TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 2420/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-06

Ker Zakon o nepravdnem postopku ne pozna obnovitve meje (če so npr. mejniki premaknjeni, poškodovani ali nespoznavni), mora sodišče predlog za obnovo meje zavreči.

Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in predlog za obnovo meje zavrže.

Predlagatelj mora v 15 dneh prvemu nasprotnemu udeležencu povrniti 5.710,00 SIT stroškov pritožbenega postopka.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje obnovilo mejo med parcelama št. 14/1 in št. 12 obe k.o. S.

Zoper ta sklep se zaradi bistvene kršitve določb postopka ter zmotne uporabe materialnega prava pritožuje prvi nasprotni udeleženec in predlaga, naj pritožbeno sodišče izpodbijani sklep razveljavi in predlog zavrže. Zatrjuje, da Zakon o nepravdnem postopku ne pozna obnove meje, marveč le ureditev meje, kadar je ta sporna. V konkretnem primeru, ko je bila meja določena v mejnem ugotovitvenem postopku, torej ne gre za ureditev meje. Dejstvo, da naj bi prvi udeleženec samovoljno odstranil mejnik, pa ne more biti razlog za postopek za ureditev meje. Razen tega je sodišče tudi zmotno uporabilo materialno pravo in sicer določbe 131. do 139. člena Zakona o nepravdnem postopku, pa tudi spornega mejnega prostora ni ugotavljalo. Končno je izrek izpodbijanega sklepa v nasprotju z razlogi. V izreku je namreč ugotovljeno, da se mapna meja ne spremeni, v razlogih pa, da je mejno znamenje, ki je postavljeno s tem sklepom, le ponovna vzpostavitev spornega mejnika (sodišče ne pove katerega).

Pritožba utemeljeno opozarja, da Zakon o nepravdnem postopku ne pozna več obnove meje, marveč le ureditev meje, kadar je ta sporna (131. čl. ZNP). V primeru, če je meja med parcelama urejena bodisi sodno bodisi na podlagi soglasja lastnikov v mejnem ugotovitvenem postopku, ni mogoče govoriti o spornosti meje. Če se izgubijo ali poškodujejo mejna znamenja, jih je tedaj mogoče vzpostaviti na način, ki ga določa 9. člen Navodila za ugotavljanje in zamejničenje posestnih meja parcel (Ur. l. SRS št. 2/76). Če pa je kateri od mejašev prekršil prepoved iz 2. odst. 12. čl. Zakona o zemljiškem katastru (Ur. l. SRS št. 16/74 in 42/86), to je uničil, poškodoval ali premestil mejna znamenja, je proti njemu mogoča tožba z ustreznim dajatvenim zahtevkom. Ker torej v primeru uničenja mejnih znamenj ni predvidena sodna ureditev meje, je predlog nedovoljen. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in predlog za obnovo meje zavrglo (3. tč. 380. čl. ZPP).

Ker je tako prvi nasprotni udeleženec uspel s pritožbo, mu mora predlagatelj povrniti stroške pritožbenega postopka (5. odst. 35. čl.

ZNP). Ti znašajo 5.710,00 SIT, predstavljajo pa sodno takso, nagrado za delo odvetnika in poštne stroške. Sodna taksa je odmerjena v skladu z Zakonom o sodnih taksah, nagrada za delo odvetnika pa v skladu s tarifo o odvetniških storitvah (2. odst. 155. čl. ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 102/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-07

izvršba na podlagi verodostojne listine - ugovor

Sklep o ustavitvi postopka, izdan v izvršilnem postopku, je v nasprotju z procesnim določilom člena 55a ZIP, da se bo nadaljeval postopek v obsegu ugovora v pravdi. Po ugovoru lahko izvršilno sodišče izda le sklepe, ki so predvideni v členu 55a ZIP.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. I Ig 2854/92-8 z dne 23.10.1992 po uradni dolžnosti razveljavi in vrne sodišču I. stopnje v nadaljno poslovanje.

V izvršbi po verodostojni listini je dolžnik v celoti ugovarjal zoper izvršilni sklep, prvostopno sodišče pa je zato izdalo sklep po 2. odst. 55a. člena ZIP. Upnik je nato sporočil sodišču, da je dolžnik plačal celoten dolg - prvostopno sodišče pa je z nadaljnim sklepom ustavilo izvršbo in upniku naložilo izvršilne stroške. Zoper sklep sta se pritožili obe stranki.

Sodišče druge stopnje je preizkusilo prvostopni sklep v napadenem delu in v mejah uveljavljenih razlogov, kakor tudi v smeri tistih pritožbenih razlogov, na katere se mora ozirati po uradni dolžnosti.

Pri tem preizkusu je pritožbeno sodišče ugotovilo, da sta pritožbi utemeljeni iz naslednjih razlogov: V izvršbi na podlagi verodostojne listine je prvostopno sodišče po ugovoru dolžnika in v skladu s členom II. odstavka 55a člena ZIP razveljavilo izvršilni sklep v celoti. Po cit. določilu je prvostopno sodišče pravilno obrazložilo, da se postopek nadaljuje kot pri ugovoru zoper plačilni nalog - torej s pravdo.

Za ugotavljanje spornih dejstev ima samo pravdni postopek ustrezen procesni mehanizem - tako tudi za ugotavljanje časa plačila in stroškovne obveze, ki je sedaj med strankama sporna. V pravdnem postopku bo sodišče ugotovilo vsa dejstva, ki so pomembna za odločitev, katera od strank je upravičena do povrnitve potrebnih stroškov in v kakšnem obsegu.

Izpodbijani sklep, izdan v izvršilnem postopku, je torej v nasprotju z procesnim določilom člena 55a ZIP, da se bo nadaljeval postopek v obsegu ugovora v pravdi. Po ugovoru lahko izvršilno sodišče izda le sklepe, ki so predvideni v členu 55a ZIP. Zato je pritožbeno sodišče razveljavilo izpodbijani sklep, prvostopno sodišče pa bo zadevo vpisalo v Pg vpisnik in obravnavalo zadevo po pravilih pravdnega postopka.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker stranki stroškov pritožbe nista priglasili.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 169/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-12

Praviloma se strankam samo zaradi opustitve označbe odgovornosti v firmi vloge v popravo ne vračajo.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom po členu 83 ZPP zavrglo izvršilni predlog, ker ga je upnik vrnil sodišču nepopravljenega. Zoper ta sklep je upnik vložil pravočasno pritožbo, v kateri navaja, da je tako - napačno informacijo o dolžnikovi firmi dobil v sodnem registru prvostopnega sodišča.

Upnik je v izvršilnem predlogu napačno označil dolžnika. Na zahtevo sodišča za popravo je upnik k napačni označbi dodal le označbo "r.o.". Z ničemer ni izkazana in neprepričljiva je trditev pritožnika, da bi po telefonu dobil tako napačno informacijo, ki se tudi v ničemer - razen označbe "r.o." ne razlikuje od napačne navedbe v izvršilnem predlogu. Ni bilo v praksi sodišč, da bi strankam vračale v popravo vloge zaradi opustitve označbe odgovornosti v firmi. Zato je očitno prišlo do napake po krivdi pritožnika. Glede na navedbe v pritožbi je še dodati, da je rok za popravo vloge, sodni rok, ki ga lahko sodišče iz utemeljenih razlogov in na predlog stranke podaljša - vendar upnik predloga za podaljšanje roka zaradi pridobitve pismenega sporočila sodnega registra - kot je to storil ob vložitvi pritožbe - ni podal. Zato njegova pritožba ni utemeljena.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih pritožnik ni priglasil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 323/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-17

Kadar ima taksni zavezanec sedež v tujini je rok za plačilo do 90 dni.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. I Ig 3593/91-6 z dne 7.4.1993 spremeni tako, da se sklep razveljavi in izterjava sodne takse ustavi.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o izterjavi redne, opominske in kazenske takse. V pritožbi je navedel, da je redno in opominsko takso pravočasno plačal.

V predloženem sodnem spisu sta dopis in bančno potrdilo iz katerih je razvidno, da je taksni zavezanec dne 1.7.1993 plačal redno in opominsko takso v znesku 3.100,00 sit. V taksnem opominu je bil postavljen 15-dnevni rok, kar pa je v nasprotju z določilom člena 28 Zakona o sodnih taksah, saj ima taksni zavezanec sedež v tujini. V takem primeru je rok za plačilo do 90 dni. Ker je pritožnik prejel taksni opomin dne 15.4.1993, plačal pa dne 1.7.1993, je šteti, da je plačal v roku.

Zato je pritožbeno sodišče izpodbilani sklep razveljavilo in izterjav ustavilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 223/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-12

Čeprav v spisu ni dopisa in bančnega potrdila, je slediti pritožbi priloženem izpisku evidence oddanih priporočenih pošiljk ter fotokopiji dopisa in šteti za izkazano, da je upnik navedenega dne plačal redno in opominsko takso.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča I. stopnje opr.št I Ig 2076/92-3 z dne 19.5.1993 o odmeri redne, opominske in kazenske takse spremeni tako, da je taksni zavezanec TS. dolžan plačati 3.496,00 sit sodne takse.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o izterjavi redne, opominske in kazenske takse v skupnem znesku 10.500,00 sit. V pritožbi je navedel, da je redno in opominsko takso plačal dne 4.12.1992 in istega dne o plačilu obvestil sodišče.

Upnik je sprejel taksni opomin za neplačano takso v zvezi z vloženim izvršilnim predlogom dne 28.10.1992. Čeprav v spisu ni najti dopisa in bančnega potrdila je pritožbeno sodišče sledilo pritožbi priloženem izpisku evidence oddanih priporočenih pošiljk ter fotokopiji dopisa in šteje za izkazano, da je upnik navedenega dne plačal redno in opominsko takso. Očitno pa je, da je taksni zavezanec plačal dolžno takso po izteku 15-dnevnega roka po prejemu taksnega opomina, vendar še v času veljavnosti točke 6,00 sit. Zato je šteti, da sta redna in opominska taksa plačani. Pač pa je taksni zavezanec dolžan 50%-no kazensko takso. Neplačana redna taksa je znašala 800 točk in opminska taksa 75 točk - torej je taksni zavezanec dolžan 437 točk kazenske takse. V času prisilne izterjave je vrednost točke 8,00 sit. V tem obsegu se bo prisilna izterjava nadaljevala.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSK sklep Kp 55/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-10

Obtoženec v lastni zadevi ne more biti hkrati še pooblaščenec ali zagovornik. Zato je potrebno njegovo pritožbo, ko se je v svojo korist pritožil kot nekakšen ženin pooblaščenec, po 368. členu ZKP kot nedovoljeno zavreči.

Pritožba obtoženca se kot nedovoljena zavrže.

Predsednik obravnavajočega senata je z izpodbijanim sklepom pritožbo obtoženčeve žene zoper sodbo zavrgel kot prepozno.

Zoper sklep se pritožuje, kot pravi, po pooblastilu svoje žene obtoženi. Prizivnemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in napadeni sklep razveljavi ali pa dovoli vrnitev v prejšnje stanje in pritožbo, ki jo je zoper prvostopenjsko sodbo vložila njegova žena, obravnava kot pravočasno.

Obtoženec navaja, da sklep izpodbija po ženinem pooblastilu, dasiravno takega pooblastila sploh ni priložil.

Drži, da ima po 2. odstavku 360. člena ZKP obtoženčeva žena pravico do pritožbe zoper sodbo sodišča prve stopnje. To pravico je tudi uporabila, vendar pa je to, kot je z izpodbijanim sklepom ugotovilo sodišče prve stopnje, storila prepozno. Zato je prvostopenjsko sodišče njeno pritožbo na podlagi 368. člena ZKP zavrglo ter ji pisni odpravek sklepa vročilo. Zoper ta sklep pa se obdolženčeva žena ni pritožila, pač pa je to storil, kot že povedano, obtoženi. Obtoženec v lastni zadevi ne more biti istočasno še pooblaščenec ali zagovornik. Po 1. odstavku 65. člena ZKP smejo zasebni tožilec, oškodovanec in oškodovanec kot tožilec ter njihovi zakoniti zastopniki izvrševati svoje pravice v postopku tudi po pooblaščencu.

Nikjer torej ni govora, da bi lahko na tak način svoje pravice v postopku izvrševal obtoženčev zakonec. V 3. odstavku 67. člena ZKP pa postava pravi, da sme zagovornika obtožencu najeti med naštetimi tudi njegov zakonec. Vendar pa sme biti zagovornik samo odvetnik, ki ga lahko nadomestuje odvetniški pripravnik. Očitno je, da take pravne izobrazbe obtoženi nima. Upoštevaje povedano se izkaže, da obtoženec, ki kot že rečeno v lastni zadevi ne more biti hkrati še pooblaščenec ali zagovornik, za kaj takega v procesnih določbah ni prav nobene podlage, pravice do pritožbe zoper sklep o zavrženju nima. Zato je bilo potrebno njegovo pritožbo zoper sklep o zavrženju pritožbe njegove žene, na podlagi 368. člena v zvezi s 3. odstavkom 397. člena ZKP kot nedovoljeno zavreči.

Sklicevanje na določila Zakona o kazenskem postopku, ki je v naš pravni red sprejet predpis iz zakonodaje nekdanje zvezne države ima podlago v določilu 1. odstavka 4. člena Ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije in 1. odstavka 1. člena Ustavnega zakona za izvedbo ustave Republike Slovenije (Ur.l.RS št. 1/91-I).

ZKP člen 368,  368/2,  383,  397,  397/1,  368,  368/2,  383,  397,  397/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 253/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-17

Navedba, da je dolžnik predlagal izvensodno poravnavo, upnik pa na njo še ni odgovoril, ni eden od pogojev za odlog izvršbe iz 63. člena ZIP.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Dolžnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o zavrnitvi predloga za odložitev izvršbe. V pritožbi navaja, da je obračun obresti v izvršilnem predlogu napačen.

Dolžnik je v času, ko bi še lahko vložil ugovor, vložil predlog za odložitev izvršbe z utemeljitvijo, da je dolžnik predlagal izvensodno poravnavo, upnik pa še ni odgovoril. Sodišče prve stopnje je tak dolžnikov predlog utemeljeno zavrnilo, saj lahko sodišče odloži izvršbo le, če so podani pogoji iz člena 63 Zakona o izvršilnem ostopku (ZIP). V izogib ponavljanja se pritožbeno sodišče sklicuje na pravilno obrazložitev prvostopnega sodišča.

V pritožbi zoper ta sklep pa dolžnik uveljavlja razloge, ki bi jih lahko navedel v ugovoru zoper izvršilni sklep - v roku osem dni od prejema tega sklepa. Ta rok pa je že potekel. V pritožbi zoper sklep o odložitvi izvršbe pa so ti razlogi brez uspeha.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 249/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-17

Pritožba ni dovoljena, če pritožnik ni stranka v tej izvršilni zadevi.

Upnik je vložil izvršilni predlog zoper dolžnika M., ki je zoper izvršilni sklep vložil ugovor. Zoper sklep o razveljavitvi izvršilnega dovolila in obravnavanje predloga kot tožbe, je vložilo pritožbo podjetje XY.

Pritožba ni dovoljena, saj XY ni stranka v tej izvršilni zadevi. Zato jo je ob reševanju pritožbe moralo zavreči sodišče II. stopnje po določilih člena 367 ZPP , ko tega ni storilo po členu 358 ZPP že sodišče I. stopnje.

ZPP (1977) člen 358,  358/3,  367,  358,  358/3,  367.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 257/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-01-17

Če sodišče strankam ni vročilo vabila za glavno obravnavo tako, da ostane strankam najmanj osem dni za priprave, stori s tem relativno bistveno kršitev procesnih določb.

Relativno bistveno kršitev procesnih določb pa stori sodišče tudi, če v izvršilnem postopku na podlagi verodostojne listine po ugovoru, ko se postopek nadaljuje kot pri ugovoru zoper plačilni nalog, v odločbi o glavni stvari ne odloči, ali ostane plačilni nalog v veljavi ali pa se razveljavi.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje opr. št. I Ig 1594/92-3 z dne 18.5.1993 razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Upnik se je pravočasno pritožil zoper sklep o izterjavi redne, opominske in kazenske takse. V pritožbi je navedel, da je redno in opominsko takso pravočasno plačal.

Taksni zavezanec je šele pritožbi priložil fotokopijo bančnega potrdila iz katerega bi naj izhajalo, da je dne 25.9.1992 - torej v roku, plačal redno in opominsko takso. Pritožbeno sodišče pa pri tem ugotavlja, da na virmanskem nalogu ni štampiljke SDK - po navedbi upnika je nalog za nakazilo predložil SDK v Ljubljani. Zato bo prvostopno sodišče zahtevalo od taksnega zavezanca zanesljivo dokazilo o plačilu in o izterjavi ponovno odločilo.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sodba Cpg 126/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-10

najem poslovnih prostorov - odpoved najemne pogodbe - sporno lastništvo poslovnih prostorov

Ugovor tožene stranke, da je sporno, ali je tožeča stranka lastnica v najem danih poslovnih prostorov, ni bil upoštevan. Tožena stranka ni trdila, da je ona lastnica spornih poslovnh prostorov.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje vzdržalo v veljavi nalog za izpraznitev poslovnih prostorov v pritličju zgradbe v izmeri 212,21 m2 in 8 garažnih boksov.

Tožena stranka je proti sodbi pravočasno vložila pritožbo, v kateri uveljavlja pritožbeni razlog nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in nepravilne uporabe materialnega prava. Zatrjuje, da je ugovarjala aktivni legitimaciji tožeče stranke. Niti v tem niti v drugem postopku še ni bilo izkazano lastništvo oz. imetništvo pravice uporabe na nepremičninah, ki so predmet sporne najemne pogodbe. Iz pogodb, ki jih je predložila tožeča stranka, ni razvidno, da so bili poslovni prostori prenešeni na tožečo stranko. Po Zakonu o poslovnih stavbah in poslovnih prostorih pa lahko odda družbena pravna oseba v najem poslovno stavbo ali prostor, na katerem ima pravico uporabe ali lastninsko pravico. Glede teh prostorov pa teče pravda med S. E. in tožečo stranko.

Dejansko stanje je sodišče prve stopnje ugotovilo v zadostnem obsegu in pravilno. Pravilni so tudi materialnopravni zaključki sodišča prve stopnje. Pritožbene trditve o neurejenem lastništvu nad spornimi poslovnimi prostori niso upoštevne. Tožena stranka namreč ne zatrjuje, da bi bila sama lastnica oz. imetnica pravice uporabe na teh prostorih. Četudi bi tožeča stranka ne imela lastninske pravice oz. pravice uporabe nad spornimi poslovnimi prostori, to ne bi moglo vplivati na odločitev o odpovedi najemne pogodbe in izpraznitvi poslovnih prostorov.

Pritožbeni razlogi tako niso utemeljeni. Sodišče druge stopnje tudi ni našlo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka iz 2. odst. 354. člena ZPP, je zato pritožbo tožene stranke zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo (368. člen ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Kp 246/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-23

Dejstvo, da je bil obtoženec kot mladoletnik obravnavan zaradi številnih kaznivih dejanj z elementi nasilja in tudi kaznivih dejanj zoper premoženje, ob upoštevanju dejstva, da je sedaj obtožen storitve kaznivega dejanja ropa in napeljevanja h kaznivemu dejanju velike tatvine, tudi po oceni pritožbenega sodišča kažejo na nevarnost, da bi obtoženec na prostosti kazniva dejanja ponavljal.

Pritožba obdolženega S.D. se zavrne kot neutemeljena.

Z uvodoma navedenim sklepom je senat sodišča prve stopnje zoper obdolženca iz razloga po 3. točki II. odst. 191. čl. ZKP podaljšal pripor po vložitvi obtožnice zaradi kaznivega dejanja poskusa ropa in kaznivega dejanja napeljevanja h kaznivemu dejanju velike tatvine.

Zoper sklep se je pritožil obdolženec. Predlaga, da se pripor odpravi.

Sodišče druge stopnje se strinja z oceno sodišča prve stopnje, da so še vedno podane posebne okoliščine, ki opravičujejo bojazen, da bi obdolženec na prostosti kazniva dejanja ponavljal. Pri tem pa na priporni razlog ne kaže zgolj dejstvo, da je obdolženec brez zaposlitve. Iz podatkov spisa namreč izhaja, da je obdolženec že kot mladoletnik bil večkrat obravnavan zaradi suma storitve različnih kaznivih dejanj, tako kaznivih dejanj zoper premoženje predvsem pa kaznivih dejanj zoper življenje in telo oziroma kaznivih dejanj z elementi nasilja. V letu 1993, v tem letu pa naj bi storil kaznivi dejanji, katerih je sedaj obtožen, je bil kot mladoletnik obravnavan zaradi suma storitve kaznivega dejanja hude telesne poškodbe in nasilniškega obnašanja. Sedaj pa je utemeljeno osumljen udeležbe pri storitvi dveh hudih kaznivih dejanj, med drugim poskusa kaznivega dejanja ropa, ki je tudi kaznivo dejanje z elementom nasilja. Teža in način storitve sedaj obravnavanih kaznivih dejanj ob upoštevanju podatkov o tem, da je obdolženec že pred tem bil udeležen pri storitvi številnih kaznivih dejanj, kažejo na to, da je, čeprav je komaj postal polnoleten, že nagnjen k izvrševanju kaznivih dejanj.

Podan je zato priporni razlog, ki narekuje podaljšanje pripora zoper obdolženca, saj po mnenju pritožbenega sodišča zagotovilo obdolženca, da ima obljubljeno zaposlitev in da bi mu pri preživljanju pomagali starši, ne morejo odvrniti očitne nevarnosti, da bo kazniva dejanja ponavljal. Dejstvo, da mladoletnik, ki naj bi bil udeležen pri storitvi obeh obravnavanih kaznivih dejanj ni priprt, pa na obstoj pripornega razloga ne more vplivati. Sodišče druge stopnje je zato pritožbo obdolženca zavrnilo kot neutemeljeno.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 260/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-02-23

stroški postopka - izvršba na podlagi verodostojne listine - ugovor

Če dolžnik na podlagi sklepa o izvršbi na podlagi verodostojne listine v danem roku poravna terjatev in hkrati ugovarja zoper del sklepa, s katerim je dovoljena izvršba, je ta ugovor sicer potreben, vendar upnik dolžniku ni dolžan povrniti stroškov za njegovo vložitev, ker mu jih ni neutemeljeno povzročil.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje v drugem odstavku izreka spremeni tako, da se zahteva dolžnika za povrnitev stroškov postopka zavrne.

Dolžnik mora upniku povrniti stroške pritožbenega postopka v višini 2.512,00 SIT v 8 dneh.

Sodišče prve stopnje je zaradi umika predloga za izvršbo ustavilo izvršilni postopek (1. odst. izreka). Upniku je naložilo, da mora dolžniku povrniti za 3.600,00 SIT stroškov.

Upnik se je zoper sklep pravočasno pritožil in predlagal njegovo razveljavitev oziroma spremembo. Navedel je, da je dolžnik obveznost poravnal šele po izdaji sklepa o izvršbi, zaradi česar je sam zakrivil, da so nastali stroški, tudi za ugovor, ki pa niti niso bili potrebni, ker dolžniku ugovora sploh ne bi bilo treba vložiti.

Pritožbeno sodišče je po podatkih spisa ugotovilo, da je dolžnik prejel sklep o izvršbi dne 15.10.1993. Dne 19.10.1993 je obveznost, naloženo s tem sklepom, poravnal, istega dne pa vložil ugovor zoper sklep o izvršbi. Ob takem dejanskem stanju ima pritožba prav, ko pravi, da je dolžnik sam zakrivil stroške izvršilnega postopka. V izvršilnem postopku pa mora po določbi 6. odst. 32. člena ZIP upnik povrniti dolžniku samo tiste stroške, ki mu jih je neutemeljeno povzročil. Tega pa v tem primeru upniku ni mogoče očitati. Zaradi tega je pritožbeno sodišče na podlagi določbe 3. točke 380. člena ZPP v zvezi s 14. členom ZIP napadeni sklep spremenilo tako, da je dolžnikovo zahtevo za povrnitev izvršilnih stroškov zavrnilo.

Na podlagi določbe 1. odst. 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP in v zvezi s 14. členom ZIP je sodišče druge stopnje odločilo, da mora dolžnik upniku povrniti stroške postopka s pritožbo, ker je upnik z njo v celoti uspel. Upniku gre povračilo za sestavo pritožbe, vendar ne glede na višino z izvršbo uveljavljane terjatve, ampak samo glede na znesek stroškov, zaradi katerih je tekel pritožbeni postopek. Zato je pri odmeri pritožbenih stroškov kot osnova upoštevan znesek 3.600,00 SIT. Po 3. točki tar. št. 23 Tarife o odvetniških storitvah znaša zato nagrada za sestavo pritožbe 40 točk (v tej postavki je že zajet tudi posvet s stranko kot del postopka za sestavo pritožbe), kar znaša po vrednosti točke na dan odmere stroškov 2.480,00 SIT. Skupaj s poštnino znašajo stroški 2.512,00 SIT.

ZIP člen 32,  32/6,  38,  38/2,  50,  50-8,  55a,  55a/3,  32,  32/6,  38,  38/2,  50,  50-8,  55a,  55a/3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.