VSRS Sodba V Ips 4/2023
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2023-08-22

Franc Seljak (preds.), dr. Damjan Orož (poroč.), Magda Teppey

BANČNO JAVNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE - UPRAVNI POSTOPEK - UPRAVNI SPOR

predhodno vprašanje - prekinitev postopka - ukrepi za reševanje bank - odločanje nacionalnega organa za reševanje bank - Enotni odbor za reševanje - odločba Enotnega odbora za reševanje - enotni postopek reševanja banke - presoja odločbe nacionalnega organa za reševanje - dopuščena revizija - zavrnitev revizije

Iz obrazložitve sodbe mora biti razvidno, da je sodišče o določenem vprašanju odločalo kot o predhodnem vprašanju, saj predhodno vprašanje tvori spodnjo premiso sodniškega silogizma in je kot tako del dejanske podlage sodbe. Upravno sodišče pravilnosti predhodnih odločitev Odbora in Banke Slovenije (odločba o prodaji poslovanja) v postopku reševanja Banke ni obravnavalo kot predhodno vprašanje, saj od tega ni odvisna odločitev o tožbi.

Upravno sodišče ima v enotnem postopku reševanja banke jurisdikcijo omejene presoje, saj lahko preizkusi le pravilnost izvršitve odločbe Odbora z odločbo nacionalnega organa za reševanje (Banka Slovenije) - kar vsebuje tudi kontrolo golega dejstva obstoja odločbe Odbora, izdane v postopku reševanja banke.

je z odločbo št. 0.08.0-1/2022-118 z dne 7. 7. 2022 o implementaciji odločitve Enotnega odbora za reševanje o stroških nastalih v zvezi z reševanjem in izplačilu kupnine (v nadaljevanju Odločba Banke Slovenije z dne 7. 7. 2022) odločila tako: (

) na podlagi 22(6) in 28(2) Uredbe (EU) št. 806/2014 ter skladno s 4. členom odločitve Enotnega odbora za reševanje SRB/EES/2022/20 sprejete 1. 3. 2022 o sprejetju sheme za reševanje banke A., d. d. (v nadaljevanju Banka), je Enotni odbor za reševanje s sklepom Enotnega odbora za reševanje št. SRB/EES/2022/36 z dne 5. 7. 2022 (v nadaljevanju Sklep Odbora z dne 5. 7. 2022) odločil glede stroškov, ki so nastali v zvezi z uporabo instrumentov za reševanje in izvajanjem pooblastil v zvezi z ukrepi za reševanje v okviru postopka reševanja Banke pri izvrševanju odločitve Enotnega odbora za reševanje št. SRB/EES/2022/18 z dne 27. 2. 2022 in SRB/EES/2022/20 z dne 1. 3. 2022; in (

) S to odločbo se izvršuje Sklep Odbora z dne 5. 7. 2022 glede stroškov, ki so nastali v zvezi z uporabo instrumentov za reševanje in izvajanjem pooblastil v zvezi z ukrepi za reševanje:

) stroški, ki se skladno s 3. točko Sklepa Odbora z dne 5. 7. 2022 odštejejo od zneska kupnine, ki ga je na podlagi odločbe Banke Slovenije o prodaji in izvajanju pooblastil v zvezi z ukrepi reševanja z dne 1. 3. 2022 prevzemnik Nova Ljubljanska banka, d. d., nakazal na poravnalni račun Banke Slovenije, so: (

) stroški enotnega odbora za reševanje 555.513,22 EUR in (

) stroški Banke Slovenije 1.074,85 EUR, povišani za v izreku določene negativne obresti; (

) Banka Slovenije bo skladno z navodili iz Sklepa Odbora z dne 5. 7. 2022 po dokončnosti te odločbe nakazala znesek iz prve alineje 2.a točke na račun enotnega odbora za reševanje; (

) Banka Slovenije bo skladno z navodili iz Sklepa Odbora z dne 5. 7. 2022 po dokončnosti te odločbe nakazala kupnino, zmanjšano za zneske iz prve in druge alineje 2.a točke nekdanjim imetnikom delnic banke kot izhaja v nadaljevanju: (

) drugim nekdanjim imetnikom, v pripadajočih sorazmernih deležih iz v izreku napisane tabele; (

) odločba postane izvršljiva z dokončnostjo.

2. Tožnica je s tožbo zahtevala, da se Odločba Banke Slovenije z dne 7. 7. 2022 odpravi in zadeva vrne Banki Slovenije v nov postopek. Hkrati je predlagala, da Upravno sodišče postopek prekine do odločitve Banke Slovenije o njenem ugovoru zoper Odločbo Banke Slovenije o prodaji in izvajanju pooblastil v zvezi z ukrepi za reševanje št. 2.07.2-16/2022-12 z dne 1. 3. 2022.

3. Upravno sodišče je tožbo zavrnilo (I. točka izreka), glede stroškov pa odločilo, da stranki krijeta vsaka svoje stroške postopka (II. točka izreka).

4. Na predlog tožnice je Vrhovno sodišče Republike Slovenije s sklepom V DoR 11/2022 z dne 20. 1. 2023 dopustilo revizijo glede vprašanja,

ali je sodišče prekršilo določbe prvega odstavka 47. člena ter prvega in tretjega odstavka 48. člena Zakona o upravnem sporu (ZUS-1) s tem, ko s sklicevanjem na načelo prednostnega odločanja iz 389. člena Zakona o bančništvu (ZBan-3), ni prekinilo postopka odločanja v upravnem sporu do razrešitve predhodnega vprašanja o zakonitosti Sklepa Enotnega odbora za reševanje (EOR) o sprejetju sheme za reševanje v zvezi s Sberbank banko d.d. št. SRB/EES/2022/20 z dne 01.03.2022 in Sklepa EOR št. SRB/EES/2022/36 z dne 05.07.2022 o odbitku stroškov, nastalih z uporabo instrumentov ali pooblastil za reševanje v okviru reševanja Sberbank banke d.d. in plačilom nadomestila nekdanjim delničarjem, na podlagi katerih je bila sprejeta izpodbijana Odločba Banke Slovenije o implementaciji odločitve EOR o stroških nastalih v zvezi z reševanjem in izplačilu kupnine št. 0.08.0-1/2022-118 z dne 07.07.2022, in za razrešitev katerega je izključno pristojno Sodišče EU?

5. Tožnica je v pravočasno vloženi reviziji uveljavljala kršitev prvega odstavka 47. člena, prvega in tretjega odstavka 48. člena (ZUS-1), prvega odstavka 386. člena, 389. člena, tretjega odstavka 390. člena ZBan-3 in šestega odstavka 258. člena Zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank (ZRPPB-1), in predlagala, da Vrhovno sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne Upravnemu sodišču v novo sojenje z navodilom, da izda sklep o prekinitvi postopka do razrešitve predhodnega vprašanja o zakonitosti Sklepa Odbora o sprejetju sheme za reševanje v zvezi z Banko št. SRB/EES/2022/20 z dne 1. 3. 2022 in Sklepa Odbora dne 5. 7. 2022. Priglasila je stroške revizijskega postopka.

6. Toženka je v odgovoru na revizijo predlagala njeno zavrnitev.

7. Odločilne dejanske ugotovitve Upravnega sodišča, na katere je Vrhovno sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena Zakona o pravdnem postopku – ZPP), so:

– Enotni odbor za reševanje (v nadaljevanju: Odbor)

je začel in dokončal postopek reševanja Banke po Uredbi (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (v nadaljevanju: Uredba (EU) št. 806/2014). V tem postopku je toženka delovala kot nacionalni organ za reševanje.

– V postopku reševanja so bile izdane naslednje pravno pomembne odločbe Odbora in njim sledeče odločbe Banke Slovenije, s katerimi je izvrševala sklepe Odbora: Sklep Odbora o sprejetju sheme za reševanje v zvezi z Banko št. SRB/EES/2022/20 z dne 1. 3. 2022. Banka Slovenije je dne 1. 3. 2022 izdala Odločbo št. 2.07.2.-16/2022-12 o prodaji poslovanja in izvajanju pooblastil v zvezi z ukrepi reševanj, ki je bila izdana na podlagi zgoraj navedenega sklepa Odbora. Banka Slovenije je prekinila upravni postopek, v katerem odloča o ugovoru (v tem sporu tožnice) zoper njeno odločbo o prodaji poslovanja in izvajanju pooblastila. Na tej podlagi so bile delnice Banke prenesene na prevzemnika. Kupnina je bila plačana, toženka je 2. 3. 2022 izdala odločbo o prenehanju postopka reševanja, zoper katero je toženka začela upravni spor, ki je v teku (I U 443/2022).

– Nazadnje je Banka Slovenije sprejela v tej zadevi izpodbijano Odločbo Banke Slovenije z dne 7. 7. 2022. Z njo je Banka Slovenije izvršila Sklep Odbora z dne 5. 7. 2022, ki je bil sprejet skladno s 4. členom odločitve Odbora SRB/EES/2022/20 z dne 1. 3. 2022 o sprejetju sheme za reševanje Banke.

8. Upravno sodišče je zavrnilo oba tožničina pravna argumenta, s katerima je napadla izpodbijano odločbo: (i) da je bil postopek reševanja Banke nezakonit ter (ii) da so bili odbiti stroški arbitrarno odmerjeni. Tožnica ni zatrjevala (izpodbijala) pravno pomembnega dejanskega stanu, to pa je obstoj Sklepa Odbora z dne 5. 7. 2022 in pravilnost njegove implementacije z izpodbijano Odločbo Banke Slovenije z dne 7. 7. 2022. Z izpodbijano odločbo je Banka Slovenije izvršila Sklep Odbora z dne 5. 7. 2022. Toženka pri izdaji odločbe dejansko in pravno ni imela proste presoje, saj je na podlagi druge povedi prvega odstavka 29. člena Uredbe (EU) št. 806/2014 in 7. člena ZRPPB -1 takšno odločbo morala izdati. O stroških je odločil Odbor s Sklepom Odbora z dne 5. 7. 2022. Odločitev o stroških ni bila v pristojnosti toženke, Upravno sodišče pa tudi ni pristojno presojati pravilnosti Sklepa Odbora z dne 5. 7. 2022. Sklepno se je opredelilo tudi do tožničinega predloga, da naj prekine postopek do odločitve o ugovoru zoper odločbo o prodaji, ki teče pri toženki, in povedalo, da pogojev za prekinitev ni.

9. Revidentka navaja, da bi moralo Upravno sodišče tudi ta postopek prekiniti, tako kot je s sklepom z dne 28. 9. 2022 prekinilo odločanje o tožbi zoper odločbo Banke Slovenije o prenehanju postopka reševanja do pravnomočnosti odločbe Banke Slovenije o prodaji (opr. št. I U 443/2022). Tožeča stranka je na Splošno sodišče EU vložila ničnostni tožbi, in sicer 18. 8. 2022 zoper sklep Odbora o shemi za reševanje (T-523/22) in 15. 9. 2022 zoper sklep Odbora o odbitju stroškov in plačilu kupnine (T-572/22). V bistvenem navaja, da bi moralo Upravno sodišče počakati z odločanjem dokler bi se odločba Odbora v postopku z ničnostno tožbo še lahko spremenila. Sklep Odbora o shemi za reševanje je nezakonit, posledično je nezakonit tudi Sklep Odbora z dne 5. 7. 2022, ki je povrh vsega tudi arbitraren.

10. Toženka v odgovoru na revizijo izpostavlja izvršitveno (implementacijsko) naravo izpodbijane odločbe, vlogo Odbora in Banke Slovenije v enotnem postopku reševanja banke, omejen obseg sodnega preizkusa izpodbijane odločbe kot izvršitvene odločbe, posledice morebitne ugotovitve nezakonitosti odločitev, sprejetih v postopku reševanja bank, in ureditev poprave posledic (tako imenovani popravni ukrepi). Sklepno predlaga zavrnitev revizije.

12. Revizijsko sodišče sme preizkusiti izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je revizija dopuščena (371. člen ZPP). Dopuščeno revizijsko vprašanje zajema relativno bistveno kršitev določb postopka v smislu 1. točke 85. člena ZUS-1 in drugega odstavka 75. člena ZUS-1. Revidentka v okviru dopuščenega vprašanja sprašuje, ali je Upravno sodišče s tem, ko je odločilo o njenem tožbenem zahtevku z izpodbijano zavrnilno sodbo, kršilo pravila ZUS-1 o prekinitvi postopka v primeru predhodnega vprašanja, tj. pravila iz prvega odstavka 47. člena in prvega ter tretjega odstavka 48. člena ZUS-1.

13. Enotna pravila in enotni postopek za reševanje subjektov iz 2. člena s sedežem v sodelujočih državah članicah iz 4. člena Uredbe (EU) št. 806/2014 izvaja Odbor (1. člen uredbe; glej tudi 11. uvodno izjavo). Enotna pravila in enotni postopek izvaja Odbor, skupaj s Svetom in Komisijo ter nacionalnimi organi za reševanje (drugi odstavek 1. člena uredbe). Banka Slovenije je slovenski nacionalni organ za reševanje in sprejema vse potrebne ukrepe za izvajanje odločitev iz te uredbe. Odločitve obeh (Odbora in nacionalnega organa za reševanje) so sprejete v okviru enotnega postopka (primerjaj tudi sodbo Splošnega sodišča T-523/17 z dne 1. 6. 2022, tč. 9). Med drugim Banka Slovenije kot nacionalni organ za reševanje izvrši vse odločitve, ki jih nanjo naslovi Odbor (prvi odstavek 29. člena uredbe, primerjaj sodbo Splošnega sodišča T-523/17, tč. 22). Odločitve, ki jih je sprejela pritožbena komisija odbora ali, kadar ni pravice do pritožbe pri pritožbeni komisiji, Odbor, se lahko v skladu z 263. členom PDEU (t. i. ničnostna tožba) izpodbijajo pred Sodiščem (prvi odstavek 86. člena uredbe). ZRPPB-1 v šestem odstavku 258. člena določa, da je sodišče v postopku sodnega varstva zoper odločbo, ki jo je izdala Banka Slovenije zaradi izvajanja odločitev Odbora na podlagi prvega odstavka 29. člena Uredbe (EU) št. 806/2014, vezano na odločitev Odbora, ki je podlaga za odločbo Banke Slovenije. Sodno varstvo zoper odločitev, ki jo v skladu z Uredbo (EU) št. 806/2014 sprejme Odbor, se uveljavlja v skladu s 85. in 86. členom Uredbe (EU) št. 806/2014.

14. ZUS-1 vpliv predhodnega vprašanja na odločanje Upravnega sodišča ureja v 47. in 48. členu. Če je odločitev v upravnem sporu v celoti ali delno odvisna od vprašanja, ki je samostojna pravna celota in sodi v pristojnost drugega sodišča ali organa (predhodno vprašanje), ga lahko sodišče ob pogojih tega zakona samo obravnava, lahko pa postopek prekine, dokler vprašanja ne reši pristojni organ (prvi odstavek 47. člena ZUS-1). Sodišče mora prekiniti postopek, če se predhodno vprašanje nanaša na obstoj kaznivega dejanja, obstoj zakonske zveze ali ugotovitev očetovstva ali če zakon tako določa (prvi odstavek 48. člena ZUS- 1). Kadar se predhodno vprašanje tiče kaznivega dejanja, pa ni mogoč kazenski pregon, obravnava sodišče tudi to vprašanje (drugi odstavek 48. člena ZUS-1). Sodišče mora prekiniti postopek, če o predhodnem vprašanju že teče postopek pred pristojnim sodiščem oziroma drugim organom (tretji odstavek 48. člena ZUS-1).

15. ZUS-1 v prvem odstavku 47. člena določa kdaj je vprašanje predhodno vprašanje in na kakšen način sodišče pristopi k njegovemu reševanju. Vprašanje je predhodno takrat, kadar brez njegove rešitve ni mogoče odločati o stvari, torej je odločitev o vprašanju potrebna za meritorno odločitev o tožbi, obenem pa gre za samostojno pravno celoto, o kateri sicer odloča drugo sodišče ali drug državni organ. Po vsebini mora predhodno vprašanje pomeniti del dejanskega stanja zadeve, o kateri se odloča, in to kot samostojna pravna celota.

Pri prejudicialnosti gre za relacijo dveh pravnih razmerij, prejudicialno razmerje je del dejanske podlage sodbe. Ugotovitev o predhodnem vprašanju spada v spodnjo premiso, čeprav ga predstavlja pravica oziroma pravno razmerje, ki je predmet samostojnega odločanja na matičnem področju. Odgovor na predhodno vprašanje vedno pomeni rešitev pravnega vprašanja, in sicer predstavlja pravno logično konkluzijo predhodnega silogizma.

ZUS-1 v 48. členu določa, kdaj mora sodišče prekiniti postopek in samo ne sme obravnavati predhodnega vprašanja. Sodišče ne sme samo obravnavati predhodnega vprašanja, ko je predhodno vprašanje eno od tam izrecno citiranih vprašanj, ali takšno, na katero napelje blanketna norma (prvi odstavek), oziroma ko o predhodnem vprašanju že teče postopek pred pristojnim sodiščem oziroma drugim organom.

Odgovor na pravno pomembna revizijska stališča

16. Da je sodišče o določenem vprašanju odločalo kot o predhodnem vprašanju, mora torej biti razvidno iz obrazložitve sodbe, saj predhodno vprašanje tvori spodnjo premiso sodniškega silogizma in je kot tako del dejanske podlage sodbe. Ob analizi izpodbijane sodbe Vrhovno sodišče na najde oporne točke za revidentkino stališče, da je Upravno sodišče pravilnost predhodnih odločitev Odbora in Banke Slovenije (odločba prodaji poslovanja) v postopku reševanja Banke obravnavalo kot predhodno vprašanje. Nasprotno, Upravno sodišče je to štelo za pravno nepomembno v tej zadevi (glej obrazložitev v 15. do 17. točki); torej kot nekaj, kar ni del spodnje premise sodbe, saj od tega ni odvisna odločitev o tožbi.

17. Kot pravno pomembni dejanski stan je štelo izključno

njegove izvršitve z Odločbo Banke Slovenije z dne 7. 7. 2022. Tega tožnica v tožbi ne napada (razen kolikor napada posredno, tj. preko zatrjevanja nepravilnosti odločbe Odbora, kar pa ni pravno pomembno, kot bo povedano v nadaljevanju). Vse ostalo, to je navedbe, da je bil postopek reševanja Banke nezakonit in da so bili odbiti previsoki stroški, ki da so bili tudi arbitrarno določeni, je Upravno sodišče štelo za pravno nepomembno. Kot je povedalo, Upravno sodišče nima jurisdikcije nad akti Odbora, glede na drugi odstavek 29. člena Uredbe (EU) št. 806/2014 in 7. člen ZRPPB-1. To stališče je pravilno, glede na v 13. točki povzeto ureditev enotnega postopka reševanja bank v Evropski uniji. Revidentkini očitki o nezakonitosti (v najširšem smislu besede) so naslovljeni na sprejete odločitve Odbora. Povedano konkretno: revizijske navedbe so usmerjene na pravilnost odločitve Odbora in ne na samo dejstvo obstoja te odločitve. O pravilnosti odločitve Odbora pa je lahko odločeno le v že začetem postopku pred Splošnim sodiščem EU (prvi odstavek 86. člena Uredbe (EU) št. 806/2014). Skladno z drugim odstavkom 264. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), Sodišče Evropske unije, če je tožba utemeljena, razglasi zadevni akt za ničnega, in, če meni, da je to potrebno, določi tiste njegove učinke, ki jih je treba šteti za dokončne. Kateri so ti učinki, je v pristojnosti Splošnega sodišča, zato revidentkine sicer pavšalne navedbe o pričakovani obliki odločitve (razveljavitev ali sprememba) niso pravilne. Enako je v pristojnosti Splošnega sodišča odločanje o povračilu škode zaradi morebitnih nezakonitih sklepov Odbora (primerjaj peti odstavek 87. člena Uredbe (EU) št. 806/2014 in sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-523/17, tč. 592 in naslednje).

18. Omejenost sodne kontrole Upravnega sodišča na presojo pravilnosti izvršitvene odločbe Banke Slovenije je razlog, da Upravno sodišče v obrazložitvi ne omenja predhodnega vprašanja. Upravno sodišče je v za to revizijo pomembni 18. točki obrazložitve res navedlo, da tožnica tozadevno le pavšalno navede, da sta njena tožba v tem upravnem sporu in omenjeni ugovorni postopek povezana, da to sicer na neki ravni drži, saj so si akti Odbora in Banke Slovenije sledili v določenem časovnem zaporedju, vendar pa je upoštevalo, da je Uredba (EU) št. 806/2014 prežeta z načelom učinkovitosti, kar je izkazala tudi dinamika odločanja v konkretnem primeru reševanja Banke, zato bi bilo v nasprotju z načelom učinkovitosti, da se ta upravni spor ne bi rešil nujno in prednostno, kot to določa ZBan-3 v 389. členu, ter še, da bi bilo hkrati nekonsistentno, da bi rešitev tega upravnega spora vezali na pravnomočnost odločbe o prodaji, saj si (povedano skrajšano) obe odločitvi sledita in nista sprejeti v enem aktu. Revidentka ta del obrazložitve zmotno kvalificira kot razloge, ki bi se navezovali na predhodno vprašanje in bi zato bili pomembni v okviru tretjega odstavka 48. člena ZUS-1. V tem delu je Upravno sodišče le izčrpneje kot je bilo nujno potrebno – zadoščalo bi, da je prekinitev dopustna v primerih, ki jih določa zakon ali uredba, ti pa niso podani, in kot pravilno poudarja sodišče, sicer morebitni zastoji v postopku odločanja nasprotujejo načelu prednostnega odločanja iz 390. člena ZBan-3 in Uredbe (EU) št. 806/2014

– odgovorilo na tožničino pobudo za prekinitev postopka, ki jo je dala v sklepnem delu tožbe. Revidentka je namreč v tožbi pojasnila, zakaj meni, da je bil Odborov postopek reševanja nezakonit, neveljaven, pojasnila, katera pravna sredstva vse je vložila, med drugim tudi ugovor v upravnem postopku pri Banki Slovenije proti Odločbi Banke Slovenija o prodaji in izvajanju pooblastil v zvezi z ukrepi za reševanje št. 2.07. 2-16/2022-12 z dne 1. 3. 2022 o prodaji, na koncu pa je predlagala, da Upravno sodišče postopek prekine do trenutka, ko bo Banka Slovenije odločila o njenem ugovoru.

19. Ko torej revidentka revizijsko vprašanje temelji na načelu prednostnega odločanja, ki naj bi ga Upravno sodišče (zmotno) uporabilo kot nosilni razlog, da ni prekinilo postopka, in to povezuje s predhodnim vprašanjem oziroma kršitvijo citiranih določb 47. in 48. člena ZUS-1, revidentka izpodbijani sodbi daje drugačno vsebino od dejanske. Zato tudi ni utemeljeno revizijsko stališče, da je sodba obremenjena z absolutno bistveno kršitvijo postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker se Upravno sodišče na pravila o prekinitvi iz ZUS-1 ne sklicuje. Kolikor pa iz nekaterih delov revizijskih navedb dejansko izhaja, da želi revidentka postopek po tožbi zoper odločbo Odbora (npr. navedbe v točki 3.11) pred Splošnih sodiščem prikazati kot pravno samostojen, izven predhodnega vprašanja obstoječ razlog za prekinitev postopka, gre pravzaprav za revizijsko izvajanje mimo dopuščenega vprašanja. Enako velja za revizijske navedbe o upravnem postopku in upravnem sporu glede predhodne odločbe Banke Slovenije kot nacionalnega organa za reševanje.

20. Čeprav to zaradi v 17. točki povedanega ni pomembno, Vrhovno sodišče dodaja, da revidentka v postopku pred Upravnim sodiščem vložene ničnostne tožbe zoper Sklep Odbora z dne 5. 7. 2022 ni zatrjevala.

21. Revidentka se v podporo revizijskih stališč sklicuje tudi na nekatere odločbe bodisi sprejete v upravnem postopku (zgoraj omenjen sklep Banke Slovenije z dne 31. 5. 2022, da prekine odločanje o ugovoru v upravnem postopku) in sklep Upravnega sodišča o prekinitvi upravnega spora (zgoraj omenjeni sklep I U 443/2022 z dne 28. 9. 2022), vendar neutemeljeno, saj glede na tam izpodbijane odločbe ne gre za enake zadeve, bodisi na prekinitev odločanja zaradi predložitve vprašanja v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe iz 267. člena PDEU (v reviziji izpostavljeni sklepi UPRS I U 184/2015 z dne 8. 7. 2015, UPRS I U 163/20145 z dne 27. 1. 2015, I U 973/2014 z dne 3. 3. 2015); v tej zadevi se ni zastavilo vprašanje razlage PDEU ali Uredbe (EU) št. 806/2014.

22. Revizijski razlogi niso utemeljeni, zato je Vrhovno sodišče revizijo zavrnilo (92. člen ZUS-1).

23. Sklep je bil sprejet soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Vrhovno sodišče bo v nadaljevanju za imenovanje Enotnega odbora za reševanje (angl. Single Resolution Bord [SRB]) uporabilo okrajšavo Odbor, ki jo uporablja tudi slovensko besedilo Uredbe (EU) št. 806/2014 (glej drugi odstavek 1. člena).

Faganel, M., Zakon o upravnem sporu (ZUS-1) : s komentarjem / [avtorji komentarja Mira Dobravec Jalen ... [et al.], stvarno kazalo Jonika Marflak Trontelj], urednik Erik Kerševan, Lexpera, GV založba, Ljubljana, 2019, str. 295.

Rijavec, V., Pravdni postopek, zakon s komentarjem, [avtorji komentarja] Lojze Ude ... [et al.] ; redaktorja Lojze Ude, Aleš Galič, Uradni list, GV Založba, Ljubljana, 2005, 1. knjiga, str. 122.

Tako je treba tudi razumeti omenjanje argumenta učinkovitosti; prim. 87 uvodno izjavo uredbe, in ne skozi institut predhodnega vprašanja.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 47, 47/1, 48, 48/1, 48/2

Zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank  (2021) - ZRPPB-1  - člen 258, 258/6

Zakon o bančništvu  (2021) - ZBan-3  - člen 389

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.