoče obravnavati. Opustitev navedbe pravnega interesa ne predstavlja formalne pomanjkljivosti vloge. Tudi v pritožbi navedena okoliščina, da toženec sedaj nima rubljivega premoženja ni razlog, da upnik ne bi vložil izvršilnega predloga na podlagi verodostojne listine. Po 2. odst. 38. člena ZIP izdani sklep postane s pravnomočnostjo izvršilni naslov in podlaga vsem oblikam izvršbe za izterjavo denarne terjatve takrat, ko bo upnik našel rubljivo premoženje dolžnika.

Izrek o pritožbenih straoških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 109,  446/1,  446/3,  446/4,  109,  446/1,  446/3,  446/4.  ZIP člen 38,  38/2,  38,  38/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 325/97
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-12-11

predlog za izvršbo na denarna sredstva dolžnika - krajevna pristojnost

Po določilu 91. člena ZIP je za odločitev o predlogu za izvršbo in za samo izvršbo na denarna sredstva, ki jih ima dolžnik, ki je fizična oseba, krajevno pristojno sodišče, na katerega območju ima dolžnik stalno prebivališče. Določbe o izključni krajevni pristojnosti za sojenje v sporih, ki nastanejo med stečajnim postopkom, bo sodišče uporabilo le v primeru, če se bo, po eventualnem ugovoru dožlnika po 55a. členu ZIP, postopek nadaljeval v pravdi.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Okrajno sodišče v Mariboru se je izreklo za nepristojno za odločanje v izvršbi na podlagi verodostojne listine in predlog za izvršbo odstopilo Okrajnemu sodišču v Kranju, kot krajevno pristojnemu sodišču. Upnik se je zoper prvostopni sklep pravočasno pritožil iz razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Navedel je, da je na podlagi določila 63. člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, za odločanje v takšnih zadevah krajevno pristojno sodišče, ki opravlja stečajni postopek.

Stečajni dolžnik je vložil predlog za izvršbo po 21. členu Zakona o izvršilnem postopku - ZIP, na sredstva na dolžnikovem računu pri APPI K. Po določilu 91. člena ZIP je za odločitev o predlogu za izvršbo in za samo izvršbo na denarna sredstva, ki jih ima dolžnik, ki je fizična oseba, krajevno pristojno sodišče, na katerega območju ima dolžnik stalno prebivališče. Sodišče prve stopnje se je glede na navedeno določilo ZIP pravilno izreklo za krajevno nepristojno. Zato je stališče pritožnika o uporabi 63. člena ZPP v izvršilnem postopku zmotno. Določbe o izključni krajevni pristojnosti za sojenje v sporih, ki nastanejo med stečajnim postopkom, bo sodišče uporabilo le v primeru, če se bo, po eventualnem ugovoru dožnika po 55a. členu ZIP, postopek nadaljeval v pravdi.

Pritožbeno sodišče še dodaja, da je v listinah pečat samostojne podjetnice T. J. iz K., s fantazijskim dodatkon U.R.S. Status samostojnega podjetnika po Zakonu o gospodarskih družbah omogoča uporabo firme na trgu, kar pa ne pomeni, da nastopa samostojni podjetnik v pravdnem postopku s to firmo. Pod imenom U.R.S., T. J. ne obstaja niti pravna niti fizična oseba. Sodišče mora po določilu 83.člena Zakona o pravdnem postopku - ZPP, po uradni dolžnosti paziti, ali je tisti, ki nastopa kot stranka, lahko stranka, sicer je tudi pravnomočna sodna odločba neizvršljiva. V predmetni zadevi je pravilna označba samostojne podjetnice in njenega stalnega prebivališča pomembna tudi zaradi določitve krajevno pristojnega sodišča.

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določilih členov 154/I in 166/I ZPP.

ZPP (1977) člen 63,  63.  ZIP člen 21,  55a,  91,  21,  55a,  91.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 220/95
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-05-08

prevozna pogodba - cestni prevoz blaga - poškodba blaga - povrnitev škode - odškodnina - aktivna legitimacija

Pri (mednarodnem) cestnem prevozu vstopi prejemnik blaga v prevozno pogodbo, zato pošiljatelj ni aktivno legitimiran za tožbeni zahtevek na odškodnino za škodo zaradi poškodbe pošiljke.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je razveljavilo sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine in zavrnilo tožbeni zahtevek, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki odškodnino za škodo, nastalo na blagu pri mednarodnem cestnem prevozu, v višini 309.103,40 SIT z zamudnimi obrestmi.

Zoper sodbo se je tožeča stranka pravočasno pritožila zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter napačne uporabe materialnega prava. Navedla je, da je bila prav ona naročnik in plačnik prevoza ter prejemnik blaga, zato ji je sodišče neutemeljeno odreklo aktivno legitimacijo v tem sporu. J. d.o.o. je bila samo dejanski prevzemnik blaga, zato nikoli ni vstopila v prevozno pogodbo.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Na naroku za glavno obravnavo dne 14.11.1994 je bilo med pravdnima strankama kot nesporno ugotovljeno dejstvo, da je bila prejemnik blaga v obravnavanem primeru J. d.o.o., Ljubljana, kar je razvidno tudi iz prevozne pogodbe in komisijskega zapisnika. Tega dejstva sodišču prve stopnje zato ni bilo treba nadalje dokazovati (glej 1. odst. 221. člena ZPP) in ga je povsem utemeljeno vzelo za podlago svoje sodbe. Že na podlagi tega dejstva pa je povsem pravilno razsodilo, da aktivne legitimacije tožeče stranke za uveljavljani odškodninski zahtevek ni, ker je s prevzemom blaga v prevozno pogodbo vstopil prejemnik J. d.o.o. To je za mednarodni cestni prevoz izrečno določeno v 1. odst. 13. člena Konvencije CMR. Iz navedenega tudi sledi, da so pritožbene trditve o tem, da naj bi bila J. d.o.o. samo nekakšen dejanski prevzemnik blaga, brez podlage.

Ob navedenih ugotovljenih dejstvih sodišču prve stopnje ni bilo treba raziskovati in obrazlagati, zakaj naj bi bila sama odgovornost tožene stranke za škodo izključena. To za odločitev o tožbenem zahtevku tožeče stranke ni pomembno.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da je dejansko stanje v tej zadevi pravilno in popolno ugotovljeno. Sodišče prve stopnje je na tako ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo.

Pri izreku sodbe ni napravilo nobene od bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP, na katere je pritožbeno sodišče pazilo po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP). Zato je bilo treba na podlagi določbe 368. člena ZPP neutemeljeno pritožbo zavrniti in potrditi napadeno sodbo.

Konvencija o pogodbi za mednarodni cestni prevoz blaga člen 13, 13/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 402/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1997-07-04

zavrženje sklepa o izvrši - nepopolna vloga - poprava vloge

Uradni jezik sodišča po določilu prvega odstavka 104 člena zpp morajo stranke podajati vloge sodišču v jeziku, ki je pri sodišču v uradni rabi - torej slovenščini.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je zavrglo upnikov predlog za izvršbo, ker upnik kljub sodnemu pozivu ni predložil svojih vlog v slovenskem jeziku.

Zoper ta sklep se je upnik pravočasno pritožil, češ da je sledil zahtevi sodišča in dopolnil izvršilni predlog.

Iz sklepa, s katerim je prvostopno sodišče zahtevalo popravo oz. dopolnitev izvršilnega predloga, je razvidno, da je sodišče zahtevalo: 1/navedbo upnikovega nerezidenčnega računa in 2/predložitev izvr. predloga v treh izvodih s prilogami v slovenskem jeziku. Upnik je izpolnil zahtevi le delno in sicer je sporočil številko nerezidenčnega računa in prevedel izvršilni predlog, ni pa predložil preveden izvršilni naslov - sklep Okrožnega gospodarskega sodišča na Rijeki.

Po določilu prvega odstavka 104 člena ZPP morajo stranke podajati vloge sodišču v jeziku, ki je pri sodišču v uradni rabi - torej v slovenščini. Po določilu 4.člena Ustavnega zakona za izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur. l. RS št.1/91-I) se do izdaje ustreznih predpisov v Republiki Sloveniji smiselno uporabljajo kot republiški predpisi tisti zvezni predpisi, ki so ob uveljavitvi tega zakona veljali v RS, kolikor ne nasprotujejo pravnemu redu v Republiki Sloveniji. Glede člena 104 ZPP to pomeni, da se II. in III. odstavek cit. člena, ki določata enakopravno rabo drugih jezikov jugoslovanskih narodov in narodnosti ne uporabljata več. Po členu 11 Ustave Republike Slovenije je uradni jezik v Sloveniji slovenščina oz. na območju manjšin tudi italijanščina in madžarščina.

Ker upnik tega ni upošteval in priloge k izvršilnemu predlogu kljub opozorilu sodišča ni preložil prevedenih v slovenščino, je prvostopni sklep utemeljen.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.