VSRS Sklep III Ips 20/2024
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2026-01-13

Magda Teppey (preds.), Franc Seljak (poroč.), mag. Matej Čujovič, Maja Jurak, dr. Damjan Orož

pritožbena obravnava - sprememba prvostopenjske odločbe pred sodiščem druge stopnje izven obravnave - sprememba dejanskega stanja na seji senata sodišča druge stopnje - priznana dejstva - bistvena kršitev določb pravdnega postopka pred sodiščem druge stopnje - ugoditev reviziji

Sodišče druge stopnje ni ravnalo zakonito in v skladu s pravico do kontradiktornega postopka, ker je odločitev o spremembi sodbe sodišča prve stopnje oprlo na dejstva, ki jih sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, in ki jih je kot pravno odločilna opredelilo šele pritožbeno sodišče. V takem procesnem položaju bi moralo pritožbeno sodišče, ob predhodni presoji, da opisano kršitev lahko odpravi sámo, postopek dopolniti na pritožbeni obravnavi, ne pa odločiti na seji senata.

I. Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se razveljavi v delu I. točke izreka glede zahtevka za plačilo 171.884,26 EUR, v delu 1. alineje II. točke izreka glede zahtevka za plačilo 230.195,10 EUR, v 2. alineji II. točke izreka in v III. točki izreka ter se zadeva v tem obsegu vrne sodišču druge stopnje v novo sojenje.

II. Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Obravnavani spor zadeva prenos prometa za zaključevanje govornih klicev v omrežjih mobilnih operaterjev v Republiki Sloveniji. Tožeča stranka je tranzitni operater, ki opravlja telekomunikacijske storitve (prevzem in prenos prometa) med operaterji. Pri tem prejme plačilo za prevzem obveznosti prenosa prometa do naslovnega operaterja, ki mu plača za zaključevanje prometa v njegovem omrežju. Razlika med obema plačiloma predstavlja maržo tožeče stranke.

2. Iz ugotovitev sodišč nižjih stopenj izhaja, da je bila tožena stranka kot operater s pomembno tržno močjo na podlagi odločbe Agencije za pošto in elektronske komunikacije Republike Slovenije (v nadaljevanju APEK) z dne 13. 4. 2007 v letu 2009 dolžna v roku 30 dni od podaje popolne zahteve za vzpostavitev medomrežne povezave, tako tožeči stranki kot tudi drugim operaterjem, ne glede na to, ali so bili tranzitni ali so imeli lastno javno mobilno ali fiksno omrežje, omogočiti dostop do njenega javnega mobilnega telefonskega omrežja.

3. Tožeča stranka je s tožbo 27. 1. 2010 zahtevala plačilo 1.882.278,52 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 27. 1. 2010 dalje do plačila. S prvim tožbenim zahtevkom je zahtevala plačilo odškodnine zaradi izgubljenega dobička v višini 402.079,36 EUR zaradi zatrjevane zamude z vzpostavitvijo neposredne medomrežne povezave za 58 dni. V okviru prvega tožbenega zahtevka je zahtevala tudi plačilo odškodnine v višini 26.914,16 EUR zaradi manjšega prometa v prvih petih dneh po vzpostavitvi medomrežne povezave, kot bi bil dosežen, če bi tožena stranka pravočasno vzpostavila medomrežno povezavo. Z drugim tožbenim zahtevkom je zahtevala ugotovitev neobstoja terjatev tožene stranke v skupni višini 981.063,63 EUR. S tretjim tožbenim zahtevkom je zahtevala plačilo odškodnine zaradi izgubljenega dobička v višini 1.453.285 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi zaradi zatrjevanega nezakonitega omejevanja širitve kapacitet za zaključevanje klicev v omrežje tožene stranke. Tožena stranka je z nasprotno tožbo uveljavljala plačilo terjatev v višini 981.063,63 EUR, ugotovitev neobstoja katerih je bila predmet drugega tožbenega zahtevka.

4. Sodišče prve stopnje je z delno sodbo XII Pg 353/2010 z dne 23. 11. 2013 zavrnilo ugotovitveni zahtevek tožeče stranke in zahtevek tožene stranke po nasprotni tožbi. Višje sodišče v Ljubljani je s sodbo I Cpg 1095/2014 z dne 11. 2. 2015 potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Vrhovno sodišče je s sodbo III Ips 110/2015 z dne 25. 10. 2016 zavrnilo revizijo zoper navedeno sodbo Višjega sodišča v Ljubljani.

5. Sodišče prve stopnje je s sodbo VIII Pg 353/2010-389 z dne 22. 2. 2023 razsodilo, da je tožena stranka dolžna plačati tožeči stranki 575.632,93 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 27. 1. 2010 dalje do plačila (I. točka izreka). V preostalem delu je tožbeni zahtevek zavrnilo (II. točka izreka) ter odločilo, da vsaka stranka nosi svoje pravdne stroške (III. točka izreka).

6. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožeče stranke zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje v zavrnilnem delu potrdilo (I. točka izreka). Ugodilo je pritožbi tožene stranke in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo v I. točki izreka tako, da se tožbeni zahtevek za plačilo zneska 575.632,93 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 27. 1. 2010 dalje do plačila zavrne; v III. točki izreka pa tako, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki v roku 15 dni od vročitve sodbe povrniti stroške pravdnega postopka v višini 14.588,15 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zamude do plačila (II. točka izreka). Tožeči stranki je naložilo plačilo stroškov pritožbenega postopka v višini 17.993,00 EUR (III. točka izreka).

7. Vrhovno sodišče je na predlog tožeče stranke s sklepom III DoR 16/2024 z dne 10. 9. 2024 dopustilo revizijo glede vprašanja,

ali je senat drugostopenjskega sodišča ravnal zakonito in v skladu z vzpostavljenimi kriteriji Vrhovnega in Ustavnega sodišča v zvezi s pravicami do kontradiktornega postopka, ker v predmetni zadevi ni razpisal glavne obravnave, ko je spoznal, da je za odločitev o višini nastale škode (izgubljenega dobička) bistveno vprašanje o količini posredovanja klicev za zaključevanje v omrežje tožene stranke preko tranzitnih operaterjev, čeprav sodišče prve stopnje dejstev v zvezi s tem sploh ni ugotavljalo, pa so jih stranke pred sodiščem prve stopnje zatrjevale.

8. Tožeča stranka je v zakonskem roku vložila revizijo, v kateri je uveljavljala revizijski razlog bistvene kršitve določb pravdnega postopka pred sodiščem druge stopnje po prvem odstavku 370. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Revizijskemu sodišču je predlagala, da reviziji ugodi, sodbo sodišča druge stopnje razveljavi in zadevo vrne v ponovno sojenje sodišču prve stopnje. Podrejeno je predlagala razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev v ponovno sojenje drugemu senatu sodišča druge stopnje. Priglasila je stroške revizijskega postopka.

9. Tožena stranka je v odgovoru na revizijo predlagala, da se revizija zavrže, podrejeno pa, da se zavrne. Priglasila je stroške odgovora na revizijo.

10. Vrhovno sodišče ob odločanju o dopuščeni reviziji izpodbijano sodbo sodišča druge stopnje preizkusi le glede konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena (371. člen ZPP). Kot izhaja iz sklepa o dopustitvi revizije, je v obravnavani zadevi dopuščeno vprašanje omejeno na pravilnost procesnega ravnanja sodišča druge stopnje glede obveznosti razpisa pritožbene obravnave. Vrhovno sodišče se bo zato opredelilo le do revizijskih navedb o bistvenih kršitvah določb pravdnega postopka, ki so s tem vprašanjem neposredno povezane, do drugih zatrjevanih kršitev (npr. 15. točka drugega odstavka 339. člena ZPP) pa ne. Enako velja za navedbe o kršitvi pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave RS in za očitke glede materialnopravne presoje vzročne zveze, ki prav tako presegajo okvir dopuščene revizije.

11. Glede na dopuščeno revizijsko vprašanje je revizijski preizkus omejen na odločitev sodišča druge stopnje v zvezi z delom prvega tožbenega zahtevka, ki zadeva odškodnino za izgubljeni dobiček zaradi zatrjevane 58-dnevne zamude pri vzpostavitvi medomrežne povezave. Dopuščeno vprašanje je namreč vezano na nosilni razlog sodišča druge stopnje, da je za odločitev o višini škode (izgubljenega dobička) bistveno vprašanje količine posredovanja klicev za zaključevanje v omrežje tožene stranke prek tranzitnih operaterjev. Sodišče druge stopnje je ta nosilni razlog upoštevalo pri presoji tistega dela prvega tožbenega zahtevka, v okviru katerega je tožeča stranka uveljavljala plačilo 402.079,36 EUR. Na tej podlagi je namreč sodišče druge stopnje utemeljilo svojo odločitev o pritožbi tožene stranke in zavrnilo del zahtevka, ki mu je sodišče prve stopnje ugodilo (230.195,10 EUR), ter zavrnilo pritožbo tožeče stranke zoper tisti del odločitve sodišča prve stopnje, s katerim je to zavrnilo preostali del tega zahtevka (171.884,26 EUR).

12. Odločitev sodišča druge stopnje o drugem delu prvega tožbenega zahtevka (26.914,16 EUR zaradi manjšega prometa v prvih petih dneh po vzpostavitvi medomrežne povezave) ni zajeta z dopuščenim revizijskim vprašanjem. Pritožba tožeče stranke je bila v tem delu zavrnjena in sodba sodišča prve stopnje potrjena z drugimi nosilnimi razlogi, ki segajo preko navedenih izhodišč dopuščenega vprašanja. Prav tako dopuščeno vprašanje ne zajema odločitve o tretjem tožbenem zahtevku, ker je sodišče druge stopnje odločitev utemeljilo na drugi podlagi, tj. da tožeča stranka ni zmogla trditvenega in dokaznega bremena glede verjetnosti realizacije dogovorjene količine minut s poslovnim partnerjem A. (64. točka obrazložitve sodbe sodišča druge stopnje). Zato Vrhovno sodišče procesnega ravnanja pritožbenega sodišča v zvezi s tretjim tožbenim zahtevkom v tem revizijskem postopku ne preizkuša.

13. Tožeča stranka sicer v uvodu revizije navaja, da izpodbija sodbo sodišča druge stopnje v celoti, vendar iz vsebine revizije izhaja, da se revizijske navedbe nanašajo le na razloge pritožbenega sodišča glede prvega tožbenega zahtevka v delu, na katerega se nanaša dopuščeno revizijsko vprašanje, kot je pojasnjeno v prejšnji točki. Ker se revizijski predlog razlaga v povezavi z revizijskimi razlogi, je tudi Vrhovno sodišče štelo, da tožeča stranka z revizijo v resnici napada zgolj ta del odločitve sodišča druge stopnje.

14. Vrhovno sodišče zato v nadaljevanju ne povzema razlogov odločb sodišč prve in druge stopnje, ki segajo onkraj dopuščenega vprašanja, in prav tako ne povzema revizije in odgovora nanjo v tem delu.

15. Sodišče prve stopnje je v delu, relevantnem za odločitev o reviziji, presodilo, da je tožeči stranki zaradi 30-dnevne zamude tožene stranke pri vzpostavitvi medomrežne povezave (od 4. 3. 2009 do 3. 4. 2009) nastala škoda v obliki izgubljenega dobička. Pri odmeri škode se je oprlo na izvedensko mnenje izvedenca za ekonomijo, ki je višino škode izračunal glede na število minut, ki jih je tožeča stranka zaključila v omrežju tožene stranke v prvih 58 dneh po vzpostavitvi medomrežne povezave (od 3. 4. 2009 do 30. 5. 2009). Na tej podlagi je tožeči stranki prisodilo 230.195,10 EUR. Višji zahtevek (to je glede 171.884,26 EUR) je zavrnilo.

16. Sodišče druge stopnje je, drugače kot sodišče prve stopnje, presodilo, da je vzročna zveza lahko podana le za minute klicev za zaključevanje v omrežje tožene stranke, ki bi jih tožeča stranka lahko pridobila, a jih zaradi zamude z vzpostavitvijo medomrežne povezave ni pridobila. Pri minutah, ki jih je tožeča stranka kljub zamudi pridobila, pa je vzročna zveza lahko podana le za razliko med maržo, ki bi jo tožeča stranka dosegla ob pravočasni neposredni medomrežni povezavi, in maržo, doseženo s posredovanjem klicev v zaključevanje v omrežje tožene stranke preko tranzitnih operaterjev. Ker tožeča stranka ni zmogla trditvenega bremena glede odločilnih dejstev za opredelitev škode in njene višine, je pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje v tem delu spremenilo in zahtevek zavrnilo.

Povzetek revizijskih navedb in odgovora na revizijo

17. Tožeča stranka v reviziji zatrjuje, da sodišče druge stopnje ni obrazložilo, zakaj pritožbena obravnava ni bila potrebna, s čimer naj bi bila kršena pravica do obrazložene sodne odločbe in podana absolutna bistvena kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Meni, da je pritožbeno sodišče zmotno uporabilo drugo in peto alinejo 358. člena ZPP in da je zmotno opustilo uporabo prve alineje tretjega odstavka 347. člena ZPP. Po njenem je pritožbeno sodišče brez razpisa pritožbene obravnave nedopustno poseglo v dejansko podlago odločanja, zlasti glede odločilnih dejstev o količini posredovanja klicev prek tranzitnih operaterjev v obdobju zamude in posledično glede višine izgubljenega dobička. Poudarja, da sodišče prve stopnje teh dejstev ni ugotavljalo niti je nanje ni opozorilo v okviru materialnega procesnega vodstva, zato naj bi šlo za zanjo nepričakovano podlago odločitve, o kateri se brez pritožbene obravnave ni mogla učinkovito izjaviti. Zatrjuje kršitev načel neposrednosti in ustnosti (4. člen ZPP) ter kontradiktornosti (5. člen ZPP) in s tem pravice do izjave (8. točka drugega odstavka 339. člena ZPP). Očita tudi, da je pritožbeno sodišče brez obravnave ponovno ocenilo listinski dokaz (cenik), pri tem prezrlo druge izvedene dokaze ter ji ni omogočilo dopolnitve navedb in predlaganja dokazov.

18. Tožena stranka v odgovoru na revizijo uvodoma predlaga njeno zavrženje zaradi neizpolnjevanja procesnih predpostavk (286.b člen ZPP). Podredno predlaga zavrnitev revizije. Meni, da v obravnavani zadevi niso bile podane okoliščine, ki bi narekovale obveznost razpisa pritožbene obravnave. Pritožbeno sodišče naj bi ob upoštevanju istih trditev in dokazov kot sodišče prve stopnje zgolj ugotovilo, da tožeča stranka ni zmogla trditvenega in dokaznega bremena, na kar naj bi tožena stranka opozarjala že od odgovora na tožbo dalje, zato pritožbena obravnava ni bila potrebna. Dodaja, da pomanjkljivosti v trditvah in dokazih zaradi prepovedi novot (286. in 337. člen ZPP) ni mogoče sanirati na drugi stopnji. Pritožbena obravnava naj ne bi bila potrebna tudi zato, ker se je sodišče druge stopnje oprlo na dejstva, ki jih je štelo za priznana (drugi odstavek 214. člena ZPP), pri čemer naj bi se utemeljeno oprlo tudi na listino (cenik), ki jo je predložila tožeča stranka. Slednja naj bi poleg tega imela možnost že pred sodiščem prve stopnje pojasniti količine, cene in obseg poslov ter se odzvati na pozive tožene stranke, česar pa ni storila, zato po njenem ne gre za sodbo presenečenja.

20. Tožena stranka v odgovoru na revizijo predlaga zavrženje revizije z utemeljitvijo, da niso izpolnjene procesne predpostavke za vsebinsko obravnavo, ker tožeča stranka zatrjevanih procesnih kršitev ni pravočasno uveljavljala (286.b člen ZPP). Vrhovno sodišče nima pomislekov glede dovoljenosti revizije, ker revizija izpolnjuje pogoje iz 373. člena ZPP. Očitek tožene stranke o (ne)pravočasnosti grajanja kršitev je lahko relevanten kvečjemu pri presoji utemeljenosti revizije, ne pa kot razlog za njeno nedovoljenost.

21. Dopuščeno revizijsko vprašanje se nanaša na pravilnost procesnega ravnanja sodišča druge stopnje, ko je spremenilo sodbo sodišča prve stopnje, ne da bi prej opravilo pritožbeno obravnavo. Jedro revizijske presoje je, ali je sodišče druge stopnje pravilno uporabilo svoja pooblastila za potrditev, spremembo oziroma razveljavitev s pritožbo izpodbijane sodbe. Pooblastila pritožbenega sodišča so podana v 351. do 358. členu ZPP in so povezana s 347. členom ZPP, v katerem je predpisano, kdaj pritožbeno sodišče odloča brez pritožbene obravnave in kdaj tako, da jo razpiše in opravi.

Pritožbeno sodišče mora razpisati pritožbeno obravnavo, če je za pravilno ugotovitev dejanskega stanja treba ponoviti vse ali nekatere že izvedene dokaze ali če je bistvene kršitve določb pravdnega postopka glede na njihovo naravo mogoče odpraviti z opravo procesnih dejanj pred sodiščem druge stopnje (drugi odstavek 347. člena ZPP). Obravnavo razpiše tudi, če je za popolno ugotovitev dejanskega stanja treba ugotoviti dejstva, ki so jih stranke pred sodiščem prve stopnje zatrjevale, vendar jih to ni ugotavljalo, ali dejstva, navedena v pritožbi pod pogoji iz 337. člena ZPP (prva alineja tretjega odstavka 347. člena ZPP), ter če je treba izvesti dokaze, ki jih sodišče prve stopnje ni izvedlo, čeprav so bili predlagani, ali dokaze, predlagane v pritožbi pod pogoji iz 337. člena ZPP (druga alineja tretjega odstavka 347. člena ZPP).

22. Odločanje o pritožbi po opravljeni pritožbeni obravnavi je namenjeno zagotavljanju poštenega postopka, v katerem so spoštovana načela neposrednosti, ustnosti, kontradiktornosti in javnosti.

Ponovitev že izvedenih dokazov služi izenačevanju spoznavnih možnosti sodišča prve stopnje in pritožbenega sodišča. Kadar pa gre za dokaze, ki še niso bili izvedeni, ali za ugotavljanje dejstev, ki jih sodišče prve stopnje ni obravnavalo, se na pritožbeni obravnavi varuje tudi pravica strank do izjave.

Pooblastilo za spremembo dejanskega stanja brez pritožbene obravnave ima pritožbeno sodišče praviloma le, kadar odločitev temelji izključno na pisnih izjavah prič iz 236.a člena ZPP ali na posredno izvedenih dokazih, in se izpodbijana odločba opira samo na takšne dokaze (peti odstavek 348. člena ZPP in druga alineja 358. člena ZPP). V tem položaju je pritožbeno sodišče v enakem spoznavnem položaju kot sodišče prve stopnje. Pri kompleksnejši dokazni oceni, ki vključuje več dokaznih sredstev, zlasti tudi zaslišanje strank in prič, je pritožbena obravnava načeloma potrebna.

23. Obveznost razpisa pritožbene obravnave lahko izhaja tudi iz ustavnopravnih zahtev, zlasti zaradi varovanja pravice do izjave in varstva pred sodbo presenečenja, ki ju zajemajo standardi 22. člena Ustave RS.

Uporaba navedenih izhodišč v okoliščinah konkretnega primera

24. Pritožbeno sodišče je odločitev o spremembi izpodbijane sodbe v 74. točki obrazložitve oprlo na drugo in peto alinejo 358. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 351. člena ZPP. Štelo je, da je podan položaj, ko je sodišče prve stopnje zmotno presodilo listine, pisne izjave prič iz 236.a člena ZPP, ogledne predmete, ki so v spisu, ali posredno izvedene dokaze (217. in 218. člen, tretji odstavek 302. člena ZPP), njegova odločba pa se opira samo na te dokaze, oziroma položaj, ko je sodišče prve stopnje sicer pravilno ugotovilo dejansko stanje, vendar zmotno uporabilo materialno pravo (peta alineja 358. člena ZPP). Nobeden od navedenih položajev sam po sebi ne terja razpisa pritožbene obravnave. Odločilno je torej, ali je pritožbeno sodišče odločitev, da o pritožbah pravdnih strank odloči na seji senata, pravilno oprlo na drugo in peto alinejo 358. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 351. člena ZPP.

25. Za presojo tega vprašanja je odločilno razlogovanje v 41. in 42. točki obrazložitve izpodbijane sodbe. Sodišče druge stopnje je v 41. točki obrazložitve kot odločilno izpostavilo dejansko okoliščino, ali je tožeča stranka tudi v obdobju zamude posredovala klice za zaključevanje v omrežje tožene stranke prek tranzitnih operaterjev. Ker tožeča stranka tem trditvam ni konkretno nasprotovala, jih je sodišče štelo za priznane (drugi odstavek 214. člena ZPP). Upoštevaje navedeno je v 42. točki obrazložitve zamejilo pravno relevantno vzročno zvezo. Presodilo je, da je vzročna zveza lahko podana le za tiste minute klicev za zaključevanje v omrežje tožene stranke, ki jih tožeča stranka ni pridobila zaradi protipravnega ravnanja tožene stranke. Glede tistih minut, ki jih je tožeča stranka pridobila navkljub zamudi tožene stranke z vzpostavitvijo medomrežne povezave, pa je vzročno zvezo zamejilo na razliko med maržo, ki bi jo tožeča stranka dosegla ob pravočasni vzpostavitvi medomrežne povezave, in resnično doseženo maržo s posredovanjem klicev preko tranzitnih operaterjev. Na tej podlagi je zavrnilo tožbeni zahtevek v delu, relevantnem za revizijski preizkus, z obrazložitvijo, da tožeča stranka ni izpolnila trditvenega in dokaznega bremena glede nastanka škode in njene višine.

26. Za presojo obravnavane revizijske zadeve je torej ključno, da je sodišče druge stopnje kot odločilno štelo dejstvo, koliko minut je tožeča stranka v obdobju zamude posredovala v zaključevanje v omrežje tožene stranke prek drugih operaterjev. To dejstvo je postalo odločilno šele po predhodnem materialnopravnem zaključku sodišča druge stopnje o pravno relevantni vzročni zvezi. Sodišče druge stopnje je s tem spremenilo izhodišče, na podlagi katerega je sodišče prve stopnje odmerilo škodo.

27. Trditve tožene stranke o tem, da je tožeča stranka tudi v obdobju zamude preko tranzitnih operaterjev posredovala klice za zaključevanje v omrežju tožene stranke, ki jih je sodišče druge stopnje štelo kot pravno odločilne za presojo vzročne zveze, so bile sicer res del procesnega gradiva. Vendar te okoliščine niso tvorile dejanskega stanja sodbe sodišča prve stopnje. Dejansko stanje sodbe namreč obsega le tista dejstva, na katera je sodišče oprlo svoj pravni zaključek o (ne)utemeljenosti tožbenega zahtevka in ki jih je kot pravno pomembna obravnavalo v razlogih sodbe.

Zato je utemeljen očitek tožeče stranke, da sodišče prve stopnje teh dejstev ni obravnavalo kot pravno odločilnih in jih zato ni vključilo v dejansko stanje svoje sodbe, na katerem je utemeljilo odločitev o relevantnem delu prvega tožbenega zahtevka. Ker je torej pritožbeno sodišče reformatorično odločitev oprlo na dejanski sklop, ki ni tvoril dejanskega stanja sodbe sodišča prve stopnje, ne gre za položaj iz pete alineje 358. člena ZPP, na podlagi katerega bi bila dopustna sprememba sodbe sodišča prve stopnje na seji senata.

28. Prav tako ne gre za položaj iz druge alineje 358. člena ZPP, ki bi utemeljeval možnost spremembe sodbe sodišča prve stopnje na seji senata. Ta možnost je namreč podana le, če se sodba sodišča prve stopnje opira izključno na listine, pisne izjave prič po 236.a členu ZPP, ogledne predmete v spisu ali posredno izvedene dokaze (217. in 218. člen ter tretji odstavek 302. člena ZPP). Tožeča stranka utemeljeno opozarja, da v obravnavani zadevi sodba sodišča prve stopnje ni temeljila le na takih dokazih, temveč tudi na številnih neposredno izvedenih dokazih. Obenem sodišče prve stopnje po presoji sodišča druge stopnje odločilnega dejstva (da je tožeča stranka tudi v obdobju zamude preko tranzitnih operaterjev posredovala klice za zaključevanje v omrežju tožene stranke) sploh ni ugotavljalo.

29. V takem procesnem položaju bi moralo sodišče druge stopnje uporabiti prvo alinejo tretjega odstavka 347. člena ZPP in razpisati pritožbeno obravnavo, saj bi bilo za popolno ugotovitev dejanskega stanja treba ugotoviti tudi dejstva, ki so jih stranke sicer zatrjevale, vendar jih sodišče prve stopnje ni ugotavljalo. Kadar pritožbeno sodišče takšna dejstva prvič opredeli kot pravno odločilna, je namreč pritožbena obravnava namenjena varstvu načela kontradiktornosti in pravice stranke do izjave.

30. V zvezi s tem ni odločilno, da je sodišče druge stopnje dejstvo, ki ga je štelo za pravno odločilno, štelo za priznano na podlagi drugega odstavka 214. člena ZPP. Od presoje, ali se dejstvo šteje za priznano, je odvisno le, ali je predmet dokazovanja (prvi odstavek 214. člena ZPP). Priznanje pa ne izključuje obveznosti razpisa pritožbene obravnave, kadar sodišče druge stopnje določeno dejstvo prvič opredeli kot odločilno in nanj opre odločitev o spremembi sodbe.

S tem namreč spremeni dejansko izhodišče, na katerem je sodišče prve stopnje presojalo utemeljenost zahtevka.

31. Ker pogoji za spremembo sodbe na seji senata po drugi in peti alineji 358. člena ZPP niso bili izpolnjeni, bi moralo sodišče druge stopnje razpisati pritožbeno obravnavo. To bi moralo storiti zato, ker je zaradi drugačnega materialnopravnega izhodišča dejansko stanje v relevantnem delu ostalo nepopolno ugotovljeno (prva alineja tretjega odstavka 347. člena ZPP). Ker pritožbene obravnave ni razpisalo, je zmotno uporabilo drugo in peto alinejo 358. člena ZPP ter zmotno opustilo uporabo 347. člena ZPP. Zato je zmotno presodilo, da lahko pri odločanju o pritožbah pravdnih strank uporabi reformatorična pooblastila in na seji senata spremeni sodbo sodišča prve stopnje. Opisana bistvena kršitev določb pravdnega postopka je vplivala na zakonitost in pravilnost izpodbijane sodbe (prvi odstavek 339. člena v zvezi s prvim odstavkom 370. člena ZPP).

32. Odgovor na dopuščeno revizijsko vprašanje je torej nikalen. Sodišče druge stopnje ni ravnalo zakonito in v skladu s pravico do kontradiktornega postopka, ker je odločitev o spremembi sodbe sodišča prve stopnje oprlo na dejstva, ki jih sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, in ki jih je kot pravno odločilna opredelilo šele pritožbeno sodišče. V takem procesnem položaju bi moralo pritožbeno sodišče, ob predhodni presoji, da opisano kršitev lahko odpravi sámo, postopek dopolniti na pritožbeni obravnavi, ne pa odločiti na seji senata.

33. Ker je opisana kršitev določb postopka vplivala na zakonitost in pravilnost sodbe (prvi odstavek 339. člena ZPP), je podan revizijski razlog iz 2. točke prvega odstavka 370. člena ZPP. Revizijsko sodišče je v skladu z določbo prvega odstavka 379. člena ZPP reviziji ugodilo, sodbo sodišča druge stopnje razveljavilo v obsegu, kot izhaja iz izreka sklepa, in zadevo v tem obsegu vrnilo v novo sojenje sodišču druge stopnje. Napotki za novo sojenje izhajajo iz dosedanje obrazložitve tega sklepa.

34. S tem je Vrhovno sodišče odgovorilo na očitke, ki so bili odločilnega pomena za odločitev o reviziji.

35. Odločitev o stroških revizijskega postopka temelji na tretjem odstavku 165. člena ZPP.

36. Vrhovno sodišče je odločalo v senatu, navedenem v uvodu odločbe. Odločitev je sprejelo soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Sklep Vrhovnega sodišča II Ips 14/2022 z dne 6. 4. 2022, 16. točka obrazložitve.

Zobec J., Ugotavljanje dejanskega stanja na pritožbeni stopnji, Pravni letopis 2009 (IPP), str. 29. Enako stališče je zavzelo tudi Vrhovno sodišče, npr. v sklepih II Ips 376/2010 z dne 26. 9. 2013, 7. točka obrazložitve, II Ips 6/2019 z dne 17. 10. 2019, 13. točka obrazložitve, III Ips 18/2022 z dne 12. 4. 2023, 24. točka obrazložitve.

Zobec J., Pravdni postopek s komentarjem (red. Ude L., Galič A.), 3. knjiga, Uradni list, GV Založba, Ljubljana 2009, str. 380. Primerjaj tudi sklepa Vrhovnega sodišča III Ips 3/2014 z dne 11. 11. 2014, 13. točka obrazložitve in III Ips 110/2016 z dne 24. 4. 2018, 10. točka obrazložitve.

Zobec J., nav. delo, str. 468 do 469. Takšno stališče je že zavzelo tudi Vrhovno sodišče, npr. v sklepih II Ips 37/2015 z dne 2. 6. 2016, 7. točka obrazložitve, II Ips 208/2017 z dne 5. 4. 2018, 8. točka obrazložitve, III Ips 44/2019 z dne 19. 11. 2019, 15. točka obrazložitve.

Sklep Vrhovnega sodišča II Ips 14/2022 z dne 6. 4. 2022, 17. točka obrazložitve.

Sodba Vrhovnega sodišča II Ips 401/2003 z dne 27. 11. 2003. Glej tudi Juhart, J., Civilno procesno pravo FLR Jugoslavije, Univerzitetna založba, Ljubljana 1961, str. 410.

Primerjaj sklepe Vrhovnega sodišča II Ips 153/2014 z dne 28. 1. 2016, 10. točka obrazložitve, III Ips 110/2016 z dne 24. 4. 2018, 10. točka obrazložitve, III Ips 42/2017 z dne 11. 12. 2018, 20. točka obrazložitve.

Primerjaj Zobec J., Reforma pritožbenega postopka v: Izbrane teme civilnega prava II (ur. Ude L.), Inštitut za primerjalno pravo pri Pravni fakulteti, Ljubljana 2007, str. 62. Glej tudi Zobec J., Pravdni postopek s komentarjem (red. Ude L., Galič A.), 3. knjiga, Uradni list, GV Založba, Ljubljana 2009, str. 381 do 382.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 214, 214/2, 347, 347/2, 347/3-1, 355, 355/2, 358, 358-2, 358-5

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.