TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep Cpg 915/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-10

ugotovitvena tožba - pravni interes - stečaj - napotitev na pravdo - priznanje terjatve

Če stečajni upravitelj upniku prizna prijavljeno terjatev, ni podan upnikov pravni interes za tožbo na ugotovitev njenega obstoja. Tak pravni interes dobi upnik šele s sklepom o napotitvi na pravdo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je zavrglo tožbo tožeče stranke na ugotovitev obstoja njene terjatve do tožene stranke, ki je v stečaju, ker tožeča stranka terjatve ni prijavila v stečajnem postopku, zaradi česar nima pravnega interesa za pravdo.

Zoper sklep se je tožeča stranka pravočasno pritožila zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter predlagala njegovo razveljavitev. Navedla je, da je terjatev prijavila v stečajnem postopku, v katerem ji je bila v celoti priznana, zato ima pravni interes za pravdo.

Pravni interes za pravdo zoper stečajnega dolžnika zaradi ugotovitve obstoja terjatve ima samo upnik, ki ga je na tako pravdo napotil stečajni senat. Dokler napotitvenega sklepa nima, upnik ne more vložiti take tožbe. Napotitveni sklep pa stečajni senat izda samo v primeru, ko je bila terjatev upnika na naroku za preizkus terjatev prerekana (1. odst. 127. člena ZPPSL). Priznanje terjatve pa ima za posledico, da se terjatev šteje za ugotovljeno (3. odst. 125. člena ZPPSL), zaradi česar jo bo stečajni senat moral upoštevati pri glavni razdelitvi (primerjaj določbe 139. do 146. člena ZPPSL).

Tožeča stranka torej nima pravnega interesa za to tožbo, zaradi česar je sodišče prve stopnje ravnalo pravilno, ko jo je zavrglo, čeprav iz drugih (ob ustreznem dejanskem stanju tudi pravilnih) razlogov (2. odst. 187. člena ZPP). Neutemeljeno pritožbo je sodišče druge stopnje na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP zavrnilo in potrdilo napadeni sklep.

ZPPSL člen 125,  125/3,  127,  127/2,  125,  125/3,  127,  127/2.  ZPP (1977) člen 187,  187/2,  187,  187/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Kp 98/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-10

Nedelje, prazniki in drugi dela prosti dnevi se ne odštevajo od rokov, določenih v zakonu. Le, če je zadnji dan roka praznik, sobota ali drug dan, ko se pri sodišču ne dela, se izteče rok s pretekom prvega prihodnjega delavnika.

Pritožba obd. B.K. se kot neutemeljena zavrne.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje zoper imenovanega obdolženca na podlagi 382. člena ZKP v zvezi s IV. odstavkom 443. člena ZKP zavrglo pritožbo proti sodbi temeljnega sodišča.

Proti temu sklepu se pritožuje obdolženec, ki uveljavlja zmotno ugotovitev dejanskega stanja in predlaga, da se pritožba upošteva kot pravočasna.

Sodišče prve stopnje je svojo ugotovitev, da je obdolženčeva pritožba prepozna, oprlo na podatek povratnice, da je obdolženec sodbo prejel dne 17.12.1993. Obdolženec pa v pritožbi zoper sklep, s katerim je sodišče prve stopnje njegovo pritožbo zavrglo kot prepozno, navaja, da je sodbo zanj sprejela druga oseba, sam pa je sodbo dobil dne 18.12.1993. Vendar pa je bila obdolženčeva pritožba zoper sodbo prepozna, četudi se šteje, da je obdolženec sodbo prejel dne 18.12.1993, kot sam navaja. V tem primeru je 8-dnevni rok za pritožbo pretekel dne 26.12.1993. Ker pa je dne 26.12.1993 bila nedelja, se rok za pritožbo podaljša na naslednji delovni dan, to je 27.12.1993. Vendar pa je iz podatkov na pritožbi razvidno, da je bila pritožba oddana neposredno na sodišču dne 29.12.1993, to pa je prepozno.

Obdolženec zmotno meni, da je treba iz pritožbenega roka odšteti vse dela proste dneve, kar pa je v nasprotju z določili člena 91 Zakona o kazenskem postopku. Iz povedanega sledi, da je obdolženec pritožbo vložil po preteku roka za pritožbo, zato je sodišče prve stopnje pravilno ravnalo, ko je takšno pritožbo zavrglo kot prepozno.

Glede na vse navedeno je bilo treba obdolženčevo pritožbo zavrniti kot neutemeljeno.

ZKP člen 91,  91/2,  91/4,  91,  91/2,  91/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Kp 167/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-24

Rok, ki ga je sodišče dalo javnemu tožilcu na njegovo zahtevo za popravo obtožnice, je le instrukcijski, zato prekoračenje tega roka nima nobenih pravnih posledic za obtožbo javnega tožilca.

Pritožbi javnega tožilca se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

Z uvodoma navedenim sklepom je sodišče prve stopnje ob uporabi določila III. odst. 76. čl. ZKP zavrglo obtožbo temeljnega javnega tožilstva zoper obd. E.M. zaradi kaznivega dejanja po čl. 171/I KZ RS. Proti temu sklepu se pritožuje javni tožilec zaradi nepravilne uporabe določila III. odst. 76. čl. ZKP in predlaga, da se izpodbijani sklep razveljavi. Pritožba je utemeljena. Pri preizkusu obtožnice bi moralo sodišče prve stopnje uporabiti določila čl. 263/2 ZKP. To določilo je sodišče prve stopnje sicer upoštevalo, ko je na zahtevo javnega tožilca s sklepom z dne 8.10.1993 rok za popravo obtožnice podaljšalo do 31.12.1993. Javni tožilec do tega roka res ni popravil obtožbe tako, da bi obsegala vse, kar mora obsegati po čl. 262 ZKP, to je osebne podatke, če že ne prav vseh, ki so določeni v čl. 218 ZKP, pa vsaj naslov obdolženčevega bivališča, da bi mu sodišče lahko vročilo obtožbo. V obravnavanem primeru je javni tožilec sicer zamudil rok 31.12.1993, ki je bil določen v omenjenem sklepu, vendar zamuda tega roka, ki je instrukcijski, ne more imeti nobenih pravnih posledic. Glede na navedeno je bilo treba utemeljeni pritožbi javnega tožilca ugoditi ter izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nadaljnji postopek.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Kp 69/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-10

Po tem, ko je sodišče prve stopnje v postopku za preklic pogojne obsodbe ugotovilo, da obsojenec ni izpolnil posebnega pogoja, je pogojno obsodbo preklicalo. Zatem je obsojenec posebni pogoj izpolnil ter se tudi pritožil zoper sodbo sodišča prve stopnje. Ker je bil posebni pogoj izpolnil, je pritožbeno sodišče s sklepom stavilo postopek za preklic pogojne obsodbe.

Pritožbi obsojenca se ugodi in se postopek za preklic pogojne obsodbe, izrečene s sodbo Temeljnega sodišča ..., opr.št. K ..... z dne 18.9.1991, ustavi.

Z uvodoma navedeno sodbo sodišča prve stopnje je bilo odločeno, da se pogojna obsodba, izrečena obsojenemu N. D. s sodbo Temeljnega sodišča v ...., opr.št. K ..... z dne 18.9.1991 prekliče in se odredi izvršitev v njej določene kazni 5 mesecev zapora.

Proti tej sodbi se pritožuje obsojenčev zagovornik, ki uveljavlja vse pritožbene razloge iz člena 363 ZKP in predlaga, da se izpodbijana sodba razveljavi.

Obsojenčev zagovornik je kot listinski dokaz k pritožbi predložil potrdilo z dne 13.12.1993, ki ga je podpisala oškodovanka M. K. in s katerim potrjuje, da ji je obsojenec dne 13.12.1993 izročil znesek 2.500,00 tolarjev, kar predstavlja poplačilo za znesek 610,00 tolarjev s pripadajočimi obrestmi od nastanka dolga in da je s tem svojo obveznost N. D. v celoti izpolnil. Glede na to, da je obsojenec svojo obveznost določeno kot posebni pogoj v pogojni obsodbi, izpolnil, je bilo treba postopek za preklic pogojne obsodbe ustaviti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 131/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-16

Neobrazloženo pritožbo more preizkusiti pritožbeno sodišče le v okviru, ki ga določa drugi odstavek 365. člena ZPP.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom o dedovanju v izreku pod A ugotovilo obseg zapuščine in njeno vrednost, v izreku pod B pa proglasilo za dedinji zapustnikovega premoženja njegovo hčerko J.C. in vnukinjo A.F., vsako do 1/2 zapuščine. V izreku pod C je naročilo LB Mestni hranilnici, da iz hranilne knjižice izplača vsaki dedinji 1/2. Proti sklepu se pritožuje zakonita dedinja, zapustnikova vnukinja A.F. V pritožbi navaja, da ne soglaša z ugotovitvijo, da sodi v zapuščino 98 % nepremičnine, vpisane v vl.št. 420 k.o. M., saj se ne strinja, da je iz naslova vlaganj in dela solastnica nepremičnine le do 2 %. Preverila bo, če je pravdna zadeva II P 268/88 že pravnomočno končana in če so še možnosti za drugačno odločitev. V primeru, da pooblaščenec ni vložil rednih in izrednih pravdih sredstev, bo to storila sama. Višjemu sodišču predlaga, da to zadevo odstopi JT R Slovenije, da predlaga zahtevo za varstvo zakonitosti. Ker je brez lastnih sredstev za preživljanje, prosi, da jo sodišče oprosti plačila sodnih taks.

Pritožnica je bila med zapuščinskim postopkom napotena na pravdo, ker je na podlagi določbe 32. člena Zakona o dedovanju izločevala iz zapuščine 1/2 vl. št. 420 k.o. M. Ta pravdna zadeva je bila pravnomočno zaključena dne 2.6.1993 s sodbo III P 268/88 z dne 23.10.1992 Temeljnega sodišča v Ljubljani, enote v Ljubljani v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani z dne 2.6.1993, opr. št. I Cp 65/93. S citirano sodbo je bilo ugotovljeno, da je pritožnica solastnica do 2 % nepremičnine vl. št. 420 k.o. M., ki tedaj ne sodita v zapuščino po pokojnem J.B. Na podlagi te pravnomočne sodbe je zapuščinsko sodišče z izpodbijanim sklepom ugotovilo, da sodi v zapuščino 98 % omenjene nepremičnine. Zato nasprotnega pritožnica v pritožbi proti sklepu o dedovanju ne more več uveljavljati. V zvezi z njenimi pritožbenimi trditvami in predlogi, ki se nanašajo na izredna pravna sredstva, pa ji je potrebno povedati, da so roki za njihovo vložitev že potekli.

Odločitev prvega sodišča je tedaj v dejanskem in pravnem pogledu pravilna. Ker pa prvo sodišče v postopku tudi ni zagrešilo kakšne absolutne bistvene kršitve določb postopka, na kar mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti (drugi odstavek 365. člena ZPP v zvezi s čl. 163 ZD), je pritožbo dedinje zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep prvega sodišča po določbi 2. točkw 380. člena ZPP v zvezi s členom 163 ZD.

O pritožbenem predlogu za oprostitev plačila sodnih taks bo moralo odločiti prvo sodišče (prvi odstavek 173. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 365,  365/2,  365,  365/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1504/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-02

pritožba - neobrazložena pritožba - meje preizkusa sodbe sodišča prve stopnje

Če pritožnik ne navede razlogov, iz katerih izpodbija odločbo prvega sodišča, gre za neobrazloženo pritožbo, ki jo mora sodišče druge stopnje preizkusiti le v okviru določbe drugega odstavka 365. člena ZPP.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Prvo sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo. Tako je odločilo, ker je ugotovilo, da jo tožeča stranka v skladu s sklepom sodišča z dne 21.6.1993 ni popravila.

Proti sklepu se pritožuje tožeča stranka. V pritožbi niza svoje poglede na politično in gospodarsko situacijo v družbi, opisuje svoj nastanek in spremembe v organiziranju, ter našteva postopke, ki jih je sprožila pred sodiščem. V zvezi s tem postopkom očita sodnici kršitev zakona in blatenje sodišča ter predlaga, da se omogočijo takojšnje civilne tožbe pred spremenjenim senatom ali posameznim uslužbencem.

Sodišče druge stopnje preizkusi odločbo prvega sodišča v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi (prvi odstavek 365. člena ZPP).

Pritožnica v svoji pritožbi ne navaja razlogov za svojo trditev o nezakonitosti postopka. Njena pritožba je tedaj neobrazložena in sodišče druge stopnje je zato moralo in moglo preizkusiti izpodbijani sklep in postopek pred njim le glede obstoja bistvenih kršitev določb pravdnega postopka absolutne narave (drugi odstavek 365. člena, drugi odstavek 354. člena , 381. člen ZPP), za katere pa ugotavlja, da jih prvo sodišče ni zagrešilo. Zato je pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep po določbi 2. točke 380. člena ZPP.

ZPP (1977) člen 365,  365/2,  365,  365/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 40/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-02

Trajno bolezensko stanje družinskega člana dolžnika ni razlog za odložitev izvršbe v izvršilnem postopku za izpraznitve stanovanja.

Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi.

Tudi ponovni predlog za odložitev izvršbe je prvo sodišče zavrnilo, narok za deložacijo pa odredilo za dan 18.2.1994 ob 10. uri.

Proti sklepu se pritožujeta dolžnika in navajata, da jima je bil sklep, ki ga izpodbijata, nepravilno vročen. Ponavljata, da ima njuna pet in pol let stara hčerka trajno bolezen - astmo, in svoje stališče, da podstrešnih sob ne bosta izpraznila, dokler jima stanovanjski sklad ne bo dodelil začasnega bivališča v samskem domu na podlagi razpisa, ki bo objavljen v mesecu februarju.

Pritožnika sta pritožbi priložila sodni pošiljki, v katerih se je nahajal tudi sklep, ki ga s pritožbo izpodbijata. Ker sta po lastnem zaznamku na pošiljkah le te prejela 17.1.1994 (enako tudi poročilo sodnega izvršitelja na l.št. 37 spisa), njuno pritožbo pa je prvo sodišče prejelo 19.1.1994, je pritožba pravočasna, vse trditve, ki se nanašajo na samo vročitev, pa so zato brez pomena.

Pravilna je ugotovitev prvega sodišča, da pogojev za odložitev izvršbe, naštetih v 63. členu ZIP, dolžnika nista izkazala. Že v prejšnjih odločbah sta prvo in to sodišče poudarili, da trajno bolezensko stanje hčerke dolžnikov, ki ga v pritožbi ponovno zatrjujeta, ni utemeljen razlog za odložitev izvršbe v smislu drugega odstavka 63. člena ZIP, ne glede na to, da nastanka znatnejše škode z deložacijo dolžnika ponovno ne zatrjujeta niti ne dokazujeta.

Povedano velja tudi za obljubljeno pomoč stanovanjskega sklada, ki iz razlogov, ki jih je v izpodbijanem sklepu navedlo prvo sodišče, tudi sicer ne more predstavljati razloga za odložitev izvršbe.

Odločitev prvega sodišča je v materialnopravnem pogledu pravilna, ker pa tudi ni zagrešilo kakšne absolutne bistvene kršitve določb postopka, na kar mora paziti pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti (drugi odtavek 365. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP), je pritožbo dolžnikov zavrnilo in potrdilo sklep prvega sodišča po določbi 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1600/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-03

S tem, ko je tožena stranka v poravnavo svojega dolga izdala tožeči stranki naročilnico, izpolnjeno le glede zneska, ne pa tudi blaga, in zapisala na njej sebe kot plačnika, je prevzela v izplačilo tožničin dolg do višine navedenega zneska.

Pritožba se kot neutemeljena zavrne in se izpodbijana sodba sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo vzdržalo v veljavi svoj sklep z dne 30.10.1991, opr. št. II Ig 1035/91 v tč. 1 in 3 izreka, tako, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki znesek 26.908,30 SIT z zakonitimi zamudnimi obrestmi od 27.4.1991 dalje do plačila in stroške v znesku 2.790,00 SIT, nadalje pa je naložilo toženi stranki še plačilo nadaljnjih pravdnih stroškov v znesku 24.350,00 SIT.

Proti tej sodbi se je pritožila tožena stranka iz vseh treh pritožbenih razlogov po čl. 353 ZPP. V pritožbi navaja, da tožena stranka ni v nobenem poslovnem razmerju s tožečo stranko. Res je sicer tožena stranka dolgovala določena sredstva RK K. in je v ta namen izročila le-temu ustrezno naročilnico. Ni pa bila izročena za nabavo športne opreme, niti ni bilo mišljeno, da bo na ta način poravnan dolg. Zato tožeči stranki ničesar ne dolguje. Pritožbeno sodišče naj zato izpodbijano sodbo tako spremeni, da tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da sodbo razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Iz pritožbe ni razvidno, kakšne procesne kršitve očita sodišču prve stopnje. Ob preizkusu izpodbijane sodbe v skladu z določilom čl. 365/II v zvezi s členom 354/II Zakona o pravdnem postopku (ZPP) pritožbeno sodišče ni našlo nobenih procesnih kršitev, na katere pazi po uradni dolžnosti. Ta pritožbeni razlog tožena stranka neutemeljeno uveljavlja.

Dejansko stanje, kakor ga je ugotovilo sodišče prve stopnje, med pravdnima strankama očitno ni sporno, kot to izhaja tudi iz pritožbenih navedb. Pritožba torej sama navaja, da je tožena stranka dolgovala Rokometnemu klubu K. določen znesek in da je v ta namen izročila le-temu ustrezno naročilnico. Ta naročilnica (priloga A 7) ima kot predmet naveden "blago po specifikaciji" in to v vrednosti 29.708,20 SIT, nadalje pa še, da naj se račun pošlje RK D. Da je dejansko šlo za poravnavo dolga, izhaja iz izpovedbe priče Ž. Š..

Tožena stranka pa je umaknila svoje dokazne predloge, s katerimi naj bi dokazala drugačno dejansko stanje. Sodišče prve stopnje je zato glede na dokaze, ki so bili predlagani in izvedeni, pravilno ugotovilo, da je šlo za prevzem dolga, dejansko za prevzem izpolnitve v skladu z določilom člena 446/V Zakona o obligacijskih razmerjih. Na pravilno ugotovljeno dejansko stanje je pravilno uporabilo materialno pravo. Neutemeljeno pritožbo je bilo zato treba zavrniti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba I Cp 1697/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-23

Če je med pravdo zaradi izpraznitve poslovnega prostora ta prostor v postopku denacionalizacije z upravno odločbo vrnjen upravičencu, to ni ovira, da se pravda med istima strankama ne dokonča.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje razsodilo, da je tožena stranka dolžna izprazniti poslovni prostor v T. v skupni površini 17 m2 ter ga izpraznjenega vseh oseb in stvari v roku 30 dni izročiti na razpolago tožeči stranki ter ji povrniti pravdne stroške v znesku 4.800,00 SIT v roku 8 dni pod izvršbo.

Zoper to sodbo se je pravočasno pritožila tožena stranka zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, zmotne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. V obrazložitvi pritožbe navaja, da je sodišče prve stopnje kršilo načelo prirejenosti postopkov, saj je bila odločitev, ali obstoji pravno razmerje med pravdnima strankama, odvisna od rešitve denacionalizacijskega postopka pred upravnim organom. V času odločanja o zahtevku je upravni organ že izdal odločbo in poslovni prostor, za katerega je tožeča stranka zahtevala izpraznitev, vrnil v last in posest prejšnjemu lastniku. V času pritožbe je ta odločba že pravnomočna in tožeča stranka ni več najemodajalka prostora in tako ni več aktivno legitimirana v tej pravdni zadevi, poleg tega pa taka sodba sedaj ni izvršljiva.

Vprašanje legitimacije, aktivne ali pasivne, je materialnopravno, ne pa procesno vprašanje. Če torej pred začetkom teka pravde (litispendence) upnik odstopi terjatev drugemu oz. mu je, kot v obravnavanem primeru, odvzeta na podlagi upravne odločbe, k tožbi ni več aktivno legitimiran in se njegov zahtevek zavrne kot neutemeljen, ker upnik - tožnik ni več subjekt zahtevka. Če pa do odstopa terjatve, oz. odtujitve stvari ali pravice, o kateri teče pravda, pride po nastopu litispendence, torej v teku pravdnega postopka, tožnik - upnik ostane še naprej stranka v pravdi, saj po izrecnem določilu 1. odst. 195. člena Zakona o pravdnem postopku to ni ovira, da se pravda med istima strankama ne dokonča. Upnik je tako kljub spremembi v materialnopravnem razmerju še vedno procesno legitimiran, saj mu navedeni predpis daje pravico voditi pravdo v svojem imenu za tujo materialno pravico. Pravnomočna sodba pa seveda veže tudi osebe, ki so po nastopu litispendence postale nasledniki pravdnih strank v materialnopravnem razmerju. Izpodbijana sodba torej je tudi izvršljiva.

Uveljavljani pritožbeni razlogi tako niso podani, drugostopno sodišče pa tudi ni našlo kršitev, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, zato je izpodbijano sodbo potrdilo (čl. 368 ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1569/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-24

Če odvetnik priglasi pooblastilo za stranko že po izdaji (in vročitvi) sodbe tožeči stranki, s tem ne more podaljšati pritožbenega roka. Rok za vložitev pritožbe se šteje od dneva, ko je bila sodba pravilno vročena tožeči stranki, ki v pravdi ni imela pooblaščenca.

Sodišče prve stopnje je v predmetni pravdni zadevi s sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, ki v teku pravdnega postopka ni imela zakonito izkazanega pooblaščenca. Zato je sodišče prve stopnje vročilo sodbo tožeči stranki neposredno in je tožeča stranka sodbo prejela 9.6.1993. Zoper to sodbo je tožeča stranka po svojem pooblaščencu vložila pritožbo dne 21.7.1993, v pritožbi izpodbija pravilnost sodbe in predlaga spremembo sodbe tako, da se tožbenemu zahtevku tožeče stranke v celoti ugodi, podrejeno pa predlaga razveljavitev sodbe in ponovno obravnavanje pred prvim sodiščem.

Sodišče druge stopnje je moralo predvsem na podlagi 366. čl. Zakona o pravdnem postopku najprej ugotoviti, ali je pritožba pravočasno vložena. Kot je že omenjeno, v pravdnem postopku tožeče stranke ni zastopal odvetnik in ni izkazano nobeno pooblastilo, torej je sodišče prve stopnje sodbo pravilno v smislu 142. čl. ZPP vročilo le tožeči stranki. Od vročitve sodbe tožeči stranki teče pritožbeni rok 15 dni.

Iz povratnice je razvidno, da je tožeča stranka prejela sodbo 9.6.1993, torej je pritožbeni rok potekel 24.6.1993. Obravnavana pritožba pa je bila vložena skoraj en mesec kasneje, konkretno 21.7.1993, torej evidentno prepozno. Res je v spisu dopis odvetnika z dne 21.6.1993, s katerim odvetnik pošilja sodišču pooblastilo za zastopanje tožeče stranke, vendar je bilo to pooblastilo sodišču poslano že po izdaji sodbe in v teku pritožbenega roka. Pooblastilno razmerje, ki nastane po izdaji prve sodbe, pa ne more vplivati na potek pritožbenega roka, zlasti pa s takšnim dejanjem tožeča stranka ne more tega roka podaljšati. Na potek pritožbenega roka nima prav nobenega pomena dejstvo, da je sodišče prve stopnje na prošnjo pooblaščenca vročilo sodbo tudi temu pooblaščencu, kajti pritožbeni rok je začel teči za tožečo stranko od dneva, ko je tožeča stranka prejela sodbo, to je od 9.6.1993 dalje. Nastanek ali prenehanje pooblastilnega razmerja v pritožbenem roku ne vpliva na sam potek tega roka, zlasti pa priglasitev pooblastilnega razmerja v pritožbenem roku ne more podaljšati pritožbenega roka. Zato je sodišče druge stopnje ugotovilo, da je pritožba prepozno vložena in jo je na podlagi 366. čl. Zakona o pravdnem postopku zavrglo.

V pritožbenem postopku toženi stranki niso nastali nobeni stroški, zato izrek o stroških postopka na drugi stopnji odpade.

ZPP (1977) člen 348,  348/1,  366,  348,  348/1,  366.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.