TomoTesten/trubar-sodna-praksa huggingface dataset:
VSL sklep I Cp 859/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-13

Če je odgovor na tožbo prispel na sodišče isti dan, ko je bil pripravljalni narok, ali če tega ni bilo, prvi narok za glavno obravnavo, je to ovira za izdajo sodbe zaradi izostanka.

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Z izpodbijano sodbo zaradi izostanka je sodišče prve stopnje toženo stranko zavezalo, da mora tožnici plačati 300 DEM po prodajnem menjalniškem tečaju z zamudnimi obrestmi ter 195.000,00 SIT z zamudnimi obrestmi. Toženi stranki je še naložilo, da mora tožnici povrniti stroške postopka v znesku 45.795,00 SIT. Izdalo je tudi začasno odredbo o blokiranju sredstev tožene stranke na žiro računu pri SDK.

Zoper to sodbo se iz vseh razlogov pritožuje tožena stranka in predlaga razveljavitev. Zatrjuje, da je na dan glavne obravnave 11.4.1994 vložila odgovor na tožbo in to še pred začetkom naroka. Na izrecno zahtevo pooblaščenca je to potrdil delavec sodišča v vložišču. Razen tega je bilo sodišče nepravilno sestavljeno (v zadevi bi moral odločati senat), tožba pa je tudi nesklepčna.

Zmoten je sicer pritožbeni očitek, da je tožba nesklepčna in da so dejstva, na katera se opira tožbeni zahtevek v nasprotju s tožbi priloženimi listinami. Pač pa pritožba utemeljeno opozarja, da ni bil izpolnjen pogoj iz 3. točke 1. odst. 332. člena ZPP. Kajti istega dne, ko je bil prvi narok za glavno obravnavo, je prispel na sodišče odgovor na tožbo, s katerim tožena stranka oporeka zahtevku. Pri tem je irelevantno, kdaj je prišla ta vloga v roke sodnice, ki vodi postopek. Ker je vloga prispela 11.4.1994, pomeni, da je prispela ob uri, ko je sodišče začelo z delom, torej pred narokom za glavno obravnavo. Podana je torej kršitev postopka iz 6. točke 2. odst. 354. člena ZPP. Razen te pa tudi kršitev postopka iz 1. točke 2. odst.

354. člena ZPP, saj je kljub temu, da vrednost spornega predmeta presega 80.000,00 SIT, narok za glavno obravnavo opravila in sodbo izdala sodnica posameznica (1. odst. 43. člena ZPP). Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek (1. odst. 369. člena ZPP).

Tožena stranka je sicer vložila tudi ugovor zoper začasno odredbo (ki ga je zmotno poimenovala pritožba), vendar ker je to remonstrativno pravno sredstvo (48. in 49. člen ZIP), ga pritožbeno sodišče ni obravnavalo.

ZPP (1977) člen 113,  113/1,  332,  332/1,  332/1-3,  113,  113/1,  332,  332/1,  332/1-3.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep III Cp 279/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-13

Izvršilno sodišče je vezano na potrdilo o izvršljivosti. Zato ne sme na podlagi pravdnega spisa presojati izvršljivosti sodne odločbe. To lahko stori samo sodišče, ki je izdalo potrdilo o izvršljivosti.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje zavrnilo dolžnikov ugovor zoper sklep o izvršbi.

Zoper ta sklep se zaradi zmotne uporabe materialnega prava pritožuje dolžnik in predlaga razveljavitev. Zatrjuje, da sodba, na podlagi katere je sodišče dovolilo izvršbo, ni izvršljiva. Dolžniku namreč sploh ni bila vročena, kajti v letu 1992 je živel v Kanadi, kamor se je odselil z družino. Iz povratnice, ki se nahaja v spisu II P....., izhaja, da je ni podpisal dolžnik.

Ker je bila izvršba dovoljena na podlagi izvršilnemu predlogu priloženega overjenega prepisa izvršilnega naslova (sodbe), na katerem je potrdilo o izvršljivosti (oz. potrdilo o pravnomočnosti, ki pa ima v tem primeru vlogo potrdila o izvršljivosti), je izvršilno sodišče vezano na to potrdilo. Zato ne sme na podlagi pravdnega spisa presojati izvršljivosti sodne odločbe. To lahko stori samo sodišče, ki je izdalo potrdilo o izvršljivosti (3. odst. 36. člena ZIP). Zato so brez pomena pritožbene trditve, da sodba, ki predstavlja izvršilni naslov, ni izvršljiva (ker dolžniku sploh ni bila vročena). Dolžnik bi z njimi uspel le v primeru, če bi ugovoru priložil sklep o razveljavitvi potrdila o izvršljivosti. Pritožbeno sodišče je zato zavrnilo neutemeljeno pritožbo in potrdilo sklep prve stopnje (2. točka 380. člena ZPP).

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep I Cp 228/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-06

Tudi če je bila komercialistka tožene stranke v bolniškem staležu, to še ne pomeni, da tožena stranka brez svoje krivde listin, na katere se sklicuje v predlogu za obnovo, ne bi mogla predložiti že v rednem postopku.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep prve stopnje.

Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopne zavrnilo predlog tožene stranke za obnovo postopka.

Zoper ta sklep se zaradi bistvene kršitve določb postopka pritožuje tožena stranka in zatrjuje, da za obnovo postopka niso potrebni novi dokazi niti nova dejstva, ki bi obstajali šele ob vložitvi mandatne tožbe. Tožena stranka je dokazala, da ni imela možnosti uporabiti dokumente, s katerimi je poravnala svoj dolg in to zaradi bolniškega staleža odgovorne osebe. Zmotna je navedba sodišča prve stopnje, da naj bi toženka trdila, da je dokaze o svoji dokumentaciji odkrila šele sedaj. Tega namreč toženka nikoli ni zatrjevala. Treba je namreč upoštevati, da gre za mlado, novo nastalo malo podjetje z nekaj osebami, kjer izpad ene od njih povzroči zmedo. Včasih je potrebno za preživetje takega podjetja delati po 16 ur in glede na velik pretok finančnih transakcij je te dokumentacije ogromno. Dokumentacije o plačilu ni bilo mogoče najti, dokler ni oseba za finančne zadeve te dokumente poiskala sama. Zato ni mogoče govoriti o krivdi tožene stranke, ker dokumentacije ni našla že med rednim postopkom.

Pritožbeno sodišče sprejema zaključek prvostopnega sodišča, da bi tožena stranka listine, s katerimi utemeljuje predlog za obnovo, lahko uveljavljala že v rednem postopku. Tudi če je bila komercialistka v bolniškem staležu in četudi gre za majhno in novo podjetje, pri katerem že izpad ene osebe povzroči zmedo, to ni opravičljivo. Tožena stranka bi morala imeti namreč svoje poslovanje tako organizirano, da bi vsaj v enem letu, kolikor je trajal postopek pred sodiščem prve stopnje, v svojem arhivu poiskala dokumentacijo o plačilu dolga, na katero se sklicuje v predlogu za obnovo. Pravne osebe morajo imeti namreč svoje poslovanje tako organizirano, da imajo vselej pregled nad poslovno in finančno dokumentacijo. Ker torej tožena stranka listin, s katerimi utemeljuje predlog za obnovo, po svoji krivdi ni uveljavljala že v rednem postopku, bi moralo prvostopno sodišče predlog za obnovo zavreči kot nedovoljen (1. odst.

425. čl. ZPP). Vendar s tem, ko ga je zavrglo, ni zagrešilo kršitve postopka iz 2. odst. 354. čl. ZPP, tožena stranka pa te kršitve v pritožbi ne uveljavlja. Zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep prve stopnje (2. tč.380. čl. ZPP).

ZPP (1977) člen 422,  422/2,  422,  422/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

Sodba X Ips 1478/2005, enako tudi X Ips 200/2006, X Ips 45/2007 in X Ips 217/2007X , Ips 1676/2005, X Ips
VSL sklep II Cp 217/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-13

vrnitev v prejšnje stanje - bistvena kršitev določb pravdnega postopka - vročanje pisanj

Pogoj za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje je zamuda. Če vročitev tožbe in vabila na glavno obravnavo ni bila opravljena, zamude ni bilo. Iz teh razlogov se je mogoče pritožiti proti sodbi zaradi izostanka, niso pa to razlogi za vrnitev v prejšnje stanje.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se izpodbijani sklep potrdi.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo predlog za vrnitev v prejšnje stanje kot nedovoljenega. To, da naj bi tožena stranka ne dobila tožbe in vabila na glavno obravnavo namreč ni razlog, zaradi katerega je mogoče predlagati vrnitev v prejšnje stanje.

Proti sklepu se pritožuje tožena stranka in navaja, da je bil sklep o motenju posesti izdan v njeni odsotnosti. Vabila in tožbe ni prejela. Narok je torej zamudila iz opravičenega razloga. Ni res, da odklanja sprejem sodnih pošiljk. Sicer pa je sodišče ravnalo nezakonito, ko je vročitev zaupalo detektivski agenciji.

Odločitev prvega sodišča je pravilna. K razlogom izpodbijanega sklepa pritožbeno sodišče še dodaja: Kot je pravilno navedlo sodišče prve stopnje, je po čl. 117/1 Zakona o pravdnem postopku vrnitev v prejšnje stanje mogoče predlagati, če stranka zamudi narok ali rok za kakšno pravdno dejanje in izgubi zaradi tega pravico kasneje opraviti to dejanje. Predpostavka je torej zamuda. Ko toženka trdi, da ni prejela vabila, pa ta trditev pomeni, da zamuda sploh ni nastopila. Če namreč res ni prejela tožbe in vabila, tedaj so to razlogi, s katerimi je mogoče izpodbijati sodbo zaradi izostanka (v tem primeru torej sklep), saj to kaže na bistveno kršitev določb postopka. Če namreč vročitev ni pravilna, ni pogojev za izdajo zamudne sodbe oz. sklepa. Toženka je pritožbo proti sklepu tudi vložila. Predlog za vrnitev v prejšnje stanje je torej zaradi teh razlogov nepotreben in kot tak tudi nedovoljen kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje. Ko bo pritožbeno sodišče odločalo o pritožbi proti sklepu (zaradi izostanka), bo presojalo tudi trditev tožene stranke, da ni prejela vabila.

Sklep je bilo tako treba potrditi in zavrniti pritožbo (čl. 368 Zakona o pravdnem postopku v zvezi s čl. 380 tč. 2 in čl. 381 istega zakona).

ZPP (1977) člen 117,  117/1,  121,  121/1,  354,  354/2-6,  117,  117/1,  121,  121/1,  354,  354/2-6.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 376/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-04

Če je v izvršilnem predlogu navedeno pri kateri podružnici SDK se vodi dolžnikov račun, je po 194. členu ZIP že določena krajevna pristojnost prvostopnega sodišča.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stpnje v nadaljnje odločanje.

Sodišče prve stopnje je s sklepom odstopilo predmetno izvršilno zadevo sodišču v Murski Soboti. Zoper sklep se je upnik pravočasno pritožil, da je prvostopno sodišče napačno ravnalo, saj je prišlo do pomote le pri številki dolžnikovega računa.

V izvršilnem predlogu je navedeno, da se dolžnikov račun vodi pri podružnici SDK v Ormožu. S tem pa je po 194. členu že določena krajevna pristojnost prvostopnega sodišča. Zaradi neskladja med navedbo enote SDK in številko računa bi moralo prvostopno sodišče pozvati upnika za odpravo očitno napačne številke računa. Glede na navedeno je pritožbeno sodišče razveljavilo izpodbijani sklep in bo prvostopno sodišče - med tem je upnik že popravil številko bančnega računa, odločilo po izvršilnem predlogu.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 74/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-01

začasna odredba za zavarovanje denarne terjatve

Pri denarni terjatvi mora nevarnost izhajati iz zavestnega ravnanja dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo. Upnik mora izkazati ravnanje dolžnika z njegovim - dolžnikovim premoženjem, to ravnaje pa ogroža uspešnost bodoče izvršbe na dolžnikovem premoženju.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je zavrnilo predlog upnika za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denarne terjatve v znesku 7,000.481,50 sit in sicer z prepovedjo dolžniku, da razpolaga s petimi, v predlogu navedenimi avtomobili. Zoper sklep sodišča prve stopnje se je upnik pravočasno pritožil. V pritožbi je navedel, da je terjatev verjetno izkazal z dokumentacijo, izkazana pa je tudi nevarnost za bodočo izvršbo, ki se kaže v ravnanaju dolžnika, ko ni hotel prevzeti avtomobilov, ki so predmet pogodbe o leasingu, od dobavitelja.

Res je sicer upnik predložil leasing pogodbe in obračune neplačanih obrokov, vendar je prvostopno sodišče upravičeno ugotovilo, da so obroki obračunani od 1. junija oziroma od 1. julija 1993 dalje, iz predloženih pogodb pa izhaja, da so bile sklenjene zadnje dni avgusta oz. v enem primeru 7.9.1993. Tako ostaja pravilni obračun - terjatev dvomljiva, ne pa verjetno izkazana.

Pritožnik tudi v pritožbi ni z ničemer izkazal verjeten obstoj nevarnosti, da bo dolžnik onemogočil ali otežil izterjavo terjatve.

Pri denarni terjatvi mora ta nevarnost izhajati iz zavestnega ravnanja dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo in je zakonske pogoje pravilno opisalo že sodišče prve stopnje. Brez uspeha so pritožbene navedbe o tem, da dolžnik ni prevzel avtomobilov, ki so predmet pogodbe o leasingu. Ti avtomobili - katere je upnik kupil od firme P.D. d.o.o. M., so upnikova last (o nakupu je upnik predložil račune) in na lastno premoženje upnik ne bo vodil izvršbe za poplačilo zapadlih obrokov. Upnik mora izkazati ravnanje dolžnika z njegovim - dolžnikovim premoženjem, to ravnaje pa ogroža uspešnost bodoče izvršbe na dolžnikovem premoženju. Z pritožbenimi navedbami bo upnik event. lahko zatrjeval prevaro in pravne posledice iz 65. člena zakona o obligacijskih razmerij v pogodbah z dolžnikom in firmo P.D., ne pomenijo pa dolžnikovega zavestnega ravnanja, ki bi zmanjševalo možnosti izvršbe, kot je to določeno v prvem odstavku 265. člena zakona o izvršilnem postopku.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih pritožnik ni priglasil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 283/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-11

začasna odredba za zavarovanje denarne terjatve - nevarnost

Nevarnosti, da bo dolžnik onemogočil ali otežil izterjavo denarne terjatve mora izhajati iz zavestnega ravnanja dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo. Objektivna nevarnost, ki grozi upniku in se kaže na primer v tem, da je dolžnik v slabem finančnem stanju in segajo po njegovem premoženju drugi upniki, da mu grozi stečaj itd, ne zadošča za izdajo začasne odredbe.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Prvostopno sodišče je zavrnilo predlog upnika za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denarne terjatve v znesku 2,164.570,60 sit in sicer z prepovedjo dolžniku, da razpolaga s svojim tovornim avtomobilom. Upnik je predlagal začasno odredbo skupaj z izvršbo po verodostojni listini.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je upnik pravočasno pritožil. V pritožbi navaja, da je nevarnost za bodočo izvršbo verjetno izkazal s tem, da dolžnik nima denarja na računu pri banki, dolžan pa je več milijonov tolarjev.

Pritožnik tudi v pritožbi ni z ničemer izkazal verjetnega obstoja nevarnosti, da bo dolžnik onemogočil ali otežil izterjavo terjatve.

Pri denarni terjatvi mora ta nevarnost izhajati iz zavestnega ravnanja dolžnika, ki meri na to, da bo upniku onemogočil ali otežil izterjavo. Prvostopno sodišče je pravilno ugotovilo v izpodbijanem sklepu, da ne zadošča objektivna nevarnost, ki grozi upniku in se kaže na primer v tem, da je dolžnik v slabem finančnem stanju in segajo po njegovem premoženju drugi upniki, da mu grozi stečaj itd.

Upoštevno je le tako namerno ravnanje, ki zmanjšuje dolžnikovo premoženje npr. razprodaja pod ceno ali brezplačno izročanje premoženja tretjim osebam ipd., zaradi česar bo takrat, ko bo event.

dovoljena izvršba le-ta onemogočena ali otežena (ker bo potrebno izpodbijati dolžnikova pravna dejanja po členih 280 - 285 ZOR).

V predlogu in pritožbi je upnik navedel le to, da ima še več dolgov in da ima blokiran račun pri banki. Kot je že obrazloženo pa to ne predstavlja v členu 265 ZIP zahtevane subjektivne nevarnosti. Zato je prvostopno sodišče utemeljeno zavrnilo izdajo začasne odredbe in upnik s pritožbo ni mogel uspeti.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 328/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-12

Rok za prijavo terjatve stečajnega upnika je zakonski rok, ga sodišče ne more podaljšati in tudi ni možna vrnitev v prejšnje stanje.

Neupoštevne so pritožbene navedbe o tem, da pritožnik ni prava vešča oseba.

Pritožba se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

Stečajni upnik se je po svojem pooblaščencu pravočasno pritožil zoper sklep prvostopnega sodišča, ki je kot prepozno zavrglo prijavo terjatve. V pritožbi je navedel, da je sicer res zamudil rok, vendar je tako stališče prvostopnega sodišča formalistično in ne upošteva laičnost pritožitelja. Pritožnik je tudi v slabšem položaju kot njegovi sodelavci, ki so člani sindikata in preko tega deležni pravne pomoči.

Predmetni stečajni postopek je bil začet 11.1.994 in zanj že veljajo skladno s 196. členom končnih določb - določila novega zakona o prisilni poravnavi, stečaju in likvidaciji (Ur.l. št. 67/93, v nadaljevanju ZPPSL).

Za prijave stečajnih upnikov po novem ZPPSL velja rok dveh mesecev od objave v Uradnem listu R.S. - I.odst.137. člena cit. zakona. Ta rok je prekluzivni rok - pravica preneha s potekom roka. Ker je to zakonski rok, ga sodišče ne more podaljšati in tudi ni možna vrnitev v prejšnje stanje. Določen je kot mesečni rok, kar pomeni, da začne teči na dan objave v Uradnem listu R.S. in poteče tistega dne, ki se po svoji številki ujema z dnem, ko je pričel teči. Prepozno prijavo mora sodišče zavreči enako, kot zavrže tožbo vloženo po preteku prekluzivnega roka. Neupoštevne so pritožbene navedbe o tem, da pritožnik ni prava vešča oseba.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSM sklep Cpg 311/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-07-05

začasna odredba za zavarovanje denarne terjatve - nevarnost

Izvršba v tujini ni potrebna - kljub temu, da ima dolžnik sedež v tujini - takrat, kadar ima v R. Sloveniji premoženje. Odprtje nerezidenčnega računa v R. Sloveniji še ne pomeni, da ima na tem računu premoženje, oz. da ga bo imel času izvršbe. Zato je očitno, da bo izvršba morala potekati tam, kjer ima dolžnik svoj sedež - to je v tujini. S tem pa je podana presumirana nevarnost iz III.odst. 265. člena ZIP za bodočo izvršbo.

Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

Prvostopno sodišče je zavrnilo predlog upnika za izdajo začasne odredbe za zavarovanje denarne terjatve v znesku 2,977.301,00 sit in sicer s prepovedjo banki, da iz nerezidenčnega računa izplača po dolžnikovem nalogu denarni znesek do navedene višine.

Zoper sklep sodišča prve stopnje se je upnik pravočasno pritožil. V pritožbi navaja, da je pravno stališče prvostopnega sodišča, da ni uporabiti določila o presumirani nevarnosti iz III.odst. 265. člena ZIP, ker ima toženec nerezidenčni račun v R. Sloveniji - napačno.

Sodišče prve stopnje, ki je sicer ugotovilo verjetno izkazano terjatev, je zavrnilo izdajo začasne odredbe, ker tožnik ni izkazal subjektivne nevarnosti oz. presumirane nevarnosti iz III. odst. 265. člena ZIP. Tako razumevanje cit. določila ZIP ni pravilno.

Izvršba v tujini ni potrebna - kljub temu, da ima dolžnik sedež v tujini - takrat, kadar ima v R. Sloveniji premoženje. Odprtje nerezidenčnega računa v R. Sloveniji še ne pomeni, da ima na tem računu znesek 2,977.301,00 sit in še zlasti, da bo imel tak znesek v času izvršbe. Zato je očitno, da bo izvršba morala potekati tam, kjer ima dolžnik svoj sedež - to je v tujini. S tem pa je podana presumirana nevarnost iz III.odst. 265. člena ZIP za bodočo izvršbo.

Zato je pritožbeno sodišče ugodilo pritožbi in z razveljavitvijo izpodbijanega sklepa vrnilo zadevo v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.

Izrek o pritožbenih stroških je odpadel, ker jih pritožnik ni priglasil.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.
VSL sklep Cpg 1006/94
Sodna praksa višjih sodišč, 1994-08-23

ugovor tretjega - nedovoljenost pritožbe dolžnika

Pritožba dolžnika zoper sklep o zavrženju ugovora tretjega ni dovoljena.

Dolžnik sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

Sodišče prve stopnje je zavrglo ugovor tretjega D. d.o.o. zoper izvršbo na premičnino, za katero je tretji trdil, da je njegova, zaradi česar izvršba nanjo ni dopustna.

Dolžnik se je zoper sklep pravočasno pritožil zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja in predlagal njegovo razveljavitev.

Navedel je, da je ves čas postopka trdil, da zarubljena premičnina ni njegova.

Po 1. odst. 56. člena ZIP lahko tisti, ki trdi, da ima glede predmeta izvršbe tako pravico, ki preprečuje izvršbo, vloži ugovor zoper izvršbo in v njem zahteva, naj se izvršba na ta predmet izreče za nedopustno. Iz nadaljnjih določb (3. odst. 56. člena ter 57. in 58. člena ZIP) pa izhaja, da ves nadaljnji postopek teče med tretjim in upnikom, dolžnik pa je lahko le zajet s tožbo proti upniku, če tudi on izpodbija pravico tretjega. Iz tega sledi, da lahko tak ugovor vloži le tretji (in ne upnik ali dolžnik) in to le glede določenega predmeta izvršbe. To pa pomeni, da lahko tudi pritožbo zoper sklep, s katerim ugovoru ni ugodeno, vloži le tretji. Pritožba dolžnika zato ni dovoljena in jo je sodišče druge stopnje zavrglo (1. točka 380. člena v zvezi s 3. odst. 358. člena ZPP in v zvezi s 14. členom ZIP).

Dolžnik s pritožbo ni uspel, zato je pritožbeno sodišče po določbi 1. odst. 154. člena v zvezi s 1. odst. 166. člena ZPP in v zvezi s 14. členom ZIP odločilo, da sam nosi svoje stroške pritožbenega postopka.

ZIP člen 56,  56/1,  56/3,  57,  58,  56,  56/1,  56/3,  57,  58.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.