TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep Cpg 771/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-10

začasna odredba - nedenarna terjatev - verjetnost obstoja terjatve

Z začasno odredbo lahko upnik zahteva samo zavarovanje verjetno izkazane terjatve in ne tudi realizacije te terjatve, to je izvršbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da zavrne predlog za izdajo začasne odredbe za zavarovanje nedenarne terjatve.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil. Ne strinja se z odločitvijo sodišča prve stopnje, da mu je odklonilo zavarovanje premoženja, to je poslovnih prostorov in osnovnih sredstev. Nevzdržno je, da se lahko enajst ljudi, ki so ustanovili privatno podjetje, kar vseli v tuje poslovne prostore, ki so povsem opremljeni in to opremo tudi uporabljajo.

Pritožba je bila vročena dolžniku, ki je odgovoril, da pritožba ni utemeljena, ker predvsem ne drži, da bi se delavci dolžnika vselili v tuje poslovne prostore - v njih so že več kot 20 let, seveda upoštevaje kadrovske spremembe. Dolžnika opozarja na določilo 2. odstavka 7. člena Uredbe o preoblikovanju poslovnih enot ter o načinu in pogojih preoblikovanja (Ur.l. RS št. 1/93).

Sodišče prve stopnje je povsem pravilno zavrnilo predlagano začasno odredbo, ker upnik s predlogom začasne odredbe ni zahteval zavarovanje nedenarne terjatve, pač pa že izvršbo. Zahteval je ne le prepoved uporabe poslovnih prostorov, ki jih uporablja dolžnik, pač pa celo izpraznitev teh, kar pa bi (ob zgolj verjetno izkazani terjatvi) lahko usodno prizadelo dolžnikov obstoj. Sodišče prve stopnje je pravilno navedlo, da je namen začasnih odredb zavarovanje in ne realizacija sporne terjatve. Prav pri tej pa upnik vztraja.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 901/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-30

likvidacija - zahtevek drugi osebi na predložitev listine

V likvidacijskem postopku ni mogoče s smiselno uporabo 1. odst. 234. čl. ZPP drugi osebi s sklepom naložiti, naj predloži listino.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

V likvidacijskem postopku je sodišče prve stopnje odločilo, da bo s pomočjo sodnih izvedencev ocenilo med drugim tudi deleže, ki jih ima likvidacijski dolžnik v članicah Skupine E. Zato je podjetju - članu Skupine E. s sklepom, izdanim po 1. odst. 234. čl. ZPP v zvezi z 12. čl. ZPPSL naložilo, da mora predložiti bruto bilanco stanja na dan 31.12.1992, ki je to podjetje na poziv sodišča ni hotelo predložiti.

Navedeno podjetje se je zoper sklep pravočasno pritožilo zaradi bistvene kršitve procesnih določb in zmotne uporabe materialnega prava in predlagala njegovo razveljavitev. Navedlo je, da ni pravne podlage za tak sklep, ker ga niti ZPP niti ZPPSL ne predpisujeta.

Sodišče lahko dobi ustrezne podatke pri SDK. Trdi tudi, da likvidacijski dolžnik ni lastnik dela njenega ustanovitvenega kapitala.

Po 12. čl. v zvezi s 157. čl. ZPPSL se v likvidacijskem postopku smiselno uporabljajo določbe ZPP, če s tem zakonom ni drugače predpisano. Vendar likvidacijski postopek ni postopek, v katerem bi se po načelu kontradiktornosti izvajali dokazi. Zato v tem postopku smiselno ni mogoče uporabljati določb ZPP o dokazih in izvajanju dokazov, kakršna je določba 234. čl. ZPP. Pritožba ima torej prav, da za izpodbijani sklep ni pravne podlage. Zato ga je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 380. čl. ZPP v zvezi z 12. in 157. čl.

Ob tem pritožbeno sodišče soglaša tudi s trditvijo pritožbe, da bo likvidacijski dolžnik sam ali s pomočjo likvidacijskega senata potrebne podatke lahko dobil pri službi družbenega knjigovodstva in sicer na podlagi določb 90. čl. Zakona o računovodstvu in 31. čl.

Zakona o SDK. Če ti podatki ne bodo zadoščali pa bo moral likvidacijski dolžnik listine zahtevati s tožbo.

ZPPSL člen 12,  157,  12,  157.  ZPP (1977) člen 234,  234/1,  234,  234/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 726/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-02

začasna odredba - zavarovanje ugotovitvenega zahtevka

Ugotovitvenega tožbenega zahtevka ni mogoče zavarovati z začasno odredbo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zavrglo upnikov predlog za izdajo začasne odredbe s prepovedjo vseh sprememb v registrskem vložku, s katero naj bi bil zavarovan njegov tožbeni zahtevek na ugotovitev ničnosti oziroma razveljavitve pogodbe o prenosu družbene lastnine - osnovnega kapitala upnika na drugega dolžnika.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil zaradi napačne ugotovitve dejanskega stanja in bistvene kršitve določb postopka in predlagal njegovo spremembo, podrejeno pa razveljavitev. Navedel je, da sklep ni samo nezakonit, ampak tudi nerazumljiv. Bistvo spora je v nezakonitosti pogodbe o prenosu upnika kot samostojne pravne osebe kot dela premoženja drugega podjetja na drugega dolžnika. Škodljive posledice izvršitve te pogodbe pa so za upnika neslutene.

Upnik je v obravnavani zadevi vložil primarno ugotovitveno, podredno pa konstitutivno tožbo. Ni dvoma, da tožbeni zahtevek, kot je postavljen v tožbi, ni izvršljiv in se izčrpa s pravnomočnostjo, kot je ugotovilo že prvostopno sodišče. Takega zahtevka pa ni mogoče zavarovati z začasno odredbo, saj se z njo lahko zavarujejo le (denarne ali nedenarne) terjatve, ki bi jih bilo mogoče na podlagi izvršljive sodne odločbe prisilno izterjati, če jih dolžnik ne bi prostovoljno izpolnil (glej zlasti 1. odst. 265. čl. in 1. odst. 267. čl. ZIP). Dejstva o tem je sodišče prve stopnje ugotovilo pravilno.

Prvostopni sklep tudi ni nerazumljiv, saj vsebuje vse razloge, pomembne za odločitev o predlogu za začasno odredbo.

Pritožbeno sodišče je tako ugotovilo, da ni podan nobeden od pritožbenih razlogov, zato je na podlagi določbe 2. točke 380. čl.

ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani sklep.

ZIP člen 265,  265/1,  267,  267/1,  265,  265/1,  267,  267/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 824/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-23

prijava terjatve - preizkus terjatev - napotitev na pravdo

Stečajni senat je napačno ugotovil, da je upnik prijavil denarno terjatev, ki jo je nato tudi preizkusil in za njeno ugotovitev napotil upnika na pravdo, pri čemer pa je upnik prijavil izločitveno pravico in z dopolnitvijo prijave terjatve le označil denarno vrednost te pravice.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Stečajni senat sodišča prve stopnje je napotil upnika, da v določenem roku pri sodišču začne postopek za ugotovitev obstoja njegove terjatve v višini 3.594.622,40 SLT s pripadki, ki jo je stečajni upravitelj na naroku za preizkus terjatev prerekal.

Zoper sklep se je upnik pravočasno pritožil. Navedel je, da je v stečajnem postopku prijavil izločitveno pravico, denarno terjatev pa samo podrejeno, za primer, da bi bil za ugotovitev izločitvene pravice napoten na pravdo, kar pa se še ni zgodilo. Predlaga razveljavitev napadenega sklepa.

Pritožnik ima prav, ko pravi, da je v stečajnem postopku prijavil izločitveno pravico. Iz njegove prijave terjatve sledi, da si je za prijavo denarne terjatve le pridržal pravico, kar pomeni, da denarne terjatve zaenkrat sploh še ni prijavil. Njegovo dopolnitev prijave terjatve, podano na poziv stečajnega senata, je treba razumeti le kot označitev denarne vrednosti izločitvene pravice. Stečajni senat je tako zmotno ugotovil dejstvo, da je bila prijavljena denarna terjatev, kar je imelo za posledico, da je preizkusil terjatev, ki ni bila prijavljena, to pa je v nasprotju z določbo 1. odst. 124. čl.

ZPPSL. Sklep o napotitvi na pravdo je bil zato izdan neutemeljeno in ga je pritožbeno sodišče s smiselno uporabo določbe 1. odst. 370. čl.

ZPP v zvezi z 12. čl. ZPPSL razveljavilo ter vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek, v katerem bo moral stečajni senat preizkusiti upnikovo terjatev tako kot je bila prijavljena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1995/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

Sodišče prve stopnje je vročilo sodbo toženi stranki dne 23.8.1993, torej je petnajstdnevni rok za pritožbo iztekel 7.9.1993 opolnoči.

Tožena stranka je svojo pritožbo poslala po pošti z navadno poštno pošiljko. Ta je prispela neposredno k Višjemu sodišču v Ljubljani šele 9.9.1993, torej po preteku roka za pritožbo. Zato je sodišče druge stopnje po določilu 366. člena Zakona o pravdnem postopku pritožbo zavrglo kot prepozno.

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da mora tožena stranka plačati tožniku 155.428 tolarajev s pripadki in mu povrniti pravdne stroške.

Iz povratnice o vročitvi sodbe toženi stranki izhaja, da jo je prejela 23.8.1993. Ker gre za petnajst dnevni pritožbeni rok, je imela možnost pritožbe do 7.9.1993 opolnoči. Tožena stranka je svojo pritožbo poslala po pošti z navadno poštno pošiljko. Ta je prispela k Višjemu sodišču v Ljubljani šele 9.9.1993, torej po preteku roka za pritožbo. Zato je sodišče druge stopnje po določilu 366. člena Zakona o pravdnem postopku pritožbo zavrglo kot prepozno.

Pri svojem odločanju je uporabilo določila Zakona o pravdnem postopku (Ur.l. SFRJ št. 4/77 do 27/90 in RS št. 55/92) na podlagi prvega odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 1/91-I).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 301/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

Sodišče je ves čas postopka označevalo tožečo stranko s firmo, ki jo je sama navedla v izvršilnem predlogu - tožbi. Če je med pravdo prišlo pri tožnici do statusnih sprememb, bi morala tožnica o tem obvestiti sodišče. Vprašanje identifikacije spora je interna zadeva tožeče stranke.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je po členu 499 ZPP štelo tožbo za umaknjeno. Pritožnica v pritožbi navaja, da se razpisanih narokov ni udeležila, ker je bila vabljena kot PREDUZEČE ....., le-ta pa je med tem časom časom postala holding s preko dvajsetimi delniškimi družbami. Tako tožnica ni mogla identificirati predmetni spor.

Sodišče je ves čas postopka označevalo tožečo stranko s firmo, ki jo je sama navedla v izvršilnem predlogu - tožbi. Če je med pravdo prišlo pri tožnici do statusnih sprememb, bi morala tožnica o tem obvestiti sodišče. Vprašanje identifikacije spora je interna zadeva tožeče stranke.

Sodišče druge stopnje tudi ni našlo kršitev, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti. Iz navedenih razlogov je pritožba tožene stranke neutemeljena.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu člena 166/I v zvezi s členom 154/I ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 130/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

vrnitev v prejšnje stanje - vročanje pooblaščencu

Ni mogoče šteti, da je stranka oz. njen pooblaščenec ravnal malomarno, ko ni izkoristil prvega izmed petnajstih dni za pritožbo - za naslednje dni pa je z uradnim potrdilom o nezmožnosti za delo izkazan opravičljiv razlog. Po določilu 138 ZPP je opravljena vročitev tistega dne, ko je vročena strankinemu pooblaščencu. Tudi, če bi sodišče poslalo sodbo neposredno stranki, teče pritožbeni rok od dneva vročitve pooblaščencu.

Pritožbi se delno ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. Pg 1216/90-17 z dne 30.1.1992 v obsegu, ki se nanaša na zavrnitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje spremeni tako, da se predlogu za vrnitev v prejšnje stanje ugodi.

Prvostopno sodišče je s sklepom 1/zavrnilo predlog tožeče stranke za vrnitev v prejšnje stanje in 2/ kot prepozno zavrglo pritožbo, ki jo je tožeča stranka vložila neposredno. Zoper ta sklep je tožeča stranka po svojem pooblaščencu pravočasno pritožila.

Utemeljena je pritožba tožeče stranke v obsegu, ki se nanaša na predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Iz poštne povratnice je razvidno, da je pooblaščenec tožeče stranke prejel sodbo 21.5.1991 in je rok za pritožbo pričel teči naslednjega dne 22.5.1991. Iz predloženih potrdil o zdravstveno upravičeni odsotnosti z dela je razvidno, da je bil pooblaščenec v staležu od 23.5 1991 do 6.7. 1991. Ni mogoče šteti, da je stranka oz. njen pooblaščenec ravnal malomarno, ko ni izkoristil prvega izmed petnajstih dni za pritožbo - za naslednje dni pa je z uradnim potrdilo o nezmožnosti za delo izkazan opravičljiv razlog. Zato je bilo potrebno pritožbi v tem obsegu ugoditi. Sodišče prve stopnje bo v nadaljem postopku sestavilo predložitveno poročilo in poslalo pritožbenemu sodišču pritožbo , ki jo je vložil pooblaščenec tožeče stranke.

Pritožba pa ni utemeljena glede zavrženja pritožbe, ki jo je dne 6.9.1991 vložila tožeča stranka sama. Po določilu 138 ZPP je opravljena vročitev tistega dne, ko je vročena strankinemu pooblaščencu. Tudi, če bi sodišče poslalo sodbo neposredno stranki, teče pritožbeni rok od dneva vročitve pooblaščencu. V tej zadevi je za tožnico pričel teči 8 dnevni pritožbeni rok 22.5.1991 in je prvostopno sodišče utemeljeno zavrglo pritožbo, ki je bila vložena 6.9.1991. Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu člena 166/3 ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 449/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

vrnitev v prejšnje stanje - vabilo na glavno obravnavo

Po določilu 286 ZPP mora stranka prejeti vabilo vsaj osem dni pred narokom.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. Pg 654/92-13 z dne 13.11.1992 razveljavi in zadeva vrne prvostopnemu sodišču v ponovno odločanje.

Prvostopno sodišče je zavrnilo predlog tožeče stranke za vrnitev v prejšnje stanje . Zoper ta sklep je tožeča stranka vložila pravočasno pritožbo v kateri navaja, da iz opravičljivih razlogov ni pristopila na narok dne 8.11.1992. Pritožba je utemeljena.

Tožeča stranka je v predlogu za vrnitev v prejšnje stanje navedla, da je pooblaščenec tožeče stranke v Zagrebu prejel vabilo za narok dne 4.11.1992, nato dne 5.11.1992 priporočeno poslal substitucujsko pooblastilo odvetniku K. - temu pa je pošta izročila pošiljko šele 11.11.1992. Tožnica je v predlogu za vrnitev v prejšnje stanje ponudila dokaz o zgornjih navedbah z vpogledom v poštno pošiljko.

Iz zapisnika o naroku za vrnitev v prejšnje stanje in tudi iz izpodbijanega sklepa ni razvidno, da bi prvostopno sodišče ugotavljalo, ali je tožničinem substitutu pošta res vročila pošiljko šele 11.11.1992. Napačna je tudi ugotovitev prvostopnega sodišča, da je pooblaščenec tožeče stranke prejel vabilo za narok, ki je bil opravljen 8.11.1992, pravočasno. Po določilu 286 ZPP bi morala stranka prejeti vabilo vsaj osem dni pred narokom. Te relativne kršitve postopka pritožnica sicer ne uveljavlja, vendar je tudi navedeni kratek rok potrebno oceniti pri odločanju o upravičenosti za vrnitev v prejšnje stanje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 246/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

izvršba na podlagi verodostojne listine - umik - pravnomočno razsojena stvar - res iudicata

Postopek se je začel z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine za izterjavo glavnice 2.504,00 din. Iz ugovora dolžnika je razvidno, da je ugovarjal le za del glavnice 300,50 din s pripadki. Tako je postal sklep o dovolitvi izvršbe opr. št. I Ig 4683/89-2 z dne 28.12.1989 pravnomočen za glavnico 2.203,50 din s pripadki. Ker je v tem obsegu o zahtevku pravnomočno odločeno, se sklep Višjega sodišča v Mariboru opr. št Cpg 116/90-3 nanša le na ugovarjanih oz. še spornih 300,50 din spp.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. I Pg 1947/90-10 z dne 21.5.1992 v izreku pod točko 1. z razveljavitijo odpravi.

Sodišče prve stopnje je v sklepu pod tč.1. po členu 465 ZPP štelo, da je tožba umaknjena za del glavnice 2.203,60 din spp, pod tč.2. pa za nadaljnih 300,50 din spp pa zaradi izrecnega umika tožbe. Zoper umik po členu 465 ZPP del sklepa se je pravočasno pritožila tožeča stranka češ, da je o tem delu tožbenega zahtevka že razsojeno.

Postopek se je začel z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine za izterjavo glavnice 2.504,00 din. Iz ugovora dolžnika je razvidno, da je ugovarjal le za del glavnice 300,50 din s pripadki.

Tako je postal sklep o dovolitvi izvršbe opr. št. I Ig 4683/89-2 z dne 28.12.1989 pravnomočen za glavnico 2.203,50 din s pripadki. Ker je v tem obsegu o zahtevku pravnomočno odločeno, se sklep Višjega sodišča v Mariboru opr. št Cpg 116/90-3 nanša le na ugovarjanih oz.

še spornih 300,50 din spp. Zato je bilo potrebno pritožbi ugoditi.

Pritožnik je upravičen do pritožbenih stroškov in je tudi priglasil sodno takso za pritožbo. Ker pa za pritožbo zoper sklep o stroških v sklepu odločbe o glavni stvari ni taksne obveze, pritožbeno sodišče tudi ni priznalo tožnici pritožbenih stroškov.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 270/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-10

Iz dopisa in bančnega potrdila je razvidno, da je taksni zavezanec plačal redno takso v 15-dnevnem roku od dneva glavne obravnave, kjer je predsednik senata tožnici povedal, koliko znaša sodna taksa za sodbo - zapisnik na list. št. 15. Obveza za plačilo opominske takse ni nastala.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. I Pg 957/91-6 z dne 1.7.1992 spremeni tako, da se sklep razveljavi in izterjava sodne takse ustavi.

Tožnica se je pravočasno pritožila zoper sklep o izterjavi redne, opominske in kazenske takse. V pritožbi je navedla, da je redno takso pravočasno plačala.

V predloženem sodnem spisu sta dopis in bančno potrdilo iz katerih je razvidno, da je taksni zavezanec plačal redno takso v 15-dnevnem roku od dneva glavne obravnave, kjer je predsednik senata tožnici povedal, koliko znaša sodna taksa za sodbo - zapisnik na list. št. 15. Obveza za plačilo opominske takse ni nastala. Zato ni razloga za plačilo kazenske takse, kakor tudi ne za izterjavo redne in opominske takse.

Zato je pritožbeno sodišče izpodbilani sklep spremenilo in izterjavo ustavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 344/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

Na opozorilo sodišča bi tožeča stranka morala ugotoviti, kdo je pravdni naslednik njenega dolžnika. Ker tega ni storila, so po členu 83 ZPP nastopile procesne posledice, ki jih je ugotovilo prvostopno sodišče v izpodbijanem sklepu.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka nosi sama pritožbene stroške.

Prvostopno sodišče je po členu 83 ZPP zavrglo mandatno tožbo, ker tožnica ni v roku popravila imena tožene stranke. Zoper ta sklep se je tožnica pravočasno pritožila z navedbo, da je označila toženko tako kot je toženka tudi sama navedla v ugovoru.

Iz sodnega registra pri prvostopnem sodišču je razvidno, da je bila pravna oseba z imenom ........ izbrisana iz sodnega registra dne 9.10.1989 - torej med tekočo pravdo. Na opozorilo sodišča bi tožeča stranka morala ugotoviti, kdo je pravdni naslednik njenega dolžnika.

Ker tega ni storila, so po členu 83 ZPP nastopile procesne posledice, ki jih je ugotovilo prvostopno sodišče v izpodbijanem sklepu.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu člena 166/I in 154/I ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 279/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

Po določilu člena 164 ZPP sodišče upošteva le stroške, ki jih stranka priglasi do konca glavne obravnave.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim je le-to po členu 83 ZPP zavrglo tožbo. V pritožbi se je tožnica sklicevala na to, da je dobila napačne podatke v sodnem registru.

Prvostopno sodišče je ravnalo v skladu s določilom 83. člena ZPP, ko je tožnica vrnila tožbo brez odpravljenega napačnega naziva tožene strake. Procesne posledice cit. določila je tožnica povzročila sama.

Očitno je sklicevanje na sodni register zgolj izgovor, saj pritožbi ni bilo priloženo sporočilo sodnega registra. Ta pritožbena navedba tudi ni verjetna, saj je bila v tožbi označena pravna oseba izbrisana iz sodnega registra 29.3.1990, sodišče pa je zahtevalo popravek v mesecu maju 1991. Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranki nista priglasili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 262/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

Tožeča stranka je že v pripravljalnem spisu, s katerim je umaknila tožbo, navedla, da umika zato, ker "je bil med strankama sklenjen plačilni sporazum, v katerega je zajeta tudi terjatev, ki je predmet zahtevka ...". Zato bo moralo prvostopno sodišče pred odločitvijo, ali je toženka po členu 158/I ZPP upravičena do stroškov, ugotoviti obstoj in vsebino tega sporazuma in oceniti, ali je zatrjevano okoliščino šteti kot izpolnitev zahtevka med pravdo.

Pritožba se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. I Pg 205/92-9 z dne 24.6.1992 v izreku o odmeri stroškov pod tč. 2 razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Prvostopno sodišče je v sklepu, s katerim je vzelo na znanje umik tožbe, naložilo tožeči stranki plačilo stroškov. Zoper stroškovni izrek se je tožeča stranka pravočasno pritožila in smiselno uveljavljala, da tožena stranka ni upravičena do stroškov, ker je izpolnila tožbeni zahtevek med pravdo.

Tožeča stranka je že v pripravljalnem spisu, s katerim je umaknila tožbo, navedla, da umika zato, ker "je bil med strankama sklenjen plačilni sporazum, v katerega je zajeta tudi terjatev, ki je predmet zahtevka ...". Zato bo moralo prvostopno sodišče pred odločitvijo, ali je toženka po členu 158/I ZPP upravičena do stroškov, ugotoviti obstoj in vsebino tega sporazuma in oceniti, ali je zatrjevano okoliščino šteti kot izpolnitev zahtevka med pravdo.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranki nista prigalasili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 287/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-06-15

Po določilu člena 164 ZPP sodišče upošteva le stroške, ki jih stranka priglasi do konca glavne obravnave.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep o odmeri stroškov v sodbi prvostopnega sodišča.

Tožnik se je pravočasno pritožil zoper odmero pravdnih stroškov v sodbi na podlagi pripoznave. V pritožbi je navedel, da mu prvostopno sodišče ni priznalo takse za sodbo.

Iz zapisnika z glavne obravnave je razvidno, da tožnica "iz naslova stroškov priglaša 145,60 din za stroške izvršilnega predloga skupaj z zamudnimi obrestmi od izdaje sodne odločbe dalje". Izpodbijana sodba je priznala tožeči stranki priglašene stroške v celoti. Verjetno je tožnica šele po taksnem opominu ugotovila, da mora plačati tudi takso za sodbo. Po določilu člena 164 ZPP sodišče upošteva le stroške, ki jih stranka priglasi do konca glavne obravnave. Zato naknadna zahteva za priznanje strokov ni upoštevna in stranka s pritožbo ne more uspeti.

ZPP (1977) člen 164,  164/3,  164,  164/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.