TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sodba Cpg 370/92
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-21

V sporu majhne vrednosti po določilu člena 467/I ZPP v pritožbi ni dovoljeno uveljavljati pritožbenega razloga zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z mandatno tožbo, ki jo je vložila dne 30.5.1989, zahtevala od tožene stranke obračunane obresti v znesku 214,00 sit (takratnih 2,140.410,00 din) z zamudnimi obrestmi in stroški. Po ugovoru tožene stranke in opravljeni glavni obravnavi je sodišče prve stopnje razsodilo tako, da je plačilni nalog vzdržalo v celoti v veljavi in toženi stranki naložilo pravdne stroške.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi izpodbijala prvostopne sodbo iz vseh pritožbenih razlogov. Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti. Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Pritožbeno sodišče ni našlo kršitev pravdnega postopka ali materijalnega prava - sicer pa pritožnica tudi ne pove v čem vidi takšne kršitve. Vse pritožbene navedbe se ukvarjajo z vprašanjem, ali je vtoževana terjatev ugasnila zaradi plačila - torej z dejanskim stanjem. Predmetna zadeva je spor majhne vrednosti, kjer po določilu člena 467/I ZPP ni dovoljeno v pritožbi uveljavljati pritožbeni razlog zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Zato so pritožbena izajanja v tej smeri brezpredmetna.

Iz navedenih razlogov je pritožba tožene stranke neutemeljena. Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranki nista priglasili.

ZPP (1977) člen 467,  467/1,  467,  467/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 15/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-20

Ker je iz poštnih povratnic v predloženem sodnem spisu razvidno, da je prvostopno sodišče pomotoma poslalo oba izvoda izvršilnega sklepa dolžniku v Mariboru - in tako tudi taksni opomin, niso podani pogoji za prisilno izterjavo sodne takse. Prvostopno sodišče bo moralo najprej poslati upniku na roke njegovega pooblaščenca (člen 138 ZPP) izvršilni sklep in taksni opomin.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. III Ig 2683/92-3 z dne 8.12.1992 razveljavi in zadeva vrne prvostopnemu sodišču v nadaljni postopek.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o izterjavi redne, opominske in kazenske takse. V pritožbi je navedel, da ni prejel niti sklepa o dovolitvi izvršbe, niti taksnega opomina.

Iz poštnih povratnic v predloženem sodnem spisu je razvidno, da je prvostopno sodišče pomotoma poslalo oba izvoda izvršilnega sklepa dolžniku v Mariboru - in tako tudi taksni opomin. Zato niso podani pogoji za prisilno izterjavo sodne takse. Prvostopno sodišče bo moral najprej poslati upniku na roke njegovega pooblaščenca (člen 138 ZPP) izvršilni sklep in taksni opomin.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 13/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-28

Ob tem, ko je v izvršilnem spisu odredba sodnika, da se pošlje taksni opomin, na poštni povratnici, ki jo je upnik podpisal pa je zapisano, da je poštna pošiljka vsebovala poleg sklepa o zavrnitvi predlagane izvršbe tudi taksni opomin, ni prepričljiva zgolj trditev upnika v pritožbi, da mu sodišče ni poslalo taksnega opomina. Pri tem je še dodati, da je taksna obveza za redno takso nastala že z vložitvijo izvršilnega predloga, ni pa dvoma, da je upnik dolžan še opominsko in kazensko takso.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Upnik ob vložitvi izvršilnega predloga dne 27.1.1992 ni plačal sodne takse. Prvostopno sodišče je s sklepom z dne 3.9.1992 odredilo prisilno izterjavo redne, opominske in kazenske takse v skupnem znesku 5.626,00 sit. Upnik je zoper sklep o izterjavi sodne takse vložil pravočasno pritožbo v kateri ne osporava, da ni plačal takso, pač navaja, da ni sprejel taksnega opomina.

V predloženem izvršilnem spisu je na listovni štev. 8 odredba sodnika da se pošlje taksni opomin. Na poštni povratnici, ki jo je upnik podpisal dne 22.5.1992, je zapisano, da je poštna pošiljka vsebovala poleg sklepa o zavrnitvi predlagane izvršbe tudi taksni opomin. Ob tako izkazanem poslovanju sodišča prve stopnje v zvezi z izterjavo sodne takse, ni prepričljiva zgolj trditev upnika v pritožbi, da mu sodišče ni poslalo taksnega opomina. Pri tem je še dodati, daje taksna obveza za redno takso nastala že z vložitvijo izvršilnega predloga, ni pa dvoma, da je upnik dolžan še opominsko in kazensko takso. Zato je pritožba zoper sklep o izterjavi neutemeljena.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 11/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-28

izvršba na podlagi verodostojne listine - ugovor

Postopek pri ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine je v členu 55a ZIP urejen drugače kot pri redni izvršbi. V primeru, ko dolžnik vloži ugovor je edino procesno dejanje, ki ga sme opraviti izvršilno sodišče, sklep iz II. odst. 55a člena ZIP.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. Ig 2356/92-7 z dne 15.12.1992 po uradni dolžnosti razveljavi in zadeva vrne prvostopnemu sodišču v ponovno odločanje.

V izvršbi na podlagi verodostojne listine je dolžnik vložil pravočasen ugovor. Na poziv sodišča je upnik umaknil izvršilni predlog za glavnico. Prvostopno sodišče je s sklepom vzelo na znanje umik izv. predloga za glavnico, v obsegu, ki se nanaša na obresti in izvršilne stroške pa izreklo, da se izvršba nadaljuje. Dolžnik se je pravočasno pritožil zoper ta sklep in navajal, da so določene previsoke zamudne obresti.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je izpodbijani sklep razveljaviti po uradni dolžnosti.

Ob reševanju pritožbe je pritožbeno sodišče ugotovilo, da prvostopno sodišče ni upoštevalo, da v tej zadevi teče izvršba po predlogu na podlagi verodostojne listine - predlog po II. odstavku 35. člena ZIP.

Postopek pri ugovoru zoper sklep o izvršbi na podlagi verodostojne listine je v členu 55a ZIP urejen drugače kot pri redni izvršbi. V tem primeru iz dolžnikove vloge - ne glede na njegov pravno nevešči poziv sodišču, da umakne izvr. predlog zaradi plačila dolga, izhaja, da je vložil ugovor in sicer zoper celotni sklep. V takem primeru je edino procesno dejanje, ki ga sme opraviti izvršilno sodišče, sklep iz II. odst. 55a člena ZIP. Po takem sklepu bo pravdno sodišče v pravdnem postopku lahko vzelo na znanje delni umik in odločilo o spornih zamudnih obrestih.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranki nista priglasili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 116/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-30

stečaj - stečajni postopek - prerekanje terjatve - napotitev na pravdo - rok

Rok osem dni za začetek sodnega postopka za ugotovitev v stečajnem postopku prerekanih terjatev je določen v prvem odstavku 127 člena ZPPSL. To je zakonsko določen procesni rok, ki ga ne moreta spreminjati niti sodišče, niti stranka, ker bi to pomenilo spremembo zakona.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upniki so se pravočasno pritožili zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je upnike zaradi ugotovitve obstoja dela prijavljene terjatve v skupnem seštevku 77,865.870,80 sit napotilo na ugotovitveni sodni postopek. Pritožitelji izpodbijajo navedeni sklep le zato, ker je prekratek osemdnevni rok za začetek sodnega postopka.

Iz zapisnika o drugem naroku za preizkus upniških terjatev, ki je bil opravljen dne 10.2.1993 je razvidno, da je stečajni upravitelj terjatev navedenih upnikov v skupnem znesku 89,695.634,00 sit priznal za znesek 11,829.760,20 sit in prerekal za 77,865.870,80 sit. V takem primeru mora stečajni senat po določilu člena 127/I zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji - v nadaljevanju ZPPSL (Ur.l. SFRJ št. 84/89, ki se po členu 4 ustavnega zakona za izvedbo ustavne listine ... še uporablja v RS), napotiti stečajnega upnika, da začne v osmih dneh od vročitve sklepa postopek pred sodiščem za ugotovitev prerekane terjatve. Utemeljenost upnikove terjatve se bo torej ugotavljala v sodnem postopku, če ga bo upnik začel.

V izpodbijanem sklepu navedeni rok osem dni za začetek postopka je določen v prvem odstavku 127 člena ZPPSL. To je zakonsko določen procesni rok, ki ga ne moreta spreminjati niti sodišče, niti stranka, ker bi to pomenilo spremembo zakona (glej Juhart: Civilno procesno pravo, str. 212). Zato pritožba v tej smeri ne more biti uspešna. Po navedenem roku vloženo tožbo bo pristojno sodišče obravnavalo, vendar se stečajni upnik izpostavi nevarnosti, da za njegovo sicer ugotovljeno terjatev ne bo rezerviranih sredstev - člen 139 ZPPSL.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 9/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-04-28

V sodnem spisu sta dopis in bančno potrdilo kot dokazili, da je taksni zavezanec plačal redno in opominsko takso v 15-dnevnem roku od prejema taksnega opomina ter o tem obvestil sodišče. Tako ni razloga za plačilo kazenske takse, kakor tudi ne za izterjavo redne in opominske takse.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. III Ig 2253/92-5 z dne 8.12.1992 spremeni tako, da se sklep razveljavi in izterjava sodne takse ustavi.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o izterjavi redne, opominske in kazenske takse. V pritožbi je navedel, da je redno in opominsko takso pravočasno plačal.

V predloženem sodnem spisu sta dopis in bančno potrdilo iz katerih je razvidno, da je taksni zavezanec plačal redno in opominsko takso v 15-dnevnem roku od prejema taksnega opomina ter o tem obvestil sodišče. Tako ni razloga za plačilo kazenske takse, kakor tudi ne za izterjavo redne in opominske takse.

Zato je pritožbeno sodišče izpodbilani sklep razveljavilo in izterjavo ustavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 166/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-05

spor majhne vrednosti - umik tožbe z vlogo - nepristop na prvi narok

Ker je tožnik z vlogo, ki jo je dostavil sodišču pred prvim narokom za glavno obravnavo, umaknil tožbo in se prvega naroka ni udeležil, bi moral sklep o umiku tožbe temeljiti na določilu 193. člena ZPP in ne na določbi prvega odstavka 465. člena ZPP.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje štelo, da je tožba za znesek 3.259,30 din s pripadki umaknjena in je sklenilo, da je postopek končan. Tožeči stranki je naložilo, da mora povrniti toženi stranki 112,70 SIT pravdnih stroškov.

Proti sklepu je tožeča stranka pravočasno vložila pritožbo v kateri navaja, da se naroka dne 11.11.1992 ni udeležila, ker je z vlogo dne 30.10.1992 sporočila, da se strinja z ugovorom tožene stranke.

Nadalje zatrjuje, da iz celotnega postopka ni razvidno, da je izvršilni sklep ostal v veljavi glede zneska 23.967,70 din. Takega sklepa sodišče nikoli ni izdalo in ga tudi tožeči stranki ni dostavilo. V izpodbijanem sklepu pa o tem ni odločilo, zato je obrazložitev v nasprotju z izrekom, kar predstavlja kršitev določb pravdnega postopka. Tožeči stranki pa je tudi onemogočeno, da bi za neugovarjani del zahtevala izvršbo.

Res je, da je tožeča stranka z vlogo z dne 2.11.1992, prispelo na sodišče prve stopnje dne 5.11.1992, torej pred glavno obravnavo dne 11.11.1992, skrčila - umaknila tožbeni zahtevek za ugovarjani znesek 3.259,30 din s pp. Sodišče prve stopnje bi zato svojo odločitev moralo opreti na določilo 193. čl. ZPP in ne na določilo 1. odst.

465. čl. ZPP, toda zaradi tega je odločitev sodišča prve stopnje vseeno pravilna. V izpodbijanem sklepu pa tudi ni nasprotja med izrekom in obrazložitvijo, kot to zatrjuje tožeča stranka. Sodišče prve stopnje je v obrazložitvi le navedlo, da je bilo o neugovarjanem delu, torej o znesku 23.967,70 din odločena s sklepom istega sodišča.

V izpodbijanem sklepu zato sodišče prve stopnje ni imelo o tem znesku več kaj odločati. Sodišče druge stopnje ugotavlja, da ne drži pritožbena trditev, da sklepa z dne 16.8.1990 tožeča stranka ni sprejela. Iz povratnice v spisu je razvidno, da je ta sklep tožeča stranka sprejela dne 22.10.1990. Tako ne drži pritožbena trditev, da sodišče ni odločilo o tem v kolikšnem delu ostane sklep o izvršbi v veljavi in da tega sklepa tožeča stranka ni dobila. Sodišče druge stopnje še dodaja, da je iz spisovnega gradiva razvidno, da je bil sklep z dne 16.8.1990 tudi dostavljen v izvršitev SDK in sicer dne 11.12.1990. Pritožbeni razlogi tako niso utemeljeni, zato je sodišče druge stopnje pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. tč. 380. čl. ZPP).

ZPP (1977) člen 193,  465,  465/1,  193,  465,  465/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 160/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-20

umik tožbe - izpolnitev zahtevka - pravdni stroški

Ker tožeča stranka ob umiku tožbe ni navedla, da tožbo umika zaradi tega, ker je tožena stranka zahtevek izpolnila, je sodišče pravilno odločilo, da mora tožeča stranka povrniti toženi stranki pravdne stroške.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje o stroških postopka potrdi.

Sodišče prve stopnje je sklenilo, da mora tožeča stranka povrniti toženi stranki 8.600,00 SIT izvršilnih stroškov z zamudnimi obrestmi in 2.224,00 SIT pravdnih stroškov.

Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila. Zatrjuje, da je tožbo umaknila takoj ko je tožena stranka izpolnila zahtevek.

Umaknila pa ga je pod pogojem, da vsaka stranka nosi svoje stroške.

Sodišče druge stopnje ugotavlja, da tožeča stranka v vlogi z dne 10.12.1991, prispeli na sodišče dne 2.11.1992, s katero je tožbo umaknila, ni navedla, da tožbo umika, ker je tožena stranka zahtevek izpolnila. Zmotno tudi trdi, da je umik podala pod pogojem, da pravdni stranki nosita vsaka svoje stroške. Z vlogo je podala le predlog, da vsaka stranka nosi svoje stroške. O stroških postopka je sodišče pravilno odločilo, saj tožeča stranka ni navedla, da tožbo umika zaradi izpolnitve zahtevka s strani tožene stranke. Določba prvega odstavka 158. člena ZPP je bila tako pravilno uporabljena, zato je sodišče druge stopnje potrdilo izpodbijano stroškovno odločitev sodišča prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 158,  158/1,  158,  158/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 180/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-20

Okoliščina, da se je toženec zanesel na zagotovilo tožnika o umiku tožbe in zato ni do konca glavne obravnave navedel dejstev in dokazov o prenehanju terjatve, ne ustreza zahtevam iz 1. odstavka 496.a člena ZPP. Zato s pritožbo ne more več uveljavljati novih dejstev in dokazov.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo odločilo, da mora tožena stranka plačati znesek 5.811,20 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi.

Toženi stranki je naložilo plačilo pravdnih stroškov v znesku 3.633,00 SIT.

Zoper sodbo se je pravočasno pritožila tožena stranka, ki uveljavlja pritožbeni razlog po 2.točki 1. odstavka 353. člena ZPP. Navedla je, da je terjatev prenehala že 15.9.1992 s kompenzacijo in dobropisom.

Prilaga tudi ustrezno dokumentacijo. Obravnave se ni udeležila, ker ji je tožeča stranka zagotovila, da bo tožbo umaknila.

Pritožba je bila vročena tožeči stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Tožena stranka s pritožbo uveljavlja novo dejstvo in predlaga nove dokaze. Po določilu 1. odstavka 496.a člena ZPP pa v pritožbenem postopku nova dejstva in dokazi niso dovoljeni razen, če pritožnik izkaže za verjetno, da jih brez svoje krivde ni mogel uveljavljati.

To dejstvo pa ne more biti okoliščina, da je tožeča stranka zagotovila umik tožbe. pozneje pa tega ni storila. Tožena stranka bi se morala udeleževati postopka vse, dokler ne bi prejela obvestila sodišča o umiku tožbe.

ZPP (1977) člen 496a,  496a/1,  496a,  496a/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 628/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-20

Sodišče po uradni dolžnosti preverja vrednost predmeta oziroma zahtevka le, če sumi, da je stranka vrednost ocenila prenizko. Sicer je odločilna vrednost, kot jo je označila stranka sama.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je na zahtevo tožeče stranke, z izpodbijanim sklepom odmerilo sodno takso za tožbo, sodbo in opomin v skupnem znesku 641.000,00 SIT.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper tako odločitev in navedla, da ji je sodišče odmerilo previsoke takse. Res je sicer sama označila vrednost spornega predmeta, ki pa ne more biti podlaga za odmero sodne takse. S tožbo je uveljavljala pravico do izločitve, kar ni klasičen premoženjskopravni zahtevek.

Sodišče prve stopnje je pri odmeri sodnih taks pravilno uporabilo določila Zakona o sodnih taksah (Ur.l. SRS št. 1/90 p.b. - št.8/93).

Glede na vrednost spornega predmeta, kot jo je označila tožeča stranka, to je 28.086.527,00 SIT, določa taksna tarifa najvišjo takso, to je 20.000 oziroma v gospodarskih sporih 40.000 točk.

Vrednost točke v času odločanja je znašala 8 SIT.

Same pravilnosti izračuna sicer tožeča stranka ne izpodbija, pač pa meni, da sodišče ne bi smelo kot osnove za izračun vzeti vrednosti, kot jo je označila. Po določilu 1. odstavka 18. člena Zakona o sodnih taksah se sodne takse plačajo od vrednosti zahtevka oziroma predmeta, če je ta ocenljiv. Zahtevek tožeče stranke je bilo moč oceniti in to je edino relevantno dejstvo. Sledi, da ne pride v poštev določilo 8. točke 22. člena Zakona o sodnih taksah, ki velja le za primere, ko vrednost zahtevka ni moč določiti in je tudi zakon ne ureja. Tega določila sodišče tudi ne bi moglo uporabiti po uradni dolžnosti, kot nakazuje pritožba. Sodišče preverja vrednost zahtevka po uradni dolžnosti le, če sumi, da je stranka vrednost predmeta prenizko ocenila (1. odstavek 24. člena Zakona o sodnih taksah).

ZST člen 22,  22-8,  24,  24/1,  22,  22-8,  24,  24/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 235/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-31

nerazumljiva vloga - poškodbe opisane v latinskem jeziku

Vloga, v kateri so poškodbe, ki naj bi jih zasebni tožilki prizadejal obdolženec, opisane v latinskem jeziku, ne da bi bile prevedene v slovenščino, je nerazumljiva. Zato je sodišče prve stopnje naredilo prav, ko je zasebno tožbo, potem ko je v določenem roku vlagateljica ni popravila v nakazani smeri, na podlagi 3. odstavka 76. člena ZKP zavrglo.

Pritožba pooblaščenca zasebne tožilke se kot neutemeljena zavrne.

Sodišče prve stopnje je na podlagi 3. odstavka 76. člena ZKP zavrglo zasebno tožbo, podano dne 15.2.1993 zoper obdolženega zaradi kaznivega dejanja lahke telesne poškodbe po 1. odstavku 54. člena KZS.

Zoper sklep se kot uvodoma navaja iz vseh pritožbenih razlogov pritožuje poolaščenec zasebne tožilke. Iz obrazložitve pa je razvidno, da ima v mislih pritožbeni razlog bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Sodišču druge stopnje predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo posreduje prvostopenjskemu sodišču v meritorno odločanje.

Sodišče prve stopnje je ravnalo prav, ko je vlogo pooblaščenca zasebne tožilke, potem ko je v danem roku ni popravil, kot nerazumljivo zavrglo. Telesne poškodbe, ki naj bi jih zasebni tožilki prizadejal obdolženi so v izreku opisane v latinskem jeziku, ne da bi bile prevedene v slovenščino. Zgolj na enem mestu v zasebni tožbi je v jeziku, ki je pri sodišču v uradni rabi, najti navedbo, da je zasebni tožilki obdolženec povzročil bolečnost, vendar tak opis telesne poškodbe ne zadostuje, da bi bila zato zasebna tožba sklepčna. Ni namreč razvidno, zakaj bi bilo v luči tega edinega na razumljiv način opisanega občutka telesnega nelagodja začasno okvarjeno zdravje zasebne tožilke in prizadeta njena zunanjost.

Popolnoma zgrešena pa so pritožnikova zatrjevanja, da bi moralo za prevod v latinskem jeziku navedenih telesnih poškodb, ki naj bi jih dobila zasebna tožilka, poskrbeti prvostopenjsko sodišče. Namreč zasebne tožbe morajo biti razumljive in obsegati vse kar je treba, da bi se jih dalo obravnavati. Seveda pa mora tisti, ki zasebno tožbo vlaga, poskrbeti, da takih hib ne bo. Prav tako se ni moč strinjati s pritožnikom, da so določeni latinski izrazi navedeni v zasebni tožbi že tolikanj razumljivi, da bi jih sodnik z dolgoletno prakso moral poznati. Razumljivost vloge se ne presoja glede na morebitno posebno strokovno znanje, ki ga lahko sodnik ima, pač pa mora biti vloga taka, da jo lahko brez težav razume vsak povprečno razgledan človek.

Taka pa vloga, ki jo je podal pooblaščenec zasebne tožilke, zagotovo ni. V skladu s takimi dognanji je bilo potrebno pritožbo pooblaščenca zasebne tožilke kot neutemeljeno zavrniti (3. odstavek 397. člena ZKP).

Sklicevanje na določila ZKP, ki je v naš pravni red sprejet predpis iz zakonodaje nekdanje zvezne države, ima podlago v 1. odstavku 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l.RS.št.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 138/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-20

neobrazložena pritožba - meje preizkusa sodbe

Če pritožba nima obrazložitve, preizkusi pritožbeno sodišče sodbo v mejah razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da mora tožena stranka plačati tožeči stranki obračunane obresti v višini 3.970,50 din s procesnimi obrestmi.

Zoper sodbo je tožeča stranka pravočasno vložila neobrazloženo pritožbo, s katero je predlagala razveljavitev prvostopne sodbe.

Neobrazloženo pritožbo je pritožbeno sodišče preizkusilo iz razlogov, na katere po 2. odst. 365. čl. ZPP pazi po uradni dolžnosti, to je zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. čl. ZPP in zmotne uporabe materialnega prava. Ugotovilo je, da nobeden od teh razlogov ni podan, zato je po 368. čl. ZPP pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

ZPP (1977) člen 365,  365/2,  365,  365/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.