TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSM sodba Cpg 571/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-07

Po 481.členu ZOR je potrebno očitne napake - med te pa šteje tudi količinjski manjko (glej tudi 492. člen ZOR), ugovarjati takoj.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom po 21.členu ZIP, ki ga je vložila dne 17.6.1992, zahtevala od tožene stranke plačilo računa v znesku 1.288,00 sit z zamudnimi obrestmi in stroški. Po ugovoru tožene stranke in opravljeni glavni obravnavi je sodišče prve stopnje s sodbo vzdržalo v veljavi naložitveni del izvršilnega sklepa.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi izpodbijala prvostopne sodbo iz pritožbenega razloga zmotne uporabe materijalnega prava.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Bistvo spora in tudi pritožbe je trditev tožene stranke, da ni prejela od tožeče starnke 730 kosov vzmeti, temveč le 690 kosov - tožbeni zahtevek pa se nanaša na plačilo spornih 40 kosov vzmeti.

Tako je pritožba dejansko izpodbijala pravilnost prvostopne ugotovitve dejanskega stanja - namreč da je na podlagi dobavnice in zavrnitve količinske reklamacije dokazana izročitev 730 kosov vzmeti.

Posredno bi sodišče v zvezi z ugotavljanjem pravilne in pravočasne reklamacijo lahko kršilo tudi materialni zakon - določilo 481. člena ZOR. Vendar take kršitve ni najti, saj je iz zapisnika tožene stranke o količinskem prevzemu št. 308 razvidno, da je vzmeti prevzela dne 2.12.1991, primankljaj pa ugotovila šele 6.12.1991. Glede na že citirani 481. člen ZOR je potrebno očitne napake - med te pa šteje tudi količinjski manjko (glej tudi 492. člen ZOR), ugovarjati takoj.

Sicer pa pritožnica tudi ne pojasni katero materijalno-pravno določilo bi bilo kršeno.

Po določilu 467. člena ZPP v sporu majhne vrednosti ni dovoljena pritožba, ki uveljavlja pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in so zato izvajanja pritožbe v tej smeri neupoštevna.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranka ni priglasila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 518/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-21

prisilna poravnava - odmera sodnih taks - taksna oprostitev

Po tarif. št. 20 Zakona o sodnih taksah se v postopku prisilne poravnave plača 1%-na poprečna taksa od seštevkov zneskov, s katerimi je bila dosežena prisilna poravnava.

Zakon o sodnih taksah pozna v 13. členu taksno oprostitev zaradi slabih premoženjskih prilik le za fizične osebe, siceršnjo oprostitev za državne organe in druge v zakonu naštete pravne subjekte pa v 11. členu - med te pa ne spada dolžnik.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o odmeri sodne takse za sklenjeno prisilno poravanavo. V pritožbi je navedel, da je glede na njegovo nelikvidnost plačilo povprečne takse preveliko breme in je zato predlagal oprostitev oziroma zmanjšano plačilo.

Prvostopno sodišče je v izpodbijanem sklepu pravilno uporabilo tarif št. 19, po kateri mora predlagatelj prisilne poravnave - v tem primeru dolžnik, plačati za predlog 500 točk ali 4.500,00 sit. Po tarif. št. 20 se v postopku prisilne poravnave plača 1%-na poprečna taksa od seštevkov zneskov, s katerimi je bila dosežena prisilna poravnava. Iz sklepa o potrjeni prisilni poravnavi je razvidno, da je za prisilno poravnavo glasovalo 19 upnikov s skupnim zneskom terjatev 432,429.664,40 sit in je izračun, da predstavlja 1% od teh zneskov - 4,324.297,00 sit, pravilen.

Zakon o sodnih taksah pozna v 13. členu taksno oprostitev zaradi slabih premoženjskih prilik le za fizične osebe, siceršnjo oprostitev za državne organe in druge v zakonu naštete pravne subjekte pa v 11. členu - med te pa ne spada dolžnik. Tako ni zakonske možnosti za zmanjšanje ali oprostitev taksne obveznosti, ki je v cit. tarifi predpisana.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 175/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-07

Po določilu 158. člena ZPP mora tožnik, ki je umaknil tožbo, plačati nasprotni stranki pravdne stroške, razen, če je umaknil tožbo zaradi izpolnitve zahtevka med pravdo.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in vrne sodišču I. stopnje v ponovno odločanje.

Pritožbeni stroški so nadaljni pravdni stroški.

Tožeča stranka je z redno tožbo, ki jo je vložila dne 27.3.1990, zahtevala od tožene stranke vrnitev embalaže ali plačilo vrednosti le-te. Po dvakratnem delnem umiku tožbe in slednjič umiku za preostali del, je sodišče umik vzelo na znanje, s posebnim sklepom pa je tožeči stranki naložilo plačilo pravdnih stroškov tožene stranke.

Tožeča stranka je v pravočasni pritožbi zoper sklep o stroških postopka navedla, da tožbe ni umaknila zaradi neutemeljenosti, temveč, "ker je na območju Jugoslavije prišlo do razpada pravnega reda, osamosvojitve R Slovenije in vpletenosti bivše R Srbije v vojno ...". Tožnica je torej uveljavila pritožbeni razlog kršitve določb pravdnega postopka in sicer določil o stroških postopka.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da je pritožba utemeljena iz naslednjih razlogov: Po določilu 158. člena ZPP mora tožnik, ki je umaknil tožbo, plačati nasprotni stranki pravdne stroške, razen, če je umaknil tožbo zaradi izpolnitve zahtevka med pravdo. Torej razlogi, kot so razpad Jugoslavije, osamosvojitev R Slovenije, itd - niso procesno relevantni. Pač pa je prvostopno sodišče, ki je v celoti priznalo toženi stranki priglašene stroške, prezrlo, da je tožnica v pretežnem delu umaknila tožbo zaradi izpolnitve zahtevka po vložitvi tožbe. Od prvotnih 5.239 steklenic in 410 zabojev je po navedbi tožeče stranke, toženka med pravdo vrnila 3.941 steklenic in 311 zabojev. Pri odmeri stroškov tožene stranke bo torej sodišče prve stopnje moralo upoštevati zatrjevano izpolnitev med pravdo - po potrebi tudi izvesti dokaze in odločiti o stroških skladno s 1.odst. 158. člena ZPP.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu člena 166/III ZPP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 414/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-23

izvršilni naslov - stečaj - priznana terjatev v stečajnem postopku - napotitev na pravdo

Po prekinitvi pravdnega postopka zaradi začetega stečaja nad dolžnikom - toženo stranko je prvostopno sodišče napačno tolmačilo obvestilo stečajnega upravitelja, da je v stečaju priznal prijavljeno upniško terjatev - ki je predmet te pravde, kot predlog toženca na nadaljevanje prekinjenega pravdnega postopka.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in pravdni postopek ustavi.

Pritožnik je izpodbijal sklep sodišča prve stopnje, s katerim je bila tožba zavržena. V pritožbi je navedel, da ni vložil niti tožbe niti izvršilnega predloga na podlagi verodostojne listine.

Upnik je dne 9.6.1992 vložil izvršilni predlog na podlagi izvršilnega naslova - pravnomočnega sklepa, s katerim je bilo dolžniku na podlagi verodostojne listine naloženo plačilo. Prvostopno sodišče je napačno obravnavalo ugovor zoper sklep o dovoljeni premičninski izvršbi po členu 55a ZIP, namesto po členih 50 do 54 ZIP in začelo pravdni postopek.

Po prekinitvi pravdnega postopka zaradi začetega stečaja nad dolžnikom - toženo stranko je prvostopno sodišče napačno tolmačilo obvestilo stečajnega upravitelja, da je v stečaju priznal prijavljeno upniško terjatev - ki je predmet te pravde, kot predlog toženca na nadaljevanje prekinjenega pravdnega postopka.

Sodišče je vodilo pravdni postopek brez tožbe oz. izvršilnega iz 2. odst. 35. člena ZIP, poleg tega je o terjatvi že pravnomočno odločeno v izvršilnem sklepu prvostopnega sodišča opr. št. Ig 185/92 z dne 14.5.1992 in je tudi pripoznana s strani stečajnega upravitelja na 1. naroku za prizkus upniških terjatev dne 7.12.1992 v stečajnem postopku opr. št. St 10/92. Zato je pritožbeno sodišče z uporabo določila 2. odstavka 369. člena ZPP razveljavilo prvostopno odločbo in postopek ustavilo.

ZIP člen 35/2,  50,  51,  52,  53,  54,  35/2,  50,  51,  52,  53,  54.  ZPPSL člen 144,  144.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 478/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-16

vpis sprememb v sodni register - dopolnitev predloga - zavrženje predloga

Procesna sankcija zavrženja predloga je nastopila po 2. odstavku 30. člena Zakona o sodnem registru.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Predlagatelj se je pravočasno pritožil zoper sklep o zavrženju predloga za registrski vpis spremembe osnovne vloge, ustanoviteljev in dejavnosti. V pritožbi je navedel, da je 30.6.1994 poslal sodišču zahtevane dokumente.

Prvostopno sodišče je s odredbo z dne 1.7.1994 naložilo predlagatelju, da v roku 8 dni dopolni vlogo z sklepom skupščine o povečanju osnovne vloge v notarskem (odvetniški) obliki - 29. člen Uredbe o vpisu družb in drugih pravnih oseb v sodni register - v nadaljevanju Uredba (Ur.l.RS št. 20/94), izjavo o izstopu v notarski obliki - 33.člen Uredbe, itd.

Istega dne to je 1.7.1994 je na sodišče prispela vloga predlagatelja, kateri so bile priložene prečiščeno besedilo družbene pogodbe v notarskem zapisu, matična številka in potrdilo o državljanstvu.

Predlagatelju, ki je prejel dne 6.7.1994 zahtevo sodišča je moralo biti očitno, da večine od sedmih zahtevanih dopolnil predlaganega vpisa s vlogo z dne 30.6.1994 ni izvršil. Zato ostane njegovo sklicevanje na poslano dopolnitev - brez uspeha. Procesna sankcija zavrženja predloga je nastopila po 2. odstavku 30. člena Zakona o sodnem registru.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 576/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-16

Kot naročnik prevoza je tožena stranka dolžna plačati prevozniku izvršeno storitev.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine, ki ga je vložila dne 15.4.1993, zahtevala od tožene stranke prevoznino v znesku 25.377,10 sit spp. Po ugovoru tožene stranke in opravljeni glavni obravnavi, je sodišče prve stopnje s sodbo vzdržalo v v veljavi naložitveni del izvršilnega sklepa in toženki naložilo plačilo pravdnih stroškov.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi izpodbijala prvostopno sodbo, smiselno zaradi napačne uporabe materijalnega prava, češ da ni dolžna plačati prevoznine ker blaga ni prejela. Ponovila je je predhodne navedbe, da je blago zasegla in nato prodala carina, ker je izviralo iz ZRJ in je bilo pod embargom. Prevoznik takega blaga ne bi smel naložiti.

Tožeča stranka je v odgovoru na pritožbo predlagala zavrnitev pritožbe.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: V postopku majhne vrednosti prvostopno sodišče ni kršilo procesnega zakona. Pravilni so tudi materijalno-pravni zaključki o plačilni obvezi prevoznine. Glede na pritožbene navedbe pa je še dodati: Tožena stranka je v postopku navedla, da je naročila tožnici prevoz razsutega blaga - ovsa iz Lenty-a na Madžarskem do Križevcev. Iz zapisa tega naročila izhaja natančno navodilo prevozniku glede kraja prevzema blaga. Očitno je torej tožena stranka tista, ki je naročila - kupila blago in kršitev embarga ne zadeva prevoznika, temveč toženo stranko.

Iz navedenih razlogov je pritožba tožene stranke neutemeljena. Kot naročnik prevoza je tožena stranka dolžna plačati prevozniku izvršeno storitev.

Izrek o pritožbenih stroških temelji na določilu člena 166/I v zvezi s členom 154/I ZPP. Tožeča stranka ni priglasila stroškov za odgovor na pritožbo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 445/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-02

stečajni postopek - prerekanje terjatve - izvršilni naslov

Del prijavljene terjatve temelji na izvršilnem naslovu, zato bi moralo sodišče prve stopnje po določilu 3.odstavka 144. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS št. 67/93) v tem obsegu napotiti na ugotovitveni postopek tistega, ki je terjatev prerekal.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Stečajni upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je upnika zaradi ugotovitve obstoja prijavljene terjatve 13,505.120,70 sit napotilo na pravdo. V pritožbi je navedel, da bi moralo prvostopno sodišče napotiti na pravdo stečajnega dolžnika, saj upnik opira prijavljeno terjatev na tri pravnomočne izvršilne predloge, devet računov in upnikov stroškovnik v tej stečajni zadevi.

Iz zapisnika o prvem naroku za preizkus upniških terjatev, ki je bil opravljen dne 8.9.1994 je razvidno, da je stečajni upravitelj v celoti prerekal navadeno terjatev. Iz upnikove prijave v tem stečajnem postopku izhaja, da se je skliceval na prijavo za svojo terjatev v stečajnem postopku zoper istega dolžnika opr. št. St 20/90, ki se je končala s prisilno poravnavo. Upnik je v prijavi navedel, da je že v tistem stečajnem postopku bila njegova terjatev prerekana, in da je začel ugotovitvene pravdne postopke, v katerih pa ni bilo razsojeno. Upnik se je skliceval na prijavo v cit. stečaju za znesek 3,490.022,90 sit in znesek 752.947,20 sit spp.

Pritožbeno sodišče je vpogledalo stečajni spis St 20/90 prvostopnega sodišča in ugotovilo, da je v upnikovi prijavi z dne 30.3.1992 naveden znesek 3,490.022,90 sit za katerega je sam navedel, da je bil izvršilni predlog zavrnjen - v tem obsegu upnik torej nima izvršilnega naslova. V istem stečajnem spisu je tudi upnikova prijava z dne 21.2.1992 za znesek 752.947,20 sit. Ta znesek temelji na izvršilnih sklepih št. III Ig 2230/91 za glavnico 327.097,20 sit, št.

I Ig 2273/91 za glavnico 4.000,00 sit in št. I Ig 4638/91 za glavnico 12.016,50 sit in osmih računov. Pritožbeno sodišče je v izvršilni pisarni prvostopnega sodišča vpogledalo cit. spise in ugotovilo, da so sklepi pravnomočni ter poslani SDK.

Glede na navedeno temelji del prijavljene terjatve na izvršilnem naslovu in bi moralo sodišče prve stopnje po določilu 3.odstavka 144. člena zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. RS št. 67/93) v tem obsegu napotiti na ugotovitveni postopek tistega, ki je terjatev prerekal.

Upnik bo od prijavljenih in obračunanih obresti v skupnem znesku 9,262.150,60 sit moral v skladu s 3.odst.137. člena navesti kolikšen del obresti ima pravno podlago v pravnomočnih treh izvršilnih sklepih. Prvostopno sodišče bo nato odločilo o tem za kateri del terjatve mora začeti ugotovitveni postopek sam upnik in za kateri del tisti, ki je terjatev prerekal.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 215/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-07

279. člen zakona o obligacijskih razmerjih je kogento določilo - višino zamudnih obresti določi država s posebnim predpisom. Kogentnost te norme izhaja tudi iz naslednjega odstavka istega člena, ki kot izjemo dovoljuje višje zamudne obresti pri kreditnih poslih, kjer je pogodbena obrestna mera višja od predpisanih zamudnih obresti.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine, ki ga je vložila dne 9.7.1992, zahtevala od tožene stranke obračunane obresti v znesku 245.983,50 sit z zakonitimi zamudnimi obrestmi od vložitve predloga dalje in stroške. Po ugovoru tožene stranke in opravljeni glavni obravnavi je sodišče prve stopnje razsodilo tako, da je izvršilni sklep o naložitvi plačila vzdržalo v veljavi za 41.120,00 sit spp, razveljavilo pa je cit. sklep za presežnih 204.863,50 sit spp in v tem obsegu zahtevek zavrnilo.

Tožeča stranka je v pravočasni pritožbi izpodbijala le tisti del prvostopne sodbe, s katerim je bil njen zahtevek zavrnjen. Sklicevala se je na podpisano pogodbo o poslovnem sodelovanju z dne 20.5.1991 v kateri je dogovorjena obrestna mera zamudnih obresti.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materijalno pravo tako, da je tožeči stranki priznalo le zamudne obresti po zakonu o obrestni meri zamudnih obresti (Ur.l. RS št. 14/92 in 13/93). Pritožbeno sodišče tudi ni našlo kršitev procesnega zakona. Glede na pritožbena izvajanja pa je še dodati: Najprej je potrebno ugotoviti, da v predloženi pogodbi višina zamudnih obresti ni določena ali določljiva. Sklicevanje na "obresti kot so pri Ljubljanski banki" ne omogoča opredelitve ali gre za obresti te banke za depozite ali kredite in za kakšne depozite oz.

kredite. Vendar pa je bistvena za razsojo ugotovitev, da je 279. člen zakona o obligacijskih razmerjih kogento določilo - višino zamudnih obresti določi država s posebnim predpisom. Kogentnost te norme izhaja tudi iz naslednjega odstavka istega člena, ki kot izjemo dovoljuje višje zamudne obresti pri kreditnih poslih, kjer je pogodbena obrestna mera višja od predpisanih zamudnih obresti.

Prvostopno sodišče je izračunalo zakonite zamudne obresti s računalniškim programom Vrhovnega sodišča RS, ki temelji na cit.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranka ni priglasila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 434/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-11-23

umik ugovora - umik tožbe - plačilni nalog

Umik ugovora, ki ima po 2. odst. 456. člena ZPP za posledico, da že po samem zakonu postane plačilni nalog pravnomočen - mora biti izrecno izjavljen.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Prvostopno sodišče je s sklepom vzelo na znanje delni umik ugovora in delni umik tožbe. Zoper sklep se je pravočasno pritožila tožena stranka in navedla, da je s kompenzacijo dne 25.8.1993 plačala še sporne obresti in izvršilne stroške in zato sodišče neutemeljeno vzdržalo v veljavi naložitveni izvršilni sklep v tem delu.

Pritožba je utemeljena iz naslednjih razlogov: Prvostopno sodišče je iz vloge tožene stranke z dne 21.7.1993 zmotno štelo, da je toženka umaknila ugovor za obresti in stroške. Iz te vloge na list. št. 7 izhaja le njena navedba, da je z kompenzacijama z dne 5.4.1991 in 14.11.1991 plačana celotna glavnica - in predlog sodišču, da naj glede na nesporne dokaze odloči izven naroka. Zato v tej zadevi ni mogoče šteti, da je toženka umaknila ugovor.

Glede na povedano pa mora sodišče upoštevati celoten umik tožbenega zahtevka, ki ga je tožeča stranka izjavila v svoji vlogi brez datuma, ki je prispela na sodišče dne 17.8.1993 - list. št. 11. Sodišče bo postopalo po členu 193 ZPP.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker niso bili priglašeni.

ZPP (1977) člen 193,  456/2,  193,  456/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 725/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-12-22

ugovor tretjega - odlog izvršbe - pravica do pritožbe - nedovoljena pritožba

Dolžnik nima pravice do pritožbe zoper sklep, s katerim je zavrnjen ugovor tretjega zoper sklep o izvršbi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo ugovor B.

A. zoper izvršbo, prav tako pa tudi njegov predlog za odlog izvršbe.

Zoper ta sklep se pritožuje dolžnik in zatrjuje, da je vložil tožbo za ugotovitev, da je lastnik prostorov, ki sta predmet izvršbe.

Lastnik je postal na podlagi določb 116. člena Stanovanjskega zakona.

Z lastnimi sredstvi je namreč iz konjskih hlevov uredil sporna prostora in tako pridobil lastninsko pravico.

Pravico do ugovora iz 5. poglavja ZIP ima le tretji, to je tisti, ki trdi, da ima glede predmeta izvršbe tako pravico, ki preprečuje izvršbo. Dolžnik pravice do tega ugovora nima, kot tudi ne pravice predlagati odlog izvršbe po 65. členu ZIP. Tudi ta pripada le tretjemu, torej tistemu, ki je zahteval, naj se izvršba na določen predmet izreče za nedopustno. Čim je tako, dolžnik tudi ni upravičen do pritožbe zoper sklep, s katerim sta zavrnjena ugovor tretjega in njegov predlog za odlog izvršbe. Ker je torej dolžnikova pritožba nedovoljena (3. odstavek 358. člena ZPP), jo je pritožbeno sodišče zavrglo (167. člen ZPP).

ZPP (1977) člen 358,  358/3,  358,  358/3.  ZIP člen 56,  65,  56,  65.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sodba Cpg 436/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-12-21

obračun zamudnih obresti - verodostojna listina - zamuda

Obračun zamudnih obresti velja kot verodostojna listina samo v fazi mandatnega ali izvršilnega postopka. Po ugovoru v pravdi mora tožnica dokazovati pravico do obresti z celotno dokumentacijo - dobavnico, računom in bančnim potrdilom o času zamudnega plačila.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka je z izvršilnim predlogom na podlagi verodostojne listine, ki ga je vložila dne 12.7.1990, zahtevala od tožene stranke obračunane obresti v znesku 365.390,60 SIT spp. Po ugovoru tožene stranke je tožnica med pripravami na glavno obravnavo umaknila tožbo 225.766,70 sit spp, sodišče pa je s sodbo zavrnilo nadaljni tožbeni zahtevek za plačilo zneska 139.623,90 sit spp.

Tožena stranka je v pravočasni pritožbi izpodbijala le sodbo, s katero je bil njen zahtevek zavrnjen. V pritožbi je navedla, da je dovolj precizirala svoj zahtevek, ki se nanaša na obresti za leto 1989. Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopno sodbo v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da pritožba ni utemeljena in sicer iz naslednjih razlogov: Tožeča stranka je zahtevala obresti po predloženem obračunu, iz katerega je razvidno, da se nanaša na prepozno plačane račune v letu 1989. Po ugovoru tožene stranke je tožnica umaknila tožbo za 225.766,70 sit, na da bi navedla po katerih računih umika obresti.

Načeloma velja, da zadošča obračun zamudnih obresti kot verodostojna listina samo v fazi mandatnega ali izvršilnega postopka. Po ugovoru v pravdi pa mora tožnica dokazovati pravico do obresti z celotno dokumentacijo - dobavnico, računom in bančnim potrdilom o času zamudnega plačila. V konkretni zadevi je tožena stranka oporekala samo temu, da je del računov zajet v drugi pravdni zadevi ter višini obračunanih obresti. Zato je sodišče dvakrat preložilo obravnavo, da bi tožeča stranka predložila dokazila iz katerih bi lahko sodišče ugotovilo utemeljenost zahtevka za obresti v znesku 139.623,90 sit.

Teh dokazil tožnica ni predložila. Zato je prvostopno sodišče utemeljeno zavrnilo tožbeni zahtevek.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih stranka ni priglasila.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.