TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 869/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-18

začetek stečajnega postopka - sodba zaradi izostanka - prekinitev postopka

Po začetem stečajnem postopku zoper toženo stranko ni več mogoče izdati sodbo zaradi izostanka, ampak je treba pravdni postopek po 212. čl. ZPP prekiniti.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba zaradi izostanka se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Prvostopno sodišče je na glavni obravnavi dne 21.4.1994 po predlogu tožeče stranke izdalo sodbo zaradi izostanka, s katero je ugotovilo, da je izvršba, ki teče pri Temeljnem sodišču v Ljubljani, enota v Domžalah, na podlagi sklepa o dovolitvi izvršbe št. I I..... z dne 14.9.1993, na podlagi izvršilnega predloga tožene stranke z dne 12.7.1993, nedopustna. Prvostopno sodišče je sklep o izvršbi razveljavilo kot tudi vsa izvršilna dejanja in izvršbo ustavilo, toženi stranki pa naložilo, da mora tožeči stranki izstaviti izbrisno dovoljenje, na podlagi katerega se bo v zemljiški knjigi pri vl.št. 676 k.o. L. opravila vknjižba izbrisa zastavne pravice za posojilno terjatev upnika C., za znesek 720.000,00 SIT z rokom dokončnega vračila 30.8.1993 in obrestno mero v smislu 3. točke pogodbe o posojilu z dne 1.8.1991. Toženi stranki je bilo tudi naloženo, da mora plačati tožeči stranki stroške pravdnega postopka v višini 57.150,00 SIT, v primeru zamude tudi z zakonitimi zamudnimi obrestmi. Proti sodbi zaradi izostanka se je po svojem pravnem zastopniku pravočasno pritožila tožena stranka. Uveljavlja pritožbeni razlog bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. V pritožbi navaja, da je bil za toženo stranko C., s sklepom Temeljnega sodišča v Ljubljani, enote v Ljubljani dne 23.3.1994 začet stečajni postopek pod opr.št. St...... Prvostopno sodišče bi bilo moralo v skladu z Zakonom o pravdnem postopku prekiniti postopek. Ker tega ni storilo, predlaga, da se izpodbijano sodbo razveljavi v celoti in zadevo vrne v nadaljnji postopek sodišču prve stopnje. Pritožba je utemeljena. Kot je razvidno iz Uradnega lista RS št....., je Temeljno sodišče v Ljubljani, enota v Ljubljani s sklepom St..... začelo stečajni postopek nad C. Ker je bila pravda med pravdnima strankama že v teku, bi moralo prvostopno sodišče po objavi začetka stečajnega postopka na podlagi 4. točke 212. člena Zakona o pravdnem postopku ta pravdni postopek prekiniti, glede na to, da so tudi že nastopile pravne posledice začetka stečajnega postopka. Tega pa prvostopno sodišče ni storilo in je dne 21.4.1994 izdalo sodbo zaradi izostanka. S tem, ko ni uporabilo določbe 212. člena preje citiranega zakona, je prvostopno sodišče bistveno kršilo določbe pravdnega postopka, ki vplivajo na zakonitost in pravilnost sodbe. Pritožbeno sodišče je zato toženčevi pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo na podlagi 369. člena Zakona o pravdnem postopku razveljavilo, ter zadevo vrača prvostopnemu sodišču, da o njej odloča v skladu z določili Zakona o pravdnem postopku. Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili zaznamovani.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 253/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-06

začasna odredba za zavarovanje denarne terjatve

Po določilu III.odst. 265. člena ZIP se šteje, da je nevarnost podana, če naj bi bila terjatev uveljavljena v tujini.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. ... z dne ... razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži končni odločbi.

Prvostopno sodišče je zavrnilo predlog upnika za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denarne terjatve v znesku 10,256.958,20 sit in sicer s prepovedjo dolžniku ali tretji osebi, da z dolžnikovega bančnega računa prenese znesek do višine navedene terjatve in s prepovedjo dolžniku, da razpolaga z 16 tovornimi vozili navedenimi v predlogu.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je upnik pravočasno pritožil. V pritožbi je navedel, da je subjektivna nevarnost za bodočo izvršbo podana.

Pritožnik je sicer v predlogu in tudi pritožbi ponujal dokaze o ravnanju primarnega dolžnika Š. d.o.o.P., ki pa pri ocenjevanju ravnanja sedanjega toženca niso relevantni. Pač pa je upnik v pritožbi navedel novoto, da ima toženec terajtve do svojih dolžnikov po stanju 31.12.1993 v znesku 25,210.000,00 sit - pretežen dolžnik pa je firma Š. Gmbh iz Celovca v Avstriji. Če bo upnik v tej pravdi uspel, bo lahko z izvršbo segel na terjatev dolžnikovega dolžnika v Avstriji, kjer bo torej moral voditi izvršbo. Po določilu III.odst.

265. člena ZIP se šteje, da je nevarnost podana, če naj bi bila terjatev uveljavljena v tujini. Seveda bo moral upnik svojo pritožbeno trditev v ponovnem postopku verjetno izkazati z listinami ali drugimi dokazili.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu 166/III členu ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 407/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-18

najpotrebnejši prostori - ustrezno najemno stanovanje

"Ustrezno najemno stanovanje" je tisto, ki ustreza najpotrebnejšim prostorom v smislu 7. čl. prejšnjega Zakona o stanovanjskih razmerjih.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se zavrne ugovor dolžnika proti sklepu o izvršbi z dne 11.3.1994. S sklepom o izvršbi je bilo namreč odločeno, se mora dolžnik izseliti iz stanovanja v L. Na razpolago mu je bila dana soba s souporabo sanitarij kot najpotrebnejši prostor.

Proti sklepu se pritožuje dolžnik iz enakih razlogov, iz katerih je vložil ugovor. Navaja, da se ni mogoče več sklicevati na Zakon o stanovanjskih razmerjih, ker je nehal veljati. Vprašanja, kaj je ustrezno najemno stanovanje, ni mogoče obravnavati mimo določb Stanovanjskega zakona, ki v 2. čl. določa, kaj je funkcionalna celota. Temu pa ponujena soba ne ustreza. Predlaga razveljavitev sklepa.

Odločitev prvega sodišča, ki je zavrnilo ugovor proti sklepu o izvršbi, je pravilna. Po izvršilnem naslovu je upnica dolžna priskrbeti dolžniku najpotrebnejše prostore. Glede na določbo čl. 158 Stanovanjskega zakona - SZ - pa ustrezno najemno stanovanje. Ker mu je dolžna priskrbeti najpotrebnejše prostore, je tedaj "ustrezno najemno stanovanje" tisto, ki ustreza najpotrebnejšim prostorom v smislu prejšnjega zakona - čl. 7. V izvršilnem postopku se realizirajo materialnopravni dajatveni zahtevki. Izvršilni postopek je v obravnavanem primeru torej realizacija tistega, kar je bilo odločeno v nepravdnem postopku. Ne gre, da bi bil položaj katerekoli stranke izvršilnega postopka odvisen od tega, kdaj je bila izvršba predlagana. Tako bi bilo namreč v tem primeru, ko bi ob drugačni razlagi obravnavane določbe upnica morala zagotoviti dolžniku drugačne prostore zato, ker je izvršbo predlagala že v času veljavnosti novega Stanovanjskega zakona. To bi pomenilo uporabo zakona za nazaj. Tudi po mnenju pritožbenega sodišča je zato mogoče šteti, da ponujena soba predstavlja najpotrebnejšim prostorom ustrezno najemno stanovanje.

Tako je bilo torej treba pritožbo zavrniti in potrditi izpodbijani sklep (čl. 380. tč. 2 in čl. 381. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s čl. 14. Zakona o izvršilnem postopku).

SZ člen 158,  158.  ZSR člen 7,  7/2,  7/3,  66,  7,  7/2,  7/3,  66.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 453/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-31

nedovoljena pritožba - pravni interes za pritožbo

Ni dovolj, da pravni interes za pritožbo obstaja le ob vložitvi pritožbe, ampak mora obstojati tudi ves čas pritožbenega postopka, sicer se pritožba zavrže.

Prvostopno sodišče je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se izvršba nadaljuje za 10.331,40 SIT z zamudnimi obrestmi od tega zneska za čas od 15.3.1994 dalje do plačila in za stroške predujma za sodnega izvršitelja v znesku 1.467,20 SIT. V ostalem delu je izvršbo ustavilo.

Proti sklepu se je pritožil dolžnik. V pritožbi navaja, da je celoten dolg do upnika poravnal dne 9.12.1993. V zvezi s tem je priložil fotokopijo internega naloga za vračilo dolga v znesku 42.936,00 SIT.

Meni, da upniku ničesar več ne dolguje in ne ve na kaj se znesek 10.331,40 SIT, za katerega se nadaljuje izvršba, nanaša. Glede stroškov za predujem za sodnega izvršitelja v znesku 1.467,20 SIT meni, da niso bili potrebni, ker je vse svoje obveznosti poravnal.

Predlaga, da se izvršba ustavi, nasprotni stranki pa naložijo že nastali stroški.

Ker se dolžnik ni strinjal z izpodbijanim sklepom, se je v skladu s pravnim poukom pritožil. Pritožbo je vložil pravočasno in je zanjo tudi imel interes. Nato je upnica ponovno podala predlog za utesnitev izvršbe, na podlagi katerega je prvostopno sodišče izdalo sklep opr.

št. VI I ..... z dne 20.6.1994, s katerim je nadaljevalo izvršbo za glavnico v znesku 3.483,40 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od tega zneska za čas od 9.12.1993 do plačila. V ostalem delu je izvršbo ustavilo. Ta sklep, izdan po predlogu upnika za utesnitev izvršbe zaradi dolžnikovega plačila zneska 42.936,00 SIT z dne 9.12.1993, upoštevajoč določbe 313. čl. Zakona o obligacijskih razmerjih, je postal pravnomočen 9.7.1994, ker se dolžnik ni pritožil. S pravnomočnostjo tega sklepa je postal izpodbijani sklep brezpredmeten, s tem pa je odpadel tudi toženčev interes izpodbijati ga. Po 3. odst. 358. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s čl. 14 Zakona o izvršilnem postopku je pritožba nedovoljena, med drugim tudi če pritožnik ni imel pravnega interesa za pritožbo. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi 367. čl. Zakona o pravdnem postopku dolžnikovo pritožbo kot nedovoljeno zavrglo. Ni namreč dovolj, da interes za pritožbo obstaja le ob vložitvi pritožbe, ampak mora obstajati tudi ves čas pritožbenega postopka, kar pa v danem primeru po pravnomočnosti sklepa z dne 20.6.1994 ni bilo.

Določbe Zakona o pravdnem postopku in Zakona o izvršilnem postopku so bile uporabljene na podlagi 1. odst. 4. čl. Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur. l. RS št. 1/91-I).

ZPP (1977) člen 358,  358/3,  367,  358,  358/3,  367.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 336/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-16

prijava terjatve v stečajnem postopku - rok za prijavo terjatev v stečajnem postopku

Rok za prijavo upniške terjatve je 2 meseca in ne 60 dni.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnica nosi svoje pritožbene stroške.

Stečajni upnik se je po svojem pooblaščencu pravočasno pritožil zoper sklep stečajnega senata o zavrženju prijave upniške terjatve. V pritožbi je navedel, da je prijavo vložil že 23.3.1994 in ne šele 24.3.1994, ko je prispela na sodišče.

Stečajni senat je v Uradnem listu RS štev. 3/94 dne 21.1.1994 objavil oklic o začetku stečajnega postopka nad stečajnim dolžnikom.

V oklicu je sicer napačno in v nasprotju s 137. členom zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. Rs št. 67/93 - v nadaljevanju ZPPSL) sodišče navedlo rok za prijavo upniške terjatve - 60 dni, namesto pravilno 2. meseca. Razlika med dnevnim in mesečnim rokom nastane pri šteju roka - 2. in 3. odst. 112. člena ZPP. Ob pravilnem štetjo roka dveh mesecev bi rok iztekel v ponedeljek 21.3.1994, ob štetju 60. dnevnega roka pa v torek 22.3.1994. Prvostopno sodišče je sicer napačno štelo, da je bila prijava vložena šele 24.3.1994, saj je pritožnik priložil pritožbi poštno potrdilo o oddaji priporočene pošiljke dne 23.3.1994. Vendar se izkaže, da je prijava tudi ob upoštevanju napačnega roka iz sodnega oklica - prepozna.

Ne glede na uspeh s pritožbo stečajni upnik nima pravice do povrnitve stroškov nastalih v zvezi z udeležbo v stečajnem postopku - torej tudi ne v zvezi z pritožbo, ampak jih mora nositi sam (Skupno stališče gospodarskega sodstva, Brezovica, 25 in 26.6.1980 - Zbirka skupnih stališč gospodarskega sodstva, Ljubljana 1984, str. 326).

Tako pravno stališče je v skladu tudi z novim stečajnim zakonom.

ZPP (1977) člen 112/2,  112/3,  112/2,  112/3.  ZPPSL člen 137,  137.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 342/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-16

stečaj - prerekanje terjatve - napotitev na pravdo

Kadar stečajni upravitelj v celoti prereka upniško terjatev, mora stečajni senat napotiti stečajnega upnika, da začne v osmih dneh od vročitve sklepa postopek pred sodiščem za ugotovitev prerekane terjatve.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je upnika zaradi ugotovitve obstoja prijavljene terjatve 10,389.807,00 sit napotilo na pravdo. Upnik je v pritožbi navedel, da je stečajni upravitelj neupravičeno prerekal terjatev.

Iz zapisnika o 4. naroku za preizkus upniških terjatev, ki je bil opravljen dne 27.6.1994 je razvidno, da je stečajni upravitelj v celoti prerekal navadeno terjatev. V takem primeru mora stečajni senat po določilu člena 127/I zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - v nadaljevanju ZPPSL - Ur.l. SFRJ št. 84/89, ki se po členu 4 ustavnega zakona za izvedbo ustavne listine ... še uporablja v RS, oziroma po končni določbi 196. člena novega stečajnega zakona - Ur.l. RS št. 67/93, uporablja za prej začete stečajne postopke), napotiti stečajnega upnika, da začne v osmih dneh od vročitve sklepa postopek pred sodiščem za ugotovitev prerekane terjatve.

Utemeljenost upnikove terjatve se bo torej ugotavljala v pravdnem postopku, če bo upnik vložil tožbo. Upnik si napačno tolmači izpodbijani sklep, da je že odločeno o njegovi terjatvi. Prvostopno sodišče je tudi pravilno opozorilo upnika na rok za vložitev ugotovitvene tožbe in obvezo, da obvesti o tem stečajni senat - le-ta bo samo v takem primeru rezerviral ustrezna sredstva za plačilo prijavljene terjatve do pravnomočne odločitve pravdnega sodišča o tej terjatvi.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 357/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-16

Napačno je pravno stališče, da po 4. odst. 137. člena ZPPSL vložena tožba tekočega pravdnega postopka nadomesti prijavo upniške terjatve.

Terjatve morajo zaradi poplačila v stečajnem postopku prijaviti vsi upniki - tudi tisti, ki imaji v rokah pravnomočno sodno odločbo ali sklep o dovolitvi izvršbe, ki še ni realiziran, kakor tudi tisti, o katerih terjatvah postopki še tečejo in jih začetek stečaja prekine.

Prijave nista dolžna vložiti le pobotni upnik, ki je vložil sporočilo o pobotu - 5.odst. 137. člena in upnik, ki je prijavil terjatev v predhodnem postopku prisilne poravnave - 138. člen ZPPSL.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je po svojem pooblaščencu pravočasno pritožil zoper sklep predsednika stečajnega senata o zavrženju prijave upniške terjatve. V pritožbi je navedel, da teče o terjatvi v znesku 572.667,00 sit - pravdni postopek in je zato po 4. odst. 137. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji tožbo šteti kot prijavo terjatve v stečajnem postopku.

Stečajni senat je v Uradnem listu RS štev. 16/94 dne 15.3.1994 objavil oklic o začetku stečajnega postopka nad stečajnim dolžnikom.

Dvomesečni rok za prijavo upniške terjatve je iztekel v sredo 25.5.1994. Zato je prvostopno sodišče prijavo, ki je bila vložena 20.6.1994 utemeljeno in v skladu s 8. odst. 137. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS št. 67/93 - v nadaljevanju ZPPSL) kot prepozno zavrglo.

Napačno je pravno stališče pritožbe, da po 4. odst. 137. člena ZPPSL vložena tožba tekočega pravdnega postopka nadomesti prijavo upniške terjatve. Takega določila navedeni 4. odstavek ne vsebuje. Terjatve morajo zaradi poplačila v stečajnem postopku prijaviti vsi upniki - tudi tisti, ki imaji v rokah pravnomočno sodno odločbo ali sklep o dovolitvi izvršbe, ki še ni realiziran, kakor tudi tisti, o katerih terjatvah postopki še tečejo in jih začetek stečaja prekine. Četrti odst. 137. člena le dopolnjuje določilo tretjega odst. istega člena, ki določa vsebino prijave terjatve. Prijave nista dolžna vložiti le pobotni upnik, ki je vložil sporočilo o pobotu - 5.odst. 137. člena in upnik, ki je prijavil terjatev v predhodnem postopku prisilne poravnave - 138. člen ZPPSL.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 381/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-24

Dolžnik - predlagatelj stečajnega postopka v nobenem primeru ni dolžan plačati predujma za stroške postopka.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je dolžnikov predlog za začetek stečajnega postopka zavrglo, ker dolžnik ni plačal v postavljenem roku predujama za stroške postopka. Predlagatelj - dolžnik se je pravočasno pritožil, češ da je v roku plačal zahtevani predujem.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo izpodbijani sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Iz podatkov v spisu - zlasti uradnega zaznamka po vloženi pritožbi - je razvidno, da je bil zahtevani predujem pravočasno plačan. Vendar je pritožba utemeljena iz razloga, ker je prvostopno sodišče kršilo določila stečajnega postopka o predujemu. Svoj sklep je oprlo na določilo 93. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l RS št. 67/93 - v nadaljevanju ZPPSL), po katerem lahko sodišče zahteva predujem za stroške, ki nastanejo v predhodnem postopku do začetka stečajnega postopka. V konkretnem primeru je predlog za začetek stečaja podal sam dolžnik in se prehodni postopek ne izvede - 4.odst.97. člena ZPPSL. Citirani zakon pozna predujem za stečajne stroške tudi v 2.odst.100. člena ZPPSL - vendar se ta predujem nanaša na predlog predlagatelja - upnika od pogojih iz 1. odstavka 100. člena. Iz navedenega izhaja, da dolžnik - predlagatelj v nobenem primeru ni dolžan plačati predujema. Prvostopno sodišče bo moralo predujem vrniti tistemu, ki ga je vplačal, če pa bo ugotovilo, da dolžnikovo premoženje ne zadošča niti za stroške postopka - bo postopalo po 99. členu ZPPSL.

Zgolj podredno je opozoriti, da bo prvostopno sodišče ob nadaljni obravnavi predloga moralo ugotoviti, ali je odločitev o prenehanju dolžnika - družbe z omejeno odgovornostjo sprejel tisti, ki je po zakonu o gospodarskih družbah oziroma po družbeni pogodbi, upravičen.

ZPPSL člen 93,  97/4,  100/1,  100/2,  93,  97/4,  100/1,  100/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 390/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-31

začasna odredba za zavarovanje denarne terjatve - nevarnost, da bo izterjava onemogočena ali precej otežena

Pri denarni terjatvi mora nevarnosti, da bo dolžnik onemogočil ali otežil izterjavo terjatve izhajati iz zavestnega ravnanja dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo. Ne zadošča torej objektivna nevarnost, ki grozi upniku in se kaže na primer v tem, da je dolžnik v slabem finančnem stanju in segajo po njegovem premoženju drugi upniki, da mu grozi stečaj itd. Upoštevno je le tako namerno ravnanje, ki zmanjšuje dolžnikovo premoženje npr.

razprodaja pod ceno ali brezplačno izročanje premoženja tretjim osebam ipd., zaradi česar bo takrat, ko bo event. dovoljena izvršba le-ta onemogočena ali otežena (ker bo potrebno izpodbijati dolžnikova pravna dejanja po členih 280 - 285 ZOR).

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je zavrnilo predlog tožeče stranke za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denarne terjatve v znesku 1,609.900,00 sit in sicer z prepovedjo tožencu J.P., da odsvoji ali obremeni svoje dvosobno stanovanje v M.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je tožeča stranka pravočasno pritožila. V pritožbi navaja, da je terjatev in nevarnost verjetno izkazala s predloženimi dokazi.

Pritrditi je razlogom prvostopnega sklepa, da je s cenitvijo po sodnem izvedencu izkazana le vrednost lokala v K., ne pa zatrjevana škoda. Pritožnik tudi v pritožbi ni z ničemer izkazal verjetnega obstoja subjektivne nevarnosti, da bo dolžnik onemogočil ali otežil izterjavo terjatve. Pri denarni terjatvi mora ta nevarnost izhajati iz zavestnega ravnanja dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo. Ne zadošča torej objektivna nevarnost, ki grozi upniku in se kaže na primer v tem, da je dolžnik v slabem finančnem stanju in segajo po njegovem premoženju drugi upniki, da mu grozi stečaj itd. Upoštevno je le tako namerno ravnanje, ki zmanjšuje dolžnikovo premoženje npr. razprodaja pod ceno ali brezplačno izročanje premoženja tretjim osebam ipd., zaradi česar bo takrat, ko bo event. dovoljena izvršba le-ta onemogočena ali otežena (ker bo potrebno izpodbijati dolžnikova pravna dejanja po členih 280 - 285 ZOR). Zato je prvostopno sodišče utemeljeno zavrnilo izdajo začasne odredbe in upnik s pritožbo ni mogel uspeti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.