VSRS Sklep VIII DoR 9/2026-6
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-02-26

mag. Aleksandra Hočevar Vinski (preds.), mag. Marijan Debelak (poroč.), Samo Puppis

samostojni podjetnik - obstoj delovnega razmerja - dejanski delodajalec - razlika v plači - odpravnina ob upokojitvi - ugoditev predlogu za dopustitev revizije

- ali je ob pravnomočni zavrnitvi zahtevka za ugotovitev delovnega razmerja tožnika pri toženi stranki pravilna odločitev o plačilu razlik v plači in drugih prejemkih iz delovnega razmerja v času, ko je bil tožnik samostojni podjetnik, ki je poslovno sodeloval z A., d. o. o., in sicer od 21. 11. 2016 do 2. 11. 2019,

- ali je bila tožniku utemeljeno prisojena odpravnina ob upokojitvi.

- ali je ob pravnomočni zavrnitvi zahtevka za ugotovitev delovnega razmerja tožnika pri toženi stranki pravilna odločitev o plačilu razlik v plači in drugih prejemkih iz delovnega razmerja v času, ko je bil tožnik samostojni podjetnik, ki je poslovno sodeloval z A., d. o. o., in sicer od 21. 11. 2016 do 2. 11. 2019,

- ali je bila tožniku utemeljeno prisojena odpravnina ob upokojitvi.

1. Sodišče prve stopnje je v ponovnem sojenju naložilo toženki, da tožniku obračuna in plača bruto razlike v plači za obdobje od septembra 2014 do avgusta 2016, trinajsto plačo, poračun RDV za leto 2014 ter razliko regresa za letni dopust za leti 2015 in 2016, vse v konkretno določenih zneskih in z zakonskimi zamudnimi obrestmi, višji zahtevek za to obdobje pa je zavrnilo (I. točka izreka). Nadalje je naložilo toženki, da tožniku obračuna in plača bruto razlike plače od septembra 2016 do 6. novembra 2019, trinajste plače, razliko RDV za leto 2018 ter razlike regresov za letni dopust za leta 2017, 2018 in 2019, v zneskih kot izhaja iz sodbe, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, višji zahtevek za to obdobje pa je zavrnilo (II. točka izreka sodbe). Nadalje je naložilo toženki, da tožniku plača odpravnino v višini 5.351,17 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 31. 12. 2024 do plačila (III. točka izreka). Zavrnilo je zahtevek, da je toženka dolžna tožniku za obdobje od 1. 7. 2010 do 31. 8. 2014 priznati vse pravice iz delovnega razmerja vključno z razliko plače in zakonskimi zamudnimi obrestmi (IV. točka izreka). Zaradi delnega umika tožbe je ustavilo postopek v delu, kjer je tožnik terjal poziv na delo k toženki, plačilo potnih stroškov in malice (V. točka izreka). Toženki je naložilo, da tožniku poravna tudi stroške postopka (VI. točka izreka), zavezanka za plačilo sodne takse pa je toženka (VII. točka izreka).

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi toženke delno ugodilo in sodbo prve stopnje v ugodilnem delu I. točke izreka spremenilo tako, da je znižalo nekatere prisojene glavnice na zneske, ki izhajajo iz izreka sodbe, enako tudi v ugodilnem delu II. točke izreka (I. točka izreka sodbe sodišča druge stopnje). V ostalem je pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (II. točka izreka). Sklenilo je tudi, da toženka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (III. točka izreka).

3. V predlogu za dopustitev revizije toženka postavlja številna vprašanja:

- ali je sodišče druge stopnje kršilo načelo pravnomočno razsojene stvari (

) iz 319. člena ZPP, ko je toženki naložilo plačilo razlik v plači na podlagi ugotovljenega delovnega razmerja, čeprav je bilo s pravnomočno sodbo med istima strankama že zavezujoče razsojeno, da delovno razmerje v spornem obdobju ni obstajalo,

- ali je ob pravnomočni ugotovitvi, da med strankama ni obstajalo delovno razmerje in da je imel delavec v istem obdobju veljavne pogodbe o zaposlitvi z drugimi delodajalci, dopusten pravni zaključek, da je toženka kljub temu njegov "dejanski delodajalec" in mu je iz tega naslova dolžna izpolnjevati obveznosti, ki so po svoji naravi vezane izključno na obstoj delovnega razmerja (npr. plačilo plače),

- ali je materialnopravno pravilna odločitev, da je toženka dolžna tožniku za celotno obravnavano obdobje dolžna obračunati in plačati bruto mesečne razlike v plačah in regresu, 13. plačo, poračun RDV ter odpravnino ob upokojitvi, pri čemer je odgovornost toženke enaka odgovornosti delodajalca za prejemke iz delovnega razmerja,

- ali je mogoče ugotoviti obstoj delovnega razmerja med delavcem in uporabnikom dela, če sodišče hkrati ugotovi, da so bile podane okoliščine opravljanja dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabniku po 62. členu ZDR-1,

- ali lahko zgolj dejstvo, da delodajalec za zagotavljanje dela delavcev ni bil vpisan v ustrezni register ali ni imel dovoljenja po ZUTD, samo po sebi povzroči nastanek delovnega razmerja med delavcem in uporabnikom,

- ali je v primeru ugotovljene zlorabe pogodbenega razmerja dopustno uporabiti pravne posledice, ki jih zakon veže izključno na obstoj delovnega razmerja,

- ali slovenska zakonodaja omogoča sankcijo vzpostavitve delovnega razmerja z uporabnikom v primeru trajne ali dolgotrajne napotitve agencijskega delavca,

- ali lahko toženka zapade v zamudo z izplačilom razlike v plači že pred tem, ko je tožnik to terjatev sploh uveljavljal zoper toženo stranko,

- ali je v okoliščinah konkretne zadeve pravilen materialnopravni zaključek, da je toženka bila v obravnavanem obdobju tožnikov dejanski delodajalec in da za to obdobje tožniku odgovarja enako kot njegov delodajalec,

- ali je v okoliščinah konkretne zadeve (materialnopravno) pravilna, (postopkovno) zakonita in zadostno obrazložena odločitev, da se sporne razlike v plači in regresu izračunajo na način, da se izračuna razlika med dejansko prejeto plačo oziroma nadomestilom plače ter povprečno plačo primerjalnih delavcev pri toženi stranki,

- ali je sodišče pri odločanju o dolžnosti toženke, da tožniku prizna razlike v prejemkih iz delovnega razmerja kršilo razpravno načelo, pravila o trditvenem in dokaznem bremenu, o povezanosti trditvenega in dokaznega bremena, 214. člen ZPP ter poseglo v pravice toženke do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave RS,

- ali je sodišče kršilo prepoved dokaznih pravil s tem, ko je zaključilo, da je obseg oziroma količino tožnikovega dela mogoče ugotoviti zgolj na podlagi evidenc delovnega časa,

- ali je materialnopravno pravilna metodologija izračuna domnevnega prikrajšanja pri plači za obdobje, v katerem je tožnik posloval kot samostojni podjetnik, če sodišče prikrajšanje ugotovi tako, da od plače, ki naj bi pripadala tožniku, odšteje dejansko prejete prihodke samostojnega podjetnika, zmanjšane za davke in prispevke, ki jih je ta plačal kot samostojni podjetnik,

- ali sme pritožbeno sodišče zavrniti vsebinsko presojo pravilnosti uporabljene materialnopravne metodologije z utemeljitvijo, da gre za nedopustno pritožbeno novoto,

- ali je materialnopravno in procesnopravno pravilna odločitev sodišča o stroških postopka in sodni taksi, če je bil tožbeni zahtevek v pretežnem delu zavrnjen, sodišče pa ni odločilo o stroških glede na delež uspeha strank, hkrati pa je toženki naložilo tudi stroške sodnega izvedenca, čeprav izvedba tega dokaza za odločitev v zadevi ni bila potrebna.

5. Ker so izpolnjeni pogoji za dopustitev revizije iz 367. a člena ZPP glede dveh vprašanj, ki sta oblikovana v izreku tega sklepa, je revizijsko sodišče v tem obsegu revizijo dopustilo.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 4, 4/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.