TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep III Cp 65/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-15

Predlog za odpravo nepravilnosti v smislu 47. čl. ZIP se lahko nanaša le na dejanja, ki jih opravi uradna oseba, ne pa na tista, ki jih opravi sodnik. V postopku po čl. 47. ZIP ni mogoče postavljati dajatvenih zahtevkov.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo predlog dolžnika z dne 20.7.1993 in razširitev predloga z dne 20.9.1993, s katerima je dolžnik predlagal izdajo sklepa v smislu 47. čl. ZIP.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik iz vseh treh pritožbenih razlogov po čl. 353. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP. Navaja, da je dolžnik imel, predno je stekel postopek zaradi motenja posesti, ključ od spornega stanovanja in bi ga moral imeti tudi še sedaj, saj mu sklep zaradi motenja posesti ne prepoveduje soposesti ključa. Sodišče bi torej moralo opraviti izvršbo le v mejah sklepa, ne pa v večjem obsegu, ker pa je to storilo, je postopalo v nasprotju z 42. čl. ZIP. Sicer pa dolžnik v pritožbi navaja, da ima interes in potrebo za posest ključa, saj sicer ne more nadzirati stanovanja. V stanovanju pa ima tudi svoje stvari, do katerih ne more. Nepravilnost pri opravljanju izvršbe pa je posledica napačnega ravnanja sodišča, ki je opravilo deložacijo dne 1.7.1993 v odsotnosti dolžnika. Dolžnik vabila na narok ni prejel in meni, da za tako postopanje ni bilo zakonite podlage.

Zakon o izvršilnem postopku v prvem odst. 47. čl. pravi, da stranka ali udeleženec v postopku lahko z vlogo zahteva od sodišča, naj odpravi nepravilnost, ki jo je uradna oseba storila pri opravljanju izvršbe. Zakon torej govori o nepravilnostih, ki jih stori uradna oseba. Kot pa je razvidno iz sporočila z dne 1.7.1993 (dan oprave izvršbe) pa je izvršbo opravil sodnik in ne uradna oseba. Določba 47. čl., na katero se dolžnik v svojem predlogu in razširitvi predloga sklicuje, torej ne velja za primer, ko izvršbo opravi sodnik. Končno pa je pri tem treba reči še to, da motenjski sklep, na katerega se dolžnik sklicuje, v dajatvenem delu izrecno določa, da je dolžnik S.M. dolžan odpreti vhodna vrata, da se je dolžan izseliti iz stanovanja in ključe od vhodnih vrat izročiti F.M. V izreku sklepa torej ni rečeno, da mu je kdorkoli dolžan izročiti ključ vhodnih vrat stanovanja. Če je bilo v obrazložitvi enega ali drugega sklepa rečeno, da je bil dolžnik posestnik ključa, je bilo to očitno rečeno samo zato, da je bilo pojasnjeno, da ni bil dejanski posestnik oziroma soposestnik stanovanja. Dolžnik v okviru postopka po 47. čl.

ZIP torej ne more postavljati nekih dajatvenih zahtevkov, ampak lahko predlaga, da se odpravijo nepravilnosti, ki jih zagreši uradna oseba pri opravljanju izvršbe. Za tak postopek pa v tem primeru ne gre, zaradi česar je odločitev sodišča prve stopnje pravilna in jo je pritožbeno sodišče kot tako tudi potrdilo, pritožbo pa zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 113/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

Zapuščinsko sodišče je vezano na pravnomočno sodbo, s katero je bil ugotovljen obseg zapuščine v pravdi na podlagi 32. člena ZD.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o dedovanju v izreku pod A ugotovilo obseg zapuščine in njeno vrednost, v izreku pod B pa proglasilo za dedinji zapustnikovega premoženja njegovo hčerko J.C.

in vnukinjo A.F., vsako do 1/2 zapuščine. V izreku pod C je naročilo LB Mestni hranilnici, da iz hranilne knjižice izplača vsaki dedinji 1/2. Proti sklepu se pritožuje zakonita dedinja, zapustnikova vnukinja A.F. V pritožbi navaja, da ne soglaša z ugotovitvijo, da sodi v zapuščino 98 % nepremičnine, vpisane v vl.št. 420 k.o. M., saj se ne strinja, da je iz naslova vlaganj in dela solastnica nepremičnine le do 2 %. Preverila bo, če je pravdna zadeva II P 268/88 že pravnomočno končana in če so še možnosti za drugačno odločitev. V primeru, da pooblaščenec ni vložil rednih in izrednih pravdih sredstev, bo to storila sama. Višjemu sodišču predlaga, da to zadevo odstopi JT R Slovenije, da predlaga zahtevo za varstvo zakonitosti. Ker je brez lastnih sredstev za preživljanje, prosi, da jo sodišče oprosti plačila sodnih taks.

Pritožnica je bila med zapuščinskim postopkom napotena na pravdo, ker je na podlagi določbe 32. člena Zakona o dedovanju izločevala iz zapuščine 1/2 vl. št. 420 k.o. M. Ta pravdna zadeva je bila pravnomočno zaključena dne 2.6.1993 s sodbo III P 268/88 z dne 23.10.1992 Temeljnega sodišča v Ljubljani, enote v Ljubljani v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani z dne 2.6.1993, opr. št. I Cp 65/93. S citirano sodbo je bilo ugotovljeno, da je pritožnica solastnica do 2 % nepremičnine vl. št. 420 k.o. M., ki tedaj ne sodita v zapuščino po pokojnem J.B. Na podlagi te pravnomočne sodbe je zapuščinsko sodišče z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da sodi v zapuščino 98 % omenjene nepremičnine. Zato nasprotnega pritožnica v pritožbi proti sklepu o dedovanju ne more več uveljavljati. V zvezi z njenimi pritožbenimi trditvami in predlogi, ki se nanašajo na izredna pravna sredstva, pa ji je potrebno povedati, da so roki za njihovo vložitev že potekli.

Odločitev prvega sodišča je tedaj v dejanskem in pravnem pogledu pravilna. Ker pa prvo sodišče v postopku tudi ni zagrešilo kakšne absolutne bistvene kršitve določb postopka, na kar mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 365. člena ZPP v zvezi s čl. 163 ZD), je pritožbo dedinje zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep prvega sodišča po določbi 2. točkw 380. člena ZPP v zvezi s členom 163 ZD.

O pritožbenem predlogu za oprostitev plačila sodnih taks bo moralo odločiti prvo sodišče (prvi odstavek 173. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1525/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-10

Z umikom ugovora postane plačilni nalog pravnomočen. Zato ni možen umik tega umika.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom vzelo na znanje toženčev umik ugovora z dne 12.12.1988 ter ugotovilo, da je zato ostal plačilni nalog z dne 2.11.1988 opr. št. III Pl 4393/88-2 v celoti v veljavi. Po tem plačilnem nalogu je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 126,00 SIT s pripadki, to je z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 5.6.1988 dalje do plačila in stroške mandatnega postopka v znesku 9,00 SIT. Toženi stranki je naložilo, da povrne tožeči stranki še nadaljnje pravdne stroške v znesku 9.340,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 11.5.1993 dalje do plačila.

Proti temu sklepu se je pritožila tožena stranka brez navedbe pritožbenih razlogov.

Na podlagi mandatne tožbe, vložene dne 20.9.1988, je sodišče prve stopnje izdalo plačilni nalog dne 2.11.1988. Temu sklepu je tožena stranka ugovarjala, zato je sodišče nadaljevalo postopek s tožbo. Na naroku glavne obravnave dne 11.5.1993 (list. 25) pa je tožena stranka umaknila svoj ugovor zoper plačilni nalog.

Člen 456/2 Zakona o pravdnem postopku (ZPP) določa, da v primeru, če toženec do konca glavne obravnave umakne vse svoje ugovore, ostane plačilni nalog v veljavi. Sodišče prve stopnje je pravilno uporabilo citirano zakonsko določilo, ko je ugotovilo, da je glede na toženčev umik ugovora plačilni nalog ostal v veljavi. Pritožba zoper ta sklep zato ni utemeljena.

Pravilno je odločeno tudi o stroških nadaljnjega pravdnega postopka.

Odločitev sodišča prve stopnje temelji na določilu čl. 158/2 ZPP, ki določa, da mora stranka, ki umakne pravno sredstvo, nasprotni stranki povrniti stroške, nastale zaradi pravnega sredstva. To pa je bil v danem primeru toženčev ugovor zoper plačilni nalog.

ZPP (1977) člen 456,  456/2,  456,  456/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1510/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-17

Če je telegram tožnikovega zastopnika s prošnjo za preložitev obravnave prispel na sodišče po začetku glavne obravnave, tožena stranka pa nanjo ni prišla, so izpolnjeni pogoji za (ponovno) mirovanje postopka.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvostopno sodišče odločilo, da se tožba z dne 8.3.1991 šteje za umaknjeno, ker so v tem postopku ponovno izpolnjeni pogoji za mirovanje.

Tožnik v pritožbi proti sklepu zatrjuje, da pogoji za mirovanje in s tem za postopanje po 216. členu ZPP niso izpolnjeni. Dne 15.6.1993 je namreč njegov zastopnik odvetnik K. s telegramom št. 802 zaradi svoje bolezni prosil sodišče za preložitev obravnave. Sklep naj se zato razveljavi in zadeva vrne v ponovno odločanje.

Telegram, na katerega se pritožba sklicuje (list. št. 13 a), je bil oddan 16.6.1993, to je na dan, ko je bila ob 8. uri razpisana obravnava v tej pravdni zadevi, na sodišče pa je prispel 2 minuti po začetku obravnave. Opravičilo izostanka tožeče stranke je torej bilo prepozno. Na glavno obravnavo dne 16.6.1993 ni prišla nobena od strank, zato je po samem zakonu nastopilo mirovanje postopka (1. odst. 216. člena ZPP). Ker je postopek v tej zadevi že miroval od 18.11.1992 do 22.2.1993 (list. št. 10, 11), so bili tako na naroku 16.6.1993 pogoji za mirovanje izpolnjeni ponovno. Prvo sodišče je torej z izpodbijanim sklepom glede na določilo 4. odst. 216. člena ZPP pravilno odločilo, da se tožba šteje za umaknjeno.

Glede na povedano in ker tudi ni našlo kršitev, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče potrdilo sklep sodišča prve stopnje (čl. 380 tč. 2 ZPP).

ZPP (1977) člen 116,  116/1,  216,  216/1,  216/4,  116,  116/1,  216,  216/1,  216/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 31/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

presumpcija umika tožbe - nasprotje v izreku sodbe

Presumpcijo umika iz 499. čl. ZPP je sodišče uporabilo samo za procesne obresti, ne pa tudi za stroške iz sklepa o izvršbi - s tem pa sta si v nasprotju tudi prvi in četrti odstavek izreka.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. I Pg 795/91-10 z dne 6.1.1993 razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljni pravdni stroški.

Tožena stranka se je pravočasno pritožila zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim je le-to: 1./ vzelo na znanje umik glavnice , 2./ štelo po členu 499 ZPP umik tožbe za obračunane obresti od navedene glavnice, 3./ vzdržalo izvršilni sklep v veljavi za del izvršilnih stroškov 1.007,00 din, 5./ v celoti razveljavilo izvršilni sklep za glavnico 95.472,90 din in izvršilne stroške v znesku 477,00 din in 6./ toženi stranki naložilo plačilo stroškov tožeče stranke v znesku 1.550,00 sit.

Z izvršilnim sklepom na podlagi verodostojne listine je bilo toženi stranki naloženo plačilo glavnice 95.472,90, zamudnih obresti in izvršilnih stroškov 1.484,00 din. Po ugovoru je med pravdo tožeča stranka umaknila tožbo za glavnico, vstrajala pa je na plačilu obresti (ki jih je obračunala) in stroškov. Sodišče je razpisalo dva naroka za sporne obresti in izvršilne stroške, zaradi izostanka obeh strank pa mora uporabiti presumpcijo umika po členu 499 ZPP. To presumpcijo pa je sodišče uporabilo samo za procesne obresti, ne pa tudi za stroške iz sklepa o izvršbi - s tem pa sta si v nasprotju tudi prvi in četrti odstavek izreka.

Napačen je tudi izrek o stroških. O stroških tožene stranke je odločiti po členu 158 ZPP. Trditev tožnice o plačilu med pravdo je zaradi izostanka iz dveh narokov ostala brez procesnih posledic.

Iz navedenih razlogov in glede na ugotovljeno kršitev procesnega zakona, je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavilo. O pritožbenih stroških bo sodišče odločilo z končno odločbo - člen 166//III ZPP.

ZPP (1977) člen 158,  499,  499/2,  158,  499,  499/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 360/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

kreditna pogodba - poroštvo - oblika pogodbe

Za veljavnost in dokazovanje poroštva je v členu 998 ZOR predpisana pismena oblika.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je s tožbo, ki jo je med pravdnim postopkom razširila, zahtevala ugotovitev, da sta dva akceptna naloga neveljavna in da ji mora tožena stranka plačati znesek 280.337,70 sit spp. Sodišče prve stopnje je s sodbo naložilo toženi stranki plačilo vtoževanega zneska s pripadki, zavrnilo pa zahtevek na ugotovitev neveljavnosti listin.

Zoper obsodilni del sodbe se je pritožila tožena stranka. V pritožbi je navedla, da ni mogla vedeti, da FS. nima pooblastila za sklepanje poslov v imenu tožene stranke in da se je tožeča stranka takrat strinjala, da se njeni akceptni nalogi uporabijo kot garancija pri kreditu, danem FS.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo dejansko stanje. Pravilni so tudi materijalno-pravni zaključki. Zato se pritožbeno sodišče v izogib ponavljanja sklicuje na razloge izpodbijane sodbe. Glede na pritožbene navedbe pa še dodaja: Iz listin - poročila LB K. (list. št. 25) in dopisa tožene stranke s pripisom tožnice (priloga A5) izhaja, da je tožeča stranka izročila toženi stranki akceptna naloga štev. 5979215 in štev. 5824217 zaradi bodočega poroštva tožene stranke pri vloženi prošnji za bančni kredit. Iz navedenega poročila banke tudi izhaja, da je bil postopek s prošnjo za bančani kredit dne 5.4.1991 zaključen tako, da tožnica ni dobila kredita, toženec pa ni dal poroštva.

Za nadaljno ugotavljanje dejanskega ni bistveno, ali je bila dne 22.4.1991 sklenjena kreditna pogodba med toženo stranko in FS..

Bistveno je, da je tožena stranka vnovčila prav tista dva akceptna naloga tožeče stranke, ki jih je dobila v roke v času in zaradi dogovarjanaj tožeče stranke z LB K.. Toženi stranki pa ni uspelo dokazati, da je tožnica kasneje dala poroštvo za kredit iz zatrjevane pogodbe med toženo stranko in FS. in dovolila vnovčenje cit.

akceptnih nalogov zaradi danega poroštva. Za veljavnost in dokazovanje poroštva je v členu 998 ZOR predpisana pismena oblika - toženka pa takega pismenega prevzema poroštva ni predložila sodišču.

Glede na to je brezpredmetno tudi z ničemer izkazano pooblastilo FS., da se v imenu tožeče stranke dogovori za poroštvo.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu člena 166/I v zvezi členom 154/I ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 39/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

V pravdnem postopku stranka ne more uspeti z pavšalnimi - deloma tudi žaljivimi navedbami.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožena stranka se je pravočasno pritožila zoper sodbo, s katero je sodišče vzdržalo v veljavi izvršilni sklep. Tožena stranka je v laični pritožbi smiselno zatrjevala, da ni tožnici ničesar dolžna zaradi kompenzacije z dolgom firme H. Glavne obravnave pa se tožena stranka ni udeležila, ker se - kot navaja v pritožbi, ne spomni, da bi prejela vabilo, če pa ga je, je nanj pozabila.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Najprej je potrebno ugotoviti, da je vabilo za toženo stranko izkazano s poštno povratnico, ki jo je toženka podpisala dne 10.10.1992. Torej je sodišče lahko opravilo obravnavo v njeni odsotnosti.

Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo dejansko stanje na podlagi dobavnice in računa ter obračuna obresti. Iz navedb tožene stranke v ugovoru zoper izvršilni sklep izhaja, da je toženka res sprejela blago, katerega pa ni plačala zaradi domnevne terjatve do firme H.

Toženka zatrjevane nasprotne terjatve ni z ničemer dokazala, poleg tega pa gre tudi za terjatev do druge pravne osebe. Sodišče je torej pravilno ugotovilo dolg iz neplačanega računa, zaradi plačilne zamude pa tudi obveznost plačati obresti in stroške postopka.

V pravdnem postopku stranka ne more uspeti z pavšalnimi - deloma tudi žaljivimi navedbami. Prav gotovo bi bilo smotrno, da se tožena stranka v sodnem sporu posluži pomoči prava vešče osebe. Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih tožena stranka ni priglasila.

ZPP (1977) člen 7,  7/2,  219,  7,  7/2,  219.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 41/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

sodba na podlagi izostanka - razlog izpodbijanja

Sodba zaradi izostanka se po določilu člena 353/2 ZPP ne more izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zato mora pritožbeno sodišče v skladu členu 367 ZPP pritožbo, ki uveljavlja le ta pritožbeni razlog, kot nedovoljeno zavreči.

Tožena stranka je dolžna plačti tožeči stranki nadaljne pravdne stroške 16.800,00 sit v osmih dneh, da ne bo izvršbe.

Prvostopno sodišče dne 1.12.1992 izdalo sodbo na podlagi izostanka, s katero je toženi stranki naložilo plačilo tolarske protivrednosti zneska 272.020 ATS spp. Proti prvostopni sodbi je tožena stranka vložila pravočasno pritožbo (kljub napačnemu pravnemu pouku, da je rok 15 dni - glej člen 500 ZPP), v kateri uveljavlja pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in sicer, da je z delnim plačilom zneska 34.764,36 ATS že pred vložitvijo tožbe zmanjšala svoj dolg.

Sodba na podlagi izostanka se po določilu člena 353 ZPP ne more izpodbijati zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja - tožena stranka pa je uveljavljala ta razlog kot edini pritožbeni razlog. Ker pritožbe ni zavrgel predsednik senata prvostopnega sodišča po členu 358 členu ZPP, jo je zavrglo pritožbeno sodišče po členu 367 ZPP.

Tožeča stranka se je poslužila pravice iz 359. člena ZPP in po svojem pooblaščencu vložila odgovor na pritožbo. Zato je po členu 166/I ZPP upravičena do povrnitve nastalih stroškov odgovora na pritožbo in sicer priglašene nagrade za odvetnika. V skladu s tarif. št. 17 in 14 tarife o odvetniških storitvah znaša nagrada 280 točk ali 16.800 sit.

ZPP (1977) člen 353,  353/2,  358,  359,  367,  500,  500-2,  353,  353/2,  358,  359,  367,  500,  500-2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 54/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

Sodišče mora o zahtevi za povrnitev stroškov odločiti v sodbi ali sklepu, s katerim se konča postopek na določno zahtevo stranke.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. III Pg 313/92-9 z dne 17.11.1992 z razveljavitvijo odpravi.

Tožena stranka je dolžna plačati tožeči stranki 250,00 sit pritožbenih stroškov v osmih dneh, da ne bo izvršbe.

Sodišče prve stopnje je v izreku sklepa, s katerim je vzelo na znanje umik tožbe, naložilo tožeči stranki plačilo stroškov tožene stranke.

Tožeča stranka je v pravočasni pritožbi navedla, da tožena stranka stroškov ni priglasila in do njih tudi ni upravičena, ker je plačala dolg med pravdo.

Sodišče mora o zahtevi za povrnitev stroškov odločiti v sodbi ali sklepu, s katerim se konča postopek na določno zahtevo stranke - člen 164 ZPP. Iz pravdnega spisa je razvidno, da tožena stranka ni priglasila svojih stroškov in je v pripravljalnem spisu na red. št. 7 celo predlagala, da vsaka stranka nosi svoje pravdne stroške. Zato je izpodbijani stroškovni izrek brez podlage v procesnem zakonu. Tako tudi ni potrebno ugotavljati, ali je tožena stranka upravičena do povračila stroškov zaradi umika tožbe.

Zgolj v opozorilo, saj v tem delu ni pritožbe, je še dodati, da je sklep prvostopnega sodišča, s katerim je vzelo na znanje umik tožbe pomanjkljiv, saj sodišče ni odločilo o tistem delu izvršilnega sklepa, s katerim je dolžniku naložilo plačilo, kot bi to moralo po členu 451/IV ZPP v zvezi s členom 55a/II ZIP. Tako je vprašljivo, kaj z izvršilnimi stroški, saj je tožeča stranka izrecno predlagala, da sodišče razveljavi 1. točko izreka v izvršilnem sklepu, o izvršilnih stroških pa je dolžniku naloženo plačilo v 3. točki izreka.

ZPP (1977) člen 164,  164/2,  451,  451/4,  164,  164/2,  451,  451/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 110/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Kadar o dejanski podlagi izpodbijane sodbe ni mogoče preizkusiti, ker nima razlogov, je s tem storjena bistvena kršitev pravdnega postopka iz 354/2-13 člena ZPP.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje opr. št. I Pg 362/91-6 z dne 24.2.1993 razveljavi in vrne sodišču I. stopnje v ponovno odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljni pravdni stroški.

Sodišče prve stopnje je v sporu majhne vrednosti zavrnilo tožbeni zahtevek. Tožeča stranka se je zoper sodbo pritožila zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvene kršitve določb pravdnega postopka - slednje vidi pritožitelj v tem, ker sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je izdalo izvršilni sklep na podlagi izpiska iz knjigovodstva tožeče stranke, ki je izkazoval dolg tožene stranke v znesku 10.104,20 sit. Tožena stranka je v ugovoru predlagala razveljavitev izvršilnega sklepa, ker je dolg poravnan. Pritožba torej utemeljeno graja obrazložitev izpodbijane sodbe, da o tem odločilnem dejstvu nima razlogov. Po ugovoru tožene stranke ni sporen nastanek vtoževanega dolga - tega je prvostopno sodišče utemeljevalo v razlogih sodbe, temveč njegovo prenehanje. O tej dejanski odlagi pa izpodbijane sodbe ni mogoče preizkusiti, ker nima razlogov. Zaradi bistvene kršitve pravdnega postopka iz 13. točke II. odst. 354. člena ZPP, je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo in jo vrnilo v ponovno odločanje.

Izrek o stroških pritožbe temelji na določilu člena 166 ZPP.

ZPP (1977) člen 354,  354/2-13,  354,  354/2-13.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 62/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-09

Sodišče mora o zahtevi za povrnitev stroškov odločiti na določno zahtevo stranke - člen 164 ZPP.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. II Pg 911/91-8 z dne 26.1.1993 v stroškovnem izreku pod II razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Sodišče prve stopnje je s sodbo delno vzdržalo v veljavi izvršilni sklep in sicer v obsegu, ki se nanaša na zamudne obresti in izvršilne stroške, s sklepom pa je vzelo na znanje umik tožbenega zahtevka za glavnico. V nadaljevanju sklepa pa je sodišče naložilo tožeči stranki plačilo pravdnih stroškov.

Tožeča stranka je v pravočasni pritožbi navedla, da je stroškovni izrek v nasprotju z tem, da je toženka plačala vtoževani dolg med pravdo. Pritožba tožeče stranke je utemeljena.

Sodišče mora o zahtevi za povrnitev stroškov odločiti na določno zahtevo stranke - člen 164 ZPP. Iz pravdnega spisa je razvidno, da tožena stranka ni priglasila svojih stroškov. Sodišče prve stopnje je v nasprotju z svojimi navedbami v obrazložitvi sodbe-sklepa, da je tožena stranka plačala med pravdo, očitno pomotoma, naložilo plačilo pravdnih stroškov tožeči stranki. Zato je izpodbijani stroškovni izrek brez podlage v procesnem zakonu in bo o stroških moralo ponovno odločati.

ZPP (1977) člen 164,  164/2,  164,  164/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.