VSRS Sklep X DoR 77/2025-3
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-01-07

Peter Golob (preds.), dr. Erik Kerševan (poroč.), Brigita Domjan Pavlin

CIVILNO PROCESNO PRAVO - DAVKI - UPRAVNI SPOR

obvezne sestavine predloga za dopustitev revizije - natančna in konkretna opredelitev pomembnega pravnega vprašanja - nepopoln predlog - zavrženje predloga za dopustitev revizije

Da bi bil predlog za dopustitev revizije formalno popoln, mora predlagatelj ne le navesti sporno vprašanje, temveč predvsem jasno predstaviti pravni problem, ki naj bi ga Upravno sodišče napačno rešilo. Pri tem mora izhajati iz stališč izpodbijane sodbe in na kratko utemeljiti, zakaj so napačna ter zakaj bi revizijska obravnava izpostavljenih vprašanj presegla pomen konkretne zadeve in bi bila s tega vidika pomembna za pravno varnost, enotno uporabo prava ali razvoj prava preko sodne prakse (primerjaj 367. a člen ZPP).

1. Z izpodbijano sodbo je Upravno sodišče na podlagi 3. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) tožbi ugodilo, odločbo Finančne uprave Republike Slovenije DT 42152-14837/2020-5 z dne 31. 5. 2021 odpravilo in vrnilo zadevo istemu organu v ponoven postopek.

2. V obrazložitvi izpodbijane sodbe je navedlo, da tožnici ni bila dana možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, pomembnih za izdajo odločbe. Iz nje je mogoče razbrati, da je kot nosilni razlog za to ugotovitev štelo, da bi morala toženka že v upravnem postopku na prvi stopnji, po prejemu pritožbe, v kateri je tožnica zatrjevala, da obvestila ni prejela, na podlagi drugega odstavka 243. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) tožnico seznaniti, da iz upravnega spisa izhaja drugače, in ji v tej zvezi omogočiti izjavo. Šele po presoji navedb in dokazov, ki bi jih v okviru te izjave podala tožnica, bi lahko toženka sprejela sklep glede (ne)pravočasnosti tožničinih pripomb.

3. Zoper to sodbo je toženka (v nadaljevanju predlagateljica) vložila predlog za dopustitev revizije, v katerem je Vrhovnemu sodišču predlagala, naj dopusti revizijo glede vprašanja, ali je Upravno sodišče pravilno uporabilo 98. člen ZUP, ko je v predmetni zadevi štelo, da gre v primeru, ko je obvestilo davčnega organa zavezanki vročeno v skladu z 87. členom ZUP z osebno vročitvijo, četudi bi v skladu z določbo 85. člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP‑2) zadoščala navadna vročitev, za pomoto pri vročanju.

5. V predlogu za dopustitev revizije mora stranka natančno in konkretno navesti sporno pravno vprašanje in pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, ter na kratko obrazložiti, zakaj je sodišče druge stopnje to vprašanje rešilo nezakonito; zatrjevane kršitve postopka mora opisati natančno in konkretno, na enak način pa mora izkazati tudi obstoj sodne prakse vrhovnega sodišča, od katere naj bi odločitev odstopala, oziroma neenotnost sodne prakse (četrti odstavek 367.b člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP).

Če stranka ne ravna po tej zakonski določbi, se predlog za dopustitev revizije zavrže (šesti odstavek 367.b člena ZPP).

6. Da bi bil predlog formalno popoln, mora torej predlagatelj ne le navesti sporno vprašanje, temveč predvsem jasno predstaviti pravni problem, ki naj bi ga Upravno sodišče napačno rešilo. Pri tem mora

in na kratko utemeljiti, zakaj so napačna ter zakaj bi revizijska obravnava izpostavljenih vprašanj presegla pomen konkretne zadeve in bi bila s tega vidika pomembna za pravno varnost, enotno uporabo prava ali razvoj prava preko sodne prakse (primerjaj 367.a člen ZPP).

7. Obravnavani predlog navedenih formalnih zahtev ne izpolnjuje, ker pri oblikovanju vprašanja ne izhaja iz stališč izpodbijane sodbe, posledično pa tudi nima oziroma ne more imeti kratke utemeljitve, zakaj naj bi bila ta napačna. Čeprav je obrazložitev Upravnega sodišča nejasna, je po presoji Vrhovnega sodišča dovolj razumljiva, da je mogoče iz nje razbrati (vsaj to), da ne vsebuje stališča, da naj bi osebna vročitev namesto navadne predstavljala pomoto pri vročanju v smislu 98. člena ZUP. Vprašanje, ki ga predlagateljica postavlja, je torej z vidika izpodbijane sodbe zgolj hipotetično in kot tako ne izpolnjuje nujne lastnosti koneksnosti s to sodbo.

8. Ob tem Vrhovno sodišče dodaja, da dolžnost ravnanja prvostopenjskega davčnega organa, na katero se sklicuje Upravno sodišče, sicer nima podlage v relevantnih procesnih zakonih (ZDavP-2 ali ZUP) in gotovo ne izhaja iz sklepa Vrhovnega sodišča I Up 84/2019 z dne 4. 3. 2020,

na katerega se izpodbijana sodba sklicuje. Vendar pa, kot pojasnjeno, tega stališča ne predlagano vprašanje, ne njegova utemeljitev ne problematizirata.

9. Ker predlog torej ne izpolnjuje predpisanih predpostavk za njegovo popolnost, ga je Vrhovno sodišče na podlagi šestega odstavka 367.b člena ZPP zavrglo.

10. Senat Vrhovnega sodišča je odločitev sprejel soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Po prvem odstavku 22. člena ZUS-1 se v upravnem sporu uporabljajo določbe zakona, ki ureja pravdni postopek, kolikor ta zakon ne določa drugače.

Sklep Vrhovnega sodišča X DoR 168/2024 z dne 7. 5. 2024, 7. točka obrazložitve in tam citirana sodna praksa. Primerjaj tudi sklep Vrhovnega sodišča X DoR 49/2025 z dne 27. 8. 2025, 6. točka obrazložitve.

V tej zadevi je Vrhovno sodišče presodilo, da mora sodišče, če iz tožbenih navedb izhaja, da naj bi tožnik izpodbijani upravni akt prejel kasneje, kot to izhaja iz vročilnice, pred zavrženjem tožbe kot prepozne tožnika v okviru materialnega procesnega vodstva s tem neskladjem seznaniti in mu omogočiti izjavo.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 367a, 367b, 367b/6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.