TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sklep Cpg 261/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-10-10

absolutna bistvena kršitev - stroški postopka - sklep

Podana je absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz člena 354/II tč.13 v zv. s členom 381 ZPP, ker izpodbijani sklep o odmeri stroškov nima razlogov, tako da ga ni mogoče preizkusiti.

Pritožbi se ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v izreku o pravdnih stroških razveljavi ter vrne sodišču I. stopnje v ponovno odločanje.

Tožeča stranka je z redno tožbo, ki jo je vložila dne 18.10.1991, zahtevala od tožene stranke plačilo računa za dobavljeno blago v znesku 19.200,00 sit s pripadki. Tožena stranka je na naroku za glavno obravnavo predložila bančno potrdilo o dne 5.7.1991 plačani glavnici, pripoznala pa je zamudne obresti od zapadlosti do plačila.

Sodišče prve stopnje je s sodbo na podlagi pripoznave naložilo toženi stranki plačilo obresti in tudi odmerilo ter naložilo toženki pravdne stroške v znesku 20.000,00 sit, o delnem umiku tožbe pa ni izdalo sklepa.

Tožena stranka se je v pravočasno pritožila le zoper sklep o odmeri pravdnih stroškov, ker meni, da so previsoko odmerjeni.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Podana je absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz člena 354/II tč.13 v zv. s členom 381 ZPP, ker izpodbijani sklep o odmeri stroškov nima razlogov, tako da ga ni mogoče preizkusiti. V razpravnem zapisniku je navedeno, da je tožnica vložila stroškovnik, katerega pa ni najti v spisu. Tako tudi ni mogoče ugotoviti, ali je prvostopno sodišče upoštevalo, da je bila vtoževana glavnica plačana že pred vložitvijo tožbe.

Iz navedenih razlogov je upnikova pritožba utemeljena. V ponovnem postopku bo prvostopno sodišče ponovno odločilo o pravdnih stroških in v obrazložitvi navedlo razloge.Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 331,  354/2-13,  381,  331,  354/2-13,  381.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 525/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-10-06

pravdni stroški - varščina - tujec - oprostitev plačila

Po Haaški konvenciji o civilnem sodnem postopku iz leta 1954 in Konvenciji o olajšanju mednarodnega pristopa k sodišču, tujcem in osebam brez stalnega bivališča v državi pogodbenici, pred sodiščem druge pogodbenice, ni potrebno plačevati varščine za pravdne stroške.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljno odločanje.

Prvostopno sodišče je izdalo sklep, s katerim je tožeči stranki naložilo plačilo varščine za pravdne stroške v znesku 100.000,00 sit.

Zoper ta sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila zaradi previsoko določene varščine.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti in sicer na kršitev formalnega in materialnega prava. Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Sodišče prve stopnje se je v sklepu o varščini oprlo svojo odločitev na 82. člen zakona o ureditvi kolizije zakonov s prepisi drugih držav v določenih razmerji ( Ur.l. SFRJ št. 43/82, ki se smiselno uporablja po dol. prvega odst. 4. člena Ustavnega zakona ...).

Po določilu 3. člena že cit. Ustavnega zakona za izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l.RS št. 1/91-I) na ozemlju Republika Slovenije veljajo mednarodne pogodbe, ki jih je sklenila biv. Jugoslavija in se nanašajo na Republiko Slovenijo. Med take sprejete in ratificirane mednarodne pogodbe spadata haška konvencija o civilnem sodnem postopku iz leta 1954 (objavljena v prilogi Uradnega lista SFRJ - Mednarodne pogodbe št. 6/62) in Konvencija o olajšanju mednarodnega pristopa k sodišču (objavljena v prilogi Uradnega lista - Mednarodne pogodbe št.

4/1988). Veljavnost teh pogodb izhaja tudi iz pregleda mednarodnih pogodb, ki je bil objavljen v Mednarodnih pogodbah št. 1/1993 kot prilogi Uradnega RS št. 7/93 z dne 4.2.1993. Enako je storila Republika Hrvatska, ko je dne 8.10.1991 pričel veljati njen zakon o sklepanju in izvrševanju madnarodnih pogodb (Narodne novine št.

Po navedenih mednarodnih pogodbah tujcem in osebam brez stalnega bivališča v državi pogodbenici - pred sodiščem druge pogodbenice ni potrebno med drugim plačevati varščine za pravdne stroške. Glede na takšno pravno stanje, ni podlage za določitev varščine pravni ali fizični osebi iz Republike Hrvatske pred sodišči Republike Slovenije, neglede na kasneje ratificirano pogodbo med obema državama o pravni pomoči v civilnih in kazenskih zadevah.

Zato je pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti izpodbijani sklep razveljavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 463/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-10-04

Umik tožbe tožnika, brez navedbe o plačilu med pravdo, predstavlja procesno dejanje stranke, zaradi katerega mora sodišče odločiti o stroških po 1. odstavku 158.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom vzelo na znanje umik tožbe in naložilo tožeči stranki plačilo pravdnih stroškov tožene stranke.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper navedeni sklep in sicer samo zoper izrek o pravdnih stroških. V pritožbi je navedla, da toženec ni upravičen do pravdnih stroškov, ker do umika ni prišlo zaradi ugovora, temveč zaradi dogovora o plačilu obveznosti.

Tožnik je obvestil sodišče, da umika tožbo zaradi izvensodnega dogovora s toženo stranko. Tako obvestilo tožeče stranke - brez navedbe o plačilu med pravdo - predstavlja procesno dejanje stranke, zaradi katere mora sodišče odločiti o stroških po 1. odstavku 158. člena ZPP. Zato je sodišče prve stopnje ravnalo v izpodbijanem sklepu skladno s procesnim zakonom. Sklep o stroških pa ne vpliva na izvensodni dogovor pravdnih strank o tem, da trpi vsaka svoje stroške iz tega postopka.

Glede na navedeno je pritožbeno sodišče zavrnilo pritožbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 424/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-10-10

vrnitev takse - plačilo takse - prekluzivni rok

Zakon o sodnih taksah v 34. členu določa rok 60 dni za vložitev zahteve za vrnitev sodne takse v dveh primerih. V prvem primeru prične teči ta rok pri pomotnem plačilu od dneva plačila. V drugem primeru, ko je stranka plačala takso, čeprav je ni bila dolžna, ker sodno dejanje ni bilo opravljeno, pa začne teči rok 60 dni od dneva, ko je stranka zvedela, da sodno dejanje ni bilo opravljeno. Samo za ta drugi primer je določen tudi objektivni rok dveh let.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep o odmeri pravdnih stroškov.

Tožena stranka se je pravočasno pritožila zoper sklep sodišča prve stopnje, ki je zavrnilo njeno zahtevo za vrnitev pomotoma plačne sodne takse v znesku 438.875,30 sit. V pravočasni pritožbi je navedla, da je ugotovila pomotno plačilo šele 9.7.1992 in do dneva, ko je vložila zahtevo (8.8.1992) še ni poteklo 60 dni.

Zakon o sodnih taksah v 34. členu določa rok 60 dni za vložitev zahteve za vrnitev sodne takse v dveh primerih. V prvem primeru prične teči ta rok pri pomotnem plačilu od dneva plačila. V drugem primeru, ko je stranka plačala takso, čeprav je ni bila dolžna, ker sodno dejanje ni bilo opravljeno, pa začne teči rok 60 dni od dneva, ko je stranka zvedela, da sodno dejanje ni bilo opravljeno. Samo za ta drugi primer je določen tudi objektivni rok dveh let.

V konretnem primeru gre za pomotno plačilo, kjer teče rok od dneva plačila. Tožena stranka je pomotno plačilo izvršila dne 11.3.1992, med tem ko je zahtevo stranka vložila dne 5.8.1992. Zato je zahteva za vrnitev sodne takse po določilih zakona o sodnih taksah - prepozna.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 579/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-10-14

meje postavljenega zahtevka - plačilni nalog - nasprotna tožba

Po določilu 2. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP) lahko sodišče odloča le v mejah postavljenih zahtevkov. V pravdnem postopku, ki teče po ugovoru zoper plačilni nalog, sodišče ugotavlja le utemeljenost plačilnega naloga in vložitev nasprotne tožbe načeloma ni dopustna.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z mandatno tožbo, ki jo je vložila dne 13.6.1989, zahtevala od tožene stranke plačilo v znesku 2.091 SIT z zamudnimi obrestmi in stroški. Po delnem ugovoru tožene stranke za 1.463,00 sit je v pravdnem postopku tožnica umaknila sporni del tožbenega zahtevka, kar je sodišče s sklepom vzelo na znanje. Tožena stranka je v pravočasni pritožbi navedla, da bi moralo sodišče v navedem sklepu naložiti tožeči stranki plačilo zneska 659,20 sit z obrestmi, saj je tožeča stranka v vlogi o umiku tožbe priznala, da ta znesek dolguje toženi stranki.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Po določilu 2. člena zakona o pravdnem postopku (ZPP) lahko sodišče odloča le v mejah postavljenih zahtevkov. V tej zadevi je postavila tožbeni zahtevek tožeča stranka z mandatno tožbo, tožena stranka pa je v obsegu ugovora le uveljavljala v pobot svojo nasprotno terjatev.

Za presežek v pobot uveljavljane terjatve toženka ni vložila nasprotne tožbe, zato sodišče ni odločalo o znesku 659,20 sit. Zgolj podredno je še dodati, da v pravdnem postopku, ki teče po ugovoru zoper plačilni nalog, sodišče ugotavlja le utemeljenost plačilnega naloga in vložitev nasprotne tožbe načeloma tudi ni dopustna.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu člena 166/I v zvezi s členom 154/I ZPP.

ZPP (1977) člen 2,  189,  446,  2,  189,  446.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 568/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-10-06

gospodarski spor - umik tožbe - izostanek tožene stranke

Tožba se šteje za umaknjeno, če na prvi in naslednji narok ni pristopila nobena stranka, ki je bila pravilno vabljena, tudi če je izostanek opravičila.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka se je pravočasno pritožila zoper sklep sodišča prve stopnje o umiku tožbe. V pritožbi tožnica navaja, da prvostopno sodišče ne bi smelo šteti njena tožbo za umaknjeno, ker je tožnica opravičila izostanek z obravnave.

Tožeča stranka je očitno prezrla določilo člena 499 Zakona o pravdnem postopku (ZPP), po katerem se šteje tožba za umaknjeno, če na prvi in naslednji narok za glavno obravnavo ni pristopila nobena stranka, ki je bila v redu vabljena. Take procesne posledice ne more preprečiti poslano opravičilo, da na narok ne bo pristopila. Iz predloženega pravdnega spisa je razvidno, da sta obe stranki kljub izkazanim vabilom izostali od narokov, ki sta bila 14.10.1993 in 2.11.1993. Umik tožbe je posledica procesne neaktivnosti tožeče stranke.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 281/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-10-10

spor majhne vrednosti - gospodarski spor - nepopolna in zmotna ugotovitev dejanskega stanja

Po členu 502 ZPP je šteti predmetni gospodarski spor kot spor majhne vrednosti, zato po določilu člena 467/I ZPP ni dovoljena pritožba, ki uveljavlja pritožbeni razlog zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja.

Prvostopno sodišče dne 23.9.1991 izdalo sklep o dovolitvi izvršbe na podlagi verodostojne listine. Po ugovoru in izvedenem pravdnem postopku je sodišče razsodilo, da se tožbeni zahtevek v celoti zavrne.

Proti prvostopni sodbi je tožeča stranka vložila pravočasno pritožbo, v kateri uveljavlja pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, ker je dolžnik plačal dolg z zamudo.

Po členu 502 ZPP (glej novelo ZPP v Ur.l.RS št. 55/92, ki je stopila v veljavo dne 5.12.1992) je šteti predmetni gospodarski spor kot spor majhne vrednosti. Zato po določilu člena 467/I ZPP ni dovoljena pritožba, ki uveljavlja pritožbeni razlog zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja - pravilni pravni pouk je zapisan tudi v prvostopni sodbi. Pritožba, ki kot edini pritožbeni razlog navaja napačno ugotovljeno dejansko stanje, ni dovoljena in jo je pritožbeno sodišče po členu 367 ZPP zavrglo.

ZPP (1977) člen 367,  467/1,  502,  367,  467/1,  502.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 1593/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-23

Če z gradbeno pogodbo ni drugače dogovorjeno, mora naročnik izvajalcu plačati dogovorjeno ceno v celoti po pregledu in potrditvi izvršenega dela.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sodba sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (2. odst. I. točke izreka odločbe) potrdi.

Sodišče prve stopnje je prisodilo tožeči stranki zamudne obresti od glavnice 249.985,00 SIT (ki predstavlja plačilo za delo, opravljeno po gradbeni pogodbi) od 9.4.1993 do plačila (1. odst. I. točke izreka odločbe), zavrnilo pa je tožbeni zahtevek na plačilo obresti pred 9.4.1993 (2. odst. I. točke izreka odločbe).

Zoper sodbo se je tožeča stranka v delu, s katerim je bil njen tožbeni zahtevek zavrnjen (2. odst. I. točke izreka odločbe) pravočasno pritožila zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Navedla je, da je tožena stranka odtegnila plačilo celotnega dolga, čeprav je bil obseg reklamacije ugotovljiv že 4.9.1992, zato je bila tožena stranka že od takrat v zamudi s plačilom za tisto delo, ki ni bilo reklamirano.

Predlaga razveljavitev izpodbijanega dela sodbe.

Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki je odgovorila, da pritožba ni utemeljena in predlagala, naj jo pritožbeno sodišče zavrne in potrdi izpodbijano sodbo.

Sodišče prve stopnje je dejansko stanje popolno in pravilno ugotovilo, o čemer ima napadena sodba tudi vse razloge, s katerimi pritožbeno sodišče v celoti soglaša. Tako je pravilno ugotovilo predvsem to, da pravdni stranki nista dokazovali, da bi se s pogodbo dogovorili za kaj drugega, kot da se plačilo opravi po pregledu in potrditvi izvršenega dela. Zato je odločitev, da je tožena stranka prišla v zamudo s celotnim plačilo šele 9.4.1993, ko je po odpravi napak prevzela izvršeno delo, popolnoma pravilna in skladna z določbo 3. odst. 623. člena ZOR, ki sicer govori o plačilu po pogodbi o delu, a se uporablja tudi za gradbeno pogodbo.

S pritožbo uveljavljana pritožbena razloga torej nista podana. Ob preizkusu sodbe po uradni dolžnosti (2. odst. 365. člena ZPP) je drugostopno sodišče ugotovilo, da v postopku na prvi stopnji tudi ni bila storjena nobena bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP. Zaradi tega je po 368. členu ZPP zavrnilo pritožbo kot neutemeljeno in v napadenem delu potrdilo sodbo prve stopnje.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1557/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-16

Rok za prijavo terjatve v postopku prisilne poravnave je prekluziven.

Zato predsednik poravnalnega senata prijavo terjatve, vloženo po izteku 30 dni od objave oklica o začetku postopka prisilne poravnave v uradnem listu, zavrže.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišča prve stopnje je zavrglo prijavo terjatve upnika, ker jo je vložil po preteku 30 dni od objave oklica o začetku postopka prisilne poravnave v uradnem listu.

Zoper sklep se je upnik pravočasno pritožil. Navedel je, da rok za prijavo terjatve v postopku prisilne poravnave iz 43. člena ZPPSL ni prekluziven. Sankcija za prepozno prijavo terjatve je po 6. odst. 54. člena ZPPSL namreč le izguba glasovalne pravice.

Pritožbeno sodišče je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je zavrglo prijavo terjatve, ki jo je upnik vložil po izteku roka za njeno vložitev. Podlaga za tako odločitev je v določbi 8. odst. 137. člena ZPPSL, po kateri predsednik stečajnega senata prepozne prijave terjatev zavrže. Ta določba se nameč po 71. členu ZPPSL smiselno uporablja tudi v postopku prisilne poravnave, ker tam glede tega ni nič drugače določeno. Drugačne določbe o tem vprašanju ne more predstavljati niti 6. odst. 54. člena ZPPSL, po kateri upniki, ki niso prijavili terjatev v roku iz 43. člena tega zakona, ne morejo glasovati. Ta določba je namreč uvrščena v tisto poglavje zakona, ki ureja narok za prisilno poravnavo in bi bila, če bi jo razlagali tako kot pritožnik, v nasprotju z določbami, ki urejajo postopek prijave in preizkusa terjatev. Iz določb zakona, ki urejajo prijavljanje terjatev v postopku prisilne poravnave, pa je mogoče sklepati le tako, da je tudi v tem postopku in ne samo v stečajnem postopku, rok za prijavo terjatev prekluziven. Na tako razlago napotujejo predvsem določbe o nadaljnjem roku za ugovor zoper terjatve, saj ta 30-dnevni rok začne teči z iztekom roka za prijavo terjatev (glej 5. točko 29. člena in 1. odst. 44. člena ZPPSL). Poleg tega pa je v 5. in 6. odst. 43. člena ZPPSL jasno določena edina izjema glede roka za prijavo terjatev v postopku prisilne poravnave.

Iz navedenih razlogov je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZPPSL upnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo napadeni sklep.

Ob tem pa sodišče druge stopnje dodaja, da upnik svoje terjatve zaradi zavrženja prijave ni izgubil, saj jo bo - če ima pravnomočne izvršilne naslove, kot trdi v prijavi terjatve - pod pogoji sklenjene prisilne poravnave lahko izterjal v izvršilnem postopku (2. odst. 64. člena ZPPSL), sicer pa bi jo lahko uveljavil v pravdi (3. odst. 64. člena ZPPSL).

ZPPSL člen 29,  29-5,  43,  43/1,  43/5,  43/6,  44,  44/1,  54,  54/6,  71,  137,  137/8,  29,  29-5,  43,  43/1,  43/5,  43/6,  44,  44/1,  54,  54/6,  71,  137,  137/8.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1033/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-09

Če je odvetnika, ki je v sporu nastopal kot stranka, na naroku zastopal njegov odvetniški pripravnik, ta ni upravičen do povrnitve stroškov, ki jih predstavlja odvetniški honorar za zastopanje na naroku.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijani del odločbe prve stopnje.

Z izpodbijano stroškovno odločbo je sodišče prve stopnje toženo stranko zavezalo,da mora tožniku povrniti 19.640,00 SIT stroškov postopka, tožnika pa, da mora toženi stranki povrniti 50.100,00 SIT stroškov postopka.

Zoper to stroškovno odločbo se zaradi zmotne uporabe materialnega prava ter bistvene kršitve določb postopka pritožuje tožnik in predlaga razveljavitev. Zatrjuje, da sodišče ni upoštevalo določb veljavne Tarife o odvetniških storitvah. Vrednost spornega predmeta znaša namreč 432.000,00 SIT, kar pomeni, da je osnova odvetniškega honorarja 280 točk. Glede na dejstvo,da je tožena stranka uspela samo z 96.000,00 SIT, kar je z 22,22%, so njeni stroški previsoko odmerjeni. Razen tega bi moralo sodišče tožniku priznati tudi stroške zastopanja na obravnavi dne 29.9.1993, ko se je naroka udeležila odvetniška pripravnica.

Sodišče prve stopnje je pri odločanju o stroških postopka povsem pravilno upoštevalo načelo uspeha (II. odstavek 154. člena ZPP) in stroške tožene stranke odmerilo glede na znesek,s katerim je v pravdi uspela (96.000,00 SIT). Tožnik ji mora zato povrniti 50.100,00 SIT, kar predstavlja znesek, ki bi se stranki priznal kot nagrada za odvetnika (163. člen ZPP). Neutemeljeno je tudi pritožbeno stališče, da bi moralo sodišče tožniku priznati odvetniški honorar, ko ga je na naroku zastopala odvetniška pripravnica. Odvetniški pripravnik deluje namreč le v okviru odvetnika-mentorja kar pomeni, da če odvetnik nima pravice do povrnitve stroškov, je nima niti njegov pripravnik. Ker je torej sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo in ker ni zagrešilo nobene take kršitve v postopku, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo odločbo o stroških postopka prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 151,  151/2,  151,  151/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 463/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-02

prerekanje terjatve - terjatev - izvršilni predlog

Po določilu 3.odst.137. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l.RS št. 67/93 - v nadaljevanji ZPPSL) mora upnik v prijavi terjatve navesti pravno podlago. za svojo terjatev. Vložen izvršilni predlog ni pravna podlaga.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je upnika zaradi ugotovitve obstoja prijavljene terjatve 873.223,20 sit napotilo na pravdo. V pritožbi upnik navaja, da mu ni jasno zakaj je stečajni upravitelj prerekal terjatev in prvostopno sodišče tudi ni upoštevalo, da upnik vodi izvršilni postopek zoper stečajnega dolžnika.

Iz izpodbijanega sklepa in tudi zapisnika 1. naroka za preizkus upniških terjatev je razvidno, da je stečajni upravitelj prerekal znesek 873.223,20 sit zaradi komenzacije, priznal pa je terjatev v znesku 434.944,80 sit. Pritožnik je očitno spregledal, da bo lahko v pravdnem ugotovitvenem postopku - če ga bo pravočasno začel, ugotovil s katerimi terjatvami je njegova upniška terjatev pobotana, prerekal nasprotni stranki utemeljenost pobota itd. Torej se bo sodišče utemeljenost upniške terjatve v znesku 873.223,20 sit šele ugotavljalo.

Po določilu 3.odst.137. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l.RS št. 67/93 - v nadaljevanji ZPPSL) mora upnik v prijavi terjatve navesti pravno podlago. za svojo terjatev.

Vložen izvršilni predlog seveda ni pravna podlaga. Iz izvršilnega vpisnika prvostopnega sodišča je razvidno, da je le-to dne 31.5.1994 pod opr. št. I Ig 2147/93 zavrnilo dovolitev izvršbe po verodostojni listini za glavnico 788.367,30 sit spp - o event. pritožbi še ni odločeno. Upnik torej nima za navedeni znesek izvršilnega nalova in je zato stečajni senat utemeljeno napotil na pravdo pritožnika za prerekani znasek.

Slednjič je še dodati, da je v izpodbijanem sklepu določen 15-dnevni rok določen v 144. členu ZPPSL za začetek postopka v katerem bo sodišče ugotavljalo obstoj prerekane terjatve. Torej gre za zakonski rok, ki ga sodišče ne more podaljšati, kot to zahteva pritožba.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.