VSRS Sklep I Up 16/2026
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-02-16

začasna odredba - nujen ukrep - odlog izvršitve upravnega akta - potreba za začasno ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje - vsebinska zveza - težko popravljiva škoda - koncesija - podaljšanje rudarske pravice - iztek veljavnosti pogodbe

V skladu z ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča predstavlja začasna odredba po 32. členu ZUS-1 nujen ukrep, s katerim sodišče, če so izpolnjeni z zakonom predpisani pogoji, začasno odloži izvršitev dokončnega upravnega akta oziroma začasno uredi stanje. Ker je namen začasne odredbe zagotoviti učinkovitost sodnega varstva v upravnem sporu, začetem zaradi nestrinjanja z odločitvijo, ki je predmet izpodbijanja, mora tožnik izkazati, da v primeru uspeha s tožbo brez izdane začasne odredbe ne bo dosežen cilj konkretnega upravnega spora oziroma bo uspeh s tožbo zaradi nastale težko popravljive škode zanj ostal brez pomena. Tak pa bo v primerih, ko kljub uspehu v upravnem sporu ne bo mogoče doseči (ali pa le z nesorazmernimi težavami) vzpostavitve prejšnjega stanja.

Tako je tudi regulacijska začasna odredba iz tretjega odstavka 32. člena ZUS-1 sredstvo za preprečitev nastanka škodljivih posledic spornega pravnega razmerja, to je razmerja, ki je predmet spora med tožečo in toženo stranko, ki ga obravnava sodišče. Zato je mogoče z njo začasno urediti le tista vprašanja in razmerja, o katerih lahko sodišče na podlagi vložene tožbe odloči. Zahteva, da se uredi stanje glede na sporno pravno razmerje, tudi pomeni, da mora med njim (v obravnavani zadevi med zavrnitvijo vloge za podaljšanje veljavnosti rudarske pravice) in posledicami, ki naj se z začasno ureditvijo stanja preprečijo, obstajati neposredna zveza.

Pritožbi se ugodi, sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije I U 2058/2025 z dne 23. 12. 2025 se razveljavi in se zadeva vrne istemu sodišču v nov postopek.

1. Tožnik je vložil tožbo zoper odločbo Ministrstva za naravne vire in prostor, št. 0141-72/2006-DE-155 z dne 3. 12. 2025, s katero je navedeni organ zavrnil tožnikovo zahtevo za podaljšanje časa veljavnosti rudarske pravice za izkoriščanje mineralne surovine laporja in apnenca na pridobivalnem prostoru Retje - Plesko v občinah Hrastnik in Trbovlje. Skupaj s tožbo je vložil tudi zahtevo za izdajo začasne odredbe in z njo sodišču predlagal, naj do izdaje pravnomočne odločitve v ter upravnem sporu podaljša koncesijsko pogodbo, št. 354-14-181/01 z dne 10. 12. 2001, spremenjeno z dodatkom št. 1 z dne 21. 12. 2021 in dodatkom št. 2 z dne 27. 10. 2023, ter na tej podlagi podeljeno rudarsko pravico in koncesijo za izkoriščanje mineralne surovine apnenec in lapor za industrijske namene v pridobivalnem prostoru Retje - Plesko, in da naj do pravnomočne odločitve v tem upravnem sporu dovoli nadaljevanje izvajanja rudarskih del v navedenem pridobivalnem prostoru skladno z določbami navedene koncesijske pogodbe tudi po izteku njene veljavnosti dne 10. 12. 2025.

2. Sodišče prve stopnje je prvi del zahteve za izdajo začasne odredbe zavrnilo z razlago, da glede na potek časa izdaja takšne začasne odredbe ni več mogoča. Pojasnilo je, da sta tožnikova koncesija in rudarska pravica veljali do 10. 12. 2025 in s tem dnem prenehali, tožnik pa je svojo tožbo in predlog za izdajo začasne odredbe vložil na sodišče 9. 12. 2025 popoldne. Zaradi vseh procesnih opravil, ki jih je treba izvesti pred odločitvijo o predlogu, sta v času, ko je sodišče izdalo izpodbijani sklep, tožnikova koncesija in rudarska pravica že prenehali. Posledično ju sodišče ni moglo podaljšati do pravnomočne odločitve v tem upravnem sporu, kot je to predlagal tožnik, na predlog tožnika pa je sodišče vezano. Ker se je sporno pravno razmerje že izteklo, predlagana začasna odredba ne more odvrniti zatrjevane škode. Tožnikov predlog, naj se mu z začasno odredbo tudi po izteku veljavnosti koncesijske pogodbe z dnem 10. 12. 2025 dovoli nadaljevanje rudarskih del v obravnavanem pridobivalnem prostoru skladno z določbami navedene koncesijske pogodbe, pa je zavrnilo zaradi odsotnosti neposredne zveze med spornim pravnim razmerjem in posledicami, ki se želijo preprečiti. Sporno pravno razmerje določa izrek izpodbijane odločbe, s katero je bila zavrnjena tožnikova zahteva za podaljšanje časa veljavnosti njegove rudarske pravice, zato bi se začasna odredba lahko nanašala le na veljavnost tožnikove koncesije oziroma rudarske pravice. Ali je tožnik na podlagi rudarske pravice upravičen izvajati rudarska dela in če da, katera, je šele nadaljnje vprašanje, ki sledi vprašanju o zahtevanem podaljšanju.

3. Tožnik (v nadaljevanju pritožnik) je zoper navedeni sklep vložil pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga, naj Vrhovno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da njegovemu predlogu za izdajo začasne odredbe ugodi, podrejeno, naj sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. Med drugim očita, da ima izpodbijani sklep pomanjkljivosti, zaradi katerih ga ni mogoče preizkusiti, ker obrazložitev nima razlogov o odločilnih dejstvih, navedena dejstva pa so med seboj v nasprotju, zato je prišlo do absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 75. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Pojasnjuje, da ni mogoče preizkusiti pavšalnega zapisa sodišča, da začasna odredba, ki jo je predlagal, ne bi mogla odvrniti škode, ki jo zatrjuje, ker se je sporno pravno razmerje že izteklo. Sodišče tudi ni pojasnilo, zakaj naj ne bi bilo neposredne zveze med spornim pravnim razmerjem in predlogom za izdajo začasne odredbe, kaj naj bi bile posledice, ki se želijo preprečiti, niti zakaj naj bi bila ta zveza le posredna, zato sklepa tudi v tem delu ni mogoče preizkusiti. Poleg tega je obrazložitev sama s seboj v nasprotju, saj v enem delu sodišče navaja, da bi tožnik lahko uspel samo s predlogom za podaljšanje koncesije, ne pa tudi s predlogom za nadaljnje izvajanje rudarskih del, v drugem delu pa, da zaradi poteka časa ne bi mogel uspeti s predlogom za podaljšanje koncesije, temveč le z drugačnim predlogom, ki pa ga sodišče ne bi smelo popravljati. Trdi, da obrazložitev izpodbijanega sklepa nima podlage v 32. členu ZUS-1. Zatrjuje še kršitev 2., 22., 23., 25. in 125. člena Ustave ter 13. člena EKČP.

6. V skladu z ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča predstavlja začasna odredba po 32. členu ZUS-1 nujen ukrep, s katerim sodišče, če so izpolnjeni z zakonom predpisani pogoji, začasno odloži izvršitev dokončnega upravnega akta oziroma začasno uredi stanje. Ker je namen začasne odredbe zagotoviti učinkovitost sodnega varstva v upravnem sporu, začetem zaradi nestrinjanja z odločitvijo, ki je predmet izpodbijanja, mora tožnik izkazati, da v primeru uspeha s tožbo brez izdane začasne odredbe ne bo dosežen cilj konkretnega upravnega spora oziroma bo uspeh s tožbo zaradi nastale težko popravljive škode zanj ostal brez pomena.

Tak pa bo v primerih, ko kljub uspehu v upravnem sporu ne bo mogoče doseči (ali pa le z nesorazmernimi težavami) vzpostavitve prejšnjega stanja.

7. Tako je tudi regulacijska začasna odredba iz tretjega odstavka 32. člena ZUS-1 sredstvo za preprečitev nastanka škodljivih posledic spornega pravnega razmerja, to je razmerja, ki je predmet spora med tožečo in toženo stranko, ki ga obravnava sodišče. Zato je mogoče z njo začasno urediti le tista vprašanja in razmerja, o katerih lahko sodišče na podlagi vložene tožbe odloči.

Zahteva, da se uredi stanje glede na sporno pravno razmerje, tudi pomeni, da mora med njim (v obravnavani zadevi med zavrnitvijo vloge za podaljšanje veljavnosti rudarske pravice) in posledicami, ki naj se z začasno ureditvijo stanja preprečijo, obstajati neposredna zveza.

8. V pritožbi zatrjevana kršitev določb postopka v upravnem sporu iz tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena ZPP je podana, če ima sodna odločba pomanjkljivosti, zaradi katerih je ni mogoče preizkusiti, med drugim, če sploh nima razlogov, ali v njej niso navedeni razlogi o odločilnih dejstvih, ali so ti razlogi nejasni, ali med seboj v nasprotju. Iz te določbe izhaja, da morajo biti razlogi sodbe o odločilnih dejstvih popolni in jasni do te mere, da omogočajo preizkus sprejete odločitve tako pritožbenemu sodišču kot tudi strankam. Po presoji Vrhovnega sodišča izpodbijani sklep temu standardu ne zadosti.

9. Kot prvo pritožba utemeljeno opozarja na nasprotje v razlogih izpodbijanega sklepa, navedenih v 9. in 11. točki obrazložitve. Tako sodišče v 9. točki navaja, da s predlagano začasno odredbo ni mogoče odvrniti zatrjevane škode, ker da se je sporno pravno razmerje na dan odločanja o začasni odredbi že izteklo, nato pa v 11. točki, da bi se izdana začasna odredba lahko nanašala le na veljavnost pritožnikove koncesije oziroma rudarske pravice. Glede na navedeno ni jasno, kaj konkretno je prvostopenjsko sodišče sploh štelo za sporno pravno razmerje oziroma za vsebino tega razmerja, o čemer teče upravni spor in glede na katerega je presojalo, ali je zatrjevana škoda z njim v neposredni povezavi.

10. Kot drugo pa sodišče v izpodbijanem sklepu tudi ni obrazložilo, kje ima podlago za razlago, da je v zahtevi za začasno odredbo predlagano podaljšanje koncesije in rudarske pravice mogoče le od dneva izdaje začasne odredbe, ne pa od dneva njunega izteka, upoštevaje, da je pritožnik predlog za izdajo začasne odredbe vložil pred tem, to je 9. 12. 2025. V zvezi z navedenim stališčem tudi ni mogoče spregledati, da sodišče pri odločanju o začasni odredbi pritožniku na podlagi iste okoliščine (torej da se je "sporno pravno razmerje" že izteklo) na drugi strani očitno ni odreklo pravnega interesa za vloženo izpodbojno tožbo in za predlog, naj toženka po odpravi izpodbijane zavrnilne odločbe ponovno odloči o podaljšanju rudarske pravice, torej ne glede na to, da o tem ne bi moglo biti odločeno pred iztekom njenega dosedanjega trajanja 10. 12. 2025.

11. Glede na navedeno v izpodbijanem sklepu niso razvidni razumljivi razlogi za zavrnitev predloga za izdajo ureditvene začasne odredbe. Ker je Vrhovno sodišče že iz tega razloga, na obstoj katerega pazi tudi po uradni dolžnosti, pritožbi ugodilo, se do preostalih pritožbenih navedb ni opredelilo, ampak je izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da opravi nov postopek odločanja o začasni odredbi (77. člen ZUS-1). V njem se bo moralo med drugim opredeliti tudi do predlaganega začasnega podaljšanja same koncesijske pogodbe.

Primerjaj npr. sklepa VS RS I Up 68/2020 z dne 15. 6. 2020, I Up 111/2020 z dne 2. 9. 2020.

Sklep Vrhovnega sodišča I Up 127/2016 z dne 18. 5. 2016.

Sklep Vrhovnega sodišča I Up 161/2016 z dne 8. 6. 2016.

Tako Vrhovno sodišče npr. v sklepih I Up 105/2015 z dne 27. 5. 2015, I Up 127/2016 z dne 18. 5. 2016, I Up 34/2018 z dne 28. 2. 2018.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 32, 32/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.