VSL sodba Kp 1355/93
Sodna praksa višjih sodišč, 1993-11-11

Voznik osebnega avtomobila stori kaznivo dejanje tatvine s tem, ko si prilasti potnikovo prtljago, ki jo je ta pustil v vozilu in ne kaznivo dejanje zatajitve.

Pritožba zagovornika obdolženca R. P. se zavrne kot neutemeljena in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

Obdolženec je dolžan plačati kot stroške pritožbenega postopka povprečnino v znesku 5.000,00 (pet tisoč) SIT.

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo obdolženeca spoznalo za krivega kaznivega dejanja tatvine po čl. 165/I KZ RS in mu po navedeni določbi KZ RS izreklo kazen 5 mesecev zapora. Obdolžencu je bil naložen v plačilo odškodninski zahtevek oškodovanca v znesku 15.000,00 tolarjev. Obdolžencu so bili naloženi v plačilo tudi stroški kazenskega postopka in sicer na 3.000,00 tolarjev odmerjena povprečnina.

Zoper to sodbo se je pravočasno pritožil obdolženčev zagovornik zaradi zmotne ugotovitve dejanskega stanja, podrejeno pa zaradi kršitve kazenskega zakona in kršitve določb kazenskega postopka s predlogom, da pritožbeno sodišče obdolženca oprosti obtožbe, podrejeno pa, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo pošlje sodišču prve stopnje v novo obravnavo in odločitev.

Pritožba obdolženčevega zagovornika ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče nima pomislekov v pravilnost na prvi stopnji ugotovljenega dejanskega stanja očitanega kaznivega dejanja.

Pritožbeni pomisleki zagovornika o zmotnosti ugotovljenega dejanskega stanja niso sprejemljivi. Ko ni nobenega dvoma, da je obdolženec oškodovanca in njunega znanca peljal s svojim osebnim avtomobilom k oškodovančevi prijateljici po brusilni stroj, kjer ga je oškodovanec tudi naložil v obdolženčev avto in ga v njem pustil, ko so se pripeljali na stanovanje obdolženčeve izvenzakonske partnerice, od koder se je pozneje obdolženec odpeljal in nato brusilni stroj neznano kje neznano komu prodal, kar je sam ocenil kot krajo, so pritožbena izvajanja zagovornika, češ da je bil obdolžencu brusilni stroj zaupan v transport in da tako kaznivega dejanja tatvine, ne glede na priznanje, ni mogel storiti, ampak zgolj kaznivo dejanje zatajitve, neupoštevna. Obdolženec je opravil prevozno uslugo za oškodovanca s tem, da ga je peljal s svojim osebnim avtomobilom po brusilni stroj k neki znanki in je oškodovanec ta brusilni stroj prevzel in odnesel v obdolženčev avto, s katerim se je tudi sam odpeljal v prej navedeno stanovanje in pri tem v avtomobilu pustil navedeni brusilni stroj. Za zaključek, da je oškodovanec obdolžencu zaupal v transport navedeni brusilni stroj, tako ni nobene podlage.

Oškodovanec je brusilni stroj kot svojo prtljago med prevozom imel pri sebi, vendar jo s tem ni obdolžencu kot vozniku prav nič zaupal v smislu izvedbe transportne-prevozniške usluge, zato je zaključek sodišča prve stopnje, da je obdolženec puščeni brusilni stroj v avtomobilu ukradel, povsem pravilna, saj so v tem ravnanju podani vsi elementi po čl. 165/I KZ RS. Obdolženec je namreč vzel tujo premično stvar z namenom, da si jo prilasti. Za to, da bi si obdolženec prilastil stvar, ki mu je bila na kakršenkoli način zaupana, na primer tudi v prevoz, izvedeni dokazni postopek ne nudi nobene podlage, zato je bilo glede na pravilno ugotovljeno dejansko stanje zagovornikovo pritožbo v smeri zmotne ugotovitve dejanskega stanja kot neutemeljeno zavrniti.

Prav tako sodišče prve stopnje glede na ugotovljeno dejansko stanje ni kršilo kazenskega zakona, ko je ugotovilo, da gre v obravnavanem primeru za kaznivo dejanje tatvine po čl. 165/I KZ RS.

Prav tako v pritožbi uveljavljana kršitev določb kazenskega postopka in sicer očitek nerazumljivosti izreka izpodbijane sodbe po oceni pritožbenega sodišča ni podan. Krivdorek izpodbijane sodbe, čeprav kratek, vsebuje vse elemente kaznivega dejanja tatvine po čl. 165/I KZ RS in sicer predmet kaznivega dejanja, to je tuja premična stvar, prilastitveni namen in protipravnost odvzema. Tako opis vsebuje vse elemente kaznivega dejanja tatvine po čl. 165/I KZ RS in mu tudi ni moč očitati nerazumljivosti, zato pritožitelj tudi v tej smeri s svojo pritožbo ni mogel uspeti.

Glede na to, da se zagovornik zoper odločbo o kazni ne pritožuje, je pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti skladno s čl. 379 ZKP preizkusilo tudi odločbo o kazni v izpodbijani sodbi in ugotovilo, da je ta izrečena v skladu z zakonom, pri čemer so okoliščine, ki vplivajo na višino kazni pravilno ugotovljene in ustrezno upoštevane, tako da za spremembo izpodbijane sodbe v korist obdolženca ni nobene podlage. Zaradi vsega povedanega je pritožbeno sodišče pritožbo zagovornika obdolženca v celoti zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

Izrek o stroških pritožbenega postopka temelji na čl. 98/I in 101 ZKP.

KZS člen 165,  165/1,  169,  169/1,  165,  165/1,  169,  169/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.