TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 2230/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-09

Začasna odredba, izdana v pravdnem postopku, je veljaven izvršilni naslov. Sodišče v izvršilnem postopku ni upravičeno presojati zakonitosti te začasne odredbe, marveč je nanjo vezano. Ugovor zoper sklep o dovolitvi izvršbi bi bil utemeljen, če bi bila začasna odredba razveljavljena, odpravljena ali spremenjena.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo dolžničin ugovor proti sklepu o dovolitvi izvršbe.

Proti temu sklepu se je pritožila dolžnica iz vseh pritožbenih razlogov po členu 353 ZPP. Navaja, da je sodišče dovolilo izvršbo na podlagi začasne odredbe, ki pa je bila izdana v postopku, kjer so bile kršene vse določbe ZPP in tudi napačno ugotovljeno dejansko stanja. Začasna odredba je bila izdana brez prisotnosti in zaslišanja tožnice. Začasna odredba je v nasprotju z določilu ZIP in z elementarnimi pravicami dolžnice, ki je vrsto let žrtev psihičnega maltretiranja upnika. Sodišče bi moralo upoštevati dolžničina stališča v ugovoru. Začasna odredba ne more in ne sme veljati kot izvršilni naslov. Predlaga, da pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi.

Sodišče prve stopnje se je pri odločanju o utemeljenosti ugovora zoper sklep o dovolitvi izvršbe pravilno oprlo na določilo člena 50 Zakona o izvršilnem postopku (ZIP). Razlogi, ki jih je dolžnica navajala v ugovoru, niso taki, ki bi preprečevali izvršbo v smislu citiranega zakonskega določila. Po stališču pritožbe začasna odredba, izdana v postopku zaradi motenja posesti, ne bi smela biti izvršilni naslov, češ da so pri njeni izdaji bila kršena postopkovna določila.

Vendar pa bi bil tak ugovor dolžnice upošteven le, če bi bila odločba, na podlagi katere je bil izdan sklep o izvršbi, razveljavljena, odpravljena ali spremenjena (člen 50 točka 4 ZIP).

Tega pa pritožba ne trdi. Sodišče prve stopnje je bilo zato vezano na obstoječo, veljavno začasno odredbo, katere pravilnosti in zakonitosti samo ni pristojno preverjati. Zato je pravilno odločilo, ko je zavrnilo dolžničin ugovor kot neutemeljen. Pritožbo je bilo treba zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1501/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-01

Sklep o motenju posesti je izvršilni naslov tudi za odstranitev ovire, ki je bila pred pravnomočnostjo sklepa postavljena na služnostno pot namesto ovire, opisane v sklepu.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor dolžikov zoper svoj sklep z dne 25.2.1991, s katerim je bila dovoljena izvršba z odstranitvijo ovir, s služnostne poti ter z izrekom denarne kazni zaradi dosege opustitve oviranja upnice pri uporabi te poti, kakor tudi rubež dolžničinih OD zaradi poplačila izvršilnih stroškov.

Proti sklepu se dolžnika pritožujeta zaradi kršitve določb postopka in napačne uporabe materialnega prava. Za odstranitev postavljene ovire upnica nima izvršilnega naslova, saj se sodba (pravilno sklep) glasi na odstranitev razprostrte kovinske mreže, sedaj pa so na eni strani kovinska vrata. Ta vrata niso zaklenjena. Podan je tako ugovorni razlog po 2. točki 1. odst. 50. člena ZIP. Dolžnika sta omenjena vrata namesto mreže namestila v času, ko pravdni postopek še ni bil pravnomočen. Ker je kazen zagrožena le za bodoča motitvena dejanja, teh pa ni bilo, niti jih upnica ne zatrjuje, je denarna kazen izrečena neutemeljeno in v nasprotju z materialnimi predpisi.

Res je v točki 2/I izreka pravnomočnega sklepa o motenju posesti v zadevi z dne 17.9.1990 odločeno, da morata toženca odstraniti s služnostne poti postavljeno oviro, opisano v tč. 1 /I, to pa je razprostrta kovinska mreža, vendar je obenem tudi odločeno, da se morata v bodoče (torej po motenju 9.5.1990) vzdržati vsakih takih ali podobnih dejanj, naperjenih v motenje uporabe te poti po tožnici.

Nobenega dvoma tako ni, da je smisel omenjenega izvršilnega naslova ta, da se tožnici omogoči uporaba služnostne poti, kakršno je izvajala pred motitvenim dejanjem. Nadomestitev ene ovire z drugo, kar dolžnika celo v pritožbi priznavata, nedvomno uporabo poti preprečuje ali vsaj ovira, ne glede na to, ali je do zamenjave prišlo pred ali po pravnomočnosti izvršilnega naslova. Na podlagi omenjenega izreka torej uupnica ob nespornih navedenih dejstvih utemeljeno zahteva izvršbo, tako z odstranitvijo (nove) ovire kot z izrekom denarne kazni, ki je namenjena preprečitvi bodočih posegov, to je posegov, ki bi sledili prvotnemu motitvenemu dejanju. Vrata namesto mreže so bila postavljena po tem dejanju, očitno tudi motijo uporabo poti upnici, kakor je zanesljivo ugotovljeno v razlogih izpodbijanega sklepa na podlagi nazornega upničinega opisa in končno tudi navedb samih dolžnikov.

Tako procesne določbe kot materialno pravo so torej glede na povedano pravilno uporabljene, zato zatrjevani ugovorni in pritožbeni razlog nista podana. Izpodbijani sklep o zavrnitvi ugovora je zato pritožbeno sodišče potrdilo (čl. 380 tč. 2 ZPP v zv. s čl. 14 ZIP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2275/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-21

ustavitev in nadaljevanje izvršbe - nedovoljena pritožba - pravni interes

Ni dovoljena pritožba dolžnika zoper sklep, s katerim se izvršba deloma ustavi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje v umaknjenem delu izvršbo ustavilo, v delu, ki se nanaša na zakonite zamudne obresti od dneva zapadlosti posameznega zneska terjatve do vložitve predloga za izvršbo, nadaljnje zakonite zamudne obresti in izvršilne stroške pa odločilo, da se izvršba nadaljuje.

V pritožbi dolžnik navaja, da ni bil upniku ničesar dolžan, da ni opravila nobenega dela in se samo zgovarja na občinski odlok. Sodišču očita, da mu je brez predhodnega obvestila od pokojnine odtrgalo 4.280,00 SIT, prosi za obrazložitev teh postopkov in vrnitev denarja.

Sklep, ki ga dolžnik izpodbija s svojo pritožbo je sklep o delni ustavitvi izvršbe, ki je bila dovoljena s sklepom o izvršbi, ki je postal pravnomočen.

Izpodbijani sklep v 1. odstavku izreka pravzaprav le pojasnjuje, v kakšnem obsegu se bo dovoljena izvršba nadaljevala. Sklep torej ne odloča o sami terjatvi in zlasti dolžniku ničesar ne nalaga. Sklep samo zmanjšuje obseg izvršbe za plačano glavnico in dolžnik nima pravnega interesa za izpodbijanje sklepa, ki mu je pravzaprav v korist. Tako pritožbo je zato potrebno zavreči v skladu s 1. tč. 380. člena in 3. odstavkom 358. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 14. členom Zakona o izvršilnem postopku. Ker pa dolžnik načenja vprašanje v zvezi z odvozom smeti, oziroma plačilom neopravljenega dela, pa mu pritožbeno sodišče le pojasnjuje, da bi vse to lahko uveljavljal v ugovoru zoper sklep o izvršbi, česar pa ni storil iz razlogov, ki v tej fazi postopka ne morejo biti več odločilni. Če njegov odvetnik ni predložil pooblastila za vložitev ugovora je to okoliščina,ki bremeni dolžnika in njegovega pooblaščenca in mora zato dolžnik sam nositi posledice, ki iz tega izhajajo.

Pritoženo sodišče se zato z vprašanji, ki jih dolžnik načenja v pritožbi sploh ni moglo in ni smelo ukvarjati in je zato sklenilo kot izhaja iz izreka sklepa.

ZPP (1977) člen 358,  358/3,  358,  358/3.  ZIP člen 14,  14.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1989/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-01

Tržna vrednost nepremičnine je tista vrednost, ki jo je izvedenec izračunal po predpisani metodologiji. Če zaradi trenutnih razmer na tržišču nepremičnine po taki ceni ne bo mogoče prodati, bo prišlo do prodaje za dvotretjinsko vrednost.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom na podlagi cenitve po izvedenki ugotovilo vrednost nepremičnin vl.št. 290 k.o. G., ki so predmet prodaje, in sicer v višini 2.362,609,60 SIT.

Upnik v pritožbi proti sklepu uveljavlja pritožbena razloga bistvenih kršitev določb postopka ter zmotne uporabe materialnega prava in predlaga, da se spremeni tako, da se zarubljene nepremičnine ocenijo v znesku 1.475.809,80 SIT. Ta znesek namreč predstavlja njihovo dejansko prometno vrednost, do katere je izvedenka prišla po drugi metodologiji, namenjeni prav ugotovitvi prometne vrednosti. Zaradi stanja na trgu nepremičnin cenitve vrednosti predpisane metodologije niso uporabne.

Pritožbena trditev, da je bolj realna tista opravljena cenitev, ki je privedla do nižje vrednosti, ni osnovana, saj je izvedenka za to cenitev zaradi delno nezadovoljivih potrebnih podatkov po metodi Združenja ameriških cenilcev uporabila predpisane cene v postopku denacionalizacije. Te pa ne glede na njihovo formalno opredelitev niso tržne cene v smislu določila 3. odst. 153. člena ZIP. Tej določbi vsekakor v obravnavanem primeru bolj ustreza cenitev po uporabljeni predpisani metodologiji, ki je privedla do višje vrednosti. Izpodbijana odločitev, ki to vrednost sprejema kot ustrezno, je torej pravilna in v skladu z navedenim določilom, pritožbeno sodišče pa se tudi strinja s prvostopno utemeljitvijo zanjo. V kolikor zaradi razmer na tržišču, ki jih omenja pritožba, prodaja za sedaj ugotovljeno ceno ne bo uspešna, pa bo to korigirano s prodajo za dvotretjinsko vrednost v smislu 2. odst. 163. člena ZIP.

Glede na povedano in ker tudi ni našlo kršitev, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče izpodbijani sklep potrdilo (čl. 380 tč. 2 ZPP v zvezi s čl. 14 ZIP).

ZIP člen 153,  153/3,  163,  163/2,  153,  153/3,  163,  163/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1774/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-01

Dolžnik, ki poravna svojo obveznost po vložitvi izvršilnega predloga, čeprav še ni prejel sklepa o izvršbi, mora upniku povrniti izvršilne stroške, ki so mu nastali z vložitvijo izvršilnega predloga.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje odločilo, da se izvršba nadaljuje za izvršilne stroške v znesku 6.800,00 SIT. V ostalem delu pa je izvršbo ustavilo.

Zoper tak sklep se pritožuje dolžnik, ki v pritožbi navaja, da je poravnal vse stroške in upniku ničesar ne dolguje. Pri tem se dolžnik sklicuje na fotokopijo nakaznice.

Dolžnik mora povrniti upniku izvršilne stroške, ki so bili potrebni za izvršbo (čl. 32/5 ZIP). V konkretnem primeru je upnik umaknil izvršbo, ker je dolžnik izpolnil svojo obveznost že po vloženem izvršilnem predlogu (upnik vložil izvršbo 19.10.1992, dolžnik izpolni svojo obveznost 23.10.1992) ter je zaradi sodišča prve stopnje pravilno odločilo, ko je upniku priznalo izvšilne stroške, ki so mu nastali z vložitvijo izvršilnega predloga (čl. 158/2 ZPP v zvezi s čl. 14 ZIP).

Glede na navedeno je bilo pritožbo dolžnika zavrniti kot neutemeljeno in potrditi pravilen sklep sodišča prve stopnje (čl. 380 tč. 2 ZPP v zvezi s čl. 14 ZIP).

ZPP (1977) člen 158,  158/2,  158,  158/2.  ZIP člen 14,  32,  32/5,  14,  32,  32/5.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1079/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-09

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ZEMLJIŠKA KNJIGA

Potrdilo o državljanstvu, ki ga izda državni organ v mejah svoje pristojnosti, dokazuje resničnost tistega, kar se potrjuje. Tako je tudi v zemljiškoknjižnem postopku, vendar le, če je predloženo v izvirniku ali v prepisu na katerem je organ, ki je izdal potrdilo, potrdil, da se sklada z izvirnikom, zato fotokopija izvirnika nima take dokazne moči, če na njej ni potrdila organa, ki je izdal potrdilo, da se sklada z izvirnikom.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo kot nepopoln predlog F.Š., da naj na podlagi darilne pogodbe, ki jo je sklenil z M.A., vknjiži na njegovo ime lastninsko pravico pri 1/3 vl.št. 148, 480 in 482 k.o. K., potem ko v določenem roku predlagatelj ni predložil potrdila o državljanstvu v originalu ali overjeni fotokopiji.

Zoper sklep o zavrženju predloga se pritožuje predlagatelj, ker je mnenja, da je bila bistveno kršena določba ZPP. Zakon ne nalaga predlagatelju, da je dolžan predložiti potrdilo o državljanstvu v originalu ter zadostuje za vknjižbo fotokopija potrdila o državljanstvu, ki jo je predložil. Iz podatkov, ki so že v zemljiški knjigi, je razvidno, da je predlagatelj po priimku, rojstvu in prebivališču pristen Slovenec. Postopanje sodišča v tem primeru je nagajanje v nasprotju z prakso drugih sodišč, ki se zadovoljijo s fotokopijo. Darilna pogodba je bila sklenjena pred 10 leti in zahteva za predložitev potrdila o državljanstvu ne more učinkovati za nazaj.

Predlagatelj dokazuje, da je državljan Republike Slovenije, kar je pomembno za vknjižbo lastninske pravice na njegovo ime (in ne dejstvo, da je po poreklu Slovenec, kakor to obrazlaga v pritožbi). V dokaz tega dejstva je predložil tudi sam sicer nepopolno potrdilo o državljanstvu, zato so že iz tega vzroka neumestni očitki sodišču o šikanoznosti postopka za dopolnitev potrdila. Po določbah zemljiškoknjižnega prava (97. in 98. člen Zakona o zemljiških knjigah) in tudi po splošnejših določbah pravdnega postopka (230. čl.

Zakona o pravdnem postopku), ki se smiselno uporabljajo kot predpisi Republike Slovenije, morajo biti javne listine, kakršna je potrdilo pristojnega upravnega organa o državljanstvu, predložene v izvriniku ali v prepisu oz. fotokopiji, opremljeni z potrdilom organa, ki je izdal to listino, da se ujema z izvirnikom. Dokazno moč javne listine ima samo taka listina in ne fotokopija izvirnika potrdila z dne 14.12.1992 (priloga A 5) kakršno je predložil predlagatelj. Ni jasno, ob upoštevanju teh predpisov, zakaj ni predložil v roku, ki ga je imel na voljo, ustrezno listino. Sodišče prve stopnje je torej ravnalo pravilno, ker je nepopolno vlogo predlagatelja zavrglo in niso podani razlogi, zaradi katerih bi moralo drugostopno sodišče ugoditi pritožbi predlagatelja. Pritožbo je zato zavrnilo kot neutemeljeno in je potrdilo izpodbijani sklep (2. točka 380. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 230,  230/1,  230/4,  230,  230/1,  230/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2041/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-01

Preden izda sklep o ustavitvi izvršbe zaradi neizpolnitve obveznosti plačila predujma za stroške izvršilnih dejanj, mora sodišče v svojem računovodstvu preveriti ali je bil predujem nakazan.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek in odločanje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom ustavilo izvršbo z rubežem, cenitvijo in prodajo dolžnikovih premičnin, ker je ugotovilo, da upnik ni v roku založil predujma za stroške, ki bi nastali v zvezi z opravljanjem izvršilnih dejanj.

Proti temu sklepu se pritožuje upnik. Navaja, da je zahtevani predujem plačal 16.7.1993, kar bi lahko sodišče prve stopnje ugotovilo v svojem računovodstvu. V dokaz prilaga potrdilo o plačilu zneska 1.296,00 SIT dne 16.7.1993. Pritožba je utemeljena.

Sodišče prve stopnje je izdalo sklep o ustavitvi izvršbe, ne da bi predhodno preverilo v svojem računovodstvu ali je upnik predujem dejansko nakazal ali ne. Upnik je bil pozvan, da nakaže predujem v znesku 1.296,00 SIT na žiro račun Temeljnega sodišča v x, (list. št.

12). Iz kopije sporočila o obremenitvi, ki ga je upnik predložil v pritožbenem postopku pa je razvidno, da je upnik ta znesek plačal na pravo številko žiro računa sodišča prve stopnje že en mesec in pol pred izdajo izpodbijanega sklepa. Ker je sodišče prve stopnje napačno uporabilo določilo 3. odst. 32. čl. Zakona o izvršilnem postopku (ZIP) in je to vplivalo na zakonitost in pravilnost odločitve, je podana bistvena kršitev določb postopka po 1. odst. 354. čl. Zakona o pravdnem postopku v zvezi s 14. čl. in 3. odst. 32. čl. ZIP, zaradi katere je bilo treba pritožbi ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti ter zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek (3. tč. 380. čl. ZPP v zvezi s 14. čl. ZIP).

Določbe ZPP in ZIP, ki sta predpisa bivše SFRJ, je sodišče druge stopnje uporabilo v tem sklepu na podlagi določila 1. odst. 4. čl.

Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti republike Slovenije (Ur. l. RS št. 1/91 z dne 25.6.1991).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1261/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-16

odmera takse - ugotovitev vrednosti zapuščine

Sodišče je pravilno ugotovilo čisto vrednost zapuščine zaradi odmere taks po tar. št. 9 na podlagi izjav dedičev.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep o dedovanju sodišča prve stopnje.

S sklepom o dedovanju je zapuščinsko sodišče odločilo o zapuščini po pok. E. J., pri čemer je ocenilo čisto vrednost zapuščine zaradi odmere zapuščinske takse na 800.000,00 SIT. Pri tem je sledilo predlogu vdovca A. J. Od vrednosti zapuščine je odštelo prijavljene pogrebne stroške v nominalnih zneskih.

Zoper sklep o dedovanju se pritožuje vdovec A. J. pri čemer izrecno izpodbija samo tisti del sklepa o dedovanju, s katerim zapuščinsko sodišče ugotovi vrednost zapuščine in ugotovi višino pogrebnih stroškov. V pritožbi navaja, da se ne strinja z dejstvom, da se pogrebni stroški in stroški za nagrobnik odbijejo od dediščine, kajti mnenja je, da to dejstvo daje sodedičem določene pravice pri grobu pokojne žene. Vse te stroške je poravnal pritožnik z lastnim denarjem, predvsem je tudi postavil nagrobnik, ki je bil postavljen eno leto po smrti pokojne žene za mnogo višjo ceno, kot pa to sodišče ugotavlja. Ta nagrobnik je postavil vdovec sam izključno z lastnimi sredstvi in nima z zapuščino nobene zveze.

Sodišče druge stopnje je izpodbijani sklep o dedovanju preizkušalo le v tistem delu, ki je s pritožbo izpodbijan, pri čemer pa je ugotovilo, da pritožbene trditve ne morejo omajati pravilnosti odločitve zapuščinskega sodišča. V sklepu o dedovanju je popolnoma jasno navedeno, da se čista vrednost zapuščine zaradi odmere zapuščinske takse oceni na vrednost 800.000,00 SIT, kar je popolnoma v skladu z določilom 9. Tarif. št. Zakona o sodnih taksah. Sodišče prve stopnje pavzaprav povzema navedbe A. J., ki jo je podal na zapuščinski obravnavi dne 11.11.1992. Sodišče prve stopnje je upoštevalo njegove navedbe, koliko so znašali pogrebni stroški in je te postavke upoštevalo pri ocenitvi čiste vrednosti zapuščine. S tem, ko je te stroške prvo sodišče navedlo v sklepu, ni dalo nobenih posebnih pravic sodedičem, kvečjemu pritožnik bi imel lahko pravico zahtevati od sodedičev povrnitev ustreznega dela pogrebnih stroškov.

V kolikor je pritožnik kasneje nabavil s svojimi sredstvi nagrobnik, je ta nagrobnik njegova last in nima nobene zveze z vrednostjo zapuščine. Pritožnik očitno ne razume odločitve zapuščinskega sodišča o čisti vrednosti zapuščine, ki je bila ugotovljena na podlagi izjave dedičev in ki je pomembna le za odmero sodne takse. Pritožbene trditve se izkažejo za neutemeljene in je sodišče druge stopnje sklep zapuščinskega sodišča v izpodbijanem delu potrdilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1180/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-02

bistvena kršitev določb pravdnega postopka

Absolutna bistvena kršitev določb pravdnega postopka je podana, ker je sodišče prve stopnje kljub temu, da toženec ni prejel vabila na glavno obravnavo, le-to opravilo in izdalo sodbo.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo ugodilo tožbenemu zahtevku in tožencu naložilo, da izstavi listino, na podlagi katere se bo tožnica lahko v zemljiški knjigi vknjižila kot lastnica do 1/2 na nepremičnini pri vl. št. 415 k.o. A. Obenem je naložilo toženi stranki, da povrne tožeči stranki pravdne stroške v znesku 7.600,00 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje sodbe do plačila.

V pravdi, v kateri so se ugotavljali obseg skupnega premoženja bivših zakoncev - pravdnih strank in solastninska deleža na njem, namreč ni bilo odločeno tudi o izstavitvi zemljiškoknjižne listine.

Proti navedeni sodbi se je pritožil toženec zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Navaja, da je podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka po čl. 354/2 tč. 7 ZPP s tem, da toženec ni dobil vabila na glavno obravnavo in mu ni bila dana možnost obravnavanja pred sodiščem. Sicer pa bi sodišče moralo zadevo obravnavati vsebinsko v smeri toženčevega stališča v vlogi z dne 14.4.1992. Tožnico, ki ni že v pravdi uveljavljala intabulacijske klavzule, zadenejo vsi stroški te pravde. Pritožbeno sodišče naj zato izpodbijano sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Zadnjega naroka glavne obravnave z dne 29.3.1993 se toženec ni udeležil. V zapisniku (list 20) je sicer zapisano, da je tudi zanj vabilo izkazano, vendar pa v pravdnem spisu ni dokazila, da je toženec vabilo tudi dejansko prejel. Sodišče prve stopnje je zaradi težavnosti vročanja poštnih pošiljk tožencu zaprosilo TS Ljubljana za vročitev po njihovem izvršilnem organu (odredba na listu 19). Vendar pa je Temeljno sodišče v Ljubljani, enota v Ljubljani vabilo tožencu na glavno obravnavo za dne 29.3.1993 vrnilo, saj se to vabilo nahaja v spisu skupaj z listinami, iz katerih je razvidno, da kljub večkratnemu poizkusu vročitve le-ta ni bila opravljena (priloženi zapisnik z dne 2.3.1993). Pritrditi je zato treba toženčevi pritožbi, da je s tem, ko je kljub temu sodišče prve stopnje opravilo glavno obravnavo v toženčevi nenavzočnosti, zatem pa izdalo sodbo, ki jo toženec izpodbija, zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka po čl. 354/2 tč. 7 Zakona o pravdnem postopku. V skladu z določilom čl. 369 ZPP je bilo treba izpodbijano sodbo razveljaviti in vrniti zadevo sodišču prve stopnje, da v pravilno vodenem pravdnem postopku o zadevi ponovno odloči.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu čl. 166 ZPP.

ZPP (1977) člen 354,  354/2-7,  354,  354/2-7.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.