VSRS Sklep II DoR 195/2024
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2024-07-03

Vladimir Horvat (preds.), dr. Mateja Končina Peternel (poroč.), Jan Zobec

CIVILNO PROCESNO PRAVO - DRUŽINSKO PRAVO - IZVRŠILNO PRAVO - MEDNARODNO ZASEBNO PRAVO

predlog za dopustitev revizije - dovoljenost predloga za dopustitev revizije - mednarodna ugrabitev otrok - protipraven odvzem otroka - vrnitev otroka - izročitev otroka - začasna odredba - nedovoljen predlog za dopustitev revizije - zavrženje predloga za dopustitev revizije

Vrhovno sodišče je v svojih odločbah že pojasnilo naravo postopka odločanja o vrnitvi otroka po MKCVMUO. Njegov namen ni vsebinsko reševanje sporov glede vprašanja starševskih pravic, temveč vzpostavitev prejšnjega stanja tako, da se zagotovi čimprejšnja vrnitev otroka v kraj, kjer je imel otrok običajno prebivališče pred protipravnim odvzemom, in se tako pristojnim organom te države omogoči, da v skladu s svojim pravom odločijo o pravicah staršev do skrbi za otroka (prim. 19. člen MKCVMUO). Postopek mora biti hiter, stopnja procesnih jamstev udeležencev pa je lahko ustrezno nižja, tako da je odločanje lahko še učinkovito. Zelo pomembno je namreč, da je otrok vrnjen, še preden se odtuji od drugega starša in preden se tako vživi v novo okolje, da bi bila njegova vrnitev v nasprotju z njegovo koristjo. Sklepi o vrnitvi otroka so tako po vsebini najbližji začasni odredbi. Revizija zoper te sklepe zato ni dovoljena.

1. Sodišče prve stopnje je v postopku za vrnitev otroka po Konvenciji o civilnopravnih vidikih mednarodnega protipravnega odvzema otrok

(v nadaljevanju MKCVMUO) ugotovilo, da so izpolnjeni pogoji za vrnitev otroka - mladoletne A. ter dolžniku - očetu naložilo, da mladoletno A. takoj vrne v Nemčijo s predajo predlagateljici - A.-ini materi.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo dolžnika zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

3. Zoper sklep sodišča druge stopnje je dolžnik vložil predlog za dopustitev revizije.

5. V obravnavanem primeru gre za postopek odločanja o vrnitvi otroka po MKCVMUO. Vrhovno sodišče je v svojih odločbah že pojasnilo naravo tega postopka. Njegov namen ni vsebinsko reševanje sporov glede vprašanja starševskih pravic, temveč vzpostavitev prejšnjega stanja tako, da se zagotovi čimprejšnja vrnitev otroka v kraj, kjer je imel otrok običajno prebivališče pred protipravnim odvzemom, in se tako pristojnim organom te države omogoči, da v skladu s svojim pravom odločijo o pravicah staršev do skrbi za otroka (prim. 19. člen MKCVMUO). Postopek mora biti hiter, stopnja procesnih jamstev udeležencev pa je lahko ustrezno nižja, tako da je odločanje lahko še učinkovito. Zelo pomembno je namreč, da je otrok vrnjen, še preden se odtuji od drugega starša in preden se tako vživi v novo okolje, da bi bila njegova vrnitev v nasprotju z njegovo koristjo. Sklepi o vrnitvi otroka so zato po vsebini najbližji začasni odredbi.

6. Postopek odločanja o začasni odredbi ureja Zakon o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ).

V skladu z določbo 10. člena ZIZ je revizija pod pogoji, ki jih določa Zakon o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), dovoljena zoper sklepe, izdane na drugi stopnji, s katerimi je pravnomočno odločeno, da se predlog za izvršbo zavrže ali zavrne ali se predlogu za izvršbo ugodi. Revizijo je torej zakonodajalec omejil le na točno določene sklepe, izdane v postopkih izvršbe in zavarovanja. Zoper druge sklepe, izdane v tovrstnih postopkih, vključno s sklepi, s katerimi je odločeno o predlogu za izdajo začasne odredbe, pa revizija ni dovoljena.

7. Do enakega rezultata pa pripelje tudi prvi odstavek 384. člena ZPP. Ta določa, da lahko stranke vložijo revizijo zoper sklep sodišča druge stopnje, s katerimi je bil postopek (o glavni stvari) pravnomočno končan. To so sklepi, ki imajo dejansko naravo sodbe.

Vendar, kot izhaja iz prej pojasnjenega, sklepi o vrnitvi otroka po MKCVMUO niso takšni. Ti sklepi namreč ne pomenijo dokončne vsebinske odločitve glede starševske skrbi.

8. Ker po vsem pojasnjenem podlage za dovoljenost revizije zoper obravnavani sklep sodišča druge stopnje ni, revizije ni mogoče niti dopustiti (drugi odstavek 367. člena ZPP). Vrhovno sodišče je zato predlog za njeno dopustitev zavrglo (377. člen ZPP).

9. Odločalo je v senatu, navedenem v uvodu odločbe. Odločitev je sprejelo soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Npr. sklepi Vrhovnega sodišča RS II Ips 457/2001 z dne 10. 9. 2001, II DoR 335/2017 z dne 29. 11. 2017 in Cp 6/2023 z dne 1. 2. 2023.

Tudi Zakon o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP-1) glede postopka odločanja o začasnih odredbah za varstvo koristi otrok v 100. členu napotuje na uporabo določb ZIZ.

Npr. sklepi Vrhovnega sodišča RS II DoR 581/2020 z dne 3. 3. 2021, II DoR 412/2023 z dne 16. 11. 2023 in II DoR 3/2024 z dne 21. 2. 2024.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 367, 367/2, 377, 384, 384/1

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 10, 15

Konvencija o civilnopravnih vidikih mednarodne ugrabitve otrok (Haaška konvencija) - člen 19

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.