TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 122/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

pravnomočno razsojena stvar - res iudicata - bistvena kršitev določb pravdnega postopka

S tem, ko je sodišče ponovno odločalo o zahtevku, o katerem je že pravnomočno razsojeno, je podana kršitev določb pravdnega postopka iz 354/2-11 člena ZPP.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje opr. št. Pg 978/89-7 z dne 3.3.1993 po uradni dolžnosti razveljavi in vrne sodišču I. stopnje v ponovno odločanje.

Tožena stranka se je pravočasno pritožila zoper sodbo sodišča prve stopnje, s katero ji je bilo naloženo plačilo zneska 131,80 sit spp.

V pritožbi je navedla, da ni pravni naslednik E. DO J. TOZD E. in torej ni pasivno legitimirana.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Po mandatni tožbi, vloženi dne 20.9.1989, je prvostopno sodišče s plačilnim nalogom naložilo toženi stranki 427,90 sit spp (takratnih 4,279.300,00 din). Tožena stranka je vložila ugovor le za delni znesek 296,00 sit spp. Zato je postal cit. plačilni nalog dne 18.10.1989 pravnomočen za del glavnice 131,80 sit spp. Pravdni postopek je tekel le za spornih 296,00 sit in bi prvostopno sodišče moralo razsoditi le v navedenem obsegu. Iz izreka in obrazložitve sodbe pa izhaja, da je sodišče ponovno odločalo o znesku 131,80 sit spp - o katerem je že pravnomočno razsojeno. S tem je podana kršitev določb pravdnega postoka iz 11. točke II. odstavka 354. člena ZPP. Po členu 369/I ZPP je moralo sodišče druge stopnje izpodbijano sodbo razveljaviti.

V ponovnem postopku bo sodišče ugotovilo tudi utemeljenost navedb tožene stranke v pritožbi. Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker ji toženka ni določno priglasila, sicer pa to še lahko stori.

ZPP (1977) člen 354,  354/2-11,  369,  369/1,  354,  354/2-11,  369,  369/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 164/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

postopek v sporih majhne vrednosti - odsotnost tožnika s prvega naroka za glavno obravnavo - presumpcija umika tožbe

Določba 1. odstavka 465 člena ZPP, po kateri se šteje, da je tožnik tožbo umaknil, če v sporu majhne vrednosti ni prišel na prvi narok za glavno obravnavo, je kogentnega značaja.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je vložila pravočasno pritožbo zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je po določilu člena 465/I ZPP štelo tožbo za umaknjeno in je zato razveljavilo izvršilni sklep. V pravočasni pritožbi tožeča stranka smiselno uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ker sodišče ni sledilo predlogu tožnice, da opravi obravnavo v njeni odsotnosti. Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti. Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena iz naslednjih razlogov: V pravdnem postopku, ki je tekel po določilih za spor majhne vrednosti ( dne 5.12.1992 je stopila v veljavo novela ZPP z mejno vrednostjo spora majhne vrednosti 45.000,00 sit),je sodišče I. stopnje na naroku dne 17.3.1993 odločilo tako, da je s sklepom po določilu člena 465/I ZPP štelo tožbo za umaknjeno, ker v redu vabljena tožeča stranka ni pristopila. Določba 1. odstavka 465 člena ZPP, po kateri se šteje, da je tožnik tožbo umaknil, če v sporu majhne vrednosti ni prišel na prvi narok za glavno obravnavo, je kogentnega značaja. Pravne posledice nastanejo s samim izostankom tožnika z naroka. Vloga tožeče stranke, s katero zahteva obravnavanje v odsotnosti tožnika, ne more preprečiti posledic zakonske presumpcije o umiku tožbe. Zato je pritožba ostala brez uspeha.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 118/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

nova dejstva v pritožbi v postopku v gospodarskih sporih

Po členu 496.a ZPP je mogoče v gospodarskih sporih v pritožbi navajati nova dejstva in predlagati nove dokaze samo, če pritožnik izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predložiti v postopku na prvi stopnji.

Tožena stranka je dolžna plačati tožeči stranki 14.400,00 sit pritožbenih stroškov v osmih dneh, da ne bo izvršbe.

Prvostopno sodišče s sodbo vzdržalo v veljavi izvršilni sklep, s katerim je toženi stranki naloženo plačilo 205.546,00 sit spp. Proti prvostopni sodbi je tožena stranka vložila pravočasno pritožbo, v kateri uveljavlja pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ker je z dopisom z dne 19.7.1991 obvestila tožnico, da ne uporablja več poslovnih prostorov na Ljubljanski 9 v mariboru.

Po členu 496.a ZPP (glej novelo ZPP v Ur.l.SFRJ št.27/90 z dne 25.5.1990) je mogoče v gospodarskih sporih v pritožbi navajati nova dejstva in predlagati nove dokaze samo, če pritožnik izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predložiti v postopku na prvi stopnji. Tožena stranka je šele v pritožbi navajala dejstva, pred tem pa je trdila, da nima podatkov o vtoževanem dolgu.

Pravdni stranki sta dne 20.12.1989 sklenili pogodbo o najemu poslovnih prostorov na Ljubljanski 9 v Mariboru, dne 14.12.1990 pa še aneks k pogodbi. Tožena stranka je skupaj s izvršilnim predlogom prejela tudi dva računa iz katerih je razvidno, da je predmet sodnega postopka najemnina po navedeni najenmi pogodbi. Kljub temu je tožena stranka v ugovoru brez vsakega opisa medsebojnega pravnega razmerja navedla, da ne dolguje ničesar, njen pooblaščenec pa je še na glavni obravnavi navajal, da se toženka zahtevku protivi, ker nima v evidenci vtoževanih računov. Pri tem je še dodati, da je po najemni pogodbi nastala obveza plačila najemnine do vsakega 23.-ga v mesecu brez obveznosti pošiljanja računa.

Torej je podan prav tak primer, kjer procesni zakon ne dopušča pritožbe z navajanjem novih dejstev in dokazov. Zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrglo skladno s členom 367 ZPP, ko tega ni storilo že prvostopno sodišče.

Tožeča stranka se je poslužila pravice iz 359. člena ZPP in vložila odgovor na pritožbo. Glede na pritožbeni neuspeh tožene stranke je le-ta dolžna plačati pritožbene stroške tožeče stranke in sicer odvetniško nagrado za sestavo vloge - po tarif. št. 17 odvetniške tarife 240 točk oziroma 14.400,00 sit.

ZPP (1977) člen 358,  367,  469a,  469a/1,  358,  367,  469a,  469a/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 144/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-01

postopek v sporih majhne vrednosti - tožnik ne pride na narok za glavno obravnavo

Določba 1. odstavka 465 člena ZPP, po kateri se šteje, da je tožnik tožbo umaknil, če v sporu majhne vrednosti ni prišel na prvi narok za glavno obravnavo, je kogentnega značaja.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je vložila pravočasno pritožbo zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je po določilu člena 465/I ZPP štelo tožbo za umaknjeno in je zato razveljavilo izvršilni sklep. V pravočasni pritožbi tožeča stranka smiselno uveljavlja pritožbeni razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka, ker sodišče ni preložilo obravnave, kršilo pa je tudi materijalni zakon, ker je odločilo o zahtevku v neobstoječih dinarjih.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena iz naslednjih razlogov: V pravdnem postopku, ki je tekel po določilih za spor majhne vrednosti (dne 5.12.1992 je stopila v veljavo novela ZPP z mejno vrednostjo spora majhne vrednosti 45.000,00 sit), je sodišče I.

stopnje na naroku dne 20.1.1993 odločilo tako, da je s sklepom po določilu člena 465/I ZPP štelo tožbo za umaknjeno, ker v redu vabljena tožeča stranka ni pristopila. Tožnica je bila vabljena na narok s pravilnim vabilom za malotni spor.

Določba 1. odstavka 465 člena ZPP, po kateri se šteje, da je tožnik tožbo umaknil, če v sporu majhne vrednosti ni prišel na prvi narok za glavno obravnavo, je kogentnega značaja. Pravne posledice nastanejo s samim izostankom tožnika z naroka. Tega ne bi mogla preprečiti tudi event. vloga tožeče stranke, s katero bi zahtevala obravnavanje v odsotnosti tožnika. Res je sodišče prve stopnje zmotno uporabilo označbo zahtevka z neobstoječo valuto - dinarji in bi po členu 8. členu zakona o uporabi denarne enote Republika Slovenije (Ur.l.RS št.

17/91-/ moralo uporabiti tolarsko denarno enoto. Gre za napako, ki jo mora predsednik senata prvostopnega sodišča poraviti po uradni dolžnosti - člena 347 in 342 ZPP, ne pa za kršitev materijalnega prava. Vendar pa tožeča stranka ne more imeti pravnega interesa za tako popravo sklepa, s katerim je sodišče ugotovilo umik tožbe.

ZPP (1977) člen 465,  465/1,  465,  465/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 46/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-15

stečaj - prijava terjatve v stečajnem postopku

Sodišče prve stopnje je utemeljeno z uporabo določila 333/II ZPP v zvezi s členom 14 zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji, zavrglo ponovno prijavo o isti terjatvi.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je zavrglo prijavo upniške terjatve.

Iz stečajnega spisa je razvidno, da je upnik dne 23.11.1993 priglasil terjatev iz naslova osebnih dohodkov 179.383,70 sit in iz naslova imaterijalne škode v zvezi z duševno boleznijo nastalo zaradi delovnega razmerja 2,400.000 sit. Na naroku za preizkus terjatev je stečajni upravitelj pripoznal del zahtevka iz naslova osebnih dohodkov v znesku 130.878,70 sit, s preostalim zahtevkom iz osebnih dohodkov in celotnim odškodninskim zahtevkom pa je bil upnik napoten na postopek za ugotovitev teh terjatev. Dne 4.11.1993 pa je upnik po svojem odvetniku vložil novo prijavo za znesek 2,100.000 sit, ki se pa nanaša na isti dejanski in pravni temelj - upnik zahteva odškodnino za duševne bolečine po 200. členu ZOR v zvezi z duševno boleznijo nastalo v zvezi z delovnim razmerjem. Sodišče prve stopnje je utemeljeno z uporabo določila 333/II ZPP v zvezi s členom 14 zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l.SFRJ št.

84/89), zavrglo ponovno prijavo o isti terjatvi. Upnik je pridobil procesni položaj stečajnega upnika za odškodninsko terjatev že z prvo prijavo. Rezervacijo izplačila doseže upnik s tem. da v roku osem dni vloži postopek v katerem bo ugotovljena prerekana terjatev. O terjatvi, ki je predmet prijave z dne 4.11.1993 (in ne z dne 7.12.1993, kot to napačno navaja pritožitelj), je stečajni senat pravnomočno odločil s sklepom na prvem naroku za preizkus upniških terjatev dne 8.12.1992. Zato je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrglo ponovno prijavo iste terjatve. Očitno pritožitelju tudi ni jasna pravna narava roka za vložitev ugotovitvene tožbe, saj sicer ne bi zahteval podaljšanje tega roka. Rok iz I. odstavka 127. člena ZPPSL je zakonski rok, ki ga sodišče ne more podaljšati, saj bi s podaljšanjem spreminjalo zakon.

ZPPSL člen 14,  127,  127/1,  14,  127,  127/1.  ZPP (1977) člen 333,  333/2,  333,  333/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 316/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-03-14

začasna odredba - verjetnost obstoja dela terjatve

Samo zato, ker ni izkazana verjetnost obstoja dela terjatve, ki se ga da ločiti od celote, predloga za začasno odredbo ni mogoče v celoti zavrniti.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo upnikov predlog za izdajo začasne odredbe v zavarovanje njegove denarne terjatve, za katero je upnik hkrati tudi predlagal izvršbo na podlagi verodostojne listine. Menilo je, da upnik ni izkazal za verjeten obstoj terjatve v celotni višini.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odst. 353. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP in predlagal njegovo spremembo. Navedel je, da s predloženimi listinami izkazan obstoj terjatve v celotni višini.

Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa (5. odstavek na 2. strani) sledi, da je sodišče prve stopnje ugotovilo, da upnikov obrestni zahtevek ne izhaja iz listin v spisu. Kljub temu je sodišče zavrnilo predlog za začasno odredbo tudi v delu, s katerim je upnik zahteval zavarovanje svoje glavne terjatve. Iz tega razloga napadeni sklep ni pravilen in ga je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP razveljavilo ter vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek (njegova sprememba že zato ni mogoča, ker bi bil dolžniku tako onemogočen ugovorni postopek).

V novem postopku bo moralo sodišče prve stopnje po natančni proučitvi že predloženih in morda še novih dokazil ugotoviti, ali je verjetnost obstoja upnikove terjatve res izkazana (zlasti ali je upnik glede na dejansko situacijo to tudi po materialnem pravu) in v kakšnem obsegu.

Če bo ugotovilo, da je verjetno izkazan samo obstoj dela terjatve (na primer samo za glavnico, ne pa tudi za obresti, za katere zahtevek tudi po popravi izvršilnega predloga ni pravilno oblikovan glede na to, da gre za terjatev z devizno klavzulo), bo začasno odredbo izdalo samo za zavarovanje tega dela terjatve, v presežku pa jo bo zavrnilo.

Samo zato, ker ni izkazana verjetnost obstoja dela terjatve, ki se ga da ločiti od celote, predloga za začasno odredbo ni mogoče v celoti zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 325/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-03-09

izločitev sodnika - zavrženje zahteve - pritožba - obnova

Kadar je predlagana obnova postopka, je mogoče od vložitve takega predloga do konca obravnavanja v obnovljenem postopku zahtevati izločitev sodnika. Zoper sklep, s katerim je zahteva za izločitev sodnika zavržena, je dovoljena posebna pritožba.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Tožena stranka je hkrati s predlogom za obnovo postopka v tej zadevi zahtevala izločitev predsednice senata. Sodišče prve stopnje je zahtevo za izločitev zavrglo. Postavilo se je na stališče, da je zahteva prepozna, ker bi jo tožena stranka lahko vložila le do konca obravnavanja pred sodiščem prve stopnje.

Zoper sklep se je tožena stranka pravočasno pritožila. Navedla je, da se predlog za izločitev nanaša na obnovo postopka, ne na že končan postopek. Zato bi moralo sodišče prve stopnje o njem odločiti po vsebini in ga ne bi smelo zavreči.

Po 2. odst. 73. člena ZPP mora stranka zahtevati izločitev sodnika sodišča prve stopnje brž ko zve, da je podan razlog za izločitev, vendar najpozneje do konca obravnavanja pred sodiščem prve stopnje, če ni bilo obravnavanja pa do izdaje odločbe. Te določbe ni mogoče razlagati tako, da v primeru predloga za obnovo postopka zahteva za izločitev ni pravočasna, če ni bila vložena že do konca obravnavanja v postopku, katerega obnova je predlagana. To bi namreč pomenilo, da v novem postopku sploh ne bi bilo mogoče izločati sodnika, če njegova izločitev ni bila zahtevana že v prejšnjem postopku, celo če bi izločitveni razlog nastal po koncu prejšnjega postopka. Zato je treba šteti, da je predlog za obnovo postopka tista vloga, ki že pomeni začetek novega postopka in je izločitev sodnika mogoče zahtevati do konca obravnavanja v tem novem postopku.

Za zavrženje zahteve za izločitev predsednice senata torej v zakonu ni bilo podlage. Zato je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP napadeni sklep razveljavilo in vrnilo zadevo sodišču prve stopnje v nov postopek, v katerem bo moralo o zahtevi tožene stranke meritorno odločiti.

ZPP (1977) člen 73,  73/2,  74,  74/5,  378,  73,  73/2,  74,  74/5,  378.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 1197/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-03-02

najemna pogodba za določen čas - nalog za izpraznitev - sprememba najemodajalca - ničnost prodaje poslovnega prostora

Kupec poslovnega prostora (vpisan kot lastnik v zemljiški knjigi) vstopi v pravice prodajalca po najemni pogodbi in po poteku časa najema lahko zahteva izpraznitev tega prostora. Na to njegovo pravico ne vpliva dejstvo, da je v teku pravda o veljavnosti oziroma ničnosti prodajne pogodbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Pritožnik nosi sam stroške pritožbenega postopka.

Tožeča stranka je kot pravni naslednik H.d.o.o. na temelju prodajne pogodbe in v skladu z 31. členom Zakona o poslovnih stavbah in poslovnih prostorih vstopila na mesto najemodajalca tožene stranke.

Po preteku pogodbe o najemu je tožeča stranka v roku, določenem v 2. odst. 27. člena citiranega zakona, vložilo zahtevo za izdajo naloga za izpraznitev poslovnega prostora. Sodišče prve stopnje je nalog izdalo.

Tožena stranka je zoper nalog pravočasno vložila ugovor.

Sodišče prve stopnje je zahtevku tožeče stranke ugodilo, obdržalo nalog za izpraznitev v celoti v veljavi, toženi stranki pa naložilo povrnitev pravdnih stroškov tožeči stranki.

Zoper sodbo se je pritožila tožena stranka iz razlogov po 2. in 3. točki 353. čl. ZPP. Pritožnik navaja, da najemne pogodbe ni mogoče obravnavati ločeno od prodajne, ker naj bi veljavnost zadnje vplivala tudi na izvrševanje prve. Zato predlaga razveljavitev napadene sodbe.

Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo, da veljavnost prodajne pogodbe, katere ničnost se ugotavlja v pravdnem postopku ne vpliva na veljavnost najemne pogodbe. Tožeča stranka je torej v skladu z določilih 27., 29. in 31. čl. Zakona o poslovnih stavbah in poslovnih prostorih utemeljeno vložila zahtevo za izdajo naloga za izpraznitev poslovnih prostorov.

Tožena stranka v pritožbi ni navedla nič takega, česar ne bi zatrjevala že v postopku pred sodiščem prve stopnje, ki je na te trditve v sodbi jasno in logično odgovorilo. Pri tem je pravno pomembna dejstva v celoti pravilno ugotovilo, nato pa materialno pravo pravilno uporabilo. V postopku na prvi stopnji tudi ni prišlo do nobene bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. čl. ZPP, na katere pritožbeno sodišče po 2. odst. 365. čl. ZPP pazi po uradni dolžnosti. Zato je sodišče druge stopnje na podlagi določbe 368. čl. ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo.

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na 1. odst. 154. čl. v zvezi s 1. odst. l66. čl. ZPP.

ZPSPP člen 27,  27/1,  29,  31,  27,  27/1,  29,  31.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 387/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-03-30

sklep o zaključku stečajnega postopka - pritožba - začetek teka pritožbenega roka

Za sklep o zaključku stečajnega postopka ni predpisano, da ga je treba poslati kakšni zainteresirani osebi. Predpisano je le, da ga je treba objaviti v uradnem listu. Rok za pritožbo zato teče od dneva nabitja sklepa na oglasno desko sodišča, ne pa od dneva njegove objave v uradnem listu.

Pritožnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Stečajni senat sodišča prve stopnje je v stečajnem postopku, ki teče še po Zakonu o sanaciji in prenehanju organizacij združenega dela (Ur.l. SFRJ 72/86 - v nadaljevanju ZSP OZD), dne 15.2.1994 izdalo sklep o ustavitvi nadaljnjega vnovčevanja terjatve stečajnega dolžnika in zaključku stečajnega postopka ter sklep o tem, da je ugasnila pogojna terjatev upnika A. (ker do dokončne razdelitve stečajne mase ni nastopil odložni pogoj), zanjo zagotovljena sredstva pa se razdelijo med druge upnike.

Zoper oba sklepa se je pritožil upnik A. in predlagal njuno razveljavitev. Menil je, da bi moral biti sklep o zaključku stečajnega postopka objavljen v Uradnem listu RS in bi rok za pritožbo tekel šele od dneva objave, zato je pritožba prvočasna.

Pogoji za zaključek stečajnega postopka, s tem pa tudi ugasnitev njegove pogojne terjatve niso izpolnjeni, zato sta oba sklepa nezakonita.

Po 5. odst. 104. člena ZSPOZD teče osemdnevni rok za pritožbo (iz 4. odst. istega člena) zoper sklep, izdan v stečajnem postopku, od dneva, ko je bil sklep nabit na oglasno desko sodišča. Izjema je predpisana v 6. odst. 104. člena ZSPOZD, po katerem teče rok za pritožbo od dneva vročitve sklepa, vendar samo takrat, ko je s tem zakonom predpisano, da mora biti sklep poslan zainteresiranim osebam.

V navedenem zakonu ni za nobenega od obravnavanih sklepov predpisano, da ga je treba poslati kakšni osebi. Določba 2. odst. 236. člena ZSPOZD, po kateri objavi stečajni senat odločbo o zaključku stečajnega postopka v uradnem listu, ne pomeni, da je s tem predpisano, da jo je treba nekomu poslati. Zato tudi rok za pritožbo zoper tako odločbo ne teče od dneva njene objave v uradnem listu, ampak od dneva nabitja na oglasno desko sodišča. Kadar je dan objave odločbe v uradnem listu obenem tudi dan, ko začne teči rok za pritožbo, pa je to v zakonu posebej predpisano (glej 3. odst. 174. člena ZSPOZD).

Oba napadena sklepa sta bila nabita na oglasno desko sodišča dne 16.2.1994. Zadnji dan osemdnevnega roka za pritožbo je bil torej 24.2.1994. Upnik je pritožbo vložil dne 8.3.1994, kar je po izteku pritožbenega roka. Zato je njegova pritožba prepozna (2. odst. 358. člena ZPP v zvezi z 10. členom ZSPOZD) in jo je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 1. točke 380. člena ZPP v zvezi z 10. členom ZSPOZD zavrglo.

Stroški pritožbenega postopka, katerih povrnitev zahteva pritožnik, ne spadajo med stroške stečajnega postopka iz 226. člena ZSPOZD, zato je pritožbeno sodišče odločilo, da jih mora nositi sam.

ZPPSL člen 13,  13/3,  13/4,  169,  169/2,  13,  13/3,  13/4,  169,  169/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.