VSL sodba Kp 1271/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-11-18

nadaljevano kaznivo dejanje - roparska tatvina - velika tatvina

Sodišče prve stopnje je kršilo kazenski zakon v korist obtoženca ko je uporabilo inštitut nadaljevanega kaznivega dejanja ob izvršenem kaznivem dejanju roparske tatvine po členu 167 KZ RS in ob štirih poskusih kaznivega dejanja velike tatvine po členu 166/1 točka 1 KZ RS, saj glede na objekt kazenskopravnega varstva ne gre za identična kazniva dejanja. Ker je izostala pritožba javnega tožilca, navedene kršitve ni bilo mogoče odpraviti.

Pritožba obt. S. H. se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Obtoženca se oprosti plačila stroškov pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo obt. S. H. spoznalo za krivega nadaljevanega kaznivega dejanja roparske tatvine po čl. 167/I KZ RS in enega kaznivega dejanja kršitve nedotakljivosti stanovanja po čl. 71/I KZ RS in mu po določitvi posamičnih kazni izreklo enotno kazen treh let zapora. V izrečeno kazen mu je vštelo čas pripora od 2.6.1993 dalje. Po 70. členu KZ SFRJ je bil obtožencu izrečen varnostni ukrep izgona iz Republike Slovenije za dobo desetih let.

Obtoženec je bil obsojen še na plačilo odškodninskih zahtevkov in sicer A. K. v znesku 19.769,00 SIT, M. B. v znesku 487,70 SIT, I. G.

v znesku 41.443,50 SIT in C. S. v znesku 2.000,00 SIT. Iz razlogov IV. odst. 98. člena ZKP je bil obtoženec oproščen plačila vseh stroškov kazenskega postopka.

Zoper to sodbo se je pritožil obtoženec sam zaradi kršitve določb kazenskega postopka in zmotne ugotovitve dejanskega stanja, pri tem pa pritožbenega prdloga ni podal.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je bil obt. H. v skladu z veljavnimi določbami ZKP postaljen zagovornik po uradni dolžnosti, ki pa se zoper prvostopno sodbo ni pritožil. Pritožil se je obtoženec sam s trditvijo, da je bil obsojen brez kakršnihkoli dokazov in našteva vse mogoče kršitve, ki naj bi jih v predkazenskem postopku v njegovo škodo storila policija, na račun prvostopnega sodišča pa v pritožbi izreka vrsto tudi političnih diskvalifikacij in groženj, ne da bi preciziral v čem so kršitve vplivale na zakonitost in pravilnost izpodbijane sodbe. Pritožbeno sodišče nima pomislekov v na prvi stopnji ugotovljeno dejansko stanje glede vseh očitanih kaznivih dejanj. Prvostopno sodišče je izvedlo vse razpoložljive dokaze in napravilo pravilne dokazne zaključke o tem, da obtoženčevemu zagovoru, da očitanih dejanj ni storil, ni mogoče slediti. Ob izvedenih prepoznavah obtoženca po oškodovancih ter glede na sledove, ki jih je pustil na kraju storjenih kaznivih dejanj oz. poskusov kaznivih dejanj in ob analizi dokazov, ki naj bi potrdili obtoženčev zagovor v smeri alibija za vsa dejanja in ki so se izkazali kot neskladni ter ob izvedenih prepoznavah tudi neresnični, je sodišče prve stopnje ravnalo povsem pravilno, ko obtoženčevemu zagovoru ni sledilo. Zato ob dejstvu, da obtoženec v pritožbi ne ponuja nobenih drugih dokazov, ki bi utegnili vzbuditi dvom v prvostopno dokazno oceno, zlasti v zvezi s prepoznavo in najdenimi sledovi, s svojo pritožbo zaradi zmotno ugotovljenega dejanskega stanja ni mogel uspeti.

Prav tako ni utemeljena pritožba obtoženca zaradi kršitve določb kazenskega postopka, saj ta pritožbena izvajanja predstavljajo kot že rečeno zgolj napad na prvostopnega predsednika senata in sodnike porotnike kot neprimerne za sojenje v njegovi zadevi ter politično diskvalifikacijo tako organov kazenskega odkrivanja kot tudi pregona in sojenja ter državnih organov Republike Slovenije sploh. V glavnem pa se pritožbena izvajanja o kršitvi postopka sploh ne nanašajo na obravnavano zadevo, ampak zgolj na izkušnjo obtoženca z organi državne represije, ki jih je imel kot begunec v Sloveniji. Zaradi povedanega je pritožbeno sodišče skladno s členom 376 ZKP preizkusilo izpodbijano sodbo in ugotovilo, da sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni zagrešilo kršitev določb postopka, ki jih mora pritožbeno sodišče upoštevati po uradni dolžnosti, na škodo obtoženca pa glede na ugotovljeno dejansko stanje prvostopno sodišče tudi ni kršilo kazenskega zakona. Tako obtoženec s pritožbenimi izvajanji glede kršitve določb kazenskega postopka prav tako ni mogel uspeti.

Pritožbeno sodišče je skladno s pooblastilom iz čl. 379 ZKP preizkusilo tudi odločbo o kazenski sankciji v izpodbijani sodbi in ugotovilo, da je sodišče obtožencu izreklo, po določitvi posameznih kazni, ki so skladne z zakonom in primerne teži storjenih kaznivih dejanj tudi zakonito in pravilno enotno kazen. Pri tem so ugotovljene obteževalne in olajševalne okoliščine prišle ustrezno do izraza.

Izrečena enotna kazen je primerna tudi teži vseh storjenih kaznivih dejanj in osebnosti storilca, zato ni nobene podlage za spremembo izpodbijane sodbe v korist obtoženca.

Glede na to, da je obtoženec begunec in na območju Republike Slovenije nima nobenega premoženja ali drugih virov zaslužka, je pritožbeno sodišče skladno s IV. odst. 98. člena ZKP v zvezi s 101. členom ZKP obtoženca oprostilo plačila stroškov pritožbenega postopka.

KZS člen 166,  166/1-1,  167,  166,  166/1-1,  167.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.