VSL sodba in sklep II Cp 736/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-05-19

razveza zakonske zveze - varstvo in vzgoja otroka

Odločanje o varstvu, vzgoji in preživljanju skupnih otrok v primeru razveze zakonske zveze njihovih staršev na podlagi 64. člena ZZZDR ni stvar prostega razpolaganja strank, zato ni mogoče na njihov predlog odložiti za določen čas odločanje o teh vprašanjih ter izdati le delno sodbo, s katero se razveže zakonska zveza.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdita sklep in sodba sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je najpreje s sodbo z dne 11.1.1993 razvezalo zakonsko zvezo pravdnih strank. Sodba je v tem delu pravnomočna, ker jo nihče ni izpodbijal. Odločitev o varstvu, vzgoji in preživljanju skupnih treh mladoletnih in nepreskrbljenih otrok pravdnih strank pa je prvo sodišče, na predlog strank s sklepom odložilo za tri leta oziroma dokler ne bi stranki predlagali tako odločitev (nadaljevanje postopka). Na predlog tožnika z dne 20.12.1993 je nato z izpodbijano sodbo odločilo, da se skupni otroci pravdnih strank G., T. in S.

P. dodelijo v varstvo in vzgojo očetu A. P.

Zoper sklep o nadaljevanju pravdnega postopka in sodbo se pritožuje toženka, ki nasprotuje dodelitvi otrok tožniku, ker ni tako skrben in ne nadomestljiv kot to prikazuje sodišču in izhaja iz mnenja socialne službe iz leta 1992. Tožnica je skrbela za otroke tudi finančno in so nanjo navezani. Tožnik ji kot materi ni mogel očitati nič slabega, kar je bistveno, sedaj pa jo otrokom prikazuje v slabi luči tako, da so zbegani. To njegovo početje gotovo ne koristi otrokom.

Za nadaljevanje pravdnega postopka, ki ga je prvo sodišče formalno prekinilo s sklepom z dne 11.1.1993, kar zadeva odločitev o varstvu, vzgoji in preživljanju skupnih, mladoletnih in še nepreskbljenih treh otrok, ni zadržkov. Prekinitev pravdnega postopka na predlog strank v takem primeru, po mnenju drugostopnega sodišča, niti ni dopustna, niti se ne sklada z določilom prvega odstavka 78. člena zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (Ur.l. SRS št. 14/89 - v nadaljevanju ZZZDR). Po omenjenem zakonskem določilu je namreč sodišče dolžno, kadar razveže zakonsko zvezo na podlagi 65. člena ZZZDR, odločiti o varstvu, vzgoji in preživljanju skupnih otrok, zato vprašanje te odločitve ni v dispoziciji strank v smislu prvega odstavka 3. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP). Tožena stranka pa v svoji pritožbi tudi ne navaja določneje razlogov, zaradi katerih se pritožuje zoper sklep o nadaljevanju postopka, ki ga je bilo iz navedenih vzrokov (zaradi prejšnje prekinitve postopka) vendarle potrebno izdati.

Sodišče mora pri odločanju o varstvu in vzgoji otrok v smislu že omenjenega zakonskega določila, upoštevati predvsem koristi otrok. Iz teh razlogov zato tudi ni mogoče imeti pomislekov zoper pravilnost odločitve sodišča v konkretnem primeru, ko je zaradi dejstva, da je toženka v priporu v KPD Ig, tako da dejansko ne more skrbeti za otroke, prepustilo vse tri otroke v varstvo in vzgojo tožniku kot očetu. Tudi iz navedb pritožbe ni mogoče sklepati nič drugega kot to, da za otroke, njihovo varstvo, vzgojo in preživljanje, dejansko skrbi tožnik, odkar je toženka v priporu ter ni podlage za sklepanje, da tožnik ne bi izpolnjeval teh obveznosti do otrok. Vse kar toženka še navaja v pritožbi zoper napadeno odločitev zato v sedanji situaciji ne more biti odločilno, temveč kvečjemu morebiti v prihodnje, če bo mati na prostosti in bodo podane tudi na njeni strani možnosti, da skrbi za varstvo, vzgojo in nego otrok, kakor bodo v takem primeru pomembne tudi želje otrok. Presplošni in premalo argumentirani so toženkini očitki o tožnikovem odvračanju otrok od matere v sedanji situaciji, ko je v priporu, da bi mogla ta okoliščina sama po sebi vplivati na drugačno odločitev o dodelitvi otrok, ko vendar toženka sicer ne zanika sedanjo tožnikovo skrb za otroke in kot kaže vsebina pritožbe tudi sama uvideva, da je potrebno očetovo varstvo, vzgoja in preživljanje otrok.

Sodišče druge stopnje je spoznalo, da niso podani razlogi iz katerih se lahko izpodbijata sodba in sklep in ker tudi ni ugotovilo razlogov na katere mora paziti po uradni dolžnosti je pritrožbo zavrnilo kot neutemeljeno ter je potrdilo odločbi prve stopnje (368. člen in 2. točka 380. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.