VSL sodba Cpg 192/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-20

Faktura v zadostni meri izkazuje podlago zahtevka in ni potrebno zgolj obstoja terjatve dokazovati še z drugimi listinami: naročilnico, dobavnico itd. Te listine pridejo v poštev pri posebnih ugovorih: pomanjkanje stvarne legitimacije, neizpolnitev pogodbene obveznosti itd.

1. Pritožbi se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se spremeni tako, da se glasi: "Ugotovi se, da obstoji terjatev podjetja A do tožene stranke v znesku 53.244,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 1.1.1990 dalje.

Tožena stranka mora plačati tožeči stranki njene pravdne stroške v znesku 31.171,00 SIT, v 8 dneh." 2. Tožena stranka je dolžna plačati tožeči stranki njene pritožbene stroške v znesku 11.800,00 SIT, v 8 dneh.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek za ugotovitev obstoja terjatve v znesku 53.244,00 SIT. Tožeči stranki je naložilo plačilo pravdnih stroškov v znesku 36.000,00 Zoper sodbo se je pravočasno pritožila tožeča stranka. Uveljavlja pritožbena razloga po 2. in 3. točki 1. odstavka 353. člena ZPP.

Navaja, da je sodišče zmotno ocenilo, da tudi s predložitvijo obeh računov ni izkazala podlage za terjatev, ki jo vtožuje. Sodišče ne daje nobenega pravnega pomena listini, ki predstavlja zapisnik o uskladitvi salda per 31.12.1990 in sta ga obe stranki podpisali.

Opozarja na sodno prakso - sodbo tega sodišča Cpg 22/80 - ki daje zapisniku take vrste pomen pripoznave dolga. Opombe na zapisniku so brez pomena glede na to, da je tožena stranka zapisnik podpisala.

Pomembno je dejstvo, da je bil zapisnik podpisan v času po izstavitvi obeh faktur.

Tožeča stranka je na pritožbo odgovorila in navedla, da ni utemeljena. Tožeča stranka ni predložila dokazov, da je blago tožena stranka naročila in da ji je bilo tudi dobavljeno. Iz zapisnika izhaja pripomba tožena stranke, da računov nima knjiženih. Seštevek po obeh računih znaša več, kot tožbeni zahtevek.

Tožeča stranka je s predložitvijo obeh računov dokazala podlago zahtevka. Zaradi nejasne podlage je namreč to sodišče prvo sodbo razveljavilo, saj je odločitev temeljila zgolj na zapisniku o uskladitvi saldov. Iz predloženih računov št. 12566 (A4) in št. 34063 (A3) pa izhaja, da je tožeča stranka toženi stranki dobavila športno konfekcijo. Računa vsebujeta podatke o številkah zaključnic in dobavnic. Torej je na razpolago dovolj podatkov, da je možno identificirati poslovni dogodek. Ni torej dvoma, da predloženi fakturi skupaj z zapisnikom (A1) v zadostni meri izkazujeta podlago zahtevka.

Tožena stranka ni postavila trditve, da blaga ne bi bila naročila ali pa morda prejela. Brez ustreznih dejanskih navedb (219. člen ZPP), je očitno zgolj v informacijo hotela vpogledati dobavnice in naročila. V takem primeru pa tožeči stranki ni bilo potrebno predložiti zahtevanih listin, tembolj, ker je še po izstavitvi računov tožena stranka podpisala zapisnik o uskladitvi saldov, česar gotovo ne bi bila storila, če računov ne bi priznavala. Pripombe na zapisniku (B1) brez ustreznih trditev o njihovem pomenu in vsebini niso relevantne, razen tega so nejasne in nečitljive. Enako velja za okoliščino, da se seštevek po obeh računih ne ujema z zahtevkom. Tožeča stranka je pojasnila, da je do razlike prišlo zaradi računske pomote.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.