TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cpg 1000/2001
Sodna praksa višjih sodišč, 1992-10-16

Tožeča stranka je že v izvršilnem postopku, kateremu je po ugovoru tožene stranke na podlagi drugega odstavka 55.a člena ZIP sledil pravdni postopek, umaknila izvršilni predlog. Ker je dolžnik sklepu o izvršbi ugovarjal, je sodišče v nadaljevanju postopka upnikov predlog za izvršbo na podlagi drugega odstavka 55.a člena ZIP štelo kot mandatno tožbo, kajti postopek je moralo nadaljevati kot pri ugovoru zoper plačilni nalog (primerjaj 446. do 456. člen ZPP/77). In ker je izjava stranke o umiku zahteve za pravno varstvo nepreklicna, je sklep sodišča o umiku tožbe in ustavitvi postopka kot njeni posledici zgolj deklaratorne narave (primerjaj tretji odstavek 188. člena ZPP).

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z uvodoma citiranim sklepom je sodišče prve stopnje izvršilni sklep Okrajnega sodišča v Ljubljani, opr. št. Ig ..., z dne ... v 1. in 3. točki izreka razveljavilo in postopek s tožbo ustavilo.

Zoper navedeni sklep se je pravočasno pritožila tožeča stranka "iz vseh pritožbenih razlogov" in predlagala razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Iz podatkov spisa izhaja, da je tožeča stranka že v izvršilnem postopku, kateremu je po ugovoru tožene stranke (tedaj še dolžnika) na podlagi drugega odstavka 55.a člena ZIP sledil pravdni postopek, že z vlogo z dne 20.10.1997 (list. št. 21) umaknila izvršilni predlog, v vlogi z dne 17.11.1997 (list. št. 24) pa posebej še pojasnila razloge za umik.

Ker je dolžnik sklepu o izvršbi ugovarjal, je sodišče v nadaljevanju postopka upnikov predlog za izvršbo na podlagi drugega odstavka 55.a člena ZIP štelo kot mandatno tožbo, kajti postopek je moralo nadaljevati kot pri ugovoru zoper plačilni nalog (primerjaj 446. do 456. člen ZPP/77).

Protispisna je zato pritožbena trditev, da tožeča stranka tožbe ni umaknila. Iz že zgoraj citiranih vlog namreč nedvoumno izhaja volja tožeče stranke za preklic njene zahteve za pravno varstvo. In ker je izjava stranke o umiku zahteve za pravno varstvo nepreklicna, je sklep sodišča o umiku tožbe in ustavitvi postopka kot njeni posledici zgolj deklaratorne narave (primerjaj tretji odstavek 188. člena ZPP). Umik tožbe odstrani vse njene učinke v pravdi, zato tudi ni nobene ovire, da tožba ne bi bila vložena ponovno (četrti odstavek 188. člena ZPP).

Ob povedanem se izkaže, da je sodišče prve stopnje pravilno presodilo vlogo tožeče stranke z dne 20.10.1997 kot umik tožbe in pravilno odločilo. Na podlagi 2. točke 365. člena ZPP je pritožbeno sodišče neutemeljeno pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep potem, ko je ugotovilo, da prvostopenjsko sodišče ni zagrešilo kršitev, na katere je po drugem odstavku 350. člena ZPP pritožbeno sodišče dolžno paziti po uradni dolžnosti.

ZPP člen 188, 188/3, 188/4. ZPP (1977) člen 446. ZIP člen 55a, 55a/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Kp 1352/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-11-10

kazensko procesno pravo - kazensko materialno pravo

preklic pogojne obsodbe - neplačevanje preživnine

Spričo slabega zdravstvenega stanje obsojenca in spričo dejstva, da je svoje preživninske obveznosti vsaj deloma izpolnjeval, so podani razlogi, da se obsojencu določi nov rok za izpolnitev obveznosti.

Pritožbi obsojenca se ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da se obsojencu rok za izpolnitev obveznosti, določenih v sodbi prvostopnega sodišča podaljša do 20.5.1994.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje odločilo, da se prekliče pogojna obsodba prvostopnega sodišča ter da se obsojencu izreče kazen 10 mesecev zapora, ki se izvrši.

Proti sodbi se je pritožil obsojenec, ki predlaga, da pritožbeno sodišče njegovo pritožbo ugodno reši, in sicer zato, ker zaradi slabega zdravstvenega stanja obveznosti ni mogel izpolniti. Sedaj pa mu je bila dodeljena socialna pomoč, od katere je že poslal 3.000,00 tolarjev za preživnino, s čemer bo tudi nadaljeval.

Pritožbeno sodišče je pritožbi obsojenca ugodilo. Ocenilo je namreč, da so podani utemeljeni razlogi, da se obsojencu določi še en rok za izpolnitev obveznosti, določenih v pogojni obsodbi. Iz zdravstvene dokumentacije, ki jo je obsojenec predložil v postopku za preklic pogojne obsodbe, je razvidno, da je bil obsojenec tudi v letu 1993 zaradi zdravstvenih težav operiran in hospitaliziran, sicer pa je tudi že sodišče prve stopnje ugotovilo slabo zdravstveno stanje obsojenca, vendar pa je ocenilo, da so kljub temu podani razlogi za preklic pogojne obsodbe, ker obsojenec ni pokazal niti najmanjše, čeprav simbolične, pripravljenosti prispevati k preživljanju mladoletnih otrok. Glede na to, da obsojenec sedaj prejema socialno podporo, bo pač lahko prispeval k preživljanju otrok, kar v pritožbi tudi obljublja. Zato je pritožbeno sodišče dalo obsojencu še eno možnost, da izvršuje svojo preživninsko obveznost. Pri tem pa je potrebno obsojenca opozoriti, da sodišče še vedno lahko, upoštevaje določila člena 57 KZ SFRJ, prekliče pogojno obsodbo, ter odloči, da se kazen zapora izvrši.

ZKP-77 člen 509,  509/4,  509,  509/4.  KZS člen 98,  98/3,  98,  98/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 256/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-05

začasna odredba - pristojnost rednega sodišča

Preden je uveden postopek pri sodišču združenega dela, je za odločitev o predlogu za zavarovanje z začasno odredbo pristojno redno sodišče, saj je redno sodišče tudi izvršilno sodišče za odločbe sodišč združenega dela.

Sodišče prve stopnje se je z izpodbijanim sklepom izreklo za stvarno nepristojno ter odločilo, da bo po pravnomočnosti tega sklepa zadevo odstopilo Sodišču združenega dela v ...

Zoper ta sklep so se pritožili upniki in dolžnik. Upniki menijo, da je sklep sodišča prve stopnje nezakonit, saj izdaja začasno odredbo pred sodnim postopkom redno sodišče, ki je tudi pristojno za izvršitev odločb sodišča združenega dela. Poleg tega z izpodbijanim sklepom tudi ni odločeno o usodi začasne odredbe. Upniki so imeli razlog, da so predlog začasne odredbe vložili pri naslovnem sodišču, medtem ko so predlog po nalogu sodišča že tudi vložili pred sodiščem združenega dela. Predlagajo razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Dolžnik pa pooblaščencu izpodbija ta sklep, ker meni, da je postopanje prvostopnega sodišča nezakonito, saj se ni istočasno izreklo tudi o ugovoru dolžnika zoper izdano začasno odredbo. Meni, da bi moralo sodišče prve stopnje razveljaviti tudi začasno odredbo ter predlog upnikov za izdajo začasne odredbe zavreči.

Iz podatkov spisa je razvidno, da so upniki predlagali izdajo začasne odredbe preden so sprožili pred sodiščem združenega dela postopek za izplačilo osebnega dohodka in drugih nadomestil. Po 1.odst. 262.čl. ZIP pa je v primeru, ko še ni uveden pravdni ali kakšen drug sodni postopek, za odločitev o predlogu za zavarovanje z začasno odredbo in za samo začasno odredbo krajevno pristojno sodišče, ki bi bilo pristojno za odločitev o predlogu za izvršbo. Zakon o sodiščih združenega dela določa, da sodišča združenega dela ne nastopajo tudi kot izvršilna sodišča, ampak so izvršilna sodišča za odločbe sodišč združenega dela, redna sodišča, ki izvajajo izvršbo po pravilih izvršilnega postopka, če so odločbe sodišča združenega dela primerne za izvršbo (člen 54 Zakona o sodiščih združenega dela). Zato upniki utemeljeno v pritožbi opozarjajo, da je sodišče prve stopnje bilo pristojno za izdajo začasne odredbe po njihovem predlogu ter je pritožbeno sodišče moralo njihovi pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep po 1.odst. 380.čl. ZPP v zv. s čl. 14 ZIP razveljaviti ter vrniti zadevo prvostopnemu sodišču v nadaljnji postopek. Dolžnika je s pritožbo napotilo na to razveljavitveno odločbo, saj bo v nadaljevanju postopka moralo sodišče prve stopnje obravnavati njegov ugovor.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 282/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-19

sklep o izvršbi - ugovor dolžnika zoper sklep o izvršbi

Dolžnik ima pravni interes za vložitev ugovora zoper sklep o dovolitvi izvršbe v vsakem primeru. Ali je razlog, ki ga zatrjuje, takšen, da preprečuje izvršbo, pa je vprašanje utemeljenosti ugovornega razloga in ne dovoljenosti.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor dolžnika, ki ga je vložil zoper sklep o dovolitvi izvršbe, ker je zavzelo stališče, da dolžnik nima pravnega interesa za vložitev takšnega ugovora.

Zoper ta sklep je vložil dolžnik pritožbo po pooblaščenki iz pritožbenega razloga zmotne uporabe materialnega prava. Dolžnik zatrjuje, da je pravni interes za vložitev ugovora vsekakor imel. V ugovoru je zatrjeval, da je nastopilo dejstvo iz 8. člena ZIP (očitno ima v mislih 8. tč. 50. člena ZIP). Meni , da bi zato sodišče prve stopnje moralo o njegovem ugovoru meritorno odločiti. Predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Stališče prvostopnega sodišča, da dolžnik nima pravnega interesa za vložitev ugovora zoper sklep o dovolitvi izvršbe je res nepravilno, saj ima dolžnik takšen pravni interes v vsakem primeru. Ali je razlog, ki ga zatrjuje takšen, da preprečuje izvršbo ali ne, pa je vprašanje utemeljenosti ugovornega razloga in ne dopustnosti. Sodišče prve stopnje bi torej moralo obravnavati ugovor vsebinsko, ne pa ga zavreči zaradi pomanjkanja pravnega interesa. Pritožbeno sodišče je iz tega razloga moralo pritožbi dolžnika ugoditi ter izpodbijani sklep po 3. odst. 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP razveljaviti in vrniti zadevo v ponovno odločanje. V ponovnem postopku naj torej sodišče prve stopnje ugovor dolžnika meritorno obravnava in zatem odloči o njegovi utemeljenosti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 244/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-28

bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Če sodišče prve stopnje z odločanjem o enem pravnem sredstvu odlaša toliko časa, da zaradi tega vlagatelj pravnega sredstva izgubi pravico do vložitve drugega pravnega sredstva, zagreši s tem bistveno kršitev postopka iz 1. odst. 354. člena ZPP, ki ima za posledico nezakonitost sklepa.

Pritožbi tožeče stranke se ugodi, pobijani sklep se r a z v e l j a v i in zadeva vrača sodišču prve stopnje, da nadaljuje s postopkom.

S pobijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo predlog tožeče stranke za nadaljevanje postopka, hkrati pa je štelo, da je tožba umaknjena in je pravdni postopek ustavilo.

Zoper sklep se pritožuje tožeča stranka, ki uveljavlja vse pritožbene razloge in predlaga, da naj se sklep razveljavi. V pritožbi navaja, da je predlagala nadaljevanje postopka zaradi mirovanja postopka le štiri dni pred iztekom trimesečnega roka. O tem predlogu pa je sodišče prve stopnje s pobijanim sklepom odločalo šele 9.2.1993, torej ko so potekli trimesečni in nadaljnji enomesečni rok. Če bi sodišče rešilo zadevo takoj po prejemu predloga, bi imel tožnik na razpolago ustrezna pravna sredstva. Meni, da sodišče prve stopnje z navedenim postopanjem ni ravnalo pravilno in da je kršilo postopek.

Zoper sklep o mirovanju se je tožeča stranka tudi pritožila, vendar vse doslej ni prejela odgovora na to svojo vlogo.

Dejanski potek postopka, ki je opisan v pritožbi, je skladen s podatki spisa in zato ni sporen. Iz teh podatkov izhaja, da je sodišče prve stopnje odredilo mirovanje postopka 19.6.1992, da je tožnik predlagal nadaljevanje postopka 14.9.1992 in da je sodišče izdalo pobijani sklep 9.2.1993. O sklepu za nadaljevanje postopka, je tako sodišče prve stopnje odločalo po preteku vseh možnih rokov, ki jih je imel tožnik na razpolago v smislu 217. člena ZPP. Pritožbeno sodišče zato ocenjuje tako postopanje kot kršitev postopka. Če sodišče prve stopnje namreč z odločanjem o enem pravnem sredstvu odlaša toliko časa, da zaradi tega vlagatelj pravnega sredstva izgubi pravico do vložitve drugega pravnega sredstva, zagreši s tem bistveno kršitev postopka iz 1. odstavka 354. člena ZPP, ki ima za posledico nezakonitost sklepa. Pritožbeno sodišče je zato v skladu z navedenim procesnopravnim naziranjem pobijani sklep razveljavilo na podlagi 3. točke 380. člena ZPP in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje, da nadaljuje s postopanjem.

ZPP (1977) člen 217,  354,  354/1,  217,  354,  354/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 179/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-07

Pismen sporazum, ki ga skleneta delovna organizacija in prizadeti delavec ima po 3. odst. 104. člena Zakona o delovnih razmerjih moč izvršilnega naslova. Zato mora sodišče na podlagi takšnega izvršilnega naslova dovoliti izvršbo.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo izvršilni predlog upnice z dne 7.12.1992. Predloženi sporazum z dne 18.9.1992 po mnenju prvostopnega sodišča namreč ne predstavlja izvršilnega naslova v smislu 3. odst. 104.člena Zakona o delovnih razmerjih.

Zoper sklep se pritožuje upnica, ki v pritožbi navaja, da je sodišču predlagala dovolitev izvršbe na podlagi pismenega sporazuma, takemu sporazumu pa Zakon o delovnih razmerjih v 3. odst. 104. člena posebej priznava učinek izvršilnega naslova. Upnica zato predlaga, da sodišče druge stopnje izpodbijani sklep razveljavi in dovoli izvršbo.

Zakon o delovnih razmerjih v poglavju o varstvu pravic delavcev v 3. odstavku 104. člena dejansko določa, da ima doseženi pisni sporazum, ki ga skleneta organizacija in prizadeti delavec moč izvršilnega naslova. Tak sporazum pa je po oceni pritožbenega sodišča upnica tudi predložila kot izvršilni naslov na podlagi 3. tč. 16. člena ZIP.

Zaradi tega je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo materialno pravo, ko na podlagi predloženega pismenega sporazuma, ki ima moč izvršilnega naslova,ni dovolilo izvršbe. Ker pa sodišče prve stopnje zaradi navedenega stališča ni presojalo ostalih pogojev za izdajo sklepa o izvršbi, je sodišče druge stopnje izpodbijani sklep moralo razveljaviti in vrniti zadevo na podlagi 3. tč. 380.člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP sodišču prve stopnje v nov postopek.

ZIP člen 16,  16/3,  16,  16/3.  ZDR člen 104,  104/3,  104,  104/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 211/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-13

odpoved dediščini - izjava o odstopu svojega dednega deleža v korist določenega dediča

Dedič, ki se odpove dedovanju v korist drugega dediča, je še naprej dedič in kot tak pasivno legitimiran za tožbo na ugotovitev obsega zapuščine.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in p o t r d i izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zapuščinski postopek prekinilo in zakoniti dedinji ... in ... napotilo na pravdo zoper drugi zakoniti dedinji ... in ..., v kateri bosta dokazovali, da spadajo v zapuščino po pok. ... tudi zlati predmeti, kot so bili našteti na naroku dne 28.11.1989, obenem pa je zakoniti dedinji ...

in ... prav tako napotilo na pravdo zoper ... in ..., v kateri naj bi dokazovali, da spadajo v zapuščino po isti pokojnici tudi denarna sredstva z devizne knjižice pri ... in interne banke ...

Zoper ta sklep se pritožujeta zakoniti dedinji ... in ... v delu, v katerem sta napoteni na pravdo zoper ... in sicer zaradi zmotne uporabe materialnega prava, ter predlagata, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep tako spremeni, da se v izreku izpusti ... in se napotita pritožnici na pravdo glede obsega zapuščine le zoper .. in obratno. V pritožbi navajata, da se je ... odpovedala dedovanju, dedna izjava pa je nepreklicna. Zato sodišče prve stopnje ne bi smelo upoštevati kasnejšo izjavo ..., s katero je le ta prvotno dedno izjavo preklicala. Ker se je tako ... odpovedala dedovanju, za pravdo, na katero je pritožnici sodišče prve stopnje napotilo, ... ni pasivno legitimirana.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo, pri tem pa ni zagrešilo nobene kršitve v postopku, ki bi jo bilo potrebno upoštevati po uradni dolžnosti. Res je sicer, da dedna izjava ni preklicljiva, kar določa 138. člen ZD, vendar pa ni točna trditev pritožnic, da se je ... v konkretnem zapuščinskem postopku dedovanju odpovedala. Kot je razvidno iz njene izjave z dne 17.3.1989 se je dediščini odpovedala v korist .... Po izrečnem določilu 2. odstavka 136. člena ZD pa odpoved v korist določenega dediča ni odpoved dediščini, temveč se šteje za izjavo o odstopu dednega deleža. Ker se tako ... dedovanju ni odpovedala, se še naprej šteje za dediča in je pasivno legitimirana tudi za pravdo, na kakršno je sodišče prve stopnje obe pritožnici napotilo. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 162/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-07

stroški postopka - nagrada odvetnika - potrebni stroški za odvetnika

Če upnik predlaga izvršbo pri istem sodišču, ki je izdalo tudi izvršilni naslov, upniku ne gredo stroški postopka za nagrado odvetniku, zvezano s pribavo potrdila o izvršljivosti, ker to v takem primeru sploh ni potrebno (1. odstavek 36. člena ZIP).

Pritožba upnika se zavrne kot neutemeljena in v izreku o stroških potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje dovolilo izvršbo zoper dolžnika zaradi izterjave 11.648,80 SIT s pripadki z rubežem in prodajo premičnih stvari, pri tem pa je upnikove izvršilne stroške odmerilo na 3.800,00 SIT, upoštevajoč pri tem takso za predlog in nagrado odvetnika.

Zoper ta sklep se v izreku o stroških pritožuje upnik iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 353. člena ZPP in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep spremeni, tako da mu prizna vse zaznamovane stroške in stroške pritožbe. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje za opomin priznalo le 10 točk, čeprav bi moralo 40 točk. Prav tako bi moralo priznati tudi vse stroške, zvezane s pridobitvijo potrdila o izvršljivosti.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje pri odmeri stroškov ravnalo v skladu z določilom 2. odstavka 155. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP in odmerilo stroške v skladu s tarifo o odvetniških storitvah. Za opomin nasprotni stranki je v skladu s tarifno št. 35 točka 5 tarife za odvetniške storitve priznalo 10 točk. Kar pa se tiče nagrade odvetnika za pribavo potrdila o izvršljivosti, pritožbeno sodišče le pripominja, da tako potrdilo kot to izhaja iz 1. odstavka 36. člena ZIP niti ni bilo potrebno glede na to, da je izvršilni naslov izdalo isto sodišče, ki je odločalo o dovolitvi izvršbe. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče pritožbo upnika zavrnilo kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

ZPP (1977) člen 155,  155/2,  155,  155/2.  ZIP člen 14,  36,  14,  36.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cp 317/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-25

Sodišče je po 148. členu ZPP dolžno pomagati stranki šele, če stranka sama ne more zvedeti za naslov nasprotnika.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje razveljavilo sklep o dovolitvi izvršbe v tej zadevi in predlog za izvršbo zavrglo.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik po pooblaščenki iz pritožbenega razloga bistvene kršitve določb postopka. V pritožbi trdi, da ni bilo razlogov za zavrženje predloga za dovolitev izvršbe, saj bi si moralo sodišče samo na podlagi 148. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP prizadevati pridobiti potrebne podatke o naslovu, na katerem se trenutno nahaja dolžnik od pristojnega upravnega organa ali kako drugače. Upnik je v izvršilnem predlogu navedel stalno bivališče dolžnika, ki je še vedno na istem naslovu. Če se dolžnik na tem naslovu trenutno ne nahaja in če se na tem naslovu ne nahaja tudi kakšen odrasel član njegovega gospodinjstva, bi torej sodišče prve stopnje moralo postopati po 148. členu ZPP. Zato upnik predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Ker je sodišče prve stopnje ugotovilo, da dolžniku na naslovu, ki ga je v izvršilnem predlogu označil upnik, vloge ni mogoče vročiti, je ravnalo pravilno, ko je po 109. členu ZPP v zvezi s členom 14 ZIP pozvalo upnika, da sporoči sodišču naslov, na katerem mu bo mogoče vročiti vloge, ker bo sicer izvršilni predlog zavrglo. Iz podatkov spisa je razvidno, da upnik na poziv sodišča prve stopnje sploh ni reagiral. Zato je sodišče prve stopnje utemeljeno izdalo izpodbijani sklep. Namreč sodišče je po 148. členu ZPP dolžno pomagati stranki, če stranka sama ne more zvedeti za naslov nasprotnika. V konkretni zadevi, ko upnik na poziv sodišča niti reagiral ni, pa sodišče prve stopnje tega po uradni dolžnosti ni bilo dolžno samo iskati. Upnik pa si napačno razlaga tudi določbe o nadomestni vročitvi. Nadomestna vročitev se lahko po določbah ZPP opravi le, če se lahko pričakuje, da bo pošiljka prišla naslovljencu v roke še isti ali naslednji dan.

Če je naslovljenec odsoten dalj časa, tako da se ne bo mogla pošiljka pravočasno vročiti, pogojev za nadomestno vročitev ni. Pritožbeno sodišče je zato v celoti neutemeljeno pritožbo upnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. odst. 380.člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP).

ZPP (1977) člen 148,  148.  ZIP člen 14,  14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Cpg 69/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-07

stečaj - prenehanje delovnega razmerja - pisna oblika

Čeprav z dnem začetka stečajnega postopka prenehajo delovna razmerja dolžnikovih delavcev, je treba to dejstvo ugotoviti z ustrezno odločbo.

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se r a z v e l j a v i in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo zahtevo 18 bivših delavcev stečajnega dolžnika za izdajo odločb o prenehanju delovnega razmerja kot neutemeljeno.

Zoper ta sklep se bivši delavci po svoji pooblaščenki pritožujejo iz vseh pritožbenih razlogov ter predlagajo, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno obravnavanje. V pritožbi navajajo, da v konkretnem primeru ne pride v poštev določba 1. odstavka 77. člena Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja, ki govori le o pogojih za prenehanje delovnega razmerja. Že iz 130. člena Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji pa izhaja, da mora biti tudi o prenehanju delovnega razmerja v zvezi s stečajem izdana pismena odločba.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da sodišče prve stopnje za izdajo svoje odločbe ni imelo podlage v določilih Zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji. V konkretnem primeru delavci stečajnega dolžnika zahtevajo izdajo odločb o prenehanju delovnega razmerja v zvezi s stečajem. Po izrecnem določilu 1. odstavka 93. člena omenjenega zakona namreč z dnem začetka stečajnega postopka prenehajo delovna razmerja dolžnikovih delavcev. Res je, da ta delovna razmerja prenehajo po samem zakonu in da zakon v tej določbi nič ne govori o tem, da bi bilo potrebno izdati ustrezno ugotovitveno odločbo. Je pa, kot to pravilno navajajo pritožniki, to vsekakor razvidno iz določila 6. odstavka 130. člena omenjenega zakona, ki sicer govori o tem, da odločbe o prenehanju delovnega razmerja delavcev ostanejo v veljavi v primeru prodaje stečajnega dolžnika kot pravne osebe. Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče ob ugoditvi pritožbi izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nadaljnje postopanje, da naroči stečajnemu upravitelju, naj v skladu z določilom 93. člena ZPPSL izda ustrezne ugotovitvene odločbe o prenehanju delovnega razmerja, zoper katere bodo delavci lahko vlagali ustrezna pravna sredstva.

ZPPSL člen 93,  93/1,  130,  130/6,  93,  93/1,  130,  130/6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.