VSRS Sklep X DoR 177/2025
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-03-11

UPRS (Zunanji oddelek v Novi Gorici) Sodba III U 50/2021-35

Peter Golob (preds.), Nataša Smrekar (poroč.), mag. Jonika Marflak Trontelj

odmera komunalnega prispevka - nepopoln predlog - natančna in konkretna opredelitev pomembnega pravnega vprašanja - zavrženje predloga za dopustitev revizije

Za formalno popolnost predloga mora predlagatej ne le navesti sporno pravno vprašanje, temveč predvsem jasno predstaviti pravni problem, ki naj bi ga Upravno sodišče napačno rešilo. Pri tem mora izhajati iz stališč izpodbijane sodbe in na kratko utemeljiti, zakaj so napačna, ter zakaj bi revizijska obravnava izpostavljenih vprašanj presegla pomen konkretne zadeve in bila pomembna za pravno varnost, enotno uporabo prava ali razvoj prava preko sodne prakse (prim. 367. a člen ZPP). Bistvo zahtev torej je, da predlagatelj izlušči pravna stališča v sodbi, ki temeljijo na pravotvornih dejstvih konkretnega primera, in da nato stališča v predlogu problemsko zastavi na natančen in jedrnat, konkreten in vzročno-posledičen način.

1. Upravno sodišče Republike Slovenije (v nadaljevanju Upravno sodišče) je na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo tožničino tožbo, vloženo zoper odločbo Urada za prostorski razvoj in nepremičnine Mestne občine Koper, št. 427-93/2020-10 z dne 12. 11. 2020. S to odločbo je navedeni organ tožnici kot investitorki v zvezi z legalizacijo nadstrešnice 30C-31A na zemljišču s parc. št. 1569/149 k.o. Koper na podlagi Zakona o urejanju prostora (v nadaljevanju ZUreP-2) in Odloka o podlagah za odmero komunalnega prispevka za obstoječo komunalno opremo ter o odmeri in izračunu komunalnega prispevka na območju Mestne občine Koper (v nadaljevanju Odlok) odmeril komunalni prispevek v višini 42.402,84 EUR za priključevanje na cestno omrežje, javne površine in ravnanje z odpadki.

2. V obrazložitvi pravnomočne sodbe je Upravno sodišče pritrdilo tožnici, da je navedena nadstrešnica del gospodarske javne infrastrukture, kar pa ni razlog za oprostitev plačila komunalnega prispevka na podlagi prvega odstavka 226. člena ZUreP-2. Zakonodajalec je besedo „oziroma“ v navedeni določbi uporabil z namenom pojasniti, da so plačila komunalne opreme oproščeni tisti objekti javne gospodarske infrastrukture, ki komunalne opreme ne potrebujejo oziroma je ne uporabljajo. Glede tega pa je zmotna tožničina razlaga, da naj bi se na komunalno opremo priključil le objekt, ki se neposredno priključuje nanjo, ne pa tudi objekt, ki se nanjo priključuje preko internega priključka (posredno). Kar zadeva odpadke, je ravnanje z njimi obvezna lokalna gospodarska javna služba, ki se izvaja na celotnem območju toženke. Priključek v tem primeru ne pomeni, da se objekt priključi na ravnanje z odpadki, ampak da je vsem objektom v občini (tudi tožničinemu) omogočena uporaba infrastrukture oziroma komunalne opreme za izvajanje te gospodarske javne službe s tem, da se njihovi odpadki zbirajo v zbirnih centrih. Sodišče se tudi ni strinjalo, da zaradi nadstrešnice ne bo prišlo do novega ali obsežnejšega priključevanja na komunalno opremo občine, saj je razlog za pokritost manipulativne površine v tem, da se izvajanje pretovora izvaja v vseh vremenskih razmerah. Zavrnilo pa je tudi možnost oprostitve plačila komunalnega prispevka na podlagi 45. člena Zakona o stavbnih zemljiščih (v nadaljevanju ZSZ), po katerem se komunalnega prispevka ne plača za gradnjo gospodarske javne infrastrukture, saj je ta po 5. točki prvega odstavka 179. člena ZUreP-1 z dnem uveljavitve tega zakona prenehal veljati, po drugem odstavku istega člena pa se je tudi prenehal uporabljati z dnem uveljavitve predpisa iz drugega odstavka 146. člena tega zakona. Ker navedena določba iz 45. člena ZSZ v času sprejema občinskega Odloka ni bila več v veljavi, Odlok tudi ni nezakonit iz razloga, ker naj ne bi bil skladen z njo. Prav tako navedeni odlok ni nezakonit, ker občina še ni sprejela OPN, saj slednji ni pogoj za sprejem predpisa, ki se nanaša na obstoječo komunalno opremo, pri čemer se tožnica neutemeljeno sklicuje na sodno prakso Vrhovnega sodišča, saj ne gre za primerljive zadeve. Za odmero komunalnega prispevka za obstoječo komunalno opremo tudi ni bistveno, da je območje, kjer se nahaja nadstrešnica, urejeno z državnim prostorskim načrtom. Upravno sodišče je zavrnilo tudi očitek, da naj bi bile vrednosti obstoječe infrastrukture v Odloku in njegovih podlagah določene pavšalno in arbitrarno, saj so v elaboratu, ki je strokovna podlaga za pripravo in sprejem odloka, navedene ocenjene vrednosti pojasnjene do te mere, da jih je mogoče preveriti. Tožnici je bilo torej omogočeno, da bi določno ugovarjala nesorazmernost v elaboratu navedenih vrednosti, vendar konkretnih ugovorov, zakaj naj bi bila cena na enoto mere previsoka, ne navaja, ampak le posplošeno navaja, da ni dejanska oziroma prava, da je posplošena in arbitrarna.

3. Tožnica (v nadaljevanju predlagateljica) je na Vrhovno sodišče vložila predlog za dopustitev revizije po 367. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 in predlagala, naj jo dopusti zaradi enajstih(1) pomembnih pravnih vprašanj. Pomembnost predlaganih vprašanj utemeljuje z višino plačanih komunalnih prispevkov in z neenotno prakso Upravnega sodišča ter z odstopom od sodne prakse Vrhovnega sodišča.

5. V skladu s četrtim odstavkom 367. b člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) mora stranka v predlogu za dopustitev revizije natančno in konkretno navesti sporno pravno vprašanje in pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, ter na kratko obrazložiti, zakaj je sodišče prve stopnje to vprašanje rešilo nezakonito; zatrjevane kršitve postopka mora predlagatelj opisati natančno in konkretno, na enak način mora izkazati tudi obstoj sodne prakse Vrhovnega sodišča, od katere naj bi odločitev odstopala, oziroma neenotnost sodne prakse. Če stranka ne ravna po navedenem odstavku, se predlog za dopustitev revizije zavrže (šesti odstavek istega člena).

6. Iz teh določb izhaja, da mora predlagatelj za formalno popolnost predloga ne le navesti sporno pravno vprašanje, temveč predvsem jasno predstaviti pravni problem, ki naj bi ga Upravno sodišče napačno rešilo. Pri tem mora izhajati iz stališč izpodbijane sodbe in na kratko utemeljiti, zakaj so napačna, ter zakaj bi revizijska obravnava izpostavljenih vprašanj presegla pomen konkretne zadeve in bila pomembna za pravno varnost, enotno uporabo prava ali razvoj prava preko sodne prakse (prim. 367. a člen ZPP).(2) Bistvo zahtev torej je, da predlagatelj izlušči pravna stališča v sodbi, ki temeljijo na pravotvornih dejstvih konkretnega primera, in da nato stališča v predlogu problemsko zastavi na natančen in jedrnat, konkreten in vzročno-posledičen način.(3) Obravnavani predlog temu ne zadosti.

7. Kot prvo, v predlogu izpostavljena vprašanja bodisi niso natančna in konkretna, bodisi iz obrazložitve predloga, v katerem predlagateljica predvsem ponavlja tožbene navedbe, do katerih se je Upravno sodišče obširno opredelilo, ni razvidno, zakaj so stališča sodišča napačna in katero pravno pravilo je bilo z njimi kršeno.

8. Tako predlagateljica v zvezi s prvim vprašanjem zatrjuje kršitev pravice do naravnega sodnika in poseg v pravico do sodnega varstva, to je – kot navaja –, da o zadevi odloči sodnik, izbran po pravilih, določenih z zakonom in sodnim redom. Zatrjuje torej kršitev drugega odstavka 23. člena Ustave, pri tem pa ne navede natančno in konkretno, katero pravilo v obravnavani zadevi ni bilo spoštovano, s tem ko so deli obrazložitev v petih sodbah, ki so jih izdali štirje različni sodniki v bistveno (pravno in dejansko) enakih zadevah iste predlagateljice in očitno v zvezi z enakimi tožbenimi ugovori, dobesedno enaki. Predlagateljica ni konkretna in natančna niti pri opisovanju kršitve, s katero naj bi bila obremenjena izpodbijana sodba. Sama namreč navaja, da sta bili dve sodbi izdani 24. 10. 2025,(4) ostale tri pa 13. 11. 2025, kar je v nasprotju s trditvijo v vprašanju, da naj bi šlo za istočasno sojenje. Tako bi se v konkretnem primeru lahko zastavilo kvečjemu vprašanje, ali je sodnica v tej zadevi kršila pravila postopka, ker so drugi trije sodniki v svojih sodbah prevzeli dele njene obrazložitve. Drugo vprašanje ni konkretno, saj se nanaša na razlago, ki je v izpodbijani sodbi ni. Upravno sodišče je namreč uporabi besede „oziroma“ v prvem odstavku 226. člena ZUreP-2 pripisalo pojasnilni pomen (v smislu dopolnitve, dodatne pojasnitve prej navedenega), ne pa pomena veznika (in, ali). Posledično je v predlogu izostala navedba, zakaj je tako razumevanje sodišča napačno. Enako velja za peto vprašanje, za katerega na podlagi obrazložitve ni mogoče ugotoviti, na kateri odgovor v izpodbijani sodbi se nanaša. Če pa sodišče določenega pravnega vprašanja v sodbi ni obravnavalo, ga ni moglo rešiti ne zakonito ne nezakonito in ni prekršilo nobenega pravnega pravila. V zvezi s tretjim, četrtim in šestim vprašanjem (povezanih z oprostitvijo plačila komunalnega prispevka ter veljavnostjo oprostitve iz 45. člena ZSZ) predlagateljica v predlogu le vztraja na stališčih, ki jih je Upravno sodišče že zavrnilo. Ni pa kratke obrazložitve, zakaj je ta presoja napačna. Enaka pomanjkljivost je ugotovljena tudi pri sedmem in osmem vprašanju (nanašata se na dopustnost odmere komunalnega prispevka glede za obstoječo komunalno opremo brez sprejema OPN) ter pri devetem in desetem vprašanju (z njima predlagateljica problematizira previsoke zneske v Odloku oziroma nasprotuje odmeri komunalnega prispevka za ravnanje z odpadki), kjer le ponavlja navedbe, s katerimi ni uspela pred Upravnim sodiščem, ne da bi navedla, zakaj so stališča sodišča napačna. V zvezi z enajstim vprašanjem predlagateljica v predlogu trdi, da bi morala toženka odmeriti komunalni prispevek po 15. členu Odloka zaradi spremembe zmogljivosti ali spremembe namembnosti objekta, pri čemer tudi iz tega dela obrazložitve ni razvidno, katero stališče sodišča naj bi bilo v zvezi s predlaganim vprašanjem napačno in zakaj. Poleg tega vprašanje ne temelji na ugotovljenem dejanskem stanju, saj iz sodbe ne izhaja, da je bil predmet odmere komunalnega prispevka objekt, ki je le spreminjal svojo zmogljivost ali namembnost. Zato gre za v bistvenem dejansko in ne pravno vprašanje.

9. Kot drugo, predlagateljica objektivno pomembnost vprašanj utemeljuje z navedbo, da naj bi se izpodbijana sodba bistveno razlikovala od odločitev v zadevah I U 1446/2018, III U 170/2017, III U 171/2017, III U 226/2020, III U 263/2020, vendar zatrjevane neenotne sodne prakse ne izkaže na zahtevani način. Navaja namreč le opravilne številke zadev in okoliščino, da je sodišče v navedenih zadevah tožbam ugodilo in zadeve vrnilo v ponovni postopek toženki, ne opravi pa natančne in konkretne primerjave sodb glede pravnega in dejanskega stanja in tako ne izkaže, da bi Upravno sodišče ob bistveno primerljivem dejanskem in pravnem stanju odločilo drugače. Tudi trditev o odstopu od stališč Vrhovnega sodišča v zadevah I Up 498/2001 in I Up 857/2004 je le navržena brez opravljene natančne in konkretne primerjave zadev z obravnavano.

10. Ker predlog ne izpolnjuje predpisanih zahtev, ga je Vrhovno sodišče zavrglo (šesti odstavek 367. b člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

11. Vrhovno sodišče je odločalo v senatu, navedenem v uvodu tega sklepa. Odločitev je sprejelo soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

(1) Gre za vprašanja: 1. Ali je podana kršitev ustavne pravice do sodnega varstva, če je odločitev različnih sodnikov, ki istočasno sodijo v različnih zadevah, ujema do te mere, da so bistveni deli obrazložitev sodb dobesedno enaki? 2. Ali se beseda „oziroma“ v 226. členu ZUreP-2 uporablja kot „in“ ali kot „ali“? 3. Ali je pogoj za oprostitev plačila komunalnega prispevka, da se gospodarska javna infrastruktura niti posredno ne priključuje na komunalno opremo? 4. Ali se za odmero komunalnega prispevka za pristaniško infrastrukturo uporablja 45. člen ZSZ? 5. Ali se tudi po prenehanju veljavnosti ZPNačrt, pri uporabi Odloka o podlagah za odmero komunalnega prispevka za obstoječo komunalno opremo ter o odmeri in izračunu komunalnega prispevka na območju Mestne občine Koper (Uradni list RS, št. 70/19), ki je bil izdan na podlagi ZPNačrt, uporablja pravni okvir, ki izhaja iz ZPNačrt, vključno z oprostitvami plačila komunalnega prispevka, ki jih je določal ZPNačrt? 6. Ali je pristaniška infrastruktura oproščena plačila komunalnega prispevka? 7. Ali je dopustna odmera komunalnega prispevka za objekte, ki se nahajajo na območju, ki ga ne ureja občinski prostorski načrt, pač pa ga ureja državni prostorski načrt? 8. Ali je dopustna odmera komunalnega prispevka, čeprav še ni bil sprejet občinski prostorski načrt oziroma niso bila z občinskim prostorskim načrtom določena oskrbna območja? 9. Ali je Odlok o podlagah za odmero komunalnega prispevka za obstoječo komunalno opremo ter o odmeri in izračunu komunalnega prispevka na območju Mestne občine Koper (Uradni list RS, št. 70/19) zakonit, čeprav ne izhaja iz dejanskih stroškov dejanske komunalne opreme na območju Luke Koper? 10. Ali je dopustno odmerjati komunalni prispevek za ravnanje z odpadki? 11. Ali se pri odmeri komunalnega prispevka upošteva, da so na območju že zgrajeni objekti, tako da se z novo gradnjo le spreminja obseg zmogljivosti priključevanja?

(2) Sklepi Vrhovnega sodišča X DoR 204/2021 z dne 16. 3. 2022, III DoR 1/2023 z dne 15. 2. 2023, III DoR 58/2022 z dne 14. 6. 2022 in drugi.

(3) Glej npr. sklep X DoR 67/2025 z dne 19. 11. 2025.

(4) Gre za sodbo, na katero se nanaša ta predlog za dopustitev revizije, in za sodbo iste sodnice v zadevi III U 59/2021.

(5) Pravna pravila ali pravne norme so temeljna sestavina prava. Pravna pravila povedo, kako naj se pravni subjekti vedejo in ravnajo v družbenih razmerjih. Vedenje in ravnanje je pravna posledica, ki naj bo uresničena tedaj, ko se pravni subjekt znajde v določenih življenjskih okoliščinah. Prvotna (primarna) pravna posledica je dovolitev, zapoved ali prepoved vedenja in ravnanja, ki naj sledi ustreznim dejanskim okoliščinam, v katerih se pravni subjekti že nahaja ali pa do njih utegne priti. To, da je pravno pravilo pomen pravnega akta ali dela pravnega akta, pojasnjuje, da je treba te pomene šele ugotoviti, odkriti, izluščiti in kot takšne označiti. Glej: Pavčnik M. Teorija prava: 6. pregledana in dopolnjena izdaja, Lexpera d.o.o. (GV založba), Ljubljana 2021, str. 92 in 99. V tem smislu tudi Vrhovno sodišče v sklepu II DoR 239/2020 z dne 2. 10. 2020.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 367b, 367b/4, 367b/6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.