VSRS Sodba I Ips 67431/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2025-05-22

Barbara Zobec (preds.), Maja Baškovič (poroč.), Mitja Kozamernik, mag. Aleksander Karakaš, mag. Andreja Sedej Grčar

KAZENSKO MATERIALNO PRAVO - KAZENSKO PROCESNO PRAVO

kaznivo dejanje spolnega napada na osebo, mlajšo od petnajst let - kaznivo dejanje kršitve spolne nedotakljivosti z zlorabo položaja - konkretizacija zakonskih znakov - zloraba položaja - pomanjkljiva obrazložitev - dokazna ocena - izpovedbe prič - dokazna ocena verodostojnosti prič

Pravilno je stališče sodišča, da na uradne zaznamke obsodilne sodbe ni mogoče opreti, vendar pri tem ni mogoče zanikati njihove kontrolne funkcije v postopku; na njihovi podlagi je mogoče preverjati verodostojnost oškodovank v okviru zaslišanja v preiskavi.

Ne glede na to, da sta sodbi sodišča prve in druge stopnje celota, pri čemer lahko obrazložitev sodišča druge stopnje dopolnjuje nepopolno obrazložitev sodbe sodišča prve stopnje, v obravnavani zadevi povsem izostalih oziroma izvotljenih razlogov prvostopenjskega sodišča pritožbeno sodišče, kljub podrobnejši opredelitvi, ni moglo nadomestiti.

Zahtevama za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijana pravnomočna sodba razveljavi ter zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

1. Okrožno sodišče v Kopru je s sodbo I K 67431/2021 z dne 4. 1. 2024 obsojenca A. A. spoznalo za krivega storitve treh kaznivih dejanj spolnega napada na osebo, mlajšo od petnajst let po tretjem odstavku 173. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) in kaznivega dejanja kršitve spolne nedotakljivosti z zlorabo položaja po drugem odstavku 174. člena KZ-1. Za kaznivo dejanje pod točko I/a izreka mu je določilo kazen devet let zapora, za kaznivo dejanje pod točko I/b izreka kazen sedem let zapora, za kaznivo dejanje pod točko I/c izreka kazen šest let zapora in za kaznivo dejanje pod točko II izreka kazen dve leti zapora. Na podlagi določbe 3. točke drugega odstavka 53. člena KZ-1 mu je nato izreklo enotno kazen triindvajset let in šest mesecev zapora. Po prvem odstavku 56. člena KZ-1 mu je v izrečeno kazen vštelo čas, ki ga je obsojenec prestal v priporu od 7. 12. 2021 od 13.40 ure dalje. Po prvem odstavku 95. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) je obsojencu naložilo plačilo stroškov kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP in sodno takso po tarifni številki 7118 Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST-1) v višini 1.000 EUR. V skladu z drugim odstavkom 105. člena ZKP je Republiko Slovenijo s premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo. Višje sodišče v Kopru je s sodbo III Kp 67431/2021 z dne 17. 10. 2024 pritožbi obsojenčevega zagovornika Marka Zormana delno ugodilo in izpodbijano sodbo tudi po uradni dolžnosti spremenilo tako, da je iz opisa dejanja na škodo mladoletne B. B. (točki I/a in II izreka) izpustilo, da naj bi obsojenec z njo analno spolno občeval, tako da je s spolnim udom prodiral v njeno zadnjično odprtino, iz opisa dejanja na škodo mladoletne C. C. (točka I/c izreka) pa je izpustilo očitek, da naj bi ji obsojenec lizal spolovilo. Kaznivi dejanji iz točke I/a in II izreka je pravno opredelilo kot eno kaznivo dejanje spolnega napada na osebo, mlajšo od petnajst let po tretjem odstavku 173. člena KZ-1, za katero je na podlagi iste določbe določilo kazen devet let zapora, za kaznivo dejanje na škodo mladoletne C. C. pa je določeno kazen znižalo na pet let in deset mesecev zapora. Nato je ob upoštevanju z izpodbijano sodbo že določeno kazen sedem let zapora za kaznivo dejanje pod točko I/b izreka izreklo enotno kazen dvajset let in deset mesecev zapora. V preostalem je pritožbo obsojenčevega zagovornika Marka Zormana, v celoti pa pritožbe obsojenčevega zagovornika Aljoše Štampar Strojina, okrožne državne tožilke in Državnega odvetništva zavrnilo kot neutemeljene ter v nespremenjenih delih potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Pritožbo pooblaščenke mladoletnih oškodovank je kot nedovoljeno zavrglo.

2. Zoper navedeno pravnomočno sodbo sta zahtevi za varstvo zakonitosti vložila:

‒ obsojenčev zagovornik zaradi kršitev kazenskega zakona, bistvenih kršitev določb kazenskega postopka in drugih kršitev določb kazenskega postopka, ki so vplivale na zakonitost sodbe, ki predlaga, da Vrhovno sodišče zahtevi za varstvo zakonitosti ugodi in izpodbijano pravnomočno sodbo spremeni tako, da obsojenca oprosti obtožbe, oziroma podredno, da se jo razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje pred spremenjen senat;

‒ vrhovna državna tožilka Barbara Jenkole Žigante zaradi kršitve po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP in zaradi drugih kršitev določb kazenskega postopka po 3. točki prvega odstavka 420. člena ZKP, v zvezi z drugim odstavkom 371. člena ZKP in prvo alinejo 29. člena Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju Ustava), ki predlaga, da Vrhovno sodišče izpodbijano pravnomočno sodbo razveljavi in vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Vrhovna državna tožilka Barbara Jenkole Žigante je skladno z drugim odstavkom 423. člena ZKP odgovorila na zahtevo za varstvo zakonitosti obsojenčevega zagovornika in v odgovoru predlagala, da se zahtevi ugodi. Na zahtevo vrhovne državne tožilke je odgovoril obsojenčev zagovornik, ki vztraja pri svojih dosedanjih navedbah.

4. Odgovor vrhovne državne tožilke je bil poslan obsojencu in njegovemu zagovorniku. Slednji se je o njem izjavil in navedel enako kot v odgovoru na zahtevo za varstvo zakonitosti vrhovne državne tožilke.

Glede konkretizacije zakonskega znaka "zloraba položaja"

5. Očitek zagovornika, ki je usmerjen v kršitev kazenskega zakona, je neutemeljen. Sodišči sta pravilno navedli, da za konkretizacijo zakonskega znaka kaznivega dejanja po tretjem odstavku 173. člena KZ-1, "zloraba položaja", zadostuje opis odnosa med starejšim in mlajšim članom (razširjene) družine, kar je Vrhovno sodišče predhodno že judiciralo v zadevi I Ips 7430/2019 z dne 5. 1. 2023.

V navedeni zadevi je odločilo tudi, da se zloraba kaže v izkoriščanju odnosa nadrejenosti, v dajanju ali obljubljanju materialnih ali drugačnih koristi ali v grožnjah s poslabšanjem položaja v primeru, da oškodovanec ne pristane na spolno občevanje ali drugo spolno dejanje.

V obravnavanem opisu kaznivega dejanja je takšen odnos, ki izhaja iz razmerja oče (obsojenec) - mladoletne hčerke (oškodovanke), nedvomno zadosti opisan in je v obsojenčevih dejanjih mogoče zelo jasno ter očitno prepoznati zlorabo položaja, ki izhaja iz njegove očetovske vloge. Vse izpostavljene okoliščine: (i) da avtoriteta in podrejen/nadrejen položaj izhaja že iz naravnega odnosa med očetom in mladoletnimi hčerkami, (ii) da je obsojenec spolna dejanja izvrševal v okviru starševske vloge, ko so mu bile hčerke zaupane v varstvo in vzgojo in bi zanje moral skrbeti, one pa so mu zaupale, (iii) da je za izvršitev spolnih dejanj izkoriščal situacije, ko je bila mati oškodovank odsotna in (iv) da je oškodovankam v primeru odklonitve spolnih dejanj grozil s palico, zaradi česar so se ga bale ter sledile njegovim zahtevam, problematiziran zakonski znak ustrezno konkretizirajo in pri tem nikakor ne gre le za prepis abstraktne norme, kar neutemeljeno izpostavlja zagovornik. Zatrjevana kršitev po 1. točki 372. člena ZKP po obrazloženem ni podana.

Glede absolutne bistvene kršitve določb kazenskega postopka po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP

6. Zagovornik kršitev po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP najprej uveljavlja zaradi neustreznega povzemanja zagovora obsojenca, nadalje pa izpostavlja, da sodišče prve stopnje ni izvedlo in ustrezno obrazložilo svoje dokazne ocene izvedenih dokazov ter da se ni opredelilo do protislovnih izjav oškodovank, pri čemer se je po njegovi oceni nezakonito odločilo, da bo njihove izjave, dane pred policijo, enostavno spregledalo. V bistvenem ga motijo različne izjave oškodovanke D. D., ki je pred policijo izjavila, da je šlo za vaginalni spolni odnos, v preiskavi pa, da je obsojenec z njo analno spolno občeval. Hkrati izpostavlja na neskladja glede izpovedb B. B. in C. C., ki o spolnem odnosu (niti vaginalnem niti analnem) pred policijo sploh nista povedali. Zagovornik izrecno opozarja tudi na določbo sedmega odstavka 364. člena ZKP, ki med drugim določa, da se mora sodišče opredeliti do protislovnih dokazov. Tem trditvam vrhovna državna tožilka pritrjuje že v odgovoru na zahtevo za varstvo zakonitosti, sama pa iste kršitve posebej uveljavlja v vloženi zahtevi za varstvo zakonitosti. V zahtevi dodaja, da B. B. pred preiskovalno sodnico ni navajala, da bi obsojeni prodiral v njeno zadnjično odprtino, takšen opis pa ne izhaja niti iz povzetka njene izpovedbe, kot je naveden v točki 9 obrazložitve prvostopenjske sodbe. Izpostavlja tudi, da iz povzetka izpovedbe C. C. v točki 11 obrazložitve sodbe sodišča prve stopnje ni razvidno, da bi naj slednja povedala, da ji je obsojenec lizal ter otipaval spolovilo. Vrhovna državna tožilka na podlagi navedenega meni tudi, da je podano nasprotje med izrekom in obrazložitvijo sodbe, saj so v izreku podani očitki, ki sicer iz obrazložitve sodbe ne sledijo.

7. Najprej drži, kar navaja zagovornik, da je sodišče prve stopnje izrecno navedlo, da izjav oškodovank, danih pred policijo, ne bo upoštevalo in je svojo odločitev oprlo le na formalne dokaze, tj. izpovedbe oškodovank, dane v preiskavi. Navedeno samo po sebi ni nezakonito ravnanje oziroma je stališče sodišča, da uradni zaznamki, zbrani v predkazenskem postopku, ne predstavljajo formalnih dokazov, pravilno.

Na drugi strani pa se sme izjava osumljenca ali morebitne priče, pridobljena v skladu s 148. členom ZKP, uporabljati za zbiranje nadaljnjih dokazov, za presojo o tem, ali so izpolnjeni zakonski pogoji za uvedbo preiskave oziroma neposredno vložitev obtožnice ter za oceno verodostojnosti izjave, ki jo da obdolženec ali priča na kasnejšem zaslišanju pred sodiščem.

Pravilno je zato stališče sodišča, da na uradne zaznamke obsodilne sodbe ni mogoče opreti, vendar pri tem ni mogoče zanikati njihove kontrolne funkcije v postopku; na njihovi podlagi je mogoče preverjati verodostojnost oškodovank v okviru zaslišanja v preiskavi. Verodostojnost prič je v postopku kontinuirano izpodbijal zagovornik, ki je na zatrjevana neskladja - zlasti, ali je z oškodovankami (sploh) bilo izvajano vaginalno oziroma analno spolno občevanje, kar zahteva v bistvenem problematizira - tekom postopka tudi opozoril (izrecno npr. na naroku za glavno obravnavo dne 4. 12. 2023). In končno, sodišče v kazenskem postopku zavezuje načelo materialne resnice, zato mora po resnici ter popolnoma ugotoviti dejstva, pomembna za izdajo zakonite odločbe (17. člen ZKP).

8. Zagovornik in vrhovna državna tožilka utemeljeno navajata, da se sodišče do protislovnih izjav oškodovank ni celovito in zadostno opredelilo. Drži, kar trdita, da predvsem sodišče prve stopnje ni presojalo raznolikosti v zvezi s tem, ali je pri D. D. šlo za vaginalni ali analni spolni odnos, oziroma ali je pri B. B. in C. C. do kakršnegakoli spolnega odnosa z obsojencem sploh prišlo. Enako velja glede očitanega ravnanja lizanja in otipavanja spolovila C. C., o čemer je opredelitev popolnoma izostala. Sodišče prve stopnje se je v zadnjem odstavku v točki 36 obrazložitve sodbe povsem splošno opredelilo, da vsa s strani obrambe zatrjevana razhajanja niso bistvena in odločilnega pomena za očitano spolno zlorabo in da so takšna neskladja zlasti pri otrocih običajna. Takšni razlogi - zlasti glede na konkretizirane neskladnosti v izjavah, izpostavljene s strani obrambe - ne morejo zadostiti zahtevanemu standardu obrazložitve obsodilne kazenske sodbe. Pritrditi gre tudi vrhovni državni tožilki, da se je sodišče v dokazni oceni le splošno opredelilo o tem, da je spolna zloraba kot taka bila izvršena, medtem ko se v presojo posameznih očitanih ravnanj ni spuščalo in zato ni ustrezno razčistilo, ali in na kakšen način ter v kakšnih okoliščinah so ta bila izvršena; v nasprotju z dejstvi v obrazložitvi sodbe je nato res posamezna izpostavljena dejanja, očitana na škodo oškodovanke B. B. in C. C., tudi povzelo v izrek. Poudariti velja, da se mora sodišče o vseh odločilnih dejstvih - kar dejanja spolne zlorabe vsekakor so - celovito in izčrpno opredeliti ter o vseh posameznih očitanih ravnanjih v obtožbi podati zanesljivo dokazno oceno. Ne glede na to, da sta sodbi sodišča prve in druge stopnje celota, pri čemer lahko obrazložitev sodišča druge stopnje dopolnjuje nepopolno obrazložitev sodbe sodišča prve stopnje,

v obravnavani zadevi povsem izostalih oziroma izvotljenih razlogov prvostopenjskega sodišča pritožbeno sodišče, kljub podrobnejši opredelitvi, ni moglo nadomestiti. Ker torej v konkretnem primeru standardu obrazložitve prvostopenjske sodbe ni bilo zadoščeno, prav tako pa si izrek in obrazložitev sodbe v odločilnih dejstvih nasprotujeta, je v ravnanju sodišča prve stopnje mogoče prepoznati absolutno bistveno kršitev določb kazenskega postopka po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP. Navedeno je Vrhovno sodišče vodilo v razveljavitev izpodbijane pravnomočne sodbe. Sodišče prve stopnje bo moralo v ponovljenem postopku ponovno izvesti dokaze, ki so bili na glavni obravnavi že pretreseni, ter izdelati natančno in celovito dokazno oceno. V kolikor se bo izkazalo, da bi bilo treba ponovno opraviti tudi zaslišanje mladoletnih oškodovank, ima sodišče na voljo ukrepe, ki jih za zaščito pri zaslišanju mladoletnih oškodovancev zagotavljata tako ZKP kot Zakon o zaščiti otrok v kazenskem postopku in njihovi celostni obravnavi v hiši za otroke (ZZOKPOHO).

9. Glede na vse obrazloženo je Vrhovno sodišče zahtevam za varstvo zakonitosti obsojenčevega zagovornika in vrhovne državne tožilke na podlagi prvega odstavka 426. člena ZKP ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo Okrožnemu sodišču v Kopru v novo sojenje. Upoštevaje sprejeto odločitev se Vrhovno sodišče do preostalih zatrjevanih kršitev v obeh zahtevah ni opredeljevalo.

Primerjaj s sodbo Vrhovnega sodišča I Ips 45826/2012-169 z dne 26. 11. 2015.

Sodba Vrhovnega sodišča I Ips 40934/2014-124 z dne 6. 4. 2017, primerjaj tudi s sodbo I Ips 25920/2018 z dne 17. 10. 2024 (tč. 7 in 10).

Glej predvsem sodbo Vrhovnega sodišča I Ips 63508/2020 z dne 10. 4. 2025.

Glej npr. sodbi Vrhovnega sodišča I Ips 79989/2022 z dne 11. 12. 2024 in I Ips 208/2009 z dne 4. 2. 2010.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 173, 173/3, 174, 174/2

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 371, 371/1-11

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.