VSRS Sklep I Up 33/2026
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-03-17

tožba v upravnem sporu - upravni akt - sklep o odmeri stroškov - ustaljena sodna praksa - inšpekcijski postopek - sklep o ustavitvi postopka - pravni interes

V skladu z ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča je sklep o stroških upravnega postopka lahko predmet (samostojne) presoje pred Upravnim sodiščem.

Res je, da stranka v primerih, ko se inšpekcijski postopek zaključi s sklepom o ustavitvi postopka, v skladu z ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča nima pravnega interesa za izpodbijanje takšnega sklepa. Vendar pa je odločitev o stroških inšpekcijskega postopka tudi v takšnih primerih posledica postopka odločanja o izdaji upravnega akta. Iz 118. člena ZUP tako izhaja, da mora organ o stroških postopka odločiti v odločbi oziroma sklepu, s katerim se postopek konča, ali navesti, da bo o stroških postopka izdal poseben sklep. Zoper sklep o stroških postopka pa je dovoljena pritožba.

I. Pritožbi se ugodi, sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije I U 701/2023-7 z dne 13. 11. 2025 se razveljavi v delu, v katerem se zavrženje tožbe nanaša na 2. točko izreka sklepa Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Koper, št. 06182-2199/2021-16 z dne 6. 12. 2022, ter se zadeva v tem obsegu vrne istemu sodišču, da opravi nov postopek.

II. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Upravno sodišče Republike Slovenije (v nadaljevanju Upravno sodišče) je z izpodbijanim sklepom na podlagi 6. točke prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrglo tožničino tožbo (I. točka izreka), vloženo zoper sklep Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Koper (v nadaljevanju prvostopenjski upravni organ), št. 06182-2199/2021-16 z dne 6. 12. 2022, s katerim je ta zoper tožnico ustavil inšpekcijski postopek, št. 06182-2199/2021, v zadevi neprevzete količine ostale embalaže 15 01 06 pri izvajalcu javne službe A., d. o. o., PE ..., za obdobje od 1. 1. 2021 do 30. 6. 2021 (1. točka izreka), in zavrnil njeno zahtevo za povrnitev stroškov pravnega zastopanja (2. točka izreka). Upravno sodišče je odločilo tudi, da vsaka stranka trpi svoje stroške postopka (II. točka izreka).

2. Upravno sodišče je v razlogih izpodbijanega sklepa glede zavrženja tožbe zoper 2. točko izreka sklepa prvostopenjskega upravnega organa z dne 6. 12. 2022, s katerim je ta zavrnil tožničino zahtevo za povrnitev stroškov pravnega zastopanja, navedlo, da iz ustaljene sodne prakse Vrhovnega sodišča Republike Slovenije (v nadaljevanju Vrhovno sodišče) izhaja, da je zahtevek za povrnitev stroškov postopka akcesorni zahtevek, ki v celoti deli pravno usodo odločitve o glavni stvari, oziroma da odločitev o stroških ni samostojna pravna celota - odvisna je od odločitve o glavni stvari, torej od uspeha stranke v postopku. Zato je presodilo, da ker tožnica ni izkazala pravnega interesa za vsebinsko obravnavo odločitve o ustavitvi postopka, tudi ne izkazuje pravnega interesa za presojo stroškov postopka, ter dodalo, da tudi sicer tožnica odločitve o stroških postopka konkretizirano ni izpodbijala, temveč se je v celoti navezovala na razloge, s katerimi je izpodbijala odločitev o ustavitvi postopka.

3. Tožnica (v nadaljevanju pritožnica) je zoper sklep Upravnega sodišča vložila pritožbo in Vrhovnemu sodišču predlagala, naj izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo Upravnemu sodišču v ponovno odločanje.

4. V pritožbi poudarja, da sklep Upravnega sodišča izpodbija samo glede zavrženja tožbe zoper stroškovni del iz 2. točke izreka sklepa prvostopenjskega upravnega organa z dne 6. 12. 2022 ter zoper odločbo Ministrstva za okolje, podnebje in energijo, št. 0612-153/2021-2550-5 z dne 22. 3. 2023, v delu, v katerem sta bili zavrnjeni pritožba in zahteva za povračilo pritožbenih stroškov. Sklepa Upravnega sodišča ne izpodbija v delu, v katerem se zavrženje tožbe nanaša na odločitev o ustavitvi postopka. Prepričana je, da izpodbijana odločitev Upravnega sodišča krši njene pravice iz 14., 22. in 23. člena Ustave Republike Slovenije. Opozarja, da je obravnavana zadeva neprimerljiva z zadevo I Up 299/2023, v kateri je Upravno sodišče tožbo zavrglo, ker je ugotovilo, da akt, katerega del je bila izpodbijana odločitev o stroških postopka, ni upravni akt v smislu 2. člena ZUS-1. Sklep o ustavitvi inšpekcijskega postopka z dne 6. 12. 2022 po njeni oceni kot celota predstavlja upravni akt, zoper katerega je dopustna tožba v upravnem sporu, Upravno sodišče pa je njeno tožbo zavrglo le zaradi pomanjkanja pravnega interesa. Poleg tega trdi, da je bilo v zadevi X Ips 7/2024 glede akcesornosti odločitve o stroških pojasnjeno, da se odločitev o stroških presoja glede na uspeh celotnega postopka. Dalje navaja, da je Vrhovno sodišče v sklepu I Up 208/2023 z dne 29. 5. 2024 zapisalo, da je odločitev glede stroškov ustavljenega inšpekcijskega postopka lahko predmet tožbe v upravnem sporu, s čimer je odločilo, da je tudi stroškovna odločitev upravni akt, in dodaja, da je tudi Upravno sodišče v zadevi I U 771/2023 njeno tožbo zoper stroškovno odločitev v primeru ustavljenega inšpekcijskega postopka obravnavalo vsebinsko. Pritožnica je prepričana, da ima odločitev o stroških pravno naravo upravnega akta. Opozarja, da četudi z odločitvijo o ustavitvi inšpekcijskega postopka ni bilo poseženo v njen pravni položaj, je bilo vanj poseženo z zavrnitvijo njene zahteve za povračilo stroškov, do katerih je upravičena v skladu z Zakonom o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) in Zakonom o inšpekcijskem nadzoru (v nadaljevanju ZIN). Ne strinja se niti, da naj ne bi odločitve o stroških konkretizirano izpodbijala, ter v zvezi s tem meni, da je obrazložitev izpodbijanega sklepa nejasna in nerazumljiva.

7. V obravnavanem primeru je Upravno sodišče pritožničino tožbo zoper 2. točko izreka sklepa prvostopenjskega upravnega organa z dne 6. 12. 2022 zavrglo, ker je presodilo, da ker pritožnica ni izkazala pravnega interesa za vsebinsko obravnavo odločitve o ustavitvi postopka, tudi ne izkazuje pravnega interesa za izpodbijanje odločitve glede povrnitve stroškov upravnega postopka. Pritožnica temu ugovarja in opozarja, da četudi s sklepom o ustavitvi inšpekcijskega postopka v njen pravni položaj ni bilo poseženo, pa je bilo vanj poseženo z zavrnitvijo njene zahteve za povrnitev stroškov postopka, do katerih je upravičena v skladu z določbami ZUP in ZIN.

8. V upravnem sporu sodišče odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, s katerimi se posega v tožnikov pravni položaj. O zakonitosti drugih aktov sodišče v upravnem sporu odloča samo, če tako določa zakon (prvi odstavek 2. člena ZUS-1). Upravni akt po ZUS-1 je upravna odločba in drug javnopravni, enostranski, oblastveni posamični akt, izdan v okviru izvrševanja upravne funkcije, s katerim je organ odločil o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta (drugi odstavek 2. člena ZUS-1). Poleg tega se lahko v upravnem sporu izpodbijajo tisti sklepi, s katerimi je bil postopek odločanja o izdaji upravnega akta obnovljen, ustavljen ali končan (drugi odstavek 5. člena ZUS-1).

9. V skladu z ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča pa je sklep o stroških upravnega postopka - kakršen je izpodbijan v obravnavanem primeru - lahko predmet (samostojne) presoje pred Upravnim sodiščem.

10. Na drugačno presojo ne vpliva (nepravilno) sklicevanje Upravnega sodišča na sklep Vrhovnega sodišča I Up 299/2023 z dne 4. 9. 2024. V njem je Vrhovno sodišče med drugim pojasnilo (le), da sklep o stroških v konkretnem primeru predstavlja zgolj del odločitve, vsebovane v sklepu, ki ni upravni akt v smislu drugega odstavka 2. člena ZUS-1 oziroma drugega odstavka 5. člena ZUS-1, zaradi česar tega sklepa ni mogoče izpodbijati v upravnem sporu. Presodilo je namreč, da odločitev o obstoju ali neobstoju potrebe po žičniški napravi ne predstavlja upravnega akta po drugem odstavku 2. člena ZUS-1 in da zato tudi postopek odločanja o obstoju ali neobstoju potrebe po žičniški napravi ni postopek odločanja o izdaji upravnega akta. V obravnavani zadevi, v kateri je prvostopenjski upravni organ zoper pritožnico vodil inšpekcijski postopek, pa je položaj drugačen. Res je, da stranka v primerih, ko se inšpekcijski postopek zaključi s sklepom o ustavitvi postopka, v skladu z ustaljeno sodno prakso Vrhovnega sodišča nima pravnega interesa za izpodbijanje takšnega sklepa.

Vendar pa je odločitev o stroških inšpekcijskega postopka tudi v takšnih primerih posledica postopka odločanja o izdaji upravnega akta. Iz 118. člena ZUP tako izhaja, da mora organ o stroških postopka odločiti v odločbi oziroma sklepu, s katerim se postopek konča, ali navesti, da bo o stroških postopka izdal poseben sklep. Zoper sklep o stroških postopka pa je dovoljena pritožba.

11. Res je tudi - kot je v izpodbijanem sklepu navedlo Upravno sodišče -, da je Vrhovno sodišče že v več svojih odločitvah poudarilo, (1) da je zahtevek za povrnitev stroškov postopka akcesorni zahtevek, ki v celoti deli pravno usodo odločitve o glavni stvari, (2) da odločitev o stroških ni samostojna pravna celota in (3) da je odvisna od odločitve o glavni stvari, torej od uspeha stranke v postopku.

Vendar pa so se ti poudarki Vrhovnega sodišča nanašali na to, da je odločitev o tem, katere stranke in v kakšni meri nosijo stroške upravnega postopka, odvisna od njihovega uspeha v upravnem postopku. Napačen pa je sklep Upravnega sodišča, da stranka, ki ne izkazuje pravnega interesa za izpodbijanje sklepa o ustavitvi inšpekcijskega postopka, ne izkazuje tudi pravnega interesa za izpodbijanje odločitve o zahtevi za povrnitev stroškov tega inšpekcijskega postopka. Odločitev o stroških postopka je po ZUP samostojna odločitev, zoper katero je dopustno sodno varstvo. To se še posebej pokaže v obravnavani zadevi, v kateri je bil inšpekcijski postopek sicer ustaljen, pritožničina zahteva za povrnitev stroškov, ki naj bi ji kljub ustavitvi postopka nastali, pa zavrnjena.

12. Ker je torej glede na navedeno Upravno sodišče nepravilno sklepalo, da pritožnica za tožbo v upravnem sporu zoper 2. točko izreka sklepa prvostopenjskega upravnega organa z dne 6. 12. 2022 ne izkazuje pravnega interesa, ter je nepravilno uporabilo 6. točko prvega odstavka 36. člena ZUS-1, kar je v tem delu vplivalo na zakonitost in pravilnost izpodbijanega sklepa (drugi odstavek 75. člena ZUS-1), je Vrhovno sodišče na podlagi 77. člena v zvezi z 82. členom ZUS-1 pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep Upravnega sodišča delno razveljavilo ter mu zadevo v tem obsegu vrnilo v nov postopek.

V njem bo moralo Upravno sodišče, če bo ugotovilo, da so izpolnjene tudi vse ostale procesne predpostavke, pritožničino tožbo zoper sklep prvostopenjskega upravnega organa z dne 6. 12. 2022 presojati po vsebini.

13. Odločitev o stroških postopka je Vrhovno sodišče v skladu s tretjim odstavkom 165. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 pridržalo za končno odločbo.

Glej sklep Vrhovnega sodišča I Up 196/2021 z dne 1. 12. 2021, točko 9, in v njej navedeno sodno prakso.

Glej na primer sklep Vrhovnega sodišča I Up 107/2020 z dne 11. 11. 2020, točko 8.

Glej na primer sklep Vrhovnega sodišča X Ips 2/2014 z dne 23. 12. 2015, točko 12, in sodbo Vrhovnega sodišča X Ips 7/2024 z dne 29. 5. 2025, točko 12.

Ker Vrhovno sodišče ne more samo vsebinsko obravnavati zadeve, so za presojo Vrhovnega sodišča nerelevantni pritožničini ugovori glede razlogovanja Upravnega sodišča, da njene navedbe v zvezi z izpodbijanjem odločitve o stroških niso dovolj konkretizirane.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 2, 2/1, 2/2

Zakon o splošnem upravnem postopku (1999) - ZUP  - člen 118

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.