VSRS Sodba I Ips 96373/2025
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-01-29

Mitja Kozamernik (preds.), mag. Aleksander Karakaš (poroč.), Marjeta Švab Širok, mag. Andreja Sedej Grčar, mag. Tatjana Steinman

KAZENSKO MATERIALNO PRAVO - POPRAVA KRIVIC

opis kaznivega dejanja - znaki kaznivega dejanja - podpora aktivnemu članu oborožene tolpe - organiziranje oborožene tolpe za izvrševanje kaznivih dejanj iz 2. člena ZKLD - konkretizacija zakonskih znakov - odklonilno ločeno mnenje

Po dejanskem opisu kaznivega dejanja v izreku pravnomočne sodbe je obsojenec materialno in moralno podpiral oboroženo tolpo, ki se je nameravala nasilno prebiti preko meje ter se priključiti oboroženim formacijam, kot društvom, organiziranim s ciljem, da bi se nasilno zrušila obstoječa državna ureditev FLRJ. Res je sicer, da so bila opisana obsojenčeva podporna ravnanja neposredno namenjena oboroženi tolpi, vendar ta po dejanskem opisu v pravnomočni sodbi ni delovala brezciljno, temveč z namenom postati del oboroženih formacij, ki so bile organizirane z istim ciljem iz prvega odstavka 2. člena ZKLD, kot je bil opisan že pri obsojencu. S tem je povezava med opisanimi obsojenčevimi podpornimi ravnanji in oboroženimi formacijami, kot društvi, organiziranimi s ciljem, da bi se nasilno zrušila obstoječa državna ureditev FLRJ iz 8. točke 3. člena ZKLD, v zadostni meri izkazana, medtem ko poimenovanje, struktura in način delovanja oboroženih formacij kvečjemu služijo podrobnejši označbi navedenih društev kot znaka kaznivega dejanja in ne šele njegovi konkretizaciji, po kateri so bila ta društva v izreku pravnomočne sodbe dejansko že opisana.

Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrne.

1. Okrožno sodišče v Ljubljani je s sodbo K 105/49 z dne 29. 6. 1949 obsojenega A. A. spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja podpiranja zločinske združbe po 8. točki 3. člena Zakona o kaznivih dejanjih zoper ljudstvo in državo (v nadaljevanju ZKLD), obsojeno B. B. pa za krivo storitve kaznivega dejanja neprijave kaznivega dejanja po prvem odstavku 8. člena ZKLD. Obsojencu je po 4. členu ZKLD in z uporabo 62. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ) izreklo kazen pet let odvzema prostosti, v katero mu je vštelo preiskovalni zapor od 24. 4. 1949. Izreklo mu je še eno leto odvzema državljanskih pravic iz tč. a do d. 37. člena KZ ter zaplembo celotnega premoženja, plačila kazenskih stroškov in povprečnine pa ga je oprostilo. Obsojenki je bila po četrtem odstavku 4. člena ZKLD in z uporabo 68. člena KZ izrečena kazen eno leto odvzema svobode, ki je bila odložena za dve leti, plačila stroškov kazenskega postopka pa je bila enako kot obsojenec, oproščena. Sodba je z dne 22. 7. 1949 postala pravnomočna.

2. Generalna državna tožilka dr. Katarina Bregant je zoper pravnomočno sodbo vložila zahtevo za varstvo zakonitosti, vendar le za obsojenca. V zahtevi uveljavlja kršitev kazenskega zakona po 1. točki prvega odstavka 420. člena v zvezi s 1. točko 372. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP). Vrhovnemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo spremeni tako, da obsojenca po 1. točki 358. člena ZKP oprosti obtožbe za kaznivo dejanje, za katerega je bil pravnomočno obsojen.

3. Vložnica je uveljavljano kršitev kazenskega zakona obrazložila z oceno, po kateri so v izreku pravnomočne sodbe zakonski znaki kaznivega dejanja po 8. točki 3. člena ZKLD nezadostno opisani. Zlasti glede zakonskega znaka podpirati društvo, ki mu je cilj vršiti zločine iz 2. člena ZKLD, opis dejanja ostaja na ravni golega abstraktnega dejanskega stanu kaznivega dejanja, saj v opisu ni konkretizirano, za katere oborožene formacije naj bi šlo, njihovo poimenovanje, struktura, način delovanja ali cilji, na podlagi česar bi bilo mogoče zaključiti, da je cilj društva, ki naj bi se mu C. C. in D. D. nameravala pridružiti, prav izvrševanje zločinov iz 2. člena ZKLD. Opis dejanja v izreku sodbe mora vsebovati konkretizacijo vseh znakov očitanega kaznivega dejanja. Če manjka kateri od elementov kaznivega dejanja ali če ti zakonski znaki pri opisu obdolženčevega ravnanja niso konkretno navedeni, dejanje za katero je obdolženec obtožen, ni kaznivo dejanje. Sicer je podana zatrjevana kršitev kazenskega zakona iz 1. točke 372. člena ZK.

4. Storilec kaznivega dejanja po 8. točki 3. člena ZKLD je bil tudi tisti, ki je na kakršen koli način podpiral društvo, ki je imelo za cilj vršiti zločine iz 2. člena ZKLD ali društvo s fašističnimi cilji zoper ustavni red v Federativni ljudski republiki Jugoslaviji. Zločini iz prvega odstavka 2. člena ZKLD so bila kazniva dejanja zoper narod in državo. Storjena so bila z vsakim dejanjem, ki je imelo za cilj, da bi se z nasiljem zrušila ali spravila v nevarnost obstoječa pravna ureditev Federativne ljudske republike Jugoslavije ali da bi se spravila v nevarnost njena varnost na zunaj ali temeljne demokratske, politične, narodne in gospodarske pridobitve osvobodilne vojne: federativna ureditev države, enakopravnost in bratstvo jugoslovanskih narodov in ljudska oblast. Zločini iz drugega odstavka 2. člena ZKLD pa so bila ob pogoju vzajemnosti kazniva dejanja, storjena z vsakim dejanjem iz prvega odstavka tega člena, ki je bilo naperjeno zoper varnost kake druge države, s katero je imela Federativna ljudska republika Jugoslavija zavezniško ali prijateljsko pogodbo ali pogodbo o sodelovanju.

Po dejanskem opisu kaznivega dejanja v izreku pravnomočne sodbe je obsojenec materialno in moralno podpiral oboroženo tolpo, ki se je nameravala nasilno prebiti preko meje ter se priključiti oboroženim formacijam, kot društvom, organiziranim s ciljem, da bi se nasilno zrušila obstoječa državna ureditev FLRJ. Obsojenčeva podporna ravnanja so bila podrobneje opisana kot nudenje hrane, cigaret ter izročitev gotovine v višini 400 din C. C. in D. D. ter da je slednjemu za poravnavo stroškov v zvezi z nabavo orožja izročil še gotovino v višini 2.000 din in zemljevid za lažjo orientacijo ob prekoračenju meje. Razen tega je obsojenec oba imenovana pri njunem ravnanju bodril z izjavami, da se kesa, ker ni leta 1945 pobegnil na E., kjer bi živel bolje kot doma in da bi šel z njima, če ne bi bil prestar. S tem je obsojenčevo izvršitveno ravnanje objektivno opisano, medtem ko je njegov namen iz prvega odstavka 2. člena ZKLD opisan s povzetimi navajanji, da se mora pri nas obrniti in režim zrušiti, pri čemer nam bodo pomagale zapadne sile. Glede na to, in ker se je oborožena tolpa nameravala nasilno prebiti preko meje ter se priključiti oboroženim formacijam, organiziranim z identičnim namenom, konkretizacija oboroženih formacij z njihovim poimenovanjem, strukturo, načinom delovanja ali cilji, kot je terjano v obrazložitvi zahteve, ni nujni pogoj za kaznivost obsojenčevega ravnanja. Res je sicer, da so bila opisana obsojenčeva podporna ravnanja neposredno namenjena oboroženi tolpi, vendar ta po dejanskem opisu v pravnomočni sodbi ni delovala brezciljno, temveč z namenom postati del oboroženih formacij, ki so bile organizirane z istim ciljem iz prvega odstavka 2. člena ZKLD, kot je bil opisan že pri obsojencu. S tem je povezava med opisanimi obsojenčevimi podpornimi ravnanji in oboroženimi formacijami, kot društvi, organiziranimi s ciljem, da bi se nasilno zrušila obstoječa državna ureditev FLRJ iz 8. točke 3. člena ZKLD, v zadostni meri izkazana, medtem ko poimenovanje, struktura in način delovanja oboroženih formacij kvečjemu služijo podrobnejši označbi navedenih društev kot znaka kaznivega dejanja in ne šele njegovi konkretizaciji, po kateri so bila ta društva v izreku pravnomočne sodbe dejansko že opisana.

5. Obrazloženo pomeni, da se je vložnica v zahtevi za varstvo zakonitosti sklicevala na kršitev zakona, ki je Vrhovno sodišče ni ugotovilo in je zahtevo po prvem odstavku 425. člena ZKP zavrnilo.

6. Vrhovno sodišče je odločitev sprejelo z večino glasov. Za odločitev so glasovali vrhovne sodnice in sodnik Mitja Kozamernik, Marjeta Švab Širok, mag. Andreja Sedej Grčar in mag. Tatjana Steinman. Vrhovni sodnik mag. Aleksander Karakaš je napovedal odklonilno ločeno mnenje.

ODKLONILNO LOČENO MNENJE VRHOVNEGA SODNIKA MAG. ALEKSANDRA KARAKAŠA

Zakon o kaznivih dejanjih zoper ljudstvo in državo (1946) - ZKLD  - člen 2, 3, 3-8

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.