VSRS Sodba I Up 21/2026
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-02-02

mednarodna in subsidiarna zaščita - očitno neutemeljena prošnja - slabe ekonomsko socialne razmere - resna škoda - subjekt preganjanja ali resne škode

Pritožba ne utemelji pogojev za subsidiarno zaščito, to je, da bi bil ob vrnitvi izpostavljen mučenju ali nečloveškemu ali poniževalnemu ravnanju, to je resni škodi iz druge alineje 28. člena ZMZ-1, ki bi mu jo povzročil subjekt resne škode iz 24. člena ZMZ-1. Pomembno namreč je, da pritožnik tveganja življenja v hudi revščini (ta je lahko posledica tako težav pri iskanju zaposlitve kot slabega plačila za opravljeno delo) ne utemeljuje z ovirami, ki bi jih prav zoper njega (torej individualno) vzpostavljala alžirska oblast oziroma država kot povzročitelj resne škode, pač pa so razlog zatrjevane nevarnosti splošne ekonomske in socialne razmere v Alžiriji, nastale zaradi načina delovanja sistemov izvorne države.

Pritožba se zavrne in se izpodbijana sodba potrdi.

1. Sodišče prve stopnje je na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo tožbo, vloženo zoper odločbo Ministrstva za notranje zadeve, št. 2142-1831/2025/17 (1222-15) z dne 8. 10. 2025. S to odločbo je toženka kot očitno neutemeljeno zavrnila tožnikovo prošnjo za mednarodno zaščito (1. točka izreka) in odločila, da z dnem izvršljivosti 1. točke izreka postane tožnikovo bivanje nezakonito (2. točka izreka) in da s tem dnem začne teči 10-dnevni rok za njegov prostovoljni odhod z območij Republike Slovenije in območij držav članic Evropske Unije ter držav pogodbenic Konvencije o izvajanju schengenskega sporazuma v Alžirijo (3. točka izreka), sicer bo s teh območij odstranjen (4. točka izreka). Določila mu je še prepoved vstopa na navedena območja za obdobje enega leta, ki se ne bo izvršila, če bo območja zapustil v roku za prostovoljni odhod (5. točka).

2. V obrazložitvi sodbe je sodišče prve stopnje s sklicevanjem na drugi odstavek 71. člena ZUS-1 pritrdilo toženki, da obstajata oba razloga za zavrnitev prošnje kot očitno neutemeljene iz prve in druge alineje 52. člena Zakona o mednarodni zaščiti (v nadaljevanju ZMZ-1), saj je tožnik navajal razloge, ki so izključno ekonomske in zasebne narave. Alžirijo je namreč zapustil da bi preživel in ker je bil v sporu s sorodniki zaradi dedovanja očetovega premoženja. Drug razlog za zavrnitev prošnje pa je, da tožnik prihaja iz Alžirije, ki je varna izvorna država, saj je tožnik na osebnem razgovoru sam povedal, da poleg ekonomskih in osebnih razlogov (spora s sorodniki) drugih težav v Alžiriji ni imel.

3. Tožnik (v nadaljevanju pritožnik) je zoper navedeno sodbo vložil pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov in predlagal, naj ji Vrhovno sodišče ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da ugodi tožbi, odločbo toženke pa odpravi, podredno, naj izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

6. Bistvo pritožnikovih navedb je ponovitev razlogov, zaradi katerih je zapustil Alžirijo in zaradi katerih življenje v državi ni bilo več mogoče, ki jih je podal že v tožbi in do česar se je v izpodbijani sodbi pravilno opredelilo že sodišče prve stopnje.

7. Tako pritožnik ne oporeka, da v dosedanjem postopku ni zatrjeval, da bi v primeru vrnitve v izvorno državo lahko bil izpostavljen preganjanju zaradi ene od osebnih okoliščin, ki so navedene v okviru opredelitve statusa begunca v drugem odstavku 20. člena ZMZ-1 (to je zaradi pripadnosti določeni rasi ali etnični skupini, določeni veroizpovedi, narodni pripadnosti, pripadnosti posebni družbeni skupini ali zaradi političnega prepričanja) in podrobneje opredeljene v 27. členu istega zakona. Prav tako ni sporno, da je izvorno državo zapustil zaradi težke ekonomske situacije (izguba službe) iz razloga, da bi preživel in ker je bil v sporu s sorodniki zaradi dedovanja očetovega premoženja. Meni pa, da je za situacijo odgovorna država, ker je vzpostavila sistem, v katerem revni ne dosežejo pravice, drugi s sredstvi in povezavami pa zlorabljajo sistem.

8. S temi navedbami pritožba ne more utemeljiti niti pogojev za subsidiarno zaščito, to je, da bi bil ob vrnitvi izpostavljen mučenju ali nečloveškemu ali poniževalnemu ravnanju, to je resni škodi iz druge alineje 28. člena ZMZ-1, ki bi mu jo povzročil subjekt resne škode iz 24. člena ZMZ-1. Pomembno namreč je, da pritožnik tveganja življenja v hudi revščini (ta je lahko posledica tako težav pri iskanju zaposlitve kot slabega plačila za opravljeno delo) ne utemeljuje z ovirami, ki bi jih prav zoper njega (torej individualno) vzpostavljala alžirska oblast oziroma država kot povzročitelj resne škode,

pač pa so razlog zatrjevane nevarnosti splošne ekonomske in socialne razmere v Alžiriji, nastale zaradi načina delovanja sistemov izvorne države. Navedeno izhaja tudi iz pritožbe, v kateri se pritožnik sklicuje na sistem in z njim povzročene slabe razmere za življenje, katerim je izpostavljen določen del celotnega prebivalstva v izvorni državi. Glede pomena teh okoliščin na področju mednarodne zaščite pa Vrhovno sodišče ustaljeno razlaga, da tudi če oseba izkaže, da se v izvorni državi ni mogla preživljati zaradi tamkajšnjih slabih gospodarskih razmer, to ne zadostuje za obstoj resne škode iz 28. člena ZMZ-1, saj ta ne sme biti posledica splošnega pomanjkanja v izvorni državi, ampak mora škodo povzročiti tretja oseba.

9. Da tudi družinske težave ne morejo biti razlog za priznanje mednarodne zaščite, je pravilno pojasnilo že sodišče prve stopnje. Poleg tega pritožnik ne oporeka, da ni izkazal, da mu izvorna država ni hotela ali mu ne bi bila sposobna nuditi pomoči zaradi družinskih težav.

10. Pritožnik torej ne more izpodbiti, da njegov položaj ne sodi na področje mednarodne zaščite. Posledično je prvostopenjsko sodišče utemeljeno pritrdilo toženki, da pritožnik prihaja iz varne izvorne države. Ta je namreč zanj varna tudi upoštevaje njegove subjektivne okoliščine.

11. Po obrazloženem in ker niso podani razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je Vrhovno sodišče neutemeljeno pritožbo zavrnilo (76. člen ZUS-1).

V tem smislu glej npr. sklepa I Up 266/2024 in I Up 242/2024, v katerih je Vrhovno sodišče v prid navedenemu stališču uporabilo analogijo z razlago resne škode v primeru pomanjkljivosti zdravstvenega sistema v izvorni državi, ki jo je Sodišče EU sprejelo v zadevi M Bodj (C-542/13), sodba z dne 18. 12. 2014. Navedeno sodišče je poudarilo, da se položaj subsidiarne mednarodne zaščite zaradi resne škode, ki jo pomeni mučenje ali nehumano ali poniževalno ravnanje v izvorni državi, nanaša le na težko bolnega prosilca, ki bi bil tej škodi v izvorni državi lahko izpostavljen, ker mu je bila zdravstvena oskrba namerno odtegnjena, ne pa zaradi splošnih pomanjkljivosti zdravstvenega sistema v izvorni državi (35., 36. in 41. točka).

Sodbe Vrhovnega sodišča I Up 206/2023 z dne 19. 7. 2023, I Up 178/2023 in I Up 163/2023 z dne 15. 6. 2023, I Up 115/2023 z dne 31. 5. 2023, I Up 67/2023 z dne 19. 4. 2023, I Up 233/2023 z dne 16. 10. 2023, I Up 145/2024 z dne 13. 6. 2024 in številne druge.

Zakon o mednarodni zaščiti (2017) - ZMZ-1  - člen 24, 28, 28-2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.