VSRS Sklep Cp 22/2025
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-02-04

dr. Mateja Končina Peternel (preds.), Katarina Parazajda (poroč.), Tomaž Pavčnik

CIVILNO PROCESNO PRAVO - MEDNARODNO ZASEBNO PRAVO

priznanje tuje sodne odločbe - pogoji za priznanje - Združene države Amerike (ZDA) - nasprotovanje javnemu redu - kaznovalna funkcija - denarna odškodnina - vzajemno priznavanje in izvrševanje sodnih odločb - sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP) - delovni spor - načelo vzajemnosti - izključna pristojnost - kontradiktornost - institut kaznovalne odškodnine - opredelitev do odločilnih dejstev

Vprašanje nasprotovanja nesorazmerno visokih kaznovalnih odškodnin javnemu redu je ob odločanju o priznanju tuje sodne odločbe pomembno pravno vprašanje. Terja ugotavljanje dejstev (kakšen je bil historični dogodek, ki je utemeljil priznanje odškodnine, kakšna premoženjska ali nepremoženjska škoda je nastala, …) in uporabo ter razlago prava (kakšna odškodnina bi glede na ugotovljena dejstva predstavljala popolno odškodnino, ali prisojena odškodnina to presega in koliko, v čem je vzrok preseganja, ali gre pri tem za nasprotovanje javnemu redu).

Pritožbi se ugodi, sklep sodišča prve stopnje se v izpodbijanem delu razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v nov postopek.

1. Predlagatelji so vložili predlog za priznanje zamudne sodbe Okrožnega sodišča Združenih držav Amerike, Severnega okrožja Kalifornije, Oddelka v San Joseju, opr. št. 21-CV-08654-BLF z 22. 6. 2023. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da so izpolnjeni pogoji za priznanje, določeni v 94. do 111. členu Zakona o mednarodnem zasebnem pravu in postopku (ZMZPP), zato je predlogu ugodilo.

2. Zoper sklep o priznanju tuje sodne odločbe so nasprotni udeleženci vložili ugovor, ki ga je sodišče prve stopnje (v za pritožbeni postopek pomembnem delu) zavrnilo z izpodbijanim sklepom.

3. Zoper tak sklep se pritožujejo prvi, tretji in četrti nasprotni udeleženec. V pritožbi v bistvenem navajajo, da so neprimerljivo visoke odškodnine, večkratne ali kaznovalne odškodnine v nasprotju z evropskim in slovenskim javnim redom - do ugovornih navedb o tem pa se sodišče ni opredelilo. Navajajo, da je sodišče v odločitvi 16-CV-01120-LHK z 19. 9. 2021 v obrazložitvi izrecno zapisalo, da tožniku prisoja kaznovalno odškodnino. Z navedbami o trajanju in okoliščinah začasne napotitve predlagateljev v ZDA utemeljujejo, da prisojene odškodnine predstavljajo vrsto kaznovanja nasprotnih udeležencev. Sodišče prve stopnje naj se tudi ne bi opredelilo do navedb, da so enormni odvetniški stroški nasprotnim udeležencem onemogočili obrambo oziroma sodelovanje v sodnem postopku pred ameriškim sodiščem. Povsem očitno je, da se tudi pri višini odvetniških stroškov upošteva kaznovalna funkcija.

Med ZDA in Slovenijo ni vzajemnosti, saj nobena država na svetu z ZDA nima podpisanega sporazuma o vzajemnem priznavanju tujih sodb, ker države smatrajo enormne ameriške odškodnine in odvetniške stroške za neskladne z javnim redom. Sklicujejo se na odločbe Anglije, Irske, Cipra, Italije in Švice ter prilagajo pravno mnenje prof. dr. Vesne Rijavec in dr. Roka Dacarja o tem vprašanju.

Pravnim načelom prava Republike Slovenije po prepričanju pritožnikov nasprotuje tudi to, da bi fizična oseba odgovarjala za obveznosti pravne osebe. Res tudi slovensko pravo v redkih primerih kot skrajno izjemo ureja odgovornost družbenika ali direktorja, to pa še ne pomeni, da lahko sodišča avtomatično priznavajo tuje sodne odločbe, po katerih družbeniki in direktorji odgovarjajo v primerih, ko po slovenskem pravnem redu ne.

S sklicevanjem na sklep VSRS Cp 12/2007 utemeljujejo, da javnemu redu nasprotuje tudi to, da zamudna sodba nima obrazložitve.

Pritožniki izpodbijani sklep vidijo kot nezakonit še na podlagi 97. člena ZMZPP zaradi izključne pristojnosti sodišča Republike Slovenije. Ta naj bi temeljila na 5. in 8. členu Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1) ter dogovoru o pristojnosti Delovnega sodišča na Ptuju v pogodbah enega od predlagateljev o zaposlitvi.

Odločitev sodišča prve stopnje je po prepričanju pritožnikov napačna tudi zato, ker bi bilo treba za razmerje med udeleženci v skladu z določbami 19. do 21. in 100. člena ZMZPP uporabiti slovensko pravo; uporaba tujega prava za slovenske delodajalce pa bi privedla do nevzdržnih posledic zanje.

Izpostavljajo, da sklep nasprotuje zakonu in Ustavi RS, ker sodišče ni izvedlo naroka. Izpodbijani sklep je v tem delu neobrazložen. Razpis naroka so predlagali in razloge za to podrobno utemeljili. Narok je bil potreben, ker je odločitev odvisna od spornih dejstev, ne le od presoje pravnih vprašanj. Evropsko sodišče za človekove pravice (ESČP) je v vrsti sodb potrdilo, da gre pri postopku priznanja tuje sodne odločbe za civilni postopek, ki mora izpolnjevati zahteve poštenega sojenja iz prvega odstavka 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic (EKČP).

Pritožniki očitajo tudi kršitev načela kontradiktornosti, ker jim zamudna sodba ni bila vročena, s tem pa jim je bila kršena pravica do učinkovitega pravnega sredstva. Navajajo, da jim je bila vročena tožba z drugo opravilno številko, kot jo ima zamudna sodba. Seznanjeni so bili s tožbo v zadevi HG21107450 pred sodiščem Alameda, nobena kasnejša listina (po prenosu pristojnosti) pa jim ni bila vročena, tako tudi ne sodba (ali kakršnokoli drugo pisanje) v zadevi 5:21-CV-08564-BLF Okrožnega sodišča ZDA, Severno okrožje Kalifornije, Oddelka v San Joseju. Do izdaje sklepa z 22. 6. 2023 z zamudno sodbo in s sodno odločbo s 7. 6. 2023 niso bili seznanjeni. Šele ko so prejeli sklep v tem postopku in bili seznanjeni, da se je zadeva vodila pod opr. št. 5:21-CV-08564-BLF, so se lahko seznanili z listinami spisa z vpogledom v civilni register. Z zveznimi pravili civilnega postopka o vročanju sodnih odločb v ZDA se je sodišče seznanilo, a spregledalo, da bi moralo ameriško sodišče nasprotnim udeležencem osebno vročiti pisne predloge, obvestila, zahteve za izdajo sodbe, dokumente o razkritju dokazov, saj tožniki niso nikoli podali soglasja, da se jim vroča z vložitvijo v elektronski sistem ali z drugimi elektronskimi sredstvi. V skladu s 96. členom ZMZPP to predstavlja razlog za zavrnitev priznanja tuje sodne odločbe.

Ker se sodišče ni prepričalo in obrazložilo, da je bilo sojenje v ZDA pošteno, je kršilo svojo dolžnost iz prvega odstavka 6. člena EKČP.

Posledice priznanja sodne odločbe, do katere so predlagatelji prišli z lažjo ali prevaro, so nevzdržne. Do ugovornih navedb o tem se sodišče ni opredelilo.

4. Predlagatelji v odgovoru pritrjujejo razlogom izpodbijanega sklepa o izključni pristojnosti, o tem, da osebna odgovornost direktorjev za obveznosti družbe ni v nasprotju s slovenskim pravnim redom in tem, da se v postopku priznanja tuje sodne odločbe ne presoja, ali je tuje sodišče pravilno uporabilo materialno pravo in pravilno ugotovilo dejansko stanje. Narava postopka za priznanje tuje sodne odločbe ne zahteva nujno izvedbe ustne obravnave, pravica nasprotnih udeležencev do izjave ni bila kršena. Sodišče je odločitev oprlo na predlog, ugovor in obsežno dokumentacijo, ki je bila priložena spisu, izvajanje dokazov z zaslišanjem strank ni bilo potrebno. Tudi praksa ESČP dopušča izjeme od pravice do javne obravnave, zlasti v postopkih, ki se nanašajo izključno na pravna vprašanja, ali tistih, v katerih narava postopka ne zahteva neposrednega izvajanja dokazov.

Predlagatelji še izpostavljajo, da so določeni elementi kaznovalne odškodnine povsem združljivi z našim pravnim redom - nedopustno je kaznovanje v smislu retribucije, ne pa v smislu odvračalne funkcije, z vidika odvzema protipravno pridobljene koristi, zagotavljanja učinkovitosti prava in popolne kompenzacije oškodovancev. Očitek, da se sodišče ni opredelilo do vprašanja visokih kaznovalnih odškodnin, zavračajo in se sklicujejo na 27. ter 28. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa.

Dodajajo, da pritožniki niso predložili dokazov, ki bi potrdili njihove trditve o tem, da jim je bila možnost sodelovanja v postopku v ZDA odvzeta. Nobene podlage ni, da bi sodišče, ki odloča o priznanju, preverjalo, ali je bilo potrdilo o pravnomočnosti pravilno izdano. Predlagajo zavrnitev pritožbe.

6. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da Slovenija nima sklenjene mednarodne pogodbe, ki bi urejala priznanje in izvršitev sodnih odločb iz ZDA, zato je pravilno pojasnilo, da se za to področje uporablja slovensko nacionalno pravo - ZMZPP. Ta v prvem odstavku 94. člena določa, da je tuja sodna odločba izenačena z odločbo slovenskega sodišča in ima v Republiki Sloveniji enak pravni učinek kot domača sodna odločba le, če jo prizna sodišče Republike Slovenije.

7. V skladu s četrtim odstavkom 109. člena ZMZPP sodišče ob odločanju o ugovoru v postopku priznanja tuje sodne odločbe opravi narok, če je odločitev odvisna od spornih dejstev. Izvedba naroka torej, kot pravilno izpostavljajo predlagatelji v odgovoru na pritožbo, ni obvezna.

8. Sodišče je v izpodbijanem sklepu obrazložilo, zakaj ni izvedlo naroka (6. točka obrazložitve)

, zato pritožbeni očitek o kršitvi določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ni utemeljen.

9. Obveznost izvedbe naroka pa res ni, kot je očitno napačno oziroma v nasprotju z določbo četrtega odstavka 109. člena ZMZPP, menilo sodišče v izpodbijanem sklepu, odvisna od tega, ali za odločitev o ugovoru zadošča izvedba posrednih dokazov (proučitev listin v spisu) ali pa je treba izvesti tudi neposredne dokaze. Odvisna je od tega, ali so dejstva, ki jih je treba ugotoviti ob odločanju o ugovoru, sporna ali ne. Pritožniki utemeljeno izpostavljajo, da se sodišče v izpodbijanem sklepu do tega vprašanja ni opredelilo, a ne pojasnijo, katera dejstva, od katerih je bila odvisna odločitev o ugovoru, so bila sporna. Ker sodišče v pritožbenem postopku

po uradni dolžnosti pazi le na pravilno uporabo materialnega prava in kršitve določb pravdnega postopka iz 1. do 3., 6., 7., 11., 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, takšne pritožbene navedbe za preizkus pravilnosti uporabe četrtega odstavka 109. člena ZMZPP ne zadoščajo.

10. Pritožniki sicer opredelijo še drug vidik opustitve izvedbe naroka - izpostavljajo, da bi zgolj z zaslišanji predlagateljev in nasprotnih udeležencev na javni obravnavi uresničili svoje pravice iz 6. člena EKČP. A prav v ničemer ne obrazložijo, zakaj je tako. Sklicujejo se na sodno prakso ESČP, ki pa jo razumejo selektivno. Tudi ESČP dopušča, da sodišče v nekaterih postopkih odloči brez oprave naroka - kadar se ne odpirajo vprašanja kredibilnosti ali niso sporna dejstva, ki terjajo obravnavo, sodišče pa lahko pošteno in razumno odloči na podlagi navedb in pisnega gradiva udeležencev (Jussila proti Finski); na primer ob odločanju o socialno varstvenih ugodnostih (Schuler-Zgraggen proti Švici in Dory proti Švedski), kadar se ob odločanju odpirajo pravna vprašanja omejenega obsega (Valova in ostali proti Slovaški) ali vprašanja, ki niso posebej zapletena (Varela Assalino proti Portugalski) in ko postopki ne terjajo presoje vsebinskih razlogov, ampak presojo tehničnih vprašanj mednarodnega sodelovanja in pravnih vprašanj omejenega obsega ter zaslišanje prič ni potrebno, vprašanje verodostojnosti, zaradi katerega bi bil pomemben osebni vtis o udeležencu, pa se ne zastavlja (Saccoccia proti Avstriji). Zakaj obravnavani primer ne sodi med takšne, pritožniki ne pojasnijo.

O pogojih za priznanje tuje sodne odločbe

11. Sodišče prve stopnje pravilno povzema zahteve ZMZPP za priznanje tuje sodne odločbe - izpolnjeni morata biti pozitivni predpostavki: predlagatelj mora predlogu za priznanje priložiti tujo sodno odločbo ali njen overjen prepis ter predložiti potrdilo pristojnega tujega organa o pravnomočnosti te odločbe po pravu države, v kateri je bila izdana (prvi odstavek 95. člena ZMZPP). Hkrati ne smejo biti izpolnjene naslednje negativne predpostavke: izključna pristojnost slovenskega sodišča (97. člen ZMZPP), res iudicata (99. člen ZMZPP), nasprotje z javnim redom Republike Slovenije (100. člen ZMZPP), neobstoj vzajemnosti z izvorno državo (101. člen ZMZPP), kršitev kontradiktornosti (96. člen ZMZPP) ter utemeljitev pristojnosti sodišča države izvora na prekomernih pristojnostih (98. člen ZMZPP

12. V pritožbenem postopku so (poleg nekaterih procesnih očitkov sodišču prve stopnje) problematični še vidiki izključne pristojnosti slovenskega sodišča, nasprotovanja javnemu redu Republike Slovenije (100. člen ZMZPP), neobstoja vzajemnosti z ZDA (101. člen ZMZPP) ter očitki o kršitvi kontradiktornosti (96. in 100. člen ZMZPP).

Sprejemljivost mednarodne pristojnosti (oziroma morebitna izključna pristojnost sodišča Republike Slovenije)

13. V skladu s prvim odstavkom 50. člena ZMZPP je sodišče Republike Slovenije izključno pristojno, kadar je to v tem ali v drugem zakonu izrecno določeno. Za delavčevo tožbo, da mu delodajalec plača odškodnino, ZMZPP ali drug zakon ne predpisujeta izključne pristojnosti slovenskega sodišča.

14. Pritožniki menijo, da izključna pristojnost slovenskega sodišča za spor, o katerem je bilo odločeno s sporno odločbo sodišča ZDA, temelji na 5. členu prvega odstavka točke b) in c) ZDSS-1 ter 8. člena ZDSS-1. A nobena od teh dveh določb, kot je pravilno obrazložilo sodišče prve stopnje, ne ureja niti izključne niti mednarodne pristojnosti. 5. člen ZDSS-1 ureja stvarno pristojnost delovnega sodišča v individualnih delovnih sporih, 8. člen pa izbirno krajevno pristojnost.

15. Tudi dogovor o pristojnosti Delovnega sodišča na Ptuju (v pogodbi o zaposlitvi prvega predlagatelja) ne ustvarja izključne pristojnosti slovenskega sodišča. Velja, da se stranki ne smeta sporazumeti o pristojnosti sodišča v nekaterih zadevah, v katerih je podana izključna pristojnost slovenskega sodišča (četrti odstavek 52. člena ZMZPP), nikakor pa ne, kot zmotno menijo pritožniki, da bi bila v primeru dogovora o pristojnosti slovenskega sodišča podana izključna pristojnost slovenskega sodišča.

16. Razlog za zavrnitev priznanja tuje sodne odločbe iz 97. člena ZMZPP torej ni podan.

17. Pritožniki na več mestih navajajo, da "med ZDA in Slovenijo ni vzajemnosti", a pritožbenih navedb ne utemeljijo v smislu negativne predpostavke iz 100. člena ZMZPP, ampak navajajo, da "nobena država na svetu z ZDA nima podpisanega sporazuma o vzajemnem priznavanju sodb, tako tudi Slovenija ne" in da ameriško sodišče ne bi priznalo slovenske sodbe, ki bi temeljila na kršitvi pravil o vročanju. Za priznanje tuje sodne odločbe, kot je pravilno obrazložilo že sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, zadošča dejanska vzajemnost.

Ta se v skladu s tretjim odstavkom 100. člena ZMZPP domneva do dokaza o nasprotnem. Zato pritožbena navedba, da država nima podpisanega sporazuma o vzajemnem priznavanju sodb, ni pravno odločilna; gola navedba, da ameriško sodišče ne bi priznalo slovenske sodbe, pa ne more izpodbiti domneve.

18. Sodišče Republike Slovenije zavrne priznanje tuje sodne odločbe, če na ugovor osebe, zoper katero je bila izdana, ugotovi, da ta zaradi nepravilnosti v postopku ni mogla sodelovati v postopku (prvi odstavek 96. člena ZMZPP). Zlasti se šteje, da oseba, zoper katero je bila izdana tuja sodna odločba, ni mogla sodelovati v postopku, če ji vabilo, tožba ali sklep, na podlagi katerega se je začel postopek, niso bili osebno vročeni oziroma osebna vročitev ni bila niti poskušena, razen če se je na kakršenkoli način spustila v obravnavanje glavne stvari v postopku na prvi stopnji (drugi odstavek 96. člena ZMZPP).

19. Očitek o nemožnosti sodelovanja v postopku pritožniki gradijo še na stališčih: 1. da jim zamudna sodba ni bila vročena, 2. da zamudna sodba nima enake opravilne številke kot tožba, ki jim je bila vročena s fikcijo vročitve, saj je šlo za dva sodna postopka pred dvema sodiščema, 3. da niso bili seznanjeni s sodno odločbo s 7. 6. 2023 o delni ugoditvi predlogu tožnikov za izdajo zamudne sodbe oziroma jim po vročitvi tožbe ni bila vročena nobena kasnejša listina.

20. Vrhovno sodišče nima pomislekov v ugotovitev sodišča prve stopnje, da so bili pritožniki o začetku postopka pravilno obveščeni. To vsaj posredno izhaja tudi iz pritožbenih navedb, da so odvetniški stroški za odgovor na tožbo (očitno v postopkih predlagateljev in še drugih postopkih drugih tožnikov) presegali 200.000 dolarjev, zaradi česar nasprotni udeleženec (ni sicer jasno, kateri od njih) na tožbo ni mogel odgovoriti. Po ugotovitvah sodišča prve stopnje, ki jih pritožniki ne uspejo izpodbiti, so bili toženci v pozivu k vložitvi odgovora na tožbo izrecno opozorjeni, da bo sodišče o zahtevku odločilo brez njihovega sodelovanja, če na tožbo ne bodo odgovorili v roku.

21. Glede na dosedanje ugotovitve sodišča prve stopnje, evalvacijo navedb nasprotnih udeležencev skozi faze tega postopka (ter primerjavo teh s tistimi, ki so jih uveljavljali v postopku s predlogom za razveljavitev zamudne sodbe pred ameriškim sodiščem; prim. A 32 v spisu) ter navedbe v pritožbenem postopku Vrhovno sodišče zaenkrat tudi ne dvomi v zaključek sodišča prve stopnje, da jim ni bilo onemogočeno sodelovanje v kasnejših fazah postopka.

22. Pravilna so tudi stališča sodišča prve stopnje v 18. točki obrazložitve sklepa o pomenu oziroma dometu očitka, da pritožnikom ni bila vročena zamudna sodba.

(Ne)nasprotje javnemu redu Republike Slovenije

23. Obstoj negativne predpostavke za priznanje tuje sodne odločbe iz 100. člena ZMZPP pritožniki vidijo v več okoliščinah. Sodišče prve stopnje je v 27. točki obrazložitve pravilno zastavilo in razumelo pravni obseg obravnavanega pridržka.

24. Res je, da vsebino slovenskega procesnega javnega reda med drugim sestavlja tudi pravica do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave RS. Drži, da je pravica do učinkovitega pravnega sredstva po ustaljenem stališču Ustavnega sodišča zagotovljena, če je pravni akt, ki se izpodbija, obrazložen, tako da lahko pritožnik izpodbija vsebinske razloge odločitve.

A sodišče prve stopnje je obrazložilo, da je bilo pritožnikom to omogočeno - obrazložitev zamudne sodbe vsebuje odločba 21-CV-08654-BLF s 7. 6. 2023, njen izrek pa 22. 6. 2023 izdana zamudna sodba. Z golim pritožbenim vztrajanjem, da zamudna sodba ni bila obrazložena, takšnih ugotovitev sodišča prve stopnje pritožniki ne uspejo izpodbiti.

25. Vrhovno sodišče (ob dosedanjih ugotovitvah sodišča prve stopnje in navedbah v pritožbenem postopku) tudi nima pomislekov v zaključek sodišča prve stopnje, da (morebitna) odgovornost fizične osebe za obveznosti pravne osebe ne predstavlja razloga za nepriznanje sodne odločbe iz 100. člena ZMZPP. Ob tem Vrhovno sodišče dodaja, da iz pritožbenih navedb niti ne more ugotoviti, od kod pritožnikom stališče, da gre pri priznani tuji sodni odločbi za odgovornost fizične osebe za obveznosti pravne osebe.

26. Stališče, da bi priznanje sodne odločbe v tem postopku nasprotovalo javnemu redu Republike Slovenije pa so pritožniki utemeljevali tudi z navedbo, da so "neprimerljivo visoke odškodnine, ki so nesorazmerne utrpljeni škodi, večkratne ali kaznovalne odškodnine v nasprotju z javnim redom Republike Slovenije in Evrope" ter stališčem, da je bila tudi pri višini odvetniških stroškov upoštevana kaznovalna funkcija. Pritožniki navajajo, da so v ugovoru z 11. 9. 2024 in njeni dopolnitvi s 7. 10. 2024 podali tako dejanske navedbe o tem, da so s priznano sodbo prisojene odškodnine neutemeljeno visoke kaznovalne odškodnine in utemeljitev teh navedb, kot pravna naziranja o tem, zakaj takšne odškodnine nasprotujejo javnemu redu. V pritožbi utemeljeno izpostavljajo, da se sodišče prve stopnje do takšnih trditev in pravnih stališč v izpodbijanem sklepu ni opredelilo, in tudi ni obrazložilo, zakaj ne. Razlogov o tem tudi ni v 27. in 28. točki obrazložitve, kot zmotno menijo predlagatelji. Z vprašanjem višine prisojene odškodnine se je sodišče prve stopnje ukvarjalo le z vidika materialno pravne pravilnosti njene odmere (11. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa) in dopustnosti priznanja tuje sodne odločbe, ki se nanaša na zahtevke, ki jih slovenski pravni red ne predvideva (33. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa).

27. Vprašanje nasprotovanja nesorazmerno visokih kaznovalnih odškodnin javnemu redu pa je ob odločanju o priznanju tuje sodne odločbe pomembno pravno vprašanje.

Terja ugotavljanje dejstev (kakšen je bil historični dogodek, ki je utemeljil priznanje odškodnine, kakšna premoženjska ali nepremoženjska škoda je nastala, ...) in uporabo ter razlago prava (kakšna odškodnina bi glede na ugotovljena dejstva predstavljala popolno odškodnino, ali prisojena odškodnina to presega in koliko, v čem je vzrok preseganja, ali gre pri tem za nasprotovanje javnemu redu). Ti vidiki predstavljajo pomembno in samostojno celoto, do katere se mora opredeliti sodišče prve stopnje. Pritožbeno sodišče namreč ni pooblaščeno, da o vprašanjih, ki pomenijo samostojne pravne celote, ki ne v dejanskem in ne v pravnem pogledu niso bile predmet presoje sodišča prve stopnje ter bi zato sodišče višje stopnje moralo pri njih v celoti in prvič ugotoviti celoten konkretni dejanski stan, oblikuje celoten abstraktni dejanski stan in opravi subsumpcijo, sprejme svoja in (zato) neizpodbojna stališča ter nato nanje opre svojo odločitev o utemeljenosti zahtevka.

Vrhovno sodišče je zato na podlagi 3. točke 365. člena ZPP v zvezi z drugim delom prvega odstavka 355. člena ZPP in 42. členom Zakona o nepravdnem postopku (ZNP-1) ter 111. členom ZMZPP pritožbi ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v nov postopek. Na ostale pritožbene navedbe ne odgovarja, saj glede na obrazloženo odločitev niso odločilnega pomena.

28. Sodišče prve stopnje bo moralo v novem postopku celovito obravnavati navedbe nasprotnih udeležencev o nasprotovanju prisojenih odškodnin javnemu redu; glede na obseg ugovora opraviti ponovno presojo zahteve 109. člena ZMZPP, nato pa o ugovoru ponovno odločiti in v sklepu odgovoriti na vse ugovorne navedbe (tudi tiste, do katerih se je v razveljavljenem sklepu že opredelilo) tako, da bo sklep mogoče preizkusiti. Pri tem naj bo tudi pozorno na nova dejstva, ki jih navajajo pritožniki ter dopustnost navajanja novot oceni glede na naravo in namen postopka.

Pojasnilo je, da je v dokaznem postopku pregledalo vso spisovno dokumentacijo, ni pa izvedlo naroka, saj je dejstva, ki so bila pomembna za odločitev o ugovoru, lahko ugotovilo že na podlagi listin v spisu. Zato ni zaslišalo udeležencev postopka in prič.

V tem postopku je Vrhovno sodišče v položaju pritožbenega sodišča.

Gre za pristojnosti, ki temeljijo na državljanstvu tožnika, premoženju toženca v državi, kraju osebne vročitve ali ki ne upoštevajo sporazuma o pristojnosti.

Več o predpostavkah priznanja in izvršitve tuje sodne odločbe Baghrizabehi, D., Jakšić, J., Priznanje in izvršitev sodb v civilnih in gospodarskih zadevah po brexitu, Pravna praksa, št. 1-2, 2022, str. 23-25, ter Wedam Lukić, D., Priznanje in izvršitev tujih sodnih odločb v Republiki Sloveniji, Pravni letopis, letnik 4, 2011, str. 133-151.

Prim. sklep VSRS Cp 12/2007 s 30. 8. 2007.

Prim. Ilešič, M., Polajnar Pavčnik, A., Wedam Lukić, D., Mednarodno zasebno pravo, komentar zakona, ČZ Uradni list, RS, Ljubljana, 1992, str. 140; sklepa VSRS Cp 5/2004 s 27. 5. 2004 in Cp 20/2016 z 8. 12. 2016.

Prim. Bariatti, S., Fumagalli, L. in Crespi Reghizzi, Z., Punitive Damages and Private international Law: State of the Art and Future Developments, Studi e pubblicazioni della rivista di diritto internazionale privato e processuale, CEDAM, 2019; Koziol, H., Punitive Damages - A European Perspective, Louisiana Law Review, št. 3, 2008.

Prim. Betetto, N. Novela ZPP-E in postopek pred Vrhovnim sodiščem RS, Pravni letopis 1/2020, str. 45.

Zakon o mednarodnem zasebnem pravu in postopku (1999) - ZMZPP  - člen 94, 94/1, 96, 96/1, 96/2, 97, 100, 100/3, 109, 109/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.