TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 2159/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

varstvo lastninske pravice - začasna odredba

V pravdi zaradi prepovedi vznemirjanja, za izdajo začasne odredbe s prepovedjo posegov zadošča, da je sporno nepremičnino mogoče identificirati, ne glede na zemljiškoknjižno stanje.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Pritožbeni stroški so nadaljnji pravdni stroški.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje ugodilo ugovoru prvega in četrtega toženca zoper sklep o začasni odredbi, s katero je 9.4.1999 tožencem prepovedalo do pravnomočno končanega postopka kakršnokoli spreminjanje dveh garaž na parcelah št. 2799 in 2800 k.o.

in je ta sklep razveljavilo, predlog za izdajo začasne odredbe pa zavrnilo. Odločitev je oprlo na dejstvo, da odločba o parcelaciji še ni pravnomočna in zato navedeni parceli ne obstajata.

Proti sklepu o razveljavitvi začasne odredbe se iz vseh pritožbenih razlogov pritožujeta tožnici in predlagata njegovo razveljavitev ter vrnitev zadeve v nov postopek. Opozarjata, da je sklep o začasni odredbi za drugo in tretjetoženo stranko pravnomočen, ker nista ugovarjali. Predvsem pa menita, da dejstvo, da odločba o parcelaciji še ni pravnomočna, ne vpliva na lastništvo garaž, ki sta ga vsaj verjetno izkazali. Iz tožbenih navedb in predloga za izdajo začasne odredbe je povsem nedvomno, za katere nepremičnine gre. Narava začasne odredbe ni takšna, da bi se vpisovala v zemljiško knjigo, zato je dovolj že v predlogu navedena opredelitev nepremičnin - garaž. Spreminjanje njihovega stanja oz. rušenje pa bi prav gotovo tožnicama tudi povzročilo večjo škodo kot bi bila škoda tožencev, če bi bila začasna odredba izdana.

Dejstvo, da drugo in tretjetoženca zoper izdano začasno odredbo nista ugovarjala, očitno kaže, da prepovedanih posegov pač ne nameravata izvajati, zato zatrjevana pravnomočnost sklepa glede njiju ni bistvena. V zvezi z izpodbijano odločitvijo o razveljavitvi sklepa o začasni odredbi pa je ne glede na to treba pritrditi pritožbi tožnic, da je namreč po navedbah tožbe in predloga za izdajo začasne odredbe povsem jasno, na katere nepremičnine se predlog nanaša. Ni torej odločilna pravnomočnost odločbe o parcelaciji zemljišča, na katerem sporni garaži stojita ter vpis parcelacije v zemljiški knjigi, pač pa je bistveno to, da sta garaži tožnic, katerih lastništvo je najmanj verjetno izkazano in ki sta predmet pravde in na kateri se začasna prepoved posegov nanaša, dovolj določno označeni in opredeljeni. Ker je torej identifikacija spornih nepremičnin vsekakor možna, bo moralo prvo sodišče o ugovoru zoper začasno odredbo vsebinsko odločiti.

Izpodbijani sklep je bilo zato treba razveljaviti in zadevo vrniti v nov postopek (čl. 365, tč. 3 ZPP).

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na določilu 3. odstavka 165. člena ZPP.

ZTLR člen 42,  42/1,  42,  42/1.  ZIZ člen 273,  273/1,  273/1-3,  273,  273/1,  273/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2038/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

Le ugotovitev sodišča prve stopnje, da prejema tožnica povprečne osebne dohodke in da svojih otrok ni dolžna sama preživljati, ne zadostuje za zavrnitev predloga za oprostitev plačila sodnih taks.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog tožeče stranke za oprostitev plačila sodnih taks z obrazložitvijo, da ni razlogov za oprostitev.

Proti sklepu se je pritožila tožeča stranka. Izpodbija ga iz pritožbenega razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja. V pritožbi navaja, da bi bila s plačilom sodne takse občutno zmanjšana njena sredstva za preživljanje, saj mora s svojim osebnim dohodkom 107.094,00 SIT preživljati sebe in oba otroka, ker toženec ne plačuje preživnine. Na družinskega člana pride le 35.696,00 SIT mesečno, zato so izpolnjeni pogoji za oprostitev plačila sodne takse. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Tožeča stranka je predlog za oprostitev plačila sodne takse obrazložila z okoliščino, da ima nizke osebne dohodke in da preživlja sina in hčerko. Glede na ugotovljen osebni dohodek cca 107.094,00 SIT neto pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da ima povsem povprečen dohodek, in tudi da ni dolžna sama preživljati obeh otrok.

Vendar pa za izpodbijano odločitev ni dovolj le ugotovitev, da ni sama dolžna preživljati obeh otrok, ampak je odločilna ugotovitev, ali jih dejansko sama preživlja glede na njeno trditev v predlogu in v pritožbi. V tem pogledu pa je dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno. Od tega ali tožeča stranka dejansko sama preživlja otroka, ali pa zanju prejema preživnino, bo odvisna odločitev. Če tožeča stranka ne prejema za preživljanje otrok ničesar in se morajo trije člani preživljati z zneskom 107.094,00 SIT mesečno, bi bilo težko pričakovati, da bi s plačilom zahtevane sodne takse v višini 50.000,00 SIT, ne bila občutno zmanjšana sredstva, s katerimi se preživlja tožničina družina, ne glede na to, da prejema povprečen osebni dohodek. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi tožeče stranke ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter vrača zadevo sodišču prve stopnje, da dopolni dokazni postopek v smislu 4. odst. 169. čl. ZPP glede okoliščine, ali dejansko sama preživlja svoja otroka.

Šele po tej ugotovitvi bo lahko prepričljivo odločilo ali so podani pogoji za oprostitev plačila sodnih taks po 3. odst.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1974/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

Pri izdaji začasne odredbe dolžnik ni dolžan dokazovati nevarnosti, če izkaže, da bo toženec s predlagano začasno odredbo pretrpel le neznatno škodo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodibjanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor tožene stranke zoper izdano začasno odredbo.

Zoper tak sklep se pritožujeta toženca zaradi zmotne uporabe materialnega prava. V pritožbi navajata, da po dikciji zakona upnik ni dolžan dokazovati nevarnosti, če izkaže za verjetno, da bi dolžnik s predlagano začasno odredbo pretrpel le neznatno škodo. V konkretnem primeru pa tega ni storil upnik, pač pa sodišče z razlago ugovora.

V zavarovanje denarne terjatve sodišče izda začasno odredbo, če tožnik izkaže obstoj verjetnosti terjatve in nevarnost, da bo zaradi dolžnikovega ravnanja uveljavitev terjatve onemogočena (prvi in drugi odstavek čl. 270 Zakona o izvršbi in zavarovanju - Ur. list RS 51/98; v nadaljnjem besedilu ZIZ). Tožnik (upnik) ni dolžan dokazovati nevarnosti, če izkaže za verjetno, da bi tožena stranka (dolžnik) s predlagano odredo pretrpela le neznatno škodo (tretji odstavek čl. 270 ZIZ). Sodišče prve stopnje je ravnalo pravilno, ko je zavrnilo ugovor tožencev, saj v ugovoru nista navajala okoliščin, ki bi vzbujale dvom v pravilnost izdaje začasne odredbe, sicer pa toženca v pritožbi izpodbijata le ugotovitev sodišča prve stopnje, da je sodišče prve stopnje samo ugotavljalo, da bosta toženca utrpela neznatno škodo, čeprav je to dolžnost tožnikov.

Navedeni pritožbeni očitek pa je neutemeljen, saj toženca sama v ugovoru navajata, da sporne nepremičnine ne nameravati odtujiti, to njuno trditev pa sta v odgovoru na ugovor povzela tožnika, da z začasno odredbo ne bosta prizadeta, v kolikor držijo njune navedbe.

Glede na navedeno je neutemeljena pritožbena trditev, da je sodišče prve stopnje samo ugotavljalo, da bosta toženca z izdajo začasne odredbe pretrpela le neznatno škodo.

Ker uveljavljani pritožbeni razlog ni podan, je bilo pritožbo tožencev zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje (čl. 365 tč. 2 ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2110/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Če tožnik ne reagira na sklep s katerim ga sodišče pozove, da sporoči naslov tožene stranke, sodišče lahko zavrže tožbo kot nepopolno.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo tožbo.

Zoper tak sklep se pritožuje tožeča stranka iz vseh pritožbenih razlogov in predlaga, da pritožbeno sodišče ugodi njeni pritožbi ter izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. V pritožbi navaja, da je predlagala, da se pošta tožencu vroči po sodnem kurirju, saj po njenih informacijah toženec biva na naslovu ...29, vendar se sprejemu sodnih pisanj izogiba.

Vročitev bi morala biti opravljena v skladu s čl. 141 in 142 ZPP.

Ob tem, ko je sodišče prve stopnje s pismenim sklepom, ki ga je pooblaščenec tožeče stranke prejel 23.6.1999, tožečo stranko pozvalo, da je dolžna navesti pravilen in popoln naslov toženca v roku 15 dni in je opozorilo na pravne posledice opustitve in ko tožeča stranka ni reagirala na tak sklep sodišča, je odločitev sodišča prve stopnje, ko je izdalo izpodbijani sklep, pravilna in posledica neaktivnosti tožeče stranke. Še pred izdajo tega sklepa je sodišče prve stopnje storilo vse, da bi tožencu vročilo tožbo (30.8.1996 poziv odvetniku, da sporoči naslov toženca, vročanje prek sodnega kurirja, ki ni bilo uspešno, večkratno vročanje na naslov naveden v tožbi, poizvedbe o toženčevi zaposlitvi, poskus vročanja na toženčevo zadnje zaposlitev ...). Neutemeljene so zaradi tega trditve v pritožbi, da sodišče ni sledilo njenemu predlogu in poskušalo vročitev prek sodnega kurirja, ko pa je prvo sodišče poskušalo vročitev tudi na ta način.

Neutemeljeno se tožeča stranka sklicuje na določbe čl. 141 in 142 ZPP, ko pa kot že omenjeno ni reagirala na sklep sodišča prve stopnje, ki ga je prejela 23.6.1999. Glede na navedeno je bilo pritožbo tožeče stranke zavrniti kot neutemeljeno in potrditi sklep sodišča prve stopnje (čl. 365. tč. 2 ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1188/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

vpis v zemljiško knjigo - komasacijska odločba

Ni mogoče upoštevati ugovora pritožnic, da sta oškodovani zaradi dodelitve njive slabšega kakovostnega razreda v komasacijskem postopku.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor A.

K. in I. K. proti sklepu Okrajnega sodišča v Kranju z dne 16.3.1999, opr. št. Dn. št. 969/99 kot neutemeljen.

Proti navedenemu sklepu sta A. K. in I. K. vložili pravočasno pritožbo. Prosita za ponovno proučitev predmeta in navajata, da sta bili oškodovani na račun dodelitve njive slabšega kakovostnega razreda, da novi koristnik njune njive ne izpolnjuje nobenih pogojev za opravljanje kmetijske dejavnosti ter da se novo nastala parc. št.

2038 nahaja povsem izven gradbenega območja, zato kot kmetijsko zemljišče ne predstavlja adekvatne vrednosti in tudi glede na lego ne nudi možnosti za obdelovanje. Zato ne dovolita nobenih sprememb vpisa v zemljiški knjigi.

Iz pritožbenih navedb izhaja, da pritožnici smiselno izpodbijata pravilnost odločbe o novi razdelitvi zemljišč v komasacijskem postopku območja .... Sodišče prve stopnje se je pravilno sklicevalo na določbo drugega odstavka 115. člena Zakona o kmetijskih zemljiščih (Ur. l. RS, št. 59/96 - ZKZ), po kateri se v komasacijskih postopkih, ki so do uveljavitve navedenega zakona tehnično dokončani in komasacijskim udeležencem izdane odločbe o novi razdelitvi zemljišč iz komasacijskega sklada, novo stanje vpiše v zemljiško knjigo na podlagi načrta nove razdelitve in izdane odločbe o novi razdelitvi zemljišč. S takšno ureditvijo je zakonodajalec očitno želel doseči čimprejšen vpis stvarnih pravic ter vpis sprememb, ki se nanašajo na podatke, vpisane v zemljiški knjigi, celo ne glede na to, ali je odločba o novi razdelitvi zemljišč postala pravnomočna. Zato je zakon tudi določil, da se morebitne ugotovljene nepravilnosti in razlike med vrednostjo vloženih in novo dodeljenih zemljišč, poravnajo z denarno odškodnino po tržni vrednosti zemljišč ob izplačilu. Tako v ugovoru kot tudi v pritožbi, pa udeleženki zatrjujeta prav slednje, namreč oškodovanje zaradi dodelitve njive slabšega kakovostnega razreda, takih ugovorov pa glede na citirano določbo ni mogoče upoštevati.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da so izpolnjene tako procesne kot materialnopravne predpostavke za vpis v zemljiško knjigo v skladu z določbo 86. člena Zakona o zemljiški knjigi v zvezi z določbo drugega odstavka 115. člena ZKZ kot posebnega predpisa, zato je predlog za vpis v zemljiško knjigo utemeljen.

Ker niso podani uveljavljani pritožbeni razlogi, niti razlogi, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je v skladu z določbo 2. točke 95. člena ZZK pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje ter hkrati odločilo še o izbrisu zaznambe vložene pritožbe.

ZZK člen 86,  95,  86,  95.  ZKZ člen 115,  115/2,  115,  115/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2096/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

Ker tožeča stranka tožbe ni umaknila takoj, ko je tožena stranka izpolnila zahtevek, njen zahtevek za povrnitev pravdnih stroškov ni utemeljen.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim dopolnilnim sklepom sklenilo, da se sklep z dne 2.7.1999 dopolni tako, da se ugotovi, da je tožeča stranka umaknila tožbo in je pravdni postopek končan, tožeča stranka pa sama trpi svoje stroške postopka.

Proti stroškovnemu delu navedenega sklepa se je po odvetniku pritožila tožeča stranka, ki uveljavlja pritožbena razloga zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Predlaga, naj pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep tako spremeni, da ugodi stroškovnemu zahtevku tožeče stranke. Navaja, da dopis sodišča tožeče stranke ne obvezuje.

Le-ta bi morala biti o ustavitvi izvršbe obveščena v izvršilnem postopku.

Pritožbeno sodišče v celoti soglaša z razlogi sodišča prve stopnje, zaradi katerih je odločilo, da mora tožeča stranka sama trpeti svoje stroške postopka. Pri odločanju o tem, kateri stroški naj se povrnejo stranki, upošteva sodišče samo tiste stroške, ki so bili za pravdo potrebni. O tem, kateri stroški so bili potrebni in koliko znašajo, odloči sodišče po skrbni presoji vseh okoliščin (1. odstavek 155. člena Zakona o pravdnem postopku - Ur.l. SFRJ, št. 4/77 - Ur.l. RS, št. 19/94 - ZPP/77). Stroški, ki so tožeči stranki nastali z zastopanjem na naroku 2.7.1999, niso bili potrebni. Sodišče prve stopnje je namreč že 3.6.1999 tožečo stranko z dopisom obvestilo o teku izvršilnih postopkov opr. št. I 98/00850 in I 98/00851, zato je imela le-ta do naroka na razpolago dovolj časa, da se o točnosti navedb prepriča, če je vanje dvomila. Konkretne okoliščine napotujejo na sklep, da tožeča stranka ni umaknila tožbe takoj, ko je toženec izpolnil zahtevek, zato ji tožena stranka pravdnih stroškov ni dolžna povrniti (1. odstavek 158. člena ZPP/77).

Ker je ugotovilo, da niso podani razlogi, ki jih uveljavlja tožeča stranka, in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. toča 380. člena ZPP/77).

ZPP (1977) člen 155,  155/1,  158,  158/1,  155,  155/1,  158,  158/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2156/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-22

mirovanje postopka - nadaljevanje postopka

Edini pogoj za nadaljevanje postopka, ki miruje, je predlog katere od strank za nadaljevanje postopka.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

V tej pravdni zadevi je sodišče s sklepom opr. št. VI P 264/95-23 z dne 29.3.1999 ugotovilo, da pravdni postopek od 29.3.1999 miruje. Na predlog tožeče stranke je sodišče s sklepom opr. št. VI P 264/95-27 z dne 17.9.1999 sklenilo, da se postopek, ki je miroval, od 25.7.1999 nadaljuje.

Proti zadnjemu sklepu se pritožuje toženec in navaja, da se mu zdi nadaljevanje postopka nerazumljivo. Sodišču je predložil vse materiale in dokaze v svojo obrambo. Udeležil se je vseh razprav, kar za tožečo stranko ne drži. Tožeča stranka ni predstavila nobenega tehtnega argumenta, s katerim bi lahko dokazala njegov dolg in se tudi ne udeležuje razprav, kar je neresno in nesramno.

Do mirovanja postopka je v skladu z 209. čl. Zakona o pravdnem postopku (ZPP) prišlo, ker pravilno vabljena tožeča stranka na narok za glavno obravnavo ni prišla. Edini pogoj za nadaljevanje postopka je, da katera od strank predlaga, naj se postopek nadaljuje (2. odst.

210. čl. ZPP). Tožeča stranka je to s svojim predlogom storila, zato je izpodbijani sklep o nadaljevanju postopka pravilen. Pritožbene trditve o predloženih dokazih in o argumentih za ureditev zadeve v tej fazi postopka niso relevantne, saj bo prvostopno sodišče o utemeljenosti tožbenega zahtevka lahko razsodilo šele po izvedbi dokazov na glavni obravnavi. Pokaže se torej, da pritožbene trditve niso utemeljene in da prvostopno sodišče pri odločitvi ni zmotno uporabilo materialnega prava in ni storilo nobene kršitve postopka, ki se upošteva po uradni dolžnosti. Glede na to je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo in izpodbijani sklep potrdilo (2. točka 365. čl.

ZPP člen 209,  209/1,  210,  210/2,  209,  209/1,  210,  210/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1266/98
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

tek pritožbenega roka - vročitev sklepa odvetniku - učinki preklica pooblastila odvetniku

Rok za pritožbo je začel teči z vročitvijo sklepa odvetniku, ker je določba 1. odst. 138. čl. ZPP kogentna in ker preklic pooblastila učinkuje šele od sporočila sodišču.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje upnikom naložilo, da dolžniku povrnejo stroške izvršilnega postopka v znesku 55.305,00 SIT. Ugotovilo je, da je upnik predlog za izvršbo umaknil, zato mora, ob upoštevanju določbe 158. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP, nasprotni stranki povrniti nastale ji stroške.

Proti sklepu so se upniki pritožili. Navajajo, da so od pooblaščenega odvetnika izpodbijani sklep dobili šele 28.7.1998. Odvetnik se ni mogel sam odločiti, da se pritožbi odreče. Sodišče obveščajo, da so odvetniku pooblastilo preklicali. Predlagajo, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi, ker je stroške povzročil dolžnik sam.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je pooblaščeni odvetnik upnikov izpodbijani sklep prejel dne 18.7.1998. Rok za vložitev pritožbe je pričel teči 19.7.1998 (2. odst. 112. čl. Zakona o pravdnem postopku - ZPP). Ker je bil zadnji dan roka nedelja je pritožbeni rok iztekel v ponedeljek 27.7.1998 (4. odst. 112. čl. ZPP). Upniki so pritožbo oddali priporočeno na pošto 31.7.1998, torej po izteku v zakonu predpisanega roka. Dejstvo, da so upniki od pooblaščenega odvetnika izpodbijani sklep prejeli šele 28.7.1998 ni pravno odločilno. Po določbi 1. odst. 138. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP se v primeru, če imajo stranke pooblaščenca, pisanja vročajo samo slednjemu. Ta določba ima prisilno naravo. Prav tako ni mogoče upoštevati v pritožbi zatrjevanega dejstva, da so upniki pooblaščenemu odvetniku pooblastilo preklicali. Preklic pooblastila za sodišče velja šele od tedaj, ko je o njem obveščeno. To se je v obravnavani zadevi zgodilo šele 31.7.1998, ko je bila vložena pritožba in ko je v zakonu predpisani pritožbeni rok že iztekel.

Po navedenem je pritožbeno sodišče, na podlagi določbe 1. tč. 380. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP, pritožbo zavrglo kot prepozno, ker tega ni storilo že sodišče prve stopnje, na podlagi določbe 358. čl.

ZPP člen 99,  99/2,  138,  138/1,  99,  99/2,  138,  138/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1517/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-08

oprostitev plačila stroškov postopka - posledica - izplačilo predujma iz sredstev sodišča

Posledica popolne oprostitve v smislu 2. odst. 172. čl. ZPP/77 je, da se izplača iz sredstev sodišča tudi predujem za izvedenca.

Pritožbi se ugodi in se sklep v izpodbijanem delu (II. odstavek izreka) razveljavi.

Prvo sodišče je z izpodbijanim sklepom odmerilo izvedeniško nagrado Medicinski fakulteti v Ljubljani in naložilo tožeči stranki, da založi manjkajoči predujem v znesku 243.248,00 SIT v roku osmih dni.

Proti sklepu se pritožuje tožeča stranka in predlaga njegovo razveljavitev. Navaja, da je sodišče s sklepom I P 619/97 z dne 22.9.1998 tožečo stranko oprostilo plačila pravdnih stroškov in s tem tudi stroškov izvedenca.

Pravilno opozarja tožeča stranka v pritožbi, da jo je sodišče s sklepom z dne 22.9.1998 oprostilo plačila pravdnih stroškov (list.št.

209). Po določbi 2. odst. 172. čl. ZPP/77 oprostitev stroškov postopka obsega oprostitev taks in oprostitev predujma za stroške prič, izvedencev, ogledov in sodnih oglasov. Gre za takoimenovano popolno oprostitev, njena posledica pa je, da se izplača iz sredstev sodišča tudi predujem za izvedenca (glej 175. čl. ZPP/77). Zaradi povedanega je sodišče z izpodbijanim sklepom kršilo določbe pravdnega postopka, kar je terjalo njegovo razveljavitev v izpodbijanem delu po 3. tč. 380. čl. ZPP/77.

ZPP (1977) člen 172,  172/2,  175,  172,  172/2,  175.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1853/99
Sodna praksa višjih sodišč, 1999-12-01

zavrženje pritožbe - pomanjkanje pravnega interesa

Dedič se pritožuje v korist svoje hčerke, za tako pritožbo pa nima pravnega interesa.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep o dedovanju, s katerim je prvotni sklep z dne 28.2.1989 dopolnilo z ugotovitvijo, da v zapuščino spada tudi vl. št. 390 k.o.

Proti sklepu se pritožuje zapustnikov sin F.P., ki sklep izpodbija iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, da se sklep razveljavi in predlog za izdajo dodatnega sklepa o dedovanju kot nepotrebno zavrne, podrejeno pa predlaga, da se on razglasi za dediča. Navaja, da vlaga pritožbo v korist svoje hčerke in njenega moža. Zapustnik je namreč že pred sestavo oporoke z izročilno pogodbo prenesel parc. 829/4 k.o.

na vnukinjo in na njenega moža. Zidanica stoji na parceli 829/4. Prevzemnika zidanico tudi koristita. Pritožnik se je dedovanju po pok.F.P. sicer odpovedal, ker je želel, da pokojnik vinograd in zidanico še za časa življenja izroči hčerki in možu.

Dedič I.P. je odgovoril na pritožbo in predlagal, da jo sodišče zavrne.

Po določbi čl. 358/3 Zakona o pravdnem postopku - ZPP v zvezi s čl.

163 Zakona o dedovanju - ZD je pritožba med drugim nedovoljena, če pritožnik ni imel pravnega interesa za pritožbo. Tako pritožbo sodišče druge stopnje zavrže s sklepom po odločbi čl. 367 ZPP. Za tako situacijo gre v obravnavani zadevi.

Pritožnik pritožbo vlaga v korist hčerke in njenega moža, ki nista zakonita dediča v zapuščinskem postopku. Sta torej tretji osebi in bosta morebitne zahtevke morala uveljavljati v pravdi. Pritožnik tudi še v pritožbi navaja, da se je dedovanju odpovedal, zato za pritožbene trditve o tem, da gre med dediči za spor o obsegu zapuščine, nima pravnega interesa.

Določbe ZPP/77 so v tem sklepu uporabljene glede na čl. 498 ZPP/99. Pritožbo je bilo zato treba zavreči.

ZD člen 163,  163.  ZPP člen 358,  358/3,  358,  358/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.