VSRS Sodba I Ips 50476/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-02-19

Marjeta Švab Širok (preds.), Maja Baškovič (poroč.), mag. Aleksander Karakaš, mag. Andreja Sedej Grčar, Peter Golob

poskus kaznivega dejanja velike tatvine - dostop do evidenc DNK - zbiranje, varstvo in zavarovanje podatkov - (ne)dovoljen dokaz - protispisnost - indična sodba

DNK vzorec obsojenca je bil zakonito uporabljen v predhodni kazenski zadevi, saj je bilo poročilo NFL v tej zadevi izdelano še pred potekom roka za izbris vzgojnega ukrepa iz kazenske evidence. S tem trenutkom se je hramba DNK podatkov obsojenca v tekoči bazi podatkov - tj. v fazi hrambe pred blokiranjem podatkov - na zakonit način avtomatično podaljšala (vsaj) za ves čas trajanja predhodno uvedenega kazenskega postopka, ki se je dne 6. 1. 2022 končal z obsodilno kazensko obsodbo, pravnomočno dne 10. 2. 2022. Izbris kazenske obsodbe iz prejšnjega kazenskega postopka ne pretrga hrambe DNK obsojenca v tekoči zbirki podatkov (prva faza hrambe), če se v vmesnem času zoper istega obsojenca uvede nov kazenski postopek.

I. Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrne.

II. Obsojenca se oprosti plačila sodne takse.

1. Okrožno sodišče v Ljubljani je s sodbo II K 50476/2021 z dne 14. 5. 2024 obsojenca A. A. spoznalo za krivega storitve poskusa kaznivega dejanja velike tatvine po 1. točki prvega odstavka 205. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1), v zvezi s 34. in 20. členom KZ-1 ter mu izreklo kazen štiri mesece zapora. Odločilo je, da je obsojenec dolžan oškodovancu B. B. plačati premoženjskopravni zahtevek v višini 877,11 EUR, s presežkom do zneska 1.300,00 EUR pa je oškodovanca na podlagi drugega odstavka 105. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) napotilo na pravdo. Obsojenca je na podlagi četrtega odstavka 95. člena ZKP oprostilo povrnitve vseh stroškov kazenskega postopka. Višje sodišče v Ljubljani je s sodbo II Kp 50476/2021 z dne 11. 3. 2025 pritožbo obsojenčevega zagovornika zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Obsojenca je oprostilo plačila sodne takse kot stroška pritožbenega postopka.

2. Zoper izpodbijano pravnomočno sodbo je zahtevo za varstvo zakonitosti vložil obsojenčev zagovornik zaradi bistvenih kršitev določb kazenskega postopka. Predlaga, da Vrhovno sodišče zahtevi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni ter obsojencu izreče oprostilno sodbo oziroma podredno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Vrhovni državni tožilec mag. Harij Furlan je skladno z drugim odstavkom 423. člena ZKP odgovoril na zahtevo za varstvo zakonitosti in v odgovoru predlagal, da se jo zavrne kot neutemeljeno. Izpostavlja, da se je DNK vzorec obsojenca v bazi policije hranil zakonito, zato so zahteve za izločitev dokazov neutemeljene. Nadalje navaja, da vložnik v nadaljevanju zahteve v temeljnem izpodbija dokazno oceno sodišč, kar je nedopustno.

4. Odgovor vrhovnega državnega tožilca je bil poslan obsojencu in njegovemu zagovorniku, ki se o njem nista izjavila.

Glede kršitve iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP

5. Temeljna teza vložnika v zahtevi za varstvo zakonitosti je, da sta sodišči pri svoji presoji nezakonito uporabili DNK vzorec obsojenca kot dokaz, saj bi moral biti ta podatek na podlagi drugega odstavka 375. člena KZ-1 že najkasneje dne 12. 7. 2020 izbrisan iz kazenske evidence. Obsojencu je bil namreč kot mladoletniku dne 20. 10. 2017 odvzet DNK vzorec v zadevi I Km 639/2018, v kateri mu je bil izrečen vzgojni ukrep (navodilo), brez določenega obdobja trajanja. Ta se po zakonu sme izvrševati največ eno leto - v tem primeru do 12. 7. 2019. Ker je bila analiza DNK v predmetni zadevi (poročilo NFL z dne 28. 8. 2020) izdelana po navedenem zakonsko predvidenem datumu izbrisa in sta sodišči uporabili takšen dokaz ter slednjega nista izločili iz spisa, je po oceni vložnika podana kršitev iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP. Prav tako uveljavlja kršitev 35. in 27. člena Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju Ustava) ter kršitev 375. člena KZ-1.

Normativna izhodišča glede hrambe podatkov DNK

(a) vodenje evidence in hramba podatkov - prva faza hrambe

6. Temeljna določba, ki ureja vodenje in vzdrževanje evidence preiskav DNK je 8. točka 123. člena Zakona o nalogah in pooblastilih policije (v nadaljevanju ZNPPol). Roki hrambe navedenih podatkov v tekoči zbirki pa so izrecno določeni v drugi alineji prvega odstavka 128. člena ZNPPol; podatki v evidencah DNK preiskav se hranijo do prejema obvestila o sprejetju odločitve državnega tožilca, da se zadeva označi kot rešena in spis zaključi brez uvedbe postopka, do odstopa oddelku specializiranega državnega tožilstva, pristojnemu za preiskovanje in pregon uradnih oseb s posebnimi pooblastili, ali z zakonom določenim pristojnim organom v obrambnih silah ali do najdbe pogrešane osebe ali do ugotovitve identitete neznane osebe ali identifikacije neznanega trupla ali do izdaje sklepa o zavrženju kazenske ovadbe ali do pravnomočne ustavitve kazenskega postopka ali do pravnomočne zavrnilne ali oprostilne sodbe ali do izbrisa obsodbe iz kazenske evidence, če pa tega ni, do zastaranja kazenskega pregona.

Dostop do teh podatkov je v navedenem obdobju pristojnim državnim organom dovoljen le zaradi preiskovanja storitve kaznivega dejanja, katerega storilec se preganja po uradni dolžnosti, ali v drugih primerih, ki so povezani z zagotavljanjem nacionalne varnosti ali ustavne ureditve in so določeni z zakonom (tretji odstavek 128. člena ZNPPol).

(b) blokiranje in brisanje podatkov - druga faza hrambe

7. Po preteku rokov hrambe se podatki iz evidenc, katerih upravljavec je policija, razen določenih izjem, blokirajo in naprej obravnavajo v skladu s predpisi, ki urejajo poslovanje organov z dokumentarnim gradivom (prvi odstavek 129. člena ZNPPol). Po blokiranju se podatki v evidencah - med drugim tudi iz 8. točke drugega odstavka 123. člena ZNPPol (DNK podatki) - hranijo pet let za kazniva dejanja, za katera je zagrožena zaporna kazen do enega leta, 15 let za kazniva dejanja, za katera je zagrožena zaporna kazen do osem let, in 25 let za kazniva dejanja, za katera je zagrožena višja zaporna kazen (prva alineja drugega odstavka 129. člena ZNPPol).

Tudi po blokiranju je dostop do podatkov iz takšne evidence policistom in pristojnim državnim organom dovoljen le zaradi preiskovanja storitve kaznivega dejanja, katerega storilec se preganja po uradni dolžnosti, ali v drugih primerih, ki so povezani z zagotavljanjem nacionalne varnosti ali ustavne ureditve in so določeni z zakonom (tretji odstavek 129. člena ZNPPol). Skladno s četrtim odstavkom 129. člena ZNPPol se po poteku navedenih rokov podatki brišejo.

8. Za presojo obravnavanih očitkov so pomembna naslednja pravnomočno ugotovljena (procesna) dejstva:

(i) obsojencu je bil s sklepom Okrožnega sodišča v Novem mestu z dne 11. 5. 2018, ki je postal pravnomočen dne 12. 7. 2018, v zadevi I Km 639/2018 izrečen vzgojni ukrep (navodilo) - v okviru tega kazenskega postopka mu je bil odvzet DNK vzorec, ki se je skladno z določbo 8. točke drugega odstavka 123. člena ZNPPol shranil v evidenco DNK policije;

(ii) izrečeno navodilo v zadevi I Km 639/2018 je po samem zakonu poteklo po enem letu po pravnomočnosti sklepa o izreku vzgojnega ukrepa, tj. dne 12. 7. 2019 - pogoji za izbris ukrepa iz kazenske evidence so bili skladno z drugim odstavkom 375. člena KZ-1 podani dne 12. 7. 2020;

(iii) obsojenčev DNK profil je bil nato uporabljen v zadevi VII K 62568/2020 pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani, v kateri je bila obsojencu dne 6. 1. 2022 izrečena kazenska obsodilna sodba, pravnomočna dne 10. 2. 2022 - poročilo Nacionalnega forenzičnega laboratorija (v nadaljevanju NFL) je bilo izdelano od dne 1. 6. 2020 do dne 8. 6. 2020, tj. še pred potekom roka za izbris vzgojnega ukrepa, izrečenega v zadevi I Km 639/2018;

(iv) v obravnavani zadevi je NFL v času od 10. 8. 2020 do 14. 8. 2020 opravil preiskavo bioloških sledi, zavarovanih v predmetni zadevi, in jih primerjal z obsojenčevim DNK, ki je bil shranjen v policijski evidenci.

9. Glede na povzeta izhodišča in ugotovljeno procesno sosledje dogodkov Vrhovno sodišče sprejema zaključke sodišč nižje stopnje, da je bil DNK vzorec obsojenca v konkretni zadevi zakonito pridobljen. Kot je razvidno iz povzetih procesnih dejstev, je bil ta prvič pridobljen in uporabljen v zadevi I Km 639/2018, ko je bil obsojenec v kazenskem postopku obravnavan kot mladoletnik. Nadalje je bil DNK vzorec povsem zakonito uporabljen v zadevi VII K 62568/2020, saj je bilo poročilo NFL v tej zadevi izdelano še pred potekom roka za izbris vzgojnega ukrepa iz kazenske evidence (v obdobju od 1. 6. 2020 do 8. 6. 2020). S tem trenutkom pa se je hramba DNK podatkov obsojenca v tekoči bazi podatkov - tj. v fazi hrambe pred blokiranjem podatkov - na zakonit način avtomatično podaljšala (vsaj) za ves čas trajanja tega kazenskega postopka (zadeva VII K 62568/2020), ki se je dne 6. 1. 2022 končal z obsodilno kazensko obsodbo, pravnomočno dne 10. 2. 2022. Izbris kazenske obsodbe iz prejšnjega kazenskega postopka namreč ne pretrga hrambe DNK obsojenca v tekoči zbirki podatkov (prva faza hrambe), v kolikor se v vmesnem času zoper istega obsojenca uvede nov kazenski postopek. Pri tem je pravilno stališče sodišč, da bi bila ponovna pridobitev DNK vzorca obsojenca, ki se je sicer v relevantnem času zakonito hranil v tekoči bazi, nesmiselna, takšno ravnanje pa tudi v ničemer ni v nasprotju s pravico do zakonske rehabilitacije in izbrisa kazenske obsodbe. Kot pojasnjeno, se je namreč z uvedbo novega kazenskega postopka vzpostavila nova zakonita podlaga za hrambo podatka DNK obsojenca. Posledično je tudi uporaba DNK vzorca v obravnavani zadevi, v kateri je bila preiskava bioloških sledi in primerjava z obsojenčevim DNK profilom opravljena v času od 10. 8. 2020 do 14. 8. 2020,

zakonita, zato je tudi odločitev o (ne)izločitvi dokazov pravilna.

10. Vložnik se izrecno sklicuje tudi na odločbo Ustavnega sodišča U-I-312/11-21 z dne 13. 2. 2014, s katero je Ustavno sodišče odločilo, da sta bila prva alineja prvega odstavka 63. člena in člen 64 Zakona o policiji v neskladju z Ustavo. V navedeni odločbi je Ustavno sodišče poudarilo predvsem, da nadaljnja (trajna) hramba podatkov DNK osumljenih oseb, ki niso bile pravnomočno obsojene oziroma je bil kazenski postopek zoper njih pravnomočno končan z učinkom ne bis in idem, ni bila nujna. Ureditev v izpodbijani določbi je namreč omogočala, da je policija hranila profil DNK v tekoči zbirki tudi po tem, ko je bil zoper osumljenca postopek že pravnomočno ustavljen, ali pa je bila izdana celo že pravnomočna oprostilna sodba. Takšna (zakonska) situacija, s katero se je pri svoji presoji v navedeni zadevi soočilo Ustavno sodišče, ni primerljiva obravnavani situaciji, saj je bila zakonska ureditev s sprejetjem ZNPPol - ki je uporabljiv v konkretnem primeru - v vmesnem času spremenjena, medtem ko vložnik relevantnosti navedene ustavne odločbe za konkretni primer niti ustrezno ne obrazloži.

11. Vložnik ne more uspeti niti z navedbami, da sta sodišči protispisno povzeli vsebino sklepa Okrožnega sodišča v Novem mestu I Km 639/2018 z dne 11. 5. 2018, pravnomočen dne 12. 7. 2018, saj po njegovi oceni iz slednjega ne izhaja, da je izrečen vzgojni ukrep potekel dne 12. 7. 2019. Kot je razvidno iz obrazložitve sodišč (točka 22 obrazložitve prvostopenjske sodbe in točka 5 obrazložitve drugostopenjske sodbe), je sodišče prve stopnje pri Okrožnem sodišču v Novem mestu izrecno preverjalo, kdaj je bil izrečen ukrep izvršen. Glede na adekvatno povzet odgovor Okrožnega sodišča v Novem mestu z dne 26. 2. 2024, da je vzgojni ukrep potekel po samem zakonu (četrti odstavek 77. člena Kazenskega zakonika - KZ) v enem letu od pravnomočnosti sodbe, tj. dne 12. 7. 2019, je nato logično zaključilo, da do odprave ali spremembe izrečenega ukrepa ni prišlo, pogoji za izbris ukrepa iz kazenske evidence pa so se na podlagi drugega odstavka 375. člena KZ-1 iztekli dne 12. 7. 2020.

12. Nadalje pa drži, da je sodišče druge stopnje nepravilno povzelo zapisnik o zaslišanju oškodovanca z dne 5. 1. 2024 glede dejstva, ali je pri obdolžencu na kraju dogodka videl svetilko ali ne. Sodišče druge stopnje je namreč izrecno navedlo, na kar opozarja vložnik, da je oškodovanec videl, da je obdolžencu, "

ki je z dletom in kladivom tolkel po njegovem vozilu, na kraju iz rok padla svetilka

", medtem ko iz zapisnika o zaslišanju oškodovanca res izhaja, da je na izrecno vprašanje sodišča odgovoril, da svetilke pri obdolžencu ni videl. Kljub takšnemu povzemanju pritožbenega sodišča - medtem ko je sodišče prve stopnje v točki 14 obrazložitve izpovedbo oškodovanca v tem delu povsem pravilno povzelo - pa Vrhovno sodišče ugotavlja, da se slednje ne nanaša na dejstva, ki bi bila odločilnega pomena za obstoj kaznivega dejanja, zato protispisnosti oziroma zatrjevane absolutne bistvene kršitve določb kazenskega postopka ni ugotovilo. Ključnega pomena namreč je, da je bila na kraju storitve kaznivega dejanja najdena svetilka, na kateri je bila najdena mešana biološka sled, za katero je bilo na podlagi poročila NFL z dne 28. 8. 2020 ugotovljeno, da je donor prevladujoče komponente prav obsojenec.

13. Neutemeljene so tudi nadaljnje navedbe, da je sodišče protispisno navedlo, da je obsojenec glede posedovanja svetilke svoj zagovor spreminjal. Tako prvostopenjsko kot pritožbeno sodišče sta namreč na podlagi različnih izpovedb obsojenca v preiskavi in glavni obravnavi, ki sta ju adekvatno povzeli, nato logično zaključili, da je obsojenec zagovor spreminjal, pri čemer je sodišče prve stopnje pri svoji presoji izrecno upoštevalo, da mu v fazi preiskave najdena svetilka ni bila pokazana, na glavni obravnavi pa je ob predočenju zanikal, da bi bila njegova. Kljub temu je sodišče prve stopnje razumno sklenilo, da zagovoru obsojenca - ta je trdil, da je v stik s svetilko moral priti povsem naključno, na nekem drugem kraju - ne verjame, kar je pritožbeno sodišče potrdilo (točki 13 prvostopenjske sodbe in točka 10 drugostopenjske sodbe).

14. Glede nadaljnjih navedb vložnika, da je izpodbijana sodba indična in da standardu "onkraj razumnega dvoma" v konkretni zadevi ni zadoščeno, je primarno treba izpostaviti, da vložnik zgolj s trditvijo, da dejanje obsojencu ni dokazano ter da izpodbijana pravnomočna sodba temelji le na indicu - najdeni DNK sledi obsojenca na svetilki - ne zadosti standardom uveljavljanja kršitve domneve nedolžnosti, temveč v temeljnem uveljavlja razlog zmotne oziroma nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Slednje v postopku z zahtevo za varstvo zakonitosti ni mogoče (drugi odstavek 420. člena ZKP). Sicer pa sta sodišči izvedli in svojo odločitev celovito utemeljili na podlagi več različnih medsebojno povezanih dokazov, zlasti: (i) zapisnika o sprejemu ustne kazenske ovadbe; (ii) zapisnika o ogledu z dne 3. 1. 2020; (iii) izpovedbe oškodovanca, ki je dogodek neposredno zaznal in (iv) Poročila NFL z dne 28. 8. 2020 (točke 5 do 18 prvostopenjske sodbe in točka 10 drugostopenjske sodbe).

15. Sodišči sta se v sklopu dokazne ocene razumno opredelili tudi do t. i.

obsojenca - načina izvršitve predhodno izvršenih kaznivih dejanj. Glede tega so razumni razlogi sodišča druge stopnje, ki je poudarilo, da zgolj okoliščina načina izvršitve predhodnih kaznivih dejanj sama po sebi res ne utemeljuje izvršitve kaznivega dejanja v konkretni zadevi, vendar je ob upoštevanju vseh ostalih dokazov v spisu to dodatna okoliščina, ki po razumni presoji sodišč storitev poskusa očitanega kaznivega dejanja potrjuje.

16. Vložnik v zahtevi konkretno zadevo primerja tudi z zadevama I Ips 53384/2014 in III Kp 8205/2021 ter navaja, da gre za podobne dejanske situacije, na podlagi katerih bi morala enaka odločitev slediti tudi v konkretnem primeru. Vrhovno sodišče ugotavlja, da vložnik s tem po vsebini uveljavlja kršitev načela enakosti iz 22. člena Ustave, česar pa v pritožbi (v kateri se na navedeni odločbi ni skliceval), ni storil, zato so te navedbe materialno neizčrpane in ne omogočajo vsebinske presoje (peti odstavek 420. člena ZKP).

17. Tudi v okviru kritike glede priznanja premoženjskopravnega zahtevka oškodovancu vložnik nedopustno posega v pravnomočno ugotovljena dejstva in dokazno oceno izvedenih dokazov, s tem ko povzema vsebino dokazov in navaja, da iz dopisa C. z dne 5. 4. 2024 izhaja, da so v kalkulacijo zajeta vsa tri tesnila vrat, pri čemer se na slikah slabo vidi ali so vsa poškodovana. Sodišče druge stopnje je na istovrstni pritožbeni očitek ustrezno odgovorilo, da so poškodbe iz posredovanih fotografij razvidne, ostale listine v spisu pa za oceno škode niso bile relevantne (točka 11 drugostopenjske sodbe).

18. Nazadnje vložnik izpostavlja tudi nestrinjanje z izrečeno kazensko sankcijo in njeno odmero, kar ne predstavlja enega izmed razlogov, iz katerih je mogoče vložiti zahtevo za varstvo zakonitosti. Na drugi strani pa sta se sodišči do vseh olajševalnih in obteževalnih okoliščin ustrezno in natančno opredelili in odločitve o sankciji ni mogoče prepoznati kot arbitrarne (točke 27 do 32 prvostopenjske sodbe in točka 12 drugostopenjske sodbe).

19. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da v zahtevi za varstvo zakonitosti uveljavljane kršitve niso podane, zato jo je na podlagi prvega odstavka 425. člena ZKP zavrnilo.

20. Izrek o stroških temelji na 98.a členu ZKP v zvezi s četrtim odstavkom 95. člena ZKP in 11. členu Zakona o sodnih taksah, ob upoštevanju razpoložljivih podatkov o obsojenčevem premoženju.

V času odločanja pred sodiščem prve stopnje je veljal ZNPPol (Uradni list RS, št. 15/13, 23/15, 10/17, 46/19), katerega določba druge alineje prvega odstavka 128. člena se je glasila: "Podatki iz evidenc, ki jih določa drugi odstavek 123. člena tega zakona, se hranijo […];- v evidencah iz 8. (DNK podatki), 14. in 15. točke, do ustavitve policijske preiskave ali do najdbe pogrešane osebe ali identifikacije neznanega trupla ali do izdaje sklepa o zavrženju kazenske ovadbe ali do pravnomočne ustavitve kazenskega postopka ali do pravnomočne zavrnilne ali oprostilne sodbe, če tega ni, pa do zastaranja kazenskega pregona […]"; navedena ureditev je bila z novelo ZNPPol-C (Uradni list RS, št. 8/25 z dne 11. 2. 2025) spremenjena.

Relevantno zakonsko besedilo druge alineje drugega odstavka 129. člena ZNPPol, ki je veljalo v času odločanja sodišča prve stopnje, je določalo daljše roke hrambe po blokiranju podatkov, ki so bili z novelo ZNPPol-C (Uradni list RS, št. 8/25 z dne 11. 2. 2025) prav tako spremenjeni.

Poročilo NFL je bilo izdelano dne 28. 8. 2020.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 20, 34, 205, 205/1, 205/1-1

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 371, 371/1, 371/1-8

Zakon o nalogah in pooblastilih policije (2013) - ZNPPol  - člen 123, 123-8, 128, 128/2, 128/3, 129, 129/1, 129/2, 129/2-1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sodba I Ips 7620/2010-184, enako tudi VSRS Sodba I Ips 7620/2010-204