VSK sodba in sklep Cp 243/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-05-05

Če razvezani zakonec med pravdo zaradi ugotovitve obsega skupnega premoženja in deleža na njem odsvoji določen del nepremičnine, ki je skupna last pravdnih strank, mora sodišče odločiti tudi o tem delu premoženja, skladno z določilom člena 195/1 ZPP.

Pritožbama obeh pravdnih strank se delno ugodi ter se zato pobijana sodba spremeni na pritožbo tožeče stranke v odločbi o obsegu skupnega premoženja tako, da spada v skupno premoženje pravdnih strank tudi nepremičnina s parcelno št. 5456; na pritožbo tožene stranke pa odločba o višini deležev strank tako, da znaša delež tožnice 1/3, delež tožene stranke pa 2/3 ter v tretjem odstavku izreka tako, da je toženec dolžan plačati tožnici 299,00 SIT (in ne 324,00 SIT) z zamudnimi obrestmi od 07.11.1988 dalje do plačila, vse v 15 dneh. Sicer se pritožbi obeh pravdnih strank v preostalem delu zavrneta kot neutemeljeni in se v nespremenjenem delu potrdita sodba in sklep sodišča prve stopnje. Stranki nosita vsaka svoje pritožbene stroške.

S pobijano sodbo je sodišče prve stopnje ugotovilo, da predstavlja skupno premoženje pravdnih strank vse nepremično premoženje - razen parcelne št. 4471 in 5456 - upoštevajoč pri tem tudi že popravni sklep - ter da znaša delež tožnice na tem in preostalem premoženju 40%, delež toženca pa 60% in da je v skladu s tako ugotovljenim deležem toženec dolžan plačati tožnici za prisojene predmete 40% njihove vrednosti, to je 324,00 SIT po stanju na dan 7.11.1988 z obrestmi, medtem ko je višji tožbeni zahtevek zavrnilo (glede obsega za parcelni št. 4471 in 5456), glede deležev pa višji zahtevek toženca. V razlogih sodbe in popravnega sklepa je podalo tudi ustrezne razloge za svojo odločitev. Zoper sodbo se pritožujeta obe pravdni stranki, pri čemer uveljavljata obe vse pritožbene razloge in predlagata, da se v zanju neugodnih delih spremeni ali razveljavi.

Po pritožbenih trditvah tožnice bi moralo sodišče prve stopnje naložiti tožencu izdajo zemljiškoknjižne listine tudi glede parcelnih št. 5407 in 5408 ter 5056. Pri tem je namreč pomembno, ali je bila nepremičnina odtujena med visečnostjo pravde, saj sodba učinkuje tudi zoper pravnega naslednika (185/1 ZPP). Isto velja za parcelno št. 1042/1, ki sta jo stranki kupili skupaj.

Tožnica predlaga, da se jo oprosti tudi plačila taks ter prilaga potrdilo o premoženjskem stanju.

Toženec pa navaja v pritožbi, da sodišče ni upoštevalo vseh navodil razveljavitvenega sklepa in zato odločba ponovno ni pravilna. Od upoštevanih dvajset let je bila tožnica zaposlena le šestnajst let v ..., kjer je zaslužila največ 1/2 toženčeve plače. Vse dohodke obeh je mogoče ugotoviti pri SPIZ. Na strani toženca ni upoštevana okoliščina, da je sporno premoženje po odselitvi tožnice zboljšal, da je imel lastne prihranke in posebno premoženje in da je dobil od staršev določene prispevke. Znesek, ki je bil priznan tožnici, ni dokazan. Tožnica je odšla iz hiše 6.3.1981 ter od tedaj dalje, to je dvanajst let je toženec vzdrževal celotno kmetijo, skrbel za otroke, ki so ostali pri njem in tudi to kaže, da je bila tožnica tudi kot mati slaba. Pravdni stranki sta se pritožili tudi zoper popravni sklep, s katerim je sodišče prve stopnje določilo deleža tudi na parcelnih št. 5407 in 5408 ter določilo znesek stroškov, ki jih mora toženec plačati tožnici v višini 5.919,00 SIT. V pritožbah zoper ta sklep v kratkem ponavljata svoji stališči, iznešeni v pritožbi zoper sodbo.

Pritožbi pravdnih strank sta le delno utemeljeni.

K pritožbam glede obsega skupnega premoženja: Sodišče prve stopnje je s popravnim sklepom 16.2.1993 pravilno popravilo napako pri parcelnih št. 5407 in 5408 vl. št. 3752 k.o...., glede katerih je v 1. odstavku pobijane sodbe ugotovilo, da predstavljata skupno premoženje in je v skladu s tem pravilno ugotovilo, da ima tožnica tudi na teh dveh parcelah pripadajoči del lastnine, s čimer je odpravilo očitno napako, ki se je pripetila v izreku pobijane sodbe z dne 21.1.1993. Tožnica pa neutemeljeno pobija navedeno sodbo v odločitvi glede parcelne št. 1042/1, saj izhaja iz 1. in 2. odstavka sodbe, da je sodišče prve stopnje tako ugotovilo, da predstavlja tudi ta parcelna št. skupno premoženje pravdnih strank do 1/4 in je v 2. odstavku pravilno odločilo, da ima tožnica tudi na tem delu premoženja delež. Je pa nadalje utemeljena tožničina pritožba še v delu, ki se nanaša na parcelno št. 5456, ki jo je toženec v teku te pravde daroval sinu. Po določilu 195. člena ZPP namreč okolnost, če katera od strank odtuji stvar ali pravico med tekom pravde, to ni ovira, da se pravda med istima strankama ne dokonča. V skladu s takim pravnim stališčem - samo dejansko stanje pa ni sporno - je pritožbeno sodišče ugodilo tožničini pritožbi tudi v tem delu ter pobijano sodbo spremenilo tako, da je ugotovilo, da predstavlja tudi nepremičnina s parcelno št. 5456 skupno premoženje pravdnih strank in da ima tožnica tudi na tem delu premoženja lastninski delež.

Kolikor toženec pobija ugotovitve, ki se nanašajo na zgoraj navedeni del skupnega premoženja, toženčeva pritožba ni utemeljena tako iz razlogov, ki so navedeni zgoraj kot iz razlogov, ki jih predvsem vsebuje sodba sodišča prve stopnje. Namreč tudi to premoženje je bilo pridobljeno med skupnostjo pravdnih strank tako kot ostalo premoženje, s skupnim delom in zato predstavlja skupno premoženje.

Isto velja tudi glede ugotovitve vrednosti predmetov, ki si jih je prisvojil toženec med pravdo in katerih vrednost je bila ugotovljena s pomočjo izvedenca 5.9.1988 na 8,100.000 takratnih din oz. sedaj 810,00 SIT (list. št. 64), kar pritožbeno sodišče sprejema, saj so te ugotovitve tako glede vrste predmetov kot vrednosti zanesljivo ugotovljene, toženec pa jih s čim konkretnim ne pobija. Od navedene vrednosti zato pripada tožnici sorazmeren del deleža, ki bo zneskovno natančneje opredeljen v drugem delu obrazložitve te odločbe.

Glede deleža pravdnih strank: V tem delu pa je po oceni pritožbenega sodišča delno utemeljena pritožba tožene stranke. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da sta pravdni stranki živeli in skupaj pridobivali cca dvajset let, da sta imeli v zakonu dva otroka, da sta bili obe zaposleni in hkrati delali na kmetiji ter na drugi strani, da je tožnica posebej skrbela za otroka in gospodinjstvo, toženec na drugi strani pa, da je z domače kmetije v ... pripeljal določeno premoženje, med drugim dve govedi ter denarna sredstva in razne uporabne predmete, da je po starših dedoval solastniški delež očetove kmetije in s tem pridobil določen dohodek in da je bil toženčev osebni dohodek znatno višji od tožničinega (tožnica je tako prejela v primerjalnem obdobju 463.175 takratnih din, toženec pa na drugi strani 694.469 takratnih din).

Take ugotovitve so po oceni pritožbenega sodišča nudile zanesljivo dejansko podlago za pravni zaključek, da znaša toženčev delež na skupnem premoženju 2/3, tožničin delež pa 1/3, zaradi česar je toženčevi pritožbi v tem smislu tudi ugodilo in zadevno odločitev sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je ugotovilo tožničin delež na skupnem premoženju v višini 1/3, toženčev pa v višini 2/3. V skladu s tako ugotovitvijo deležev pravdnih strank na skupnem premoženju pa je spremenilo odločbo sodišča prve stopnje v 3. odstavku izreka, s katerim je tožencu naložena denarna obveznost tožnici tako, da je toženec dolžan plačati tožnici 1/3 vrednosti prisvojenega premičnega premoženja, to je 299,00 SIT z zamudnimi obrestmi od 7.11.1988 dalje, (s čimer ostaja obrestni zahtevek glede časovnega obdobja nespremenjen). Pritožbeno sodišče tako v tem delu sprejema vse odločilne in pomembne ugotovitve sodišča prve stopnje, je pa na podlagi ugotovljenega dejanskega stanja delno spremenilo sodbo zaradi delno drugačne materialnopravne presoje zadeve.

Sprememba sodbe temelji na 4. točki 373. člena ZPP.

ZZZDR člen 52,  53,  52,  53.  ZPP (1977) člen 195,  195.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.