VSL sklep Cpg 1210/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-09-07

Za izdajo začasne odredbe po določilu 270. čl. ZIP niso bili podani pogoji, ker obveznost, ki jo je sodišče naložilo upniku za zavarovanje dolžnikove škode, ni varščina po določbah ZIP-a in ker upnik tudi ni predlagal izdaje začasne odredbe po 270. čl. ZIP.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor tožene stranke in odločilo, da ostane začasna odredba, s katero je bilo prepovedano družbi H., to je dolžnikovemu dolžniku, plačati terjatev tožene stranke do višine 157.000 DEM. Toženi stranki je prepovedano zahtevati plačilo terjatve od H. do višine 157.000 DEM. Tožeči stranki je naloženo, da je dolžna v času trajanja začasne odredbe plačevati toženi stranki vse stroške, ki jih je dolžna po 1. odst.

11. čl. podnajemne pogodbe, sklenjene med S. in H., plačevati H.

Hkrati je odločilo, da velja začasna odredba, dokler bo tožeča stranka izpolnjevala obveznost, določeno v 3. odst. začasne odredbe.

Tožena stranka je vložila pritožbo proti sklepu, v kateri zatrjuje, da tožeča stranka ni izkazala pogojev za začasno odredbo po 265. čl.

ZIP in tudi ne pogojev za izdajo začasne odredbe po 270. čl. ZIP.

Varščina ni ugotovljena po višini niti ni založena. Višina škode bo nekajkrat presegla škodo zaradi neplačevanja stroškov, pri čemer po izdani začasni odredbi niso zajeti niti vsi stroški. Garancija ne nadomešča varščine po ZIP. Sicer pa izdana in spremenjena začasna odredba ni izvršljiva, ker predmet tožnikove obveznosti ni določljiv, zato je sodišče ne bi smelo izdati. Začasna odredba je bila izdana brez naroka in sodišče prve stopnje o navedbah tožene stranke ni odločalo. Veljavnost začasne odredbe se razteza v nedoločen čas v prihodnosti. Začasna odredba se podvaja z začasno odredbo v drugi zadevi s tem, da je tožeča stranka tam prevzela plačilo vseh stroškov, tudi tistih iz te začasne odredbe.

Pritožnica utemeljeno opozarja, da za izdajo začasne odredbe po določilu 270. čl. ZIP v tem primeru niso bili podani pogoji. Kadar ZIP predpisuje polaganje varščine, mora biti le-ta položena (pri sodišču) v gotovini (1. odst. 33. čl. ZIP). Obveznost, ki jo je sodišče naložilo tožeči stranki v 3. odst. začasne odredbe, ni varščina v smislu določb ZIP-a. Sodišče ni določilo zneska, ki naj bi predstavljal varščino, niti ni odredilo, da se znesek položi pri sodišču, zato začasne odredbe po določbi 270. čl. ZIP ni moglo izdati. Sodišče pa je odločilo tudi mimo predloga tožeče stranke, saj tožeča stranka ni predlagala izdaje začasne odredbe po 270. čl. ZIP, pač pa po 265. čl. ZIP. Tožeča stranka je le podrejeno, za primer, da bi bilo ugotovljeno, da toženi stranki nastaja kakšna škoda, ponudila neke vrste zavarovanja, vendar to ni varščina v smislu določb ZIP-a.

Ker je sodišče prve stopnje zmotno ocenilo, da so podani pogoji za izdajo začasne odredbe po določilu 270. čl. ZIP in dolžnikovega ugovora ni obravnavalo tako, da bi preverjalo, ali so podani pogoji za začasno odredbo po določilu 265. čl. ZIP, je sodišče druge stopnje dolžnikovi pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje po 3. tč. 380. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP v nov postopek.

ZIP člen 33,  33/1,  270,  33,  33/1,  270.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.