VSRS Sodba II Ips 61/2025
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-02-04

Vladimir Horvat (preds.), dr. Mateja Končina Peternel (poroč.), mag. Matej Čujovič, Katarina Parazajda, Tomaž Pavčnik

dopuščena revizija - neupravičena obogatitev - pogodba o dosmrtnem preživljanju - povrnitev vlaganj - pasivna legitimacija preživninskega zavezanca

Oseba, ki je kot preživljalec prejela nepremičnino na podlagi pogodbe o dosmrtnem preživljanju, ni pasivno stvarno legitimirana za tožbeni zahtevek za povrnitev tistih vlaganj v to nepremičnino, ki so bila opravljena, ko je bil lastnik še preživljanec..

I. Reviziji se ugodi in se sodba sodišča druge stopnje v izpodbijanem delu spremeni tako:

- da se pritožbi prve toženke ugodi in se sodba sodišča prve stopnje v II. točki spremeni tako, da se tožbeni zahtevek zoper prvo toženko zavrne, v III. točki pa tako, da je (le) druga toženka dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka pred sodiščem prve stopnje, zato se sklep o stroških z dne 16. 6. 2025 spremeni tako, da je druga toženka dolžna tožeči stranki namesto 10.984,87 EUR plačati 5.492,44 EUR;

- da je dolžna tožeča stranka prvi toženki povrniti njene stroške pritožbenega postopka v znesku 513,32 EUR.

II. Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti prvi toženki njene revizijske stroške v znesku 1.740,52 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Tožnika sta s soglasjem tožnikovih staršev (matere, druge toženke in pokojnega tožnikovega očeta) vlagala v nepremičnino, parc. št. 1031/1, k. o. ..., na kateri sta imela starša vsak 1/2 solastninski delež. Na podlagi ustnih zagotovil staršev sta pričakovala, da bo po njuni smrti nepremičnino, zemljišče z družinsko hišo, podedoval tožnik. Po smrti očeta 28. 12. 2021 pa se je izkazalo, da sta starša 24. 6. 2020 s hčerko, prvo toženko, sklenila pogodbo o dosmrtnem preživljanju. Na podlagi te pogodbe je ob očetovi smrti vse njegovo premoženje prešlo v last prve toženke.

2. Tožnika sta s tožbo od sodišča primarno zahtevala ugotovitev, da sta z gradnjo pridobila solastninsko pravico na nepremičnini, parc. št. 1031/1, k. o. ..., podrejeno pa, naj toženi stranki naloži plačilo 86.400 EUR iz naslova neupravičene obogatitve.

3. Sodišče prve stopnje je primarni tožbeni zahtevek zavrnilo, podrejenemu pa ugodilo.

4. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženk zavrnilo in v izpodbijanem, ugodilnem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

5. Vrhovno sodišče je zoper odločitev sodišča druge stopnje s sklepom II DoR 132/2025 z dne 21. 5. 2025 prvi toženki dopustilo revizijo glede vprašanja: Ali je oseba, ki je kot preživljalec prejela premoženje (nepremičnino) na podlagi pogodbe o dosmrtnem preživljanju, pasivno stvarno legitimirana v postopku tožbenega zahtevka za vlaganja v to premoženje (nepremičnino), katerega lastnik je bil v času vlaganj preživljanec?

6. Na podlagi tega sklepa prva toženka zoper sodbo sodišča druge stopnje vlaga revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Navaja, da ni pasivno legitimirana za obogatitveni tožbeni zahtevek, ker je do vlaganj prišlo v času, ko je bil lastnik nepremičnine še pokojni oče. Pri tem se sklicuje na sodbo Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 1135/2017. Opozarja, da je z očetom sklenila pogodbo o dosmrtnem preživljanju, in je tako nepremičnino pridobila odplačno šele ob smrti očeta, ko so bila vsa vlaganja že zaključena. Kot dedinja bi za očetove dolgove odgovarjala le do višine dednega deleža, vendar dedovanje sploh ni bilo uvedeno, ker je oče umrl brez premoženja. Meni, da je odločitev sodišča druge stopnje napačna, ker prenaša obligacijske obveznosti iz razmerja med tožnikoma in pokojnim očetom na stranko, ki s tem ni bila nikoli pravno povezana. S tako odločitvijo je sodišče poseglo v njeno ustavno pravico do zasebne lastnine (33. člen Ustave Republike Slovenije, v nadaljevanju URS). Dodaja, da je sodišče druge stopnje zagrešilo tudi absolutno bistveno kršitev določb pravdnega postopka, ker ni odgovorilo na njene pritožbene navedbe, da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj je namesto pokojnega očeta le njo vključilo v postopek. Predlaga, naj revizijsko sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrže oziroma zavrne in tožnikoma naloži povrnitev stroškov, podrejeno pa, naj obe sodbi razveljavi ter vrne zadevo v ponovno sojenje istemu ali drugemu sodišču prve stopnje.

7. Sodišče je revizijo vročilo tožnikoma, ki sta nanjo odgovorila. Navajata, da je prva toženka v pravdo vstopila kot dedinja po pokojnem očetu, kar je sodišče prve stopnje v sodbi uvodoma pojasnilo. Pasivno legitimirana za obogatitveni tožbeni zahtevek pa je tudi zato, ker je na podlagi pogodbe o dosmrtnem preživljanju prejela nepremičnino, kateri se je na račun tožnikov zelo povečala vrednost. Opozarjata, da pokojni oče od sklenitve pogodbe do smrti ni potreboval prav nobene pomoči in je to, kar je prva toženka po pogodbi prejela, nesorazmerno z njeno nasprotno dajatvijo. Tožnika tako menita, da je bila ta pogodba sklenjena v nasprotju z načelom vestnosti in poštenja, v času epidemije Covid, z namenom izigrati tožnika. Z ugoditvijo zahtevku ni bilo poseženo v lastninsko pravico prve toženke. Ta ji ostaja, tožnikoma mora le izplačati vrednost neupravičene obogatitve. Tožnika predlagata, naj revizijsko sodišče revizijo zavrne in prvi toženki naloži plačilo njenih revizijskih stroškov.

9. Iz dejanskih ugotovitev sodišč prve in druge stopnje, na katere je revizijsko sodišče vezano (drugi odstavek 370. člena ZPP), izhaja:

- da sta bila od leta 1991 in ob vložitvi tožbe 26. 3. 2021 solastnika nepremičnine, parc. št. 1031, k. o. ..., pokojni oče in mati vsak do 1/2;

- da sta tožnika od leta 1991 do 2020 v hišo vlagala in povečala njeno vrednost za 86.400,00 EUR;

- da sta oče in mati 24. 6. 2020 s hčerko, prvo toženko, sklenila pogodbo o dosmrtnem preživljanju, na podlagi katere je lastnica nepremičnine postala prva toženka;

- da je oče umrl 28. 12. 2021 in ob smrti ni imel nobenega premoženja, zato zapuščinski postopek ni bil izveden;

- da so se odnosi med tožnikoma, njegovo družino in staršema tako hudo poslabšali, da se je tožnik z družino izselil iz hiše, v hišo pa se je vselila hči prve toženke.

O procesni pasivni legitimaciji prve toženke

10. Za obstoj procesne pasivne legitimacije zadošča, da tožnik trdi, da je toženec zavezanec iz materialnopravnega razmerja. Nato pa sodišče, upoštevajoč materialnopravne predpise presodi, ali je toženec res tudi stvarno pasivno legitimiran. Če ugotovi, da ni, tožbeni zahtevek zavrne.

11. Iz obrazložitve sodišče prve stopnje izhaja, da se je postopek v tej pravdni zadevi začel s tožbo staršev zoper tožnika in njuno hčer za izpraznitev nepremičnine, parc. št. 1031, k. o. .... Tožbo, ki jo sodišče obravnava v tem postopku, sta tožnika vložila 26. 3. 2021 kot nasprotno tožbo zoper tožnikova starša, sprva le z ugotovitvenim zahtevkom, da sta z gradnjo na nepremičnini, parc. št. 1031/1, k. o. ..., pridobila solastninsko pravico.

12. Oče je med postopkom 28. 12. 2021 umrl. Tožnika sta tožbo 11. 4. 2022 spremenila tako, da sta podrejeno uveljavljala še obogatitveni zahtevek. V tej pripravljalni vlogi sta v uvodu kot nasprotno stranko poleg matere sicer še vedno navajala tudi pokojnega očeta, sta pa zapisala, da je oče umrl brez premoženja in da je sporno nepremičnino pridobila sestra po pogodbi o dosmrtnem preživljanju.

13. Po prostovoljni izselitvi tožnikov sta starša tožbo umaknila in sodišče je postopek glede tožbenega zahtevka po njuni tožbi 11. 5. 2022 ustavilo in zadevi razdružilo. Postopek se je tako nadaljeval le z (nasprotno) tožbo tožnikov. Podrejeni obogatitveni tožbeni zahtevek sta oblikovala tako, da sta od sodišča zahtevala, naj razsodi, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati 88.400 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe in ji povrniti stroške postopka.

14. Po 41. členu Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ) se z dedovanjem lastninska pravica pridobi v trenutku zapustnikove smrti. Zato 132. člen Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD) določa, da pokojnikova zapuščina po samem zakonu v trenutku njegove smrti preide na dediče. Govorimo o univerzalnem nasledstvu: vse podedljive pravice in obveznosti zapustnika preidejo na dediče, s tem, da po prvem odstavku 142. člena ZD dediči odgovarjajo za zapustnikove dolgove le do višine podedovanega premoženja. Na podlagi teh določb v primeru, ko stranka med postopkom umre, pride do procesnega nasledstva, tako da na mesto pokojne stranke na aktivni ali pasivni strani vstopijo dediči. Če je bil v zapuščinskem postopku že izdan sklep o dedovanju, je pravdno sodišče vezano na ugotovitev, kdo so dediči in lahko dediče v uvodu odločbe poimensko navede.

Sicer zadošča, da namesto umrle stranke navede (nepoimenovane) dediče umrlega.

15. Sodišče prve stopnje je obrazložilo, da je v obravnavani zadevi prišlo do procesnega nasledstva in da so v pravdo namesto pokojnega očeta vstopili dediči, sodbe pa ni naslovilo na dediče, temveč je kot toženo stranko poleg matere navedlo sestro tožnika.

16. Toženki sta v pritožbi opozorili, da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, zakaj je namesto pokojnega očeta med toženci navedlo le prvo toženko, in kako je sploh prišlo do zaključka, da je toženka dedinja po pokojnem očetu, če pa zapuščinski postopek ni bil izveden. Opozorili sta, da v tem delu sodbe ni mogoče preizkusiti. Sodišče druge stopnje je odgovorilo, da je prva toženka s pogodbo o dosmrtnem preživljanju pridobila sporno nepremičnino in je zato njena pasivna legitimacija pravilno podana.

17. To pomeni, da je sodišče druge stopnje štelo, da prva toženka v pravdo ni vstopila kot dedinja po pokojnem očetu, temveč, da je prišlo do subjektivne spremembe tožbe: da sta tožnika namesto prvotno toženega očeta zato, ker je umrl brez premoženja in odgovornost za zapustnikove dolgove ni prešla na dediče, obogatitveni zahtevek naperila še zoper sestro tožnika, ker je na podlagi pogodbe o dosmrtnem preživljanju pridobila "obogateno" nepremičnino. Prva toženka je v predlogu za dopustitev revizije sicer ponovila očitek iz pritožbe, da sodišče prve stopnje ni obrazložilo, od kod njena procesna pasivna legitimacija, vendar dopustitve revizije ni predlagala glede procesnih kršitev. Revizija je bila tako na predlog prve toženke dopuščena le glede pravilnosti presoje, da je podana njena stvarna pasivna legitimacija, torej glede materialnopravne pravilnosti odločitve. Zato revizijsko sodišče pravilnosti postopkovnega postopanja sodišč prve in druge stopnje ni obravnavalo.

18. Pri odgovoru na dopuščeno vprašanje je torej treba izhajati iz tega, da sta tožnika tožbo spremenila in sta procesno ter s tem tudi stvarno pasivno legitimacijo prve toženke za obogatitveni zahtevek utemeljevala na podlagi sklenjene pogodbe o dosmrtnem preživljanju in ne na podlagi dedovanja.

O materialnopravni (stvarni) pasivni legitimaciji prve toženke

19. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da so bila vsa vlaganja tožnikov v nepremičnino opravljena do leta 2020, torej pred sklenitvijo pogodbe o dosmrtnem preživljanju junija 2020 in da sta bila starša kot solastnika nepremičnine ob izselitvi tožnikov obogatena za 86.400 EUR. Tožnika sta torej terjatev do pokojnega očeta imela.

20. OZ v prvem odstavku 557. člena določa, da se s pogodbo o dosmrtnem preživljanju pogodbenik (preživljalec) zaveže, da bo preživljal drugega pogodbenika ali koga drugega (preživljanca), drugi pogodbenik pa izjavi, da mu zapušča vse premoženje ali del premoženja, ki obsega nepremičnine in premičnine, ki so namenjene za rabo in uživanje nepremičnin, s tem da je njihova izročitev odložena do izročiteljeve smrti.

21. Gre za dvostransko obveznostno, torej odplačno pogodbo. Preživljanec izpolni svojo obveznost tako, da izstavi zemljiškoknjižno dovoljenje za vpis lastninske pravice na nepremičninah ob svoji smrti in da do smrti opusti nadaljnje razpolaganje s temi nepremičninami. Preživljalec pa izpolni svojo obveznost tako, da skrbi za preživljanca do njegove smrti.

22. Prva toženka je torej (so)lastninsko pravico na nepremičnini pridobila veljavno z odplačnim pravnim poslom. V tem primeru govorimo o singularnem nasledstvu. Pri singularnem nasledstvu obveznosti prejšnjega lastnika, ki izvirajo iz nepremičnine, ne preidejo na novega lastnika, razen če ni to posebej dogovorjeno.

23. Tožnika nista trdila le, da je dolg očeta prešel na prvo toženko, temveč sta trdila tudi, da je bila prva toženka s sklenitvijo pogodbe tudi sama neposredno obogatena. Pogodba o dosmrtnem preživljanju je odplačna pogodba, vendar ima posebno naravo. Ob njeni sklenitvi namreč ni znano, koliko časa bo moral preživljalec izpolnjevati svojo obveznost in kako zahtevne bodo njegove naloge. Zato ima ta pogodba element tveganja (aleatornosti). Vrhovno sodišče je v več odločbah poudarilo, da sta v kavzo pogodbe zaradi posebne narave te pogodbe praviloma vpeta še zaupnost in osebni odnos med strankama. Zato pri tej pogodbi načela enake vrednosti terjatev (objektivne ekvivalence) in pravnih posledic v primeru kršitve tega načela ni mogoče uporabiti na enak način kot pri siceršnjih dvostranskih pogodbah.

Sorazmernost dajatev je treba presojati z upoštevanjem izpostavljenih posebnosti te pogodbe.

Kadar ob upoštevanju vseh teh posebnosti pogodbe aleatornosti in sorazmernosti ni, lahko potencialni dedič (ki ni sopogodbenik) v to pogodbo poseže z ugotovitvijo, da ima pogodba nedopustno podlago in je nična ter posledično zahteva vrnitev premoženja v zapuščino. To je lahko tudi razlog za ugotovitev, da gre za navidezno pogodbo, ki prikriva darilo in za uveljavljanje izpodbojne tožbe zaradi prikrajšanja nujnega deleža ali zaradi dolžnikovih pravnih dejanj, storjenih v škodo upnika. Vendar tožnika tovrstnih tožbenih zahtevkov z ustrezno trditveno podlago v postopku pred sodiščem prve stopnje nista uveljavljala in tega ne moreta nadoknaditi s pavšalno navedbo, da je bila pogodba sklenjena z namenom izigrati tožnika, ki jo zdaj prvič podajata v odgovoru na revizijo.

24. Odgovor na dopuščeno vprašanje se tako glasi, da oseba, ki je kot preživljalec prejela nepremičnino na podlagi pogodbe o dosmrtnem preživljanju, ni pasivno stvarno legitimirana za tožbeni zahtevek za povrnitev tistih vlaganj v to nepremičnino, ki so bila opravljena, ko je bil lastnik še preživljanec.

25. To pa pomeni, da je sodišče druge stopnje zmotno razsodilo, da je podana stvarna pasivna legitimacija prve toženke. Zato je na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP reviziji ugodilo in sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, da je pritožbi prve toženke ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek zoper njo zavrnilo. Tožnika nista zahtevala od sodišča, naj toženkama naloži solidarno (nerazdelno) izpolnitev obveznosti. Toženkama je bila tako v skladu z zahtevkom naložena deljiva obveznost. Po drugem odstavku 393. člena OZ se šteje, če ni določena drugačna delitev, da se obveznost med njimi deli na enake dele. Zaradi zavrnitve zahtevka zoper prvo toženko, bo tako druga toženka morala plačati le polovični znesek, torej 43.200 EUR.

26. Če sodišče spremeni odločbo, zoper katero je bilo vloženo pravno sredstvo, ali če to odločbo razveljavi in tožbo zavrže, odloči o stroških vsega postopka (drugi odstavek 165. člena ZPP). Sodišče prve stopnje je s sodbo odločilo le, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki (razdelno) povrniti stroške postopka, s posebnim sklepom s 16. 6. 2025 pa je sklenilo, da ti stroški znašajo 10.984,87 EUR. Revizijsko sodišče je sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je (le) druga toženka dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka pred sodiščem prve stopnje, sklep o stroških z dne 16. 6. 2025 pa tako, da je druga toženka dolžna tožeči stranki namesto 10.984,87 EUR dolžna plačati le polovico stroškov, torej 5.492,44 EUR. Prva toženka stroškov prvostopenjskega postopka ni priglasila. Sodbo sodišča druge stopnje je revizijsko sodišče spremenilo tako, da je dolžna tožeča stranka prvi toženki povrniti njene stroške pritožbenega postopka v znesku 513,32 EUR (polovico stroškov, ki znašajo 1375 točk, povečanih za mat. stroške 27,5 točk in 22% DDV, skupaj 1.711,05 točk x 0,6 EUR, kar znaša 1.026,63 EUR), druga toženka pa sama krije drugo polovico stroškov pritožbenega postopka.

27. Tožeča stranka mora prvi toženki povrniti tudi njene stroške revizijskega postopka, ki znašajo 1.740,52 EUR (50 % stroškov postopka za dopustitev revizije (tar. št. 22/4), kar znaša 513,32 EUR in stroške priprave revizije, ki obsegajo 1650 točk, povečanih za mat. stroške 26,5 točk, vse to pa še za 22 % DDV, kar znaša 2045 točk x 0.6 EUR, torej 1.227,2 EUR) z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

28. Vrhovno sodišče je odločalo v senatu, navedenim v uvodu odločbe. Odločitev je sprejelo soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Primerjaj V. Rijavec v Pravdni postopek, Zakon s komentarjem, 2. knjiga, Uradni list RS, GV Založba, Ljubljana, 2006, str. 287

A. Galič v Pravdni postopek, Zakon s komentarjem, 1. knjiga, Uradni list RS, GV Založba, Ljubljana, 2005, str. 324.

Primerjaj M. Juhart v Praktični komentar Obligacijskega zakonika, splošni del, 1. knjiga, (ur. Luigi Varanelli), GV Založba, str. 65, točka 4.

Na primer odločbe Vrhovnega sodišča RS II Ips 558/2007 s 13. 5. 2010 , II Ips 284/2013 z dne 20. 8. 2015 , II Ips 92/2020 z 20. 1. 2021.

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 41

Zakon o dedovanju (1976) - ZD  - člen 132, 142

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 393, 393/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.