VSRS Sklep I Up 220/2025-56
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-02-04

Peter Golob (preds.), Brigita Domjan Pavlin (poroč.), dr. Erik Kerševan

varstvo osebnih podatkov - pravica do pravnega sredstva - zahteva za oceno ustavnosti - neustavnost zakonske ureditve - prekinitev postopka

Po presoji Vrhovnega sodišča je ureditev ZVOP-2, ki zoper odločitve Upravnega sodišča v zadevah iz 11. člena ZVOP-2 pritožbe ne določa, v neskladju s pravico do pravnega sredstva iz 25. člena URS, ki vsakomur zagotavlja pravico do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. V takih primerih namreč Upravno sodišče - drugače kot kadar v upravnem sporu presoja zakonitost dokončnih upravnih aktov - odloča kot prva in edina instanca, ki ugotavlja relevantno dejansko stanje in presoja, ali je prišlo do kršitve posameznikove pravice do varstva osebnih podatkov.

Pritožbeni postopek se prekine do odločitve Ustavnega sodišča Republike Slovenije o zahtevi za oceno ustavnosti četrtega in dela petega odstavka 11. člena Zakona o varstvu osebnih podatkov (Uradni list RS, št. 163/2022, 40/2025 - ZinfV-1).

1. Tožnik je v skladu s pravnim poukom vložil pritožbo zoper sodbo Upravnega sodišča Republike Slovenije (v nadaljevanju Upravno sodišče), s katero je to zavrnilo njegovo tožbo, vloženo po 11. členu Zakona o varstvu osebnih podatkov (v nadaljevanju ZVOP-2; I. točka izreka), in odločilo, da ta sam krije svoje stroške postopka (II. točka izreka).

2. V razlogih izpodbijane sodbe je navedlo, da je iz nespornih navedb razvidno, da je tožnik toženkinemu direktorju izročil tri dokumente (lastno izjavo in dva medijska članka), s katerimi je razkril svoje prejšnje osebno ime in obsojenost za kaznivo dejanje, ter da je toženka te dokumente po elektronski poti posredovala Uradu za nadzor, kakovost in investicije v zdravstvu (v nadaljevanju UNKIZ) ter več osebam in institucijam (znotraj in zunaj toženke) kot prilogo odgovoru na poziv UNKIZ. Upravno sodišče je presodilo, da glede na okoliščino, da sporni dokumenti vsebujejo tožnikovo fotografijo, po kateri je prepoznaven tudi po spremembi imena, razkriti osebni podatki spadajo med biometrične podatke za namene edinstvene identifikacije posameznika in tako med posebne vrste osebnih podatkov iz 9. člena Splošne uredbe o varstvu podatkov (v nadaljevanju SUVP), ki jih je toženka tudi obdelovala. Vendar pa ne spadajo v okvir 10. člena SUVP. Poudarilo je, da mora v skladu s SUVP za vsako obdelavo osebnih podatkov obstajati ustrezna pravna podlaga ter da je toženka v obravnavanem primeru tožnikove osebne podatke utemeljeno obdelovala na podlagi točke (f) prvega odstavka 6. člena SUVP, saj je zakoniti interes zasledovala z obrambo lastnih interesov pred očitki in postopki, ki jih je zoper njo sprožil tožnik, nad tem njenim zakonitim interesom pa ne prevladajo interesi ali temeljne pravice in svoboščine tožnika, saj je ta toženki osebne podatke razkril sam z namenom, da bo znala sodelavce pravilno informirati, "da se z njim zgolj iz kaprice ali maščevanja ne spuščajo v duele, ker se nikogar in ničesar ne boji". Po oceni Upravnega sodišča bi zato tožnik obdelavo osebnih podatkov moral in mogel pričakovati. Kot bistveno je štelo tudi, da sta navedena članka še vedno dostopna na spletu. Poleg tega je navedlo, da čeprav tožnikovi podatki predstavljajo posebne vrste osebnih podatkov, ocenjuje, da toženka izpolnjuje izjemi iz točk (e) in (f) drugega odstavka 9. člena SUVP.

4. Pravna podlaga za odločanje Upravnega sodišča je ZVOP-2, ki v 11. členu posamezniku zagotavlja sodno varstvo, kadar mu upravljavec ali obdelovalec iz javnega ali zasebnega sektorja krši njegove pravice, določene s SUVP in zakoni, ki urejajo obdelavo ali varstvo osebnih podatkov. ZVOP-2 v četrtem odstavku 11. člena določa pristojnost Upravnega sodišča, ki mora odločati po postopku, ki ga Zakon o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) določa za tožbo zaradi kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin.

5. ZVOP-2 pa zoper odločitve Upravnega sodišča v teh primerih ne določa pritožbe (na Vrhovno sodišče Republike Slovenije, v nadaljevanju Vrhovno sodišče). Takšna zakonska ureditev bi zato Vrhovnemu sodišču narekovala, da v obravnavanem primeru predmetno pritožbo kot nedovoljeno zavrže.

6. Vendar pa je po presoji Vrhovnega sodišča ureditev ZVOP-2, ki zoper odločitve Upravnega sodišča v zadevah iz 11. člena ZVOP-2 pritožbe ne določa, v neskladju s pravico do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju Ustava), ki vsakomur zagotavlja pravico do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. V takih primerih namreč Upravno sodišče - drugače kot kadar v upravnem sporu presoja zakonitost dokončnih upravnih aktov - odloča kot prva in edina instanca, ki ugotavlja relevantno dejansko stanje in presoja, ali je prišlo do kršitve posameznikove pravice do varstva osebnih podatkov.

7. Ni sicer izključeno, da se zakonodajalec odloči za enostopenjsko sodno odločanje, če želi z izključitvijo rednega pravnega sredstva (pritožbe) doseči hitrejši nastop pravnomočnosti odločitve sodišča, ki je z vidika pravne trdnosti tudi vrednota, ki to lahko opravičuje (na primer v volilnih sporih). To je mogoče vodilo tudi zakonodajalca v obravnavanem primeru z določitvijo pristojnosti Upravnega sodišča za odločanje v sporih po ZVOP-2, saj Upravno sodišče (ki ima položaj višjega sodišča) praviloma sprejema pravnomočne odločitve, ki takoj učinkujejo v razmerju do uprave in s tem učinkovito varujejo pravni položaj tožnika, ki je s ciljem varstva svojih pravic uspel s svojim tožbenim zahtevkom nasproti nosilcem oblasti.

8. Ker je varstvo osebnih podatkov pravica, ki izhaja iz prava Evropske unije (v nadaljevanju EU), je njeno učinkovito varstvo zahteva, ki temelji tudi na temeljnih aktih EU. Tudi to bi lahko vodilo zakonodajalca k cilju, da vzpostavi enostopenjsko odločanje pred Upravnim sodiščem, ki bi na ta način učinkoviteje zavarovalo pravico do varstva osebnih podatkov iz SUVP in drugih sorodnih aktov EU.

9. Vendar pa navedeno ni razvidno niti iz gradiv pri sprejemanju ZVOP-2 niti iz siceršnjih javno dostopnih informacij. Odločitev zakonodajalca, da z ZVOP-2 tudi spore zoper zasebnopravne subjekte, ki ne ustrezajo niti ustavni niti zakonski opredelitvi upravnega spora (1. člen ZUS-1 in 157. člen Ustave), prenese v pristojnost Upravnega sodišča,

je tako nemogoče ovrednotiti kot pravno utemeljeno. Zato Vrhovno sodišče ni moglo drugače, kot da se mu je zastavilo vprašanje skladnosti izključitve pravice do pritožbe s 25. členom Ustave, ki temelji na taki določitvi sodne pristojnosti.

10. Vrhovno sodišče je zato na podlagi 156. člena Ustave oziroma drugega odstavka 23. člena Zakona o ustavnem sodišču (ZUstS) pritožbeni postopek prekinilo in vložilo zahtevo za oceno ustavnosti četrtega in dela petega odstavka 11. člena ZVOP-2, ki je priložena temu sklepu. Pritožbeni postopek se bo nadaljeval po odločitvi Ustavnega sodišča Republike Slovenije.

Po Zakonu o varstvu osebnih podatkov (ZVOP-1) je bilo Upravno sodišče pristojno le za upravne spore zoper upravljavce in obdelovalce osebnih podatkov, ki so bili organi oblasti. Za vse ostale spore za varstvo osebnih podatkov po 79. členu SUVP pa so bila pristojna sodišča splošne pristojnosti. V zvezi s tem glej sklep Vrhovnega sodišča I Up 90/2021 z dne 10. 2. 2022, točko 11.

Zakon o varstvu osebnih podatkov (2022) - ZVOP-2  - člen 11

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 25

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.