TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep II Cp 1949/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-15

Ni razlog za ugovor proti sklepu o izvršbi (50. člen ZIP) zatrjevana nezakonitost izvršilnega naslova.

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvo sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo ugovor dolžnice proti sklepu o izvršbi, ker je ugotovilo, da dolžnica ne navaja razlogov, iz katerih se po 50. členu Zakona o izvršilnem postopku lahko izpodbija sklep o izvršbi.

Proti sklepu se pritožuje dolžnica. V pritožbi ponavlja svojo trditev, da upniku ničesar ne dolguje, kar dokazuje listina, ki nosi datum 2. avgust 1989, nemška marka pa tudi ni bila nikoli v Sloveniji plačilno sredstvo. Ugovorov materialne narave ni mogla podati, ker ji tega sodišče, čeprav je predložila zdravniško spričevalo, ni omogočilo.

Odločitev prvega sodišča, ki je zavrnilo ugovor dolžnice in je svojo odločitev oprlo na pomanjkanje razlogov, ki preprečujejo izvršbo in so v 50. členu Zakona o izvršilnem postopku primeroma našteti, je pravilna, saj izvršilno sodišče ni pooblaščeno presojati zakonitosti odločbe, ki predstavlja izvršilni naslov, prav to pa pritožnica tudi v tej pritožbi ponovno predlaga. Dolžničina trditev, da nemške marke niso bile in niso plačilno sredstvo v Sloveniji, je sicer točna, vendar pa iz izvršilnega naslova izhaja, da je dolžnica dolžna plačati upniku znesek 3.815,00 din (sedaj SIT), to pa upnik v tem izvršilnem postopku tudi zahteva. Ko dolžnica v pritožbi ponovno zatrjuje, da je svojo obveznost izpolnila in se pri tem sklicuje na potrdilo, ki naj bi nosilo datum 2. avgust 1989, ji je potrebno povedati, da s to svojo trditvijo prav tako le izpodbija zakonitost izvršilnega naslova, saj po določbi 8. točke 50. člena Zakona o izvršilnem postopku ne preprečuje izvršbe dejstvo prenehanja terjatve pred izvršljivostjo izvršilnega naslova oziroma če je terjatev prenehala v času, ko bi dolžnik lahko to uveljavljal v postopku, iz katerega izvira izvršilni naslov. V obravnavanem primeru namreč dolžnica zatrjuje plačilo dne 2. avgusta 1989, odločba, ki je izvršilni naslov, pa je postala izvršljiva mnogo kasneje.

Ker prvo sodišče z izpodbijanim sklepom in postopkom pred njim tudi ni zagrešilo kakšne absolutne bistvene kršitve določb postopka, na kar mora paziti sodišče druge stopnje po uradni dolžnosti (drugi odstavek 353. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP), je pritožbo dolžnice zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep po določbi 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1809/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-15

ugovor - ugovor tretjega - brezuspešen poskus rubeža

Dolžnik v fazi dovolitve izvršbe ne more ugovarjati, da nima stvari, ki so lahko predmet izvršbe. Če v fazi oprave izvršbe sodišče ugotovi, da dolžnik nima stvari, ki so lahko predmet izvršbe, postopa po določbah 79. člena ZIP. Če so v tem postopku zarubljene stvari, ki so last tretje osebe, lahko ugovor zoper izvršbo vloži le ta tretja oseba (prvi odstavek 56. člena ZIP).

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvo sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo dolžnikov ugovor proti sklepu o izvršbi, ker je ugotovilo, da ne zatrjuje razlogov, ki bi preprečevali izvršbo, dolžnik pa ne more ugovarjati, da so stavri, ki so v stanovanju, last tretje osebe.

Proti sklepu se pritožuje dolžnik. V pritožbi navaja, da svojega premoženja nima, ker so mu ga v predhodnih izvršbah že odvzeli, vse premoženje, ki je v hiši, pa je last njegove žene.

V 50. členu Zakona o izvršilnem postopku (v nadaljevanju ZIP) so primeroma našteti razlogi, ki preprečujejo izvršbo. Pravilno ugotavlja prvo sodišče, da dolžnik takšnih razlogov v svojem ugovoru proti sklepu o izvršbi ne navaja. Zatrjevano dejstvo, da dolžnik nima premoženja, ki bi bilo lahko predmet izvršbe, ni utemeljen razlog za zavrnitev izvršilnega predloga. Če bo v fazi oprave izvršbe prvo sodišče ugotovilo, da dolžnik nima stvari, ki so lahko predmet izvršbe, bo pač postopalo tako, kot to določa 79. člen ZIP, če pa bo zarubilo stvari, ki so last tretje osebe, bo morala ugovor proti izvršbi vložiti tretja oseba, v ugovoru pa zahtevati, da se izvršba na določene predmete izreče za nedopustno (prvi odstavek 56. člena ZIP).

Odločitev prvega sodišča je tedaj pravilna, zato je sodišče druge stopnje dolžnikovo pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje po določbi 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP.

ZIP člen 56,  56/1,  79,  56,  56/1,  79.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2176/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-08

Ugovor proti sklepu o izvršbi, ki ga vloži dolžnik po preteku 8-dnevnega roka iz tretjega odstavka 8. člena ZIP, je prepozen in ga je potrebno zavreči (drugi odstavek 53. člena ZIP).

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je prvo sodišče zavrglo dolžnikov ugovor proti sklepu o izvršbi kot prepozen. Tako je odločilo, ker je ugotovilo, da je dolžnik sklep o izvršbi prejel dne 23.9.1993 in je ugovor, ki ga je priporočeno oddal na pošti 5.10.1993, vložil po preteku 8-dnevnega roka.

Proti sklepu se pritožuje dolžnik. V pritožbi navaja, da je ugovor res vložil prepozno, vendar pa je svoje stališče do plačila naročnine obrazložil že v drugih izvršilnih postopkih.

Iz razlogov pritožbe izhaja, da pritožnik ne izpodbija ugotovitve prvega sodišča o tem, da je ugovor proti sklepu o izvršbi vložil po preteku zakonitega roka (drugi odstavek 53. člena ZIP, drugi in tretji odstavek 8. člena ZIP), tedaj prepozno. Zato je moralo in moglo sodišče druge stopnje preizkusiti izpodbijano odločitev prvega sodišča le v obsegu, ki ga določa drugi odstavek 365. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP, tedaj preizkusiti, ali je sodišče prve stopnje z izpodbijano odločitvijo bistveno kršilo določbe postopka (drugi odstavek 354. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP). Ker takšnih kršitev ni ugotovilo, je pritožbo dolžnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje po določbi 2. točke 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP.

ZIP člen 8,  8/2,  8/3,  14,  53,  53/2,  8,  8/2,  8/3,  14,  53,  53/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 1704/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-08

Ni razlog za ugovor proti sklepu o izvršbi (50. člen ZIP) zatrjevana nezakonitost izvršilnega postopka.

Ob reševanju pritožbe se izpodbijani sklep spremeni tako, da se opravilna številka I 736/92 nadomesti s številko I 236/92, sicer pa se pritožba dolžnice zavrne, pritožba dolžnika pa zavrže.

Z izpodbijanim sklepom je prvo sodišče zavrnilo dolžničin ugovor proti sklepu o izvršbi z dne 8.5.1992, ker je ugotovilo, da dolžnica ne navaja razlogov, iz katerih se po 50. členu Zakona o izvršilnem postopku lahko izpodbija sklep o izvršbi.

Proti sklepu se pritožujeta oba dolžnika. V pritožbi navajata, da posojilne pogodbe dolžnica ni podpisala. Podpisal jo je dolžnik, ki je dano posojilo (8.000,00 DEM) pripravljen vrniti potem, ko bo upnik dokazal žaljivo obdolžitev dolžnice.

Odločitev prvega sodišča, ki je zavrnilo dolžničin ugovor in je svojo odločitev oprlo na pomanjkanje razlogov, ki preprečujejo izvršbo, in so v 50. členu ZIP primeroma našteti, je pravilna. Takšnega razloga, ki bi preprečeval izvršbo, pa pritožnica tudi s svojo zahtevo, ki se nanaša na zatrjevano razžalitev, ne zatrjuje. Ker pa pritožnica v pritožbi zatrjuje, da ni podpisala posojilne pogodbe, ji je potrebno povedati, da izvršilno sodišče ni pooblaščeno presojati zakonitosti odločbe, ki predstavlja izvršilni naslov, in je zato sodišče druge stopnje njeno pritožbo, ker prvo sodišče tudi ni zagrešilo kakšne absolutne bistvene kršitve določb postopka, zavrnilo. Ker je ob reševanju pritožbe ugotovilo, da v izreku sklepa navedena opravilna številka ni pravilna, je s to odločbo izpodbijani sklep ustrezno popravilo (3. točka 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP).

Z izpodbijanim sklepom je prvo sodišče odločilo le o ugovoru dolžnice proti sklepu o izvršbi, zato dolžnik za pritožbo proti temu sklepu ne more imeti pravnega interesa in sodišče druge stopnje je njegovo pritožbo, ker tega ni storilo že prvo sodišče, zavrglo po določbi 367. člena ZPP v zvezi s členom 358 ZPP in 14 ZIP.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 2027/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-08

V primeru, da je predlog za izvršbo vložen pri sodišču, ki o terjatvi ni odločalo, je potrebno priložiti izvršilni naslov v izvirniku ali overjenem prepisu. Fotokopija v takem primeru ne zadostuje. V primeru, da upnik ne zadosti zgoraj navedenim pogojem, ga mora sodišče prve stopnje v okviru pravilne uporabe materialnega prava pozvati, da to stori v določenem roku, sicer v nasprotnem primeru izvršilni predlog zavrne.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo ugovor dolžnika.

Zoper tak sklep se pritožuje dolžnik, ki v pritožbi navaja, da ni prav, da se mu nič ne verjame. V resnici sta upnici njemu več dolžni kot on njima. Ko bosta oni njemu povrnili vse, bo tudi on njima.

Glede hiše v Ornuški vasi dolžnik navaja, da jo je naredil težko s pokojno ženo in mu je to edini dom.

Trditve, ki jih dolžnik navaja v pritožbi so sicer neutemeljene. V izvršilnem postopku sodišče ni pristojno, da se ukvarja s tem komu verjame, ko pa je podlaga odločanja izvršilni naslov v katerega vsebino izvršilno sodišče ne sme posegati. Iz teh razlogov v izvršilnem postopku ni mogoče ugotavljati koliko upnici dolgujeta dolžniku kot zmotno meni dolžnik v pritožbi. Prav tako se ni izvršilno sodišče dolžno ukvarjati kako je dolžnik zgradil stanovanjsko hišo.

Ob tem, ko je v ugovoru dolžnik oporekal pravnomočnost izvršilnega naslova bi moralo sodišče prve stopnje pozvati upnika, da predloži izvršilni naslov v izvirniku ali overjenem prepisu na katerem bi moralo biti potrdilo o izvršljivosti, ker o terjatvi ni odločalo na prvi stopnji isto sodišče (prvi odstavek čl. 36 ZIP). Ker sodišče prve stopnje ni postopalo tako, temveč je dovolilo izvršbo na podlagi fotokopije izvršilnega naslova, kar je v nasprotju z materialnopravnimi predpisi ZIP (čl. 36 ZIP) je s takim postopanjem napačno uporabilo materialno pravo, na kar pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti (čl. 365/2 ZPP) in je bilo vsled tega utemeljeni pritožbi dolžnika ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v ponovno odločanje (čl. 380 tč. 3 ZPP v zvezi s čl. 14 ZIP). V nadaljevanju postopka bo moralo sodišče prve stopnje pozvati upnika, da predloži izvršilni naslov v izvirniku ali overjen prepis s potrdilom o izvršljivosti ter potem ponovno odločiti o ugovoru dolžnika.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1522/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-08

Ni razlog za ugovor proti sklepu o izvršbi (50. člen ZIP) zatrjevana nezakonitost izvršilnega naslova.

Ob reševanju pritožbe se izpodbijani sklep spremeni tako, da se v prvem odstavku sklepa o izvršbi z dne 8.6.1993, opr. št. I 549/92, opravilna številka II Cp 1395/91 nadomesti s številko II Cp 464/90, datum 18.11.1991 pa z datumom 19.9.1990, sicer pa se dolžnikova pritožba zavrne.

Z izpodbijanim sklepom je prvo sodišče zavrnilo ugovor dolžnika proti sklepu o izvršbi zaradi vknjižbe lastninske pravice, ker dolžnik v svojem ugovoru ne navaja razlogov, ki bi lahko preprečevali izvršbo (50. člen ZIP).

Proti sklepu se pritožuje dolžnik. V pritožbi ponavlja svojo trditev, da je parcela njegova last in zato predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa.

ZIP določa v 50. členu primeroma razloge za ugovor proti sklepu o izvršbi. Med te razloge pa, kot je to pravilno ugotovilo že prvo sodišče, ni mogoče uvrstiti oporekanja pravilnosti pravnomočne sodne odločbe, ki je izvršilni naslov. Če bi bilo mogoče v izvršilnem postopku izpodbijati zakonitost sodne odločbe (izvršilnega naslova), bi namreč to pomenilo, da je proti pravnomočni sodni odločbi dovoljeno novo izredno pravno sredstvo, česar pa ZIP ne omogoča. Tako se pokaže, da je odločitev prvega sodišča, ki je iz tega razloga zavrnilo dolžnikov ugovor proti sklepu o izvršbi, pravilna, le opravilna številka in datum sodbe višjega sodišča II Cp 1395/91 z dne 18.12.1991, navedena v sklepu o izvršbi, sta napačna, saj je bila sodba P 294/88 z dne 15.12.1989 v delu, ki predstavlja izvršilni naslov v tem izvršilnem postopku, potrjena s sodbo višjega sodišča opr. št. II Cp 464/90 z dne 19.9.1990 in ne II Cp 1395/91 z dne 18.12.1991, kar je sodišče druge stopnje ob reševanju dolžnikove pritožbe s to odločbo ustrezno popravilo (3. točka 380. člena ZPP v zvezi s členom 14 ZIP).

Glede na to, da je upnica z vložitvijo dodatnega predloga za izvršbo dne 1.6.1993 dejansko (tiho) umaknila svoj predlog za izvršbo z dne 22.7.1992, bo moralo prvo sodišče z ustrezno odločbo odločiti o tem umiku predloga za izvršbo (o katerem je odločilo s sklepom dne 2.10.1992) in v zvezi s tem tudi o morebitnem zemljiškoknjižnem vpisu na podlagi tega sklepa.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 2292/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-14

V ugovoru zoper sklep o izvršbi ni več mogoče izpodbijati izvršilnega naslova, na katerem temelji izvršba, slabe gmotne razmere dolžnika pa tudi niso upoštevne.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrnilo dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi. Po stališču prvega sodišča dolžnik ni v ugovoru navedel nobenega od razlogov iz 50. člena ZIP, ki bi preprečevali izvršbo.

Dolžnik je zoper tak sklep vložil pravočasno pritožbo. Zakonsko predvidenih pritožbenih razlogov, ki bi jih uveljavljal, izrecno ne navaja in tudi formalnega pritožbenega predloga dolžnik ni postavil.

Opozarja le na svoje dokaj slabe razmere v katerih živi in poudarja, da ima dva šoloobvezna otroka in ženo brez zaposlitve, zaradi česar naj mu sodišče omogoči plačati dolžni znesek vsaj v dveh obrokih.

Ugovor zoper sklep o izvršbi je dopusten le iz razlogov, ki v smislu 50. člena ZIP preprečujejo izvršbo. Prvostopno sodišče je ugotovilo, da dolžnik ni navedel v ugovoru nobenega takšnega razloga, pritožbeno sodišče pa se po proučitvi zadeve s takšnim stališčem prvega sodišča strinja in še ugotavlja, da dolžnik tudi v pritožbi ni navedel nobenega takšnega razloga. Sklep o izvršbi temelji na izvršilnem naslovu in je z njim skladen. Slabih gmotnih razmer, na katere dolžnik opozarja, v tem postopku ni mogoče upoštevati in zaradi njih dolžnika ni mogoče oprostiti plačila njegove obveznosti zakonitega preživljanja. Kar se tiče dolžnikovega predloga naj mu sodišče omogoči plačati dolžni znesek vsaj v dveh obrokih, pa pritožbeno sodišče pripominja, da je dolžnik prosil za obročno odplačevanje dolžnega zneska že v svojem ugovoru z dne 25.11.1992, torej pred letom dni in bi lahko dolžni znesek že odplačal, ne le v dveh obrokih, temveč v 12 obrokih. Vendar pa, kot izgleda, ni plačal še ničesar. Tudi sicer pa v tem postopku dolžniku ni mogoče omogočiti obročnega odplačevanja. Neutemeljeno pritožbo je bilo torej treba zavrniti in hkrati potrditi pravilen sklep sodišča prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1969/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-01

STANOVANJSKO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - IZVRŠILNO PRAVO

zavrženje izvršilnega predloga - prenehanje pravne osebe

Skupnost stanovalcev ni prenehala obstajata kot pravna oseba z uveljavitvijo Stanovanjskega zakona. Stanovanjski zakon res določa, da z dnem uveljavitve tega zakona preneha veljati Zakon o stanovanjskem gospodarstvu, po katerem so skupnosti stanovalcev postale pravne osebe. Vendar iz ostalih določb ZS (člen 145/2) izhaja, da do sklenitve pogodbe o upravljanju oziroma sklepa sodišča, opravlja naloge skupnost stanovalcev. Izvršilni predlog je mogoče zavreči samo, če se ugotovi, da je bila sklenjena pogodba o upravljanju oziroma izdan sklep sodišča, ki jo nadomešča.

Pritožbi se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo izvršilni predlog, ker upnik z uveljavitvijo Stanovanjskega zakona ni več pravna oseba.

Zoper ta sklep se pritožuje upnik, ki v svoji pritožbi obširno opisuje nepravilnosti in razmere v stanovanjski hiši ter spore v zvezi s tem, kdo bo upravnik omenjene stanovanjske hiše.

Skupnost stanovalcev ni prenehala obstojati kot pravna oseba z uveljavitvijo Stanovanjskega zakona (Ur.list RS 18/91, v nadaljevanju SZ). SZ res določa, da z dnem uveljavitve tega zakona, preneha veljati Zakon o stanovanjskem gospodarstvu (Ur.list SRS 3/81-8/90), s katerim so skupnosti stanovalcev postale pravne osebe. Vendar iz ostalih določb SZ (čl.145/2) izhaja, da do sklenitve pogodbe o upravljanju oziroma sklepa sodišča, opravlja naloge iz SZ skupnost stanovalcev oziroma pooblaščena organizacija. Glede na tako izrecno določbo SZ so zaključki sodišča prve stopnje, da so skupnosti stanovalcev prenehale obstojati vsaj preuranjeni, če ne napačni in je bilo vsled tega utemeljeni pritožbi upnika ugoditi in izpodbijani sklep razveljaviti in zadevo vrniti v ponovno odločanje (čl. 380 tč.

3 ZPP v zvezi s čl. 14 ZIP). V ponovnem odločanju bo sodišče prve stopnje izdalo tak sklep kot ga je, samo, če bo ugotovilo, da je bila sklenjena pogodba o upravljanju oziroma izdan sklep sodišča ( drugi odst. čl. 145 SZ), sicer pa bo ob ugotovitvi ostalih predpostavk dovoliti predlagano izvršbo.

Določbe ZIP (Zakona o izvršilnem postopku - Ur.list SFRJ 20/78-27/90) in ZPP (Zakona o pravdnem postopku - Uradni list SFRJ 4/77-27/90) na katerih temelji odločba pritožbenega sodišča so uporabljeni na podlagi 1. odst. 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.list RS 1/92).

ZPP (1977) člen 83,  83/4,  83,  83/4.  ZIP člen 14,  14.  SZ člen 145,  145/2,  159,  159/1,  145,  145/2,  159,  159/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1152/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-22

Toženec mora tožniku povrniti stroške postopka, če je tožnik tožbo umaknil takoj, ko je toženec izpolnil zahtevek. Pri tem ni pomembno, zakaj je toženec izpolnil zahtevek. Tožnik ima pravico do povrnitve stroškov tudi, če je toženec zahtevek izpolnil v upravni izvršbi.

Pritožba se zavrne kot neutemelejna in se potrdi sklep prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje toženca zavezalo, da mora tožniku povrniti 15.500,00 SIT stroškov postopka.

Zoper ta sklep se zaradi zmotne uporabe materialnega prava in zmotne ugotovitve dejanskega stanja pritožuje toženec in predlaga spremembo.

Zatrjuje, da tožba sploh ni bil potrebna, ker gre za upravno pristojnost. Ker je tožnik to spoznal, je tožbo umaknil. Zato je zmotna odločitev sodišča, da mora toženec tožniku povrniti stroške, ker da je izpolnil zahtevek. Zahtevek je namreč izpolnil v izvršilnem postopku upravnega organa in to je na obravnavi tudi povedal.

Zmotno je pritožbeno stališče, da bi moralo sodišče tožbo zavreči, ker da ni šlo za sodno (marveč za upravno) pristojnost. Tožnik je namreč s tožbo (ki jo je nato zaradi izpolnitve zahtevka umaknil) zahteval varstvo pred prekomernimi imisijami (42. člen in 1. odstavek 5. člena ZTLR). O negatornih lastninskih tožbah pa vselej odloča sodišče v pravdnem postopku (1. člen ZPP). Neutemeljeno je tudi toženčevo naziranje, da zato, ker je zahtevek izpolnil v izvršilnem postopku upravnega organa, ni podlage za tako odločitev o stroških postopka. Bistveno je namreč, da je toženec zahtevek izpolnil. Tudi če je to storil v upravni izvršbi, to ne vpliva na stroškovno odločbo. Ker je torej sodišče prve stopnje na pravilno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo (2. odstavek 58. člena ZPP) in ker ni zagrešilo nobene take kršitve postopka, na katere je treba paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo sklep prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP).

ZPP (1977) člen 158,  158/1,  158,  158/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep II Cp 1155/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-12-21

vročanje - računanje rokov - pritožbeni rok

Vročitev sodne odločbe strankinemu pooblaščencu je v skladu z določbo prvega odstavka 138. člena Zakona o pravdnem postopku. Zato je prav trenutek vročitve sodne odločbe pooblaščencu stranke edini odločilen za presojo vprašanja začetka teka pritožbenega roka.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep sodišča prve stopnje potrdi.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrglo kot prepozno pritožbo tožnika zoper sklep istega sodišča, s katerim je bil v predmetni pravdi njegov zahtevek zaradi motenja posesti zavrnjen.

Zoper sklep sodišča prve stopnje je tožnik vložil lastnoročno pritožbo. Zakonsko predvidenih pritožbenih razlogov, ki bi jih uveljavljal, izrecno ne navaja, sicer pa v delu obrazložitve pritožbe, ki se nanaša na prvostopni sklep o zavrženju pritožbe, navaja, da je sklep o zavrnitvi njegovega zahtevka prepozno prejel in da za to njega ne zadane nikakršna krivda. Predlaga, da naj sodišče to upošteva in dovoli pritožbo na sodišče druge stopnje - smiselno torej razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Prvostopna odločitev o zavrženju tožnikove pritožbe kot prepozne je povsem pravilna iz razlogov, navedenih že v sklepu sodišča prve stopnje, ki jih pritožbeno sodišče v celoti sprejema. Da je bil sklep o zavrnitvi tožnikovega zahtevka zaradi motenja posesti vročen njegovemu pooblaščencu - odvetniku dne 13.4.1993, izhaja iz sodišču vrnjenega potrdila o vročitvi (povratnice), ki po določbah 149. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) šteje kot dokaz o opravljeni vročitvi. Sicer pa te okoliščine tožnik v pritožbi niti ne izpodbija.

Prvostopna vročitev sklepa tožnikovemu pooblaščencu pa je tudi v skladu z določbo prvega odstavka 138. člena ZPP in je zato prav trenutek vročitve sodne odločbe pooblaščencu stranke edini odločilen za presojo vprašanja začetka teka pritožbenega roka. Gre namreč za prekluzivni procesni rok, na tek katerega ne more imeti nikakršnega vpliva trenutek pritožnikovega osebnega prevzema sodne odločbe. Če je pritožnik prepozno prejel sodni sklep, kot to zatrjuje, je to lahko le vprašanje, ki se tiče razmerja med njim in njegovim pooblaščencem, ne more pa vplivati na štetje pritožbenega roka, ki je v obravnavanem primeru ob vložitvi tožnikove pritožbe že iztekel. Zato je bilo treba pritožbo na podlagi določbe 2. točke 380. člena ZPP kot neutemeljeno zavrniti in izpodbijani sklep o zavrženju pritožbe potrditi.

Določbe ZPP, na katere se pritožbeno sodišče sklicuje, so bile uporabljene na podlagi prvega odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Ur.l. RS št. 1/91-I).

ZPP (1977) člen 112,  112/2,  138,  138/1,  112,  112/2,  138,  138/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.