VSRS Sodba I Ips 4259/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-07-08

Branko Masleša (preds.), dr. Primož Gorkič (poroč.), Barbara Zobec, mag. Kristina Ožbolt, Nataša Smrekar

Up 808/21-20 z dne 6. 2. 2024: Sodba Vrhovnega sodišča št. I Ips 4259/2018 z dne 8.7. 2021, sodba Višjega sodišča v Ljubljani št. X Kp 4259/2018 z dne 5. 6. 2020 in sodba Okrožnega sodišča v Ljubljani št. X K 4259/2018 z dne 20. 12. 2019 se razveljavijo in zadeva se vrne Okrožnemu sodišču v Ljubljani v novo sojenje.

utemeljeni razlogi za sum - tajno opazovanje - pripravljalna dejanja - nedovoljeni dokazi - izločitev nedovoljenih dokazov - možnosti za pripravo obrambe - predobravnavni narok

V primeru pripravljalnih oziroma organizacijskih dejanj je lahko le namen (že znanih) dejanj osumljencev edina vez z (bodočim) kaznivim dejanjem. Ugotovitev namena, ki ga pripišemo ravnanjem osumljencev, pa je tista okoliščina, ki zamejuje polje dovoljenega ravnanja organov (pred)kazenskega postopka na podlagi 149. a člena ZKP. Če naj bo zadoščeno ustavnopravnim vsebinskim in procesnim merilom pravnega (sodnega) varstva, potem morajo biti okoliščine, iz katerih sklepamo na namen osumljenčevih ravnanj, navzven zaznavne in preverljive.

Bistvo poštenega postopka pri odločanju o ekskluzijskih zahtevkih je, da ima obramba učinkovito možnost nasprotovati uporabi dokaznega gradiva na način, ki zagotavlja enakost orožij. Odločanje o zahtevi za izločitev dokazov je - ob zatrjevanih kršitvah ustavno varovanih pravic - oblika sodnega varstva človekovih pravic in oblika odprave posledic njihovih kršitev. Če je zbiranje in selekcija podatkov, ki so pomembni za obrambo obdolženca, v rokah policije, državnega tožilca ali sodišče, je od njihovega ravnanja (zbiranja in selekcije podatkov) odvisno učinkovito izvrševanje pravice do primernih možnosti za pripravo obrambe. Odgovornost organov kazenskega postopka je toliko večja, če opravljajo dejanja skrita pred očmi javnosti in drugih udeležencev kazenskega postopka.

Ni videti, v čem naj bi zakonska določitev predsednice senata kot funkcionalno pristojne za odločanje o ekskluzijskih zahtevkih na prvi stopnji bila v neskladju s četrtim odstavkom 15. člena, 23. členom ali 29. členom Ustave. Zato zgolj zaradi tega, ker predsednica senata na glavni obravnavi ni dovolila ponovitve dokaznega postopka o (ne)dovoljenosti dokazov, ni mogoče govoriti o pomanjkljivem sodnem varstvu in ne o kršitvah pravic obrambe.

I. Zahteve za varstvo zakonitosti se zavrnejo.

II. Obsojenca se oprosti plačila sodne takse.

1. Okrožno sodišče v Ljubljani je s sodbo X K 4259/2018 z dne 20. 12. 2019 A. A. in B. B. spoznalo za kriva kaznivih dejanj neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami po prvem odstavku 186. člena Kazenskega zakonika (KZ-1) ter nedovoljene proizvodnje in prometa orožja ali eksploziva po prvem in drugem odstavku 307. člena KZ-1, oboje v sostorilstvu (drugi odstavek 20. člena KZ-1). B. B. je sodišče spoznalo za krivega tudi kaznivega dejanja preprečitve uradnega dejanja ali maščevanja uradni osebi po prvem in tretjem odstavku 299. člena KZ-1. A. A. je sodišče izreklo enotno kazen 10 let in 8 mesecev zapora in stransko denarno kazen v skupni višini 10.000,00 EUR. B. B. je izreklo enotno kazen 12 let zapora in stransko denarno kazen, prav tako v višini 10.000,00 EUR. Ob tem je odločilo o načinu izvršitve denarne kazni, o vštetju pripora v izrečeno kazen zapora, o odvzemu zasežene prepovedane droge in vozila, zaseženega obsojenemu B. B., ter izreklo varnostni ukrep odvzema predmetov, navedenih v izreku pravnomočne sodbe. Višje sodišče v Ljubljani je s sodbo X Kp 4259/2018 dne 5. 6. 2020 zavrnilo pritožbi zagovornikov obeh obsojencev in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

2. Zoper pravnomočno sodbo zahteve za varstvo zakonitosti vlagajo zagovorniki obsojenega B. B. in zagovornika obsojenega A. A. Jedro vloženih zahtev je zatrjevanje kršitev določb kazenskega postopka po 2. točki prvega odstavka 420. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP), v zvezi z 8. in 11. točko prvega odstavka 371. člena ZKP, ter kršitev določb kazenskega postopka po 3. točki prvega odstavka 420. člena ZKP, v zvezi z drugim odstavkom 371. člena ZKP, zaradi kršitve pravic obrambe.

3. Na zahteve je odgovoril vrhovni državni tožilec mag. Andrej Ferlinc. Predlaga, naj Vrhovno sodišče zahteve kot neutemeljene zavrne. V zvezi s spornimi dokazi, pridobljenimi v predkazenskem postopku, poudarja tveganja prestrogega razumevanja dokaznih standardov (utemeljenih razlogov za sum), ki - na eni strani - ne zahtevajo popolnega preverjanja policijskega gradiva, na drugi strani pa tudi ne dopuščajo golega zaupanja policijskim obvestilom. Glede navedb o okoliščinah izvedene hišne preiskave v stanovanju, ki ga je najel obsojeni B. B., pa meni, da vložniki sodbo izpodbijajo zaradi zmotno oziroma nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja.

4. Odgovor vrhovnega državnega tožilca je bil vročen obsojencema in vložnikom zahtev. Na odgovor sta odgovorila zagovornika obsojenega A. A. Oba vztrajata pri kršitvah, ki sta jih navedla v svojih zahtevah.

5. Zatrjevane kršitve po 8. točki prvega odstavka 371. člena ZKP se osredotočajo na naslednja ravnanja pristojnih organov (pred) kazenskega postopka:

(i) sodelovanje pristojnih organov ZDA (Drug Enforcement Agency - DEA), Republike Hrvaške in Republike Slovenije (Nacionalnega preiskovalnega urada - NPU) v obdobju pred 6. 9. 2016 in s tem povezane trditve o kršitvi pravic obrambe (zahteva zagovornikov obsojenega B. B., str. 3 - 5);

(ii) nezakonitost odredb Specializiranega državnega tožilstva (SDT) o tajnem opazovanju obsojenega A. A. (in njegovega brata) Ktpp-z/9/20/2017VL z dne 22. 3. 2017 (veljavna do 22. 5. 2017), o tajnem opazovanju obsojenih A. A. in B. B. (ter drugih v odredbi navedenih oseb) z isto številko z dne 5. 5. 2017 (veljavna do 22. 5. 2017) in o tajnem opazovanju zoper obsojenega A. A. (in drugih v odredbi navedenih oseb) z isto številko z dne 22. 5. 2017 (veljavna do 22. 7. 2017) (zahteva zagovornikov obsojenega B. B., str. 5 - 8; zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika T. Hrena, razdelek IV in V, in zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 17 - 19); in

(iii) nezakonitost preiskave stanovanja št. 12 na naslovu ..., in vozila Citroen C4, reg. št. ... (zahteva zagovornikov obsojenega B. B., str. 11 - 14; zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika T. Hrena, razdelek V, in zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 11 - 17).

6. Zatrjevane kršitve pravic obrambe se nanašajo na:

(i) kršitev pravic obrambe pri zaslišanju kriminalista U. Ž. in N. E. (zahteva zagovornikov obsojenega B. B., str. 9 - 10; zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika T. Hrena, razdelek VI - VIII; zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 8 - 11), zaradi prepovedi vprašanj, na katera je že odgovarjal na predobravnavnem naroku, in s tem povezano kršitvijo načela neposrednosti glavne obravnave;

(ii) kršitev pravic obrambe zaradi zavrnitve: dokaznega predloga za zaslišanje D. L. oziroma s tem povezanim predlogom za izvedbo pritožbene obravnave; predloga za postavitev izvedenca grafološke stroke (pravilneje izvedenca za forenzično preiskovanje pisav); predloga za poizvedbo o uporabi vozil, ki jih je opazil obsojeni A. A.; predloga za postavitev izvedenca glede GPS naprave, najdene na avtomobilu obsojenčevega strica; ter drugih dokaznih predlogov (zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika T. Hrena, razdelek IX - X; zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 4 - 7);

(iii) kršitev pravic obrambe obsojenega B. B. zaradi zavrnitve dokaznega predloga s postavitvijo izvedenca cestno prometne stroke (zahteva zagovornikov obsojenega B. B., str. 10 - 11);

(iv) kršitev pravic obrambe, smiselno pravice do nepristranskega sodnika, ker naj bi sodišče prve stopnje dokazni postopek vodilo izključno v škodo obsojenega A. A. (zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika T. Hrena, razdelek X - XI).

7. Zatrjevane kršitve po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP se nanašajo na:

(i) obrazložitev sodbe sodišča druge stopnje v zvezi s pritožbenimi navedbami o nezakonitosti odredbe SDT o tajnem opazovanju obsojenega A. A. (zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika T. Hrena, razdelek III);

(ii) obrazložitev sodbe sodišča druge stopnje zaradi nasprotja med razlogi sodbe glede denarne kazni in odločbe o stroških, ki jih je dolžan plačati obsojeni A. A. (zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika T. Hrena, predzadnja stran).

O zatrjevanih kršitvah v zvezi s (so)delovanjem pristojnih organov ZDA, Republike Slovenije in Republike Hrvaške pred 6. 9. 2016

Zagovorniki obsojenega B. B. zatrjujejo, da je na podlagi zbranega gradiva o sodelovanju navedenih domačih in tujih organov mogoče sklepati, da so se še pred obvestilom DEA z dne 6. 9. 2016 izvajali prikriti preiskovalni ukrepi zoper obsojenega A. A. na ozemlju Republike Hrvaške. Tega očitka (takratni) zagovornik obsojenega B. B. v pritožbi ni uveljavljal (gl. pritožbo obsojenčevega zagovornika, list. št. 2525 - 2534), zato pogoji za vsebinsko presojo očitkov niso izpolnjeni (peti odstavek 420. člena ZKP).

O zatrjevanih kršitvah v zvezi z odredbo SDT za tajno opazovanje z dne 22. 3. 2017 in sl.

8. Jedro obsežnih navedb vseh vloženih zahtev je, da je SDT v odredbi z dne 22. 3. 2017 zmotno ocenilo, ali so podani utemeljeni razlogi za sum, da obsojeni A. A. pripravlja oziroma organizira kaznivo dejanje po prvem in tretjem odstavku 186. člena KZ-1. Vložniki poudarjajo, da gradivo, na katerega se je tožilka oprla, naj ne bi zadostovalo za njeno lastno, samostojno presojo. Pri tem se posebej opredeljujejo do dokazne teže posameznih virov podatkov, ki jih je imela tožilka na voljo, in izpostavljajo dopisa DEA z dne 6. 9. 2016 in 24. 2. 2017, ki naj bi vsebovala le trditve o dejstvih, brez podatkov, ki bi tožilki omogočali preizkus (subjektivne) zanesljivosti vira podatkov in (objektivne) verodostojnosti zbranih podatkov. Glede odredb z dne 5. 5. 2017 in 22. 5. 2017 posebnih navedb vložniki ne ponudijo; trdijo, da sta ti odredbi nezakoniti zato, ker se navezujeta na odredbo z dne 22. 3. 2017.

9. Upoštevajoč garantno funkcijo, ki jo v tem primeru opravlja SDT (odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije Up-326/14 z dne 6. 12. 2017, 16. in 17. točka obrazložitve), in zakonsko zahtevo po predhodni presoji predpostavk tajnega opazovanja (149.a člena ZKP), je za odločitev o navedbah vložnikov - in s tem za naknadno kontrolo pravilnosti odredbe - ključna pravna podlaga in zbrano gradivo, na katerega je SDT oprl svojo odločitev, in obrazložitev odredbe (prav tam). Oceno utemeljenih razlogov za sum je SDT oprlo na naslednje gradivo:

‒ obvestili DEA z dne 6. 9. 2016 in 24. 2. 2017;

‒ obvestilo o ugotovitvah hrvaške policije (na zaprosilo NPU) z dne 16. 2. 2017;

‒ uradni zaznamek z dne 20. 4. 2016 o pogostem prehajanju osumljencev čez mejo med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško;

‒ izpis iz evidence ZZZS, iz katerega izhaja, da sta bila oba osumljena, D. in A. A., nezaposlena.

‒ podatki o predkaznovanosti obsojenega A. A. (obsodilna sodba z dne 12. 2. 2014);

‒ izsledke PPU zoper S. T. z dne 30. 10. 2015 in prepis pogovora S. T. in R. U. o nakupu 10 kg konoplje od "sina od A.", ki naj bi bil obsojeni A. A., sin E. M., katerega osebno ime je bilo do 6. 10. 2008 A. M.;

‒ splošne podatke o načinu izvrševanja kaznivih dejanj v zvezi s prepovedanimi drogami s plovili;

‒ podatki o ustanovitvi družbe I. in o nakupu katamarana ...

10. O obsegu preizkusa pravilnosti ocene utemeljenih razlogov za sum sta Vrhovno in Ustavno sodišče Republike Slovenije zavzeli več stališč (povzeta po sodbi I Ips 49375/2010-136 z dne 5. 6. 2014):

‒ da utemeljeni razlogi za sum pomenijo višjo stopnjo suma od razlogov za sum in se po kvaliteti in kvantiteti zbranih podatkov in njihovi preverljivosti v veliki meri približujejo utemeljenemu sumu;

‒ da morajo biti razlogi, ki utemeljujejo potrebno stopnjo verjetnosti, da je določeni storilec(ka) storil(a) kaznivo dejanje, da ga izvršuje ali pripravlja ali organizira njegovo izvršitev, podani v času odreditve ukrepa (antecedenčno), izkazani pa morajo biti tako, da je pozneje v postopku mogoče preizkusiti obstoj pogojev za izdajo odredbe in jih ni mogoče utemeljevati za nazaj z dokazi, ki so bili pridobljeni z izvajanjem odrejenega ukrepa ali z dokazi in podatki, ki so sicer že obstajali v času izdaje odredbe, vendar odredbodajalcu v času odločanja niso bili znani ali razkriti;

‒ da mora iz odredbe predvsem izhajati, na kakšni podlagi je odredbodajalec prišel do zaključkov, da so izpolnjeni pogoji za poseg v posameznikovo pravico, ki jo preiskovalni ukrepi predstavljajo;

‒ da je dokazni standard, ki se zahteva za odreditev hišne preiskave s strani preiskovalnega sodnika, ter prikritih preiskovalnih ukrepov iz 149.a člena in 155.a člena ZKP, ki jih odreja državni tožilec, identičen (utemeljeni razlogi za sum), presoja pa mora biti podvržena istim kriterijem. Ta presoja mora jasno izhajati tudi iz obrazložitve tožilčeve odredbe, saj prav slednja predstavlja temelj in dejanski okvir morebitnega kasnejšega izpodbijanja in (ex post) presoje zakonitosti odrejenih ukrepov.

11. Bistvo dokaznega standarda "utemeljenih razlogov za sum" je torej preverljivost stopnje verjetnosti o kaznivem dejanju (glej odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije U-I-25/95 z dne 27. 11. 1997, 54. točka obrazložitve). V primeru pripravljalnih oziroma organizacijskih dejanj je lahko le namen (že znanih) dejanj osumljencev edina vez z (bodočim) kaznivim dejanjem. Ugotovitev namena, ki ga pripišemo ravnanjem osumljencev, pa je tista okoliščina, ki zamejuje polje dovoljenega ravnanja organov (pred)kazenskega postopka na podlagi 149. a člena ZKP. Če naj bo zadoščeno ustavnopravnim vsebinskim in procesnim merilom pravnega (sodnega) varstva, potem morajo biti okoliščine, iz katerih sklepamo na namen osumljenčevih ravnanj, navzven zaznavne in preverljive. Brez te zahteve ni mogoče govoriti o zadostnem varstvu pred samovoljo državnega kaznovalnega aparata.

12. SDT je tajno opazovanje zoper osumljena D. in A. A. odredilo zato, ker je v opremljanju katamarana ... (v lasti družbe I., katere družbenika sta bila oba osumljenca) za čezoceansko plovbo in spremljajočih dejavnosti (pridobivanje certifikatov, zavarovalnih polic itd.) prepoznalo priprave na prevoz prepovedanih drog (kokaina in hašiša) med Južno Ameriko in Evropo. Osrednji vir podatkov, da je namen ravnanja D. in A. A. prevoz prepovedanih drog iz Južne Amerike v Evropo, sta obvestili DEA z dne 6. 9. 2016 in 24. 2. 2017, v katerih je povzeta informacija, ki jo je DEA posredoval zaupni vir (informator) o namenu priprav katamarana in o stikih, ki sta jih imela oba osumljenca z drugimi osebami.

13. Sodišči sta v postopku odločanja o zahtevi za izločitev dokazov in v izpodbijani sodbi opravili podrobno naknadno presojo pravilnosti odreditve tajnega opazovanja v obravnavani zadevi. Obvestili DEA sta obravnavali enako kot uradne zaznamke slovenske policije o podatkih, ki jih posredujejo informatorji (30. točka prvostopenjske sodbe), in ocenili, da je bila policija dolžna na podlagi teh obvestil prejete informacije dodatno preveriti. Končno presojo je prvostopenjsko sodišče podalo v 32. in 33. točki obrazložitve, višje sodišče pa ji je pritrdilo v 8. - 10. točki obrazložitve sodbe.

14. Vrhovno sodišče sprejema razloge nižjih sodišč. Pri naknadni presoji pravilnosti razlogov, ki so SDT vodili k odreditvi tajnega opazovanja, sta obe sodišči izhajali iz ustaljenih meril, ki jih je za presojo dokaznega standard oblikovala (ustavno)sodna presoja. Njihova rdeča nit je, kot rečeno, oblikovanje meril, ki naj na podlagi samostojne presoje odredbodajalca preprečijo samovoljne posege v ustavno varovane pravice, tokrat v pravice iz 35. člena Ustave. Konkretneje, sodišči sta v izpodbijani sodbi pravilno izhajali iz zahteve po podkrepitvi obvestil, katerih vir sodišču ni znan, z drugimi podatki. Vložniki se sicer zavzemajo za uporabo meril, ki jih je Vrhovno sodišče oblikovalo v sodbi I Ips 78/2008 z dne 28. 10. 2008 (ter potrdilo v kasnejših sodbah), in zatrjujejo, da policija - s tem, ko je prejete podatke preverjala pri hrvaški policiji - tem zahtevam ni zadostila. Izpostavljajo, da naj bi s tem slovenska policija preverjala le okoliščine, ki so kazenskopravno nepomembne, temeljnega sporočila obvestil DEA (o namenu priprav na čezoceansko plovbo) pa ne.

15. Vložniki spregledajo, da so bila merila v sodbi I Ips 78/2008 oblikovana za primere, ko je informatorjeva izjava izključni vir presoje utemeljenih razlogov za sum. Obravnavana zadeva je drugačna. Podatki, ki jih je DEA posredoval informator, niso bili izključni vir podatkov o namenih osumljencev. SDT je podatke, ki jih je posredovala DEA, ocenilo v luči znanih podatkov o preteklih ravnanjih A. A. To so podatki (i) o njegovi predkaznovanosti zaradi dejanj iz 186. člena KZ-1 iz leta 2014, (ii) podatkih o dogovarjanju za nadaljnji promet s prepovedanimi drogami v letu 2015, (iii) in stikih z osebami, vpetimi v trgovino s prepovedanimi drogami v letu 2017. To je kontekst, v katerega je SDT vključilo ravnanja osumljenca v letu 2016 in 2017 (ustanovitev družbe I. in priprave katamarana za čezoceansko plovbo) in kontekst, v katerega vstopajo izjave neimenovanega informatorja DEA o namenih osumljencev. K temu je na koncu treba dodati tudi okoliščine, ki izvirajo iz dopisov DEA in ki jih je imelo SDT pred seboj pri odločanju o tajnem opazovanju: zaupni vir DEA je poročal o svojih osebnih zaznavah, medtem ko je opravljal pomorsko turistično dejavnost v marini, v kateri je bil zasidran katamaran ... Ni mogoče spregledati, da je prav kontinuirana vpetost obsojenega A. A. v trgovino s prepovedanimi drogami okoliščina, ki jo SDT prepričljivo izpostavi in v njenem okviru oceni podatek, ki je kritičen za odreditev tajnega opazovanja v zvezi s katamaranom ...

16. Pri tem je SDT brez dvoma delovalo v mejah zakonske podlage za tajno opazovanje, katerega namen ni le dokazovanje kaznivih dejanj, ki vstopijo v fazo poskusa ali so že dokončana, ampak tudi njihovo preprečevanje (prvi odstavek 149.a člena ZKP). Temu ustrezno je v odredbi z dne 22. 3. 2017 in kasnejših izhajalo iz predhodno dostopnih virov in predhodno znanih okoliščin, ki so dovolj konkretizirane, da jih lahko štejemo za preverljive, in hkrati dovolj specifične, da omogočajo sklepanje o pripravah na kaznivo dejanje iz prvega in tretjega odstavka 186. člena KZ-1. S tem pristopom je SDT dosledno upoštevalo merila, ki preprečujejo samovoljno odločanje o prikritih preiskovalnih ukrepih, in torej v celoti sledilo zahtevam, ki jih pred odredbodajalca postavlja Ustava: določno je opredelilo dejstva in spoznavne vire, na podlagi katerih je sklepalo o namenu ravnanj obeh osumljencev, in svoje razloge povsem razumno - primerno zahtevanemu dokaznemu standardu - tudi obrazložilo (glej odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije Up-326/14 z dne 6. 12. 2017). Več od odredbe, kadar se izdaja zaradi suma priprav na izvršitev določenega kaznivega dejanja, ni mogoče pričakovati. Tudi obe sodišči sta pri presoji pravilnosti spornih odredb, pristopili pravilno. Res je, da je višje sodišče velik pomen pripisalo zaupanju med varnostnimi organi pri odzivanju na kazniva dejanja z mednarodnimi elementi (v sklepu o pritožbi zoper o sklep o izločitvi dokazov z dne 30. 5. 2019), vendar pri tem ni odstopilo od meril učinkovitega sodnega varstva pri odločanju o ekskluzijskih zahtevkih.

O kršitvah v zvezi s preiskavo stanovanja na naslovu ..., in vozila Citroen C4, reg. št. ..., ter s tem povezanimi kršitvami pravic obrambe

17. Vrhovno sodišče je tudi pri presoji očitkov glede preiskave stanovanja in vozila vezano na dejansko stanje, kot je ugotovljeno v prvostopenjski sodbi. Izhodiščna teza obrambe v kazenskem postopku, ki jo vložniki ponavljajo tudi v zahtevah, je, da je policija po izteku veljavnosti odredb za tajno opazovanje zoper obsojenca še naprej izvajala dejavnosti, ki naj bi bile po vsebini ekvivalent tajnemu opazovanju. Te dejavnosti - tako obramba - naj bi vodile do tega, da se je kriminalist U. Ž. dne 20. 11. 2017 nahajal na ... in opazil vozilo Citroen C4, v katerem je pred tem v predkazenskem postopku že opazil obsojenega B. B. Nadaljnje aktivnosti policije pa so vodile do identifikacije voznika avtomobila in stanovanja, ki sta ga uporabljala obsojenca. Policija je - na podlagi ugotovljenih okoliščin kriminalista U. Ž. - pridobila posnetke varnostnih kamer od upravljalca podzemnih garaž, podatke o uporabi elektronskih dostopnih kartic, osebne podatke prevzemnika kartice in s tem podatke o stanovanju, za katerega je bila kartica prevzeta. O tem ima prvostopenjska sodba obširne razloge v 34. - 66. točki obrazložitve, sodba pritožbenega sodišča pa v 11. - 17. točki obrazložitve.

18. Sodišči sta v izpodbijani pravnomočni sodbi ugotovili, da so policisti med 22. 7. 2017 in 20. 11. 2017 delovali na način, ki ostaja v mejah ti. klasičnih policijskih pooblastil. Po presoji Vrhovnega sodišča sta sodišči v izpodbijani sodbi izhajali iz pravno pravilne razmejitve med tajnim opazovanjem in drugimi oblikami policijskega dela (opazovanje, patruljiranje, zaseda, poostren nadzor - 6. člen ZNPPol), ki prav tako temeljijo na opazovanju (51. točka obrazložitve prvostopenjske sodbe). Sodišči sta sicer ugotovili dejstva, v katerih je nedvomno mogoče prepoznati na obsojenca osredotočeno delovanje policije, tudi po 22. 7. 2017. Vendar pa ugotovljena dejstva kažejo tudi, da so se policisti pri tem omejevali le na opazovanje krajev, za katere so (na podlagi tajnega opazovanja) že vedeli, da se tam lahko nahajata obsojenca. Takšno ravnanje pa se bistveno razlikuje od neprekinjenega ali ponavljajočega opazovanja ali sledenja osumljencu, ki bi že pomenilo tajno opazovanje (tretji odstavek 149.a člena ZKP).

19. Tudi podatki, na katere sta sodišči oprli sodbo, ne dajejo podlage za sklepanje, da je ravnanje policistov vodilo v oblikovanje celovite podobe o življenju obeh osumljencev (prim. odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije U-I-272/98 z dne 8. 5. 2003, 22. točka obrazložitve). Za obravnavano zadevo so namreč ključni trije podatki: (i) da se je obsojeni B. B. pogosto nahajal na ..., (b) da je bil na tem kraju opažen v vozilu znamke Citroen C4 z določeno registrsko številko, in (c) da je kriminalist U. Z. to isto vozilo dne 20. 11. 2017 opazil na ... Ti podatki, sami zase, prav gotovo ne predstavljajo celovite podobe o posameznikovem življenju, ki bi si jo policija lahko ustvarila na podlagi tajnega opazovanja. Nobenega dvoma pa ni, da so za izsleditev vozila in stanovanja št. ... na naslovu ..., v katerem so bili ob preiskavi zasežene prepovedane droge in orožje, prav ti podatki odločilni. Zato je bila tudi ost obrambnih prizadevanj usmerjena v zatrjevanje, da so prav ti podatki plod nezakonitega tajnega opazovanja osumljencev.

20. Temeljni očitek pravnomočni sodbi v tem delu je, da je sodišče pri preizkusu zakonitosti delovanja policije med 22. 7. in 20. 11. 2017 kršilo pravice obrambe. Bistvo poštenega postopka pri odločanju o ekskluzijskih zahtevkih je, da ima obramba učinkovito možnost nasprotovati uporabi dokaznega gradiva na način, ki zagotavlja enakost orožij. Izhodišča za presojo navedb vložnikov so zato naslednja:

(i) odločanje o zahtevi za izločitev dokazov zahteva presojo, ali so kršitve dokaznih prepovedi vodile k obsodilni sodbi tako, da je sodišče na tako pridobljene dokaze ali njihove sadove oprlo sodbo (18. člen ZKP in odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije Up-62/98 z dne 1. 7. 1999);

(ii) odločanje o zahtevi za izločitev dokazov je - ob zatrjevanih kršitvah ustavno varovanih pravic - oblika sodnega varstva človekovih pravic in oblika odprave posledic njihovih kršitev (četrti odstavek 15. člena Ustave; sklep Ustavnega sodišča Republike Slovenije Up-6/92 z dne 4. 11. 1996);

(iii) kadar je sodno varstvo človekovih pravic v predkazenskem postopku možno le naknadno, ga je mogoče zahtevati in izvajati le na podlagi gradiva, ki ga zbere organ, ki (sporna) dejanja v postopku opravi;

(iv) v veljavni zasnovi (pred)kazenskega postopka so za zbiranje dokaznega gradiva (tako v breme kot v korist obdolženca) pooblaščeni državni organi, kar pomeni, da sta zbiranje in selekcija gradiva prepuščeni policiji, državnemu tožilstvu in sodišču (odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije U-I-271/08 z dne 24. 3. 2011, 22. točka obrazložitve);

(v) če je zbiranje in selekcija podatkov, ki so pomembni za obrambo obdolženca, v rokah policije, državnega tožilca ali sodišče, je od njihovega ravnanja (zbiranja in selekcije podatkov) odvisno učinkovito izvrševanje pravice do primernih možnosti za pripravo obrambe (29. člen Ustave; gl. nav. odločbo, 22. točka obrazložitve); odgovornost organov kazenskega postopka je toliko večja, če opravljajo dejanja skrita pred očmi javnosti in drugih udeležencev kazenskega postopka; in

(vi) za učinkovito delovanje pravne države je nujna domneva, da državni organi odkrivajo, zbirajo, hranijo, predlagajo in izvajajo dokaze v skladu s predpisi in strokovnimi pravili; stranke pa lahko to domnevo vedno izpodbijajo oziroma zahtevajo preverjanje zakonitosti delovanja državnih organov (sodba Vrhovnega sodišča RS I Ips 257/2008 z dne 6. 11. 2008, 15. točka obrazložitve).

21. V obravnavanem primeru je sodišče svojo presojo zakonitosti ravnanja policije med 22. 7. in 20. 11. 2017 oprlo na dva temelja. Prvi temelj so uradni zaznamki, ki jih je policija v tem času pripravila na podlagi drugega odstavka 148. člena ZKP. Ta določa, da se o dejstvih in okoliščinah, ki se ugotovijo pri posameznih dejanjih in utegnejo biti pomembne za kazenski postopek, in o predmetih, ki so bili najdeni ali zaseženi, napravi zapisnik ali uradni zaznamek. Smiselno enako zahteva tudi 130. člen Zakona o nalogah in pooblastilih policije (ZNPPol). O delovanju policije v tem času je imelo sodišče na voljo le dva uradna zaznamka. V uradnem zaznamku z dne 11. 10. 2017 je zapisano, da so preiskovalci (v postopku je bilo ugotovljeno, da U. Z.) obsojenega B. B. videli vstopati v stanovanjski blok na ... z vrečko prehrambenih izdelkov. V drugem uradnem zaznamku z dne 28. 11. 2017 pa je isti kriminalist zabeležil, da je dne 20. 11. 2017 na ... opazil vozilo Citroen C4 z določeno registrsko številko, v katerem je bil pred tem že opažen obsojeni B. B.

22. Drugi temelj so izpovedbe sodelujočih policistov. Sodišči sta ravnali pravilno, ko sta prepoznali, da listine, ki jih je o svojem delovanju sestavila policija, niso zadostna podlaga za odločanje o ekskluzijskih zahtevkih obrambe. Prvostopenjsko sodišče je zato pristopilo k izčrpnemu zaslišanju sodelujočih policistov, zlasti kriminalista U. Z., ki je oba uradna zaznamka sestavil in tudi osebno zaznal okoliščine, ki so v teh zaznamkih zapisane, ter koordinatorja policijskih aktivnosti N. E. Opustitev zaslišanja bi nedvomno ne bila v skladu z merili poštenega postopka (prim. sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice Horvatić proti Hrvaški, št. 36044/09 z dne 17. 10. 2013). To bi namreč pomenilo, da je sodišče obrambi odreklo pravico do primernih možnosti za pripravo obrambe, ki so jo obsojenci s svojimi zagovorniki gradili skoraj izključno na zatrjevanju kršitev dokaznih prepovedi.

23. Dokazno oceno izpovedb sodelujočih policistov in razpoložljivih uradnih zaznamkov (zlasti zaznamka z dne 28. 11. 2017) je prvostopenjsko sodišče podalo v 36. in sl. točkah obrazložitve sodbe. Sodišče je na podlagi njunih izpovedb ugotovilo, da so policisti po koncu izvajanja odredb za tajno opazovanje nadaljevali s ti. klasičnim policijskim delom. Na podlagi izpovedbe U. Z. je ugotovilo (50. točka obrazložitve prvostopenjske sodbe), da so tudi po poteku prikritih preiskovalnih ukrepov policisti še vedno gledali avtomobile, da so videli [zdaj obsojenega B. B.] pri tem avtomobilu pred novembrom 2017 ter da si U. Z. sam registrsko številko avtomobila zapomnil zato, ker je vedel, da je enkrat prej v tem vozilu bežno opazil [zdaj obsojenega B. B.]. Kriminalisti so v okolici ... opravljali ti. nadzor terena oziroma patruljiranje. ... je kraj, na katerem so se - kot ugotovljeno med tajnim opazovanjem - nahajali osumljenci (37. točka obrazložitve) in na tem kraju so, kot je pojasnil U. Z., po končanem tajnem opazovanju večkrat tedensko, tudi dnevno, vizualno pregledali okolico lokacije (38. točka obrazložitve). To je tudi vodilo v povezavo med obsojenim B. B. in vozilom Citroen C4, ki ga je U. Z. dne 20. 11. 2017 opazil na ... Prvostopenjsko sodišče je sprejelo izpovedbo kriminalista in ugotovilo, da se je kriminalist na ... tistega dne nahajal naključno (49. točka obrazložitve sodbe). Takšno oceno sprejema tudi pritožbeno sodišče (14. in sl. točke obrazložitve sodbe).

24. Temelj dokazne ocene je, da U. Z. izpoveduje v bistvenih okoliščinah enako in skladno z razpoložljivim listinskim gradivom, pri čemer je sodišče razumno presodilo tudi zaznana odstopanja v njegovih izpovedbah. Posebej pomembno je, da je sodišče dokazni postopek vodilo tudi v smeri preverjanja razlogov, zaradi katerih kriminalisti svojih opažanj niso beležili sproti (49. in 50. točka obrazložitve). V vloženih zahtevah je sicer mogoče prepoznati ostro nestrinjanje z dokazno oceno in dejanskimi zaključki v pravnomočni sodbi. Vendar pa dokazni oceni nižjih sodišč ni mogoče odreči nerazumnosti ali ji celo pripisati samovoljnosti. Prav tako ni mogoče trditi, da je sodišče nekritično izhajalo iz domneve zakonitega delovanja policije, ampak je izvedlo obsežen dokazni postopek o policijskih aktivnostih v obravnavani zadevi. Več od kontradiktornega zaslišanja policista, ki je osebno sodeloval v aktivnostih policije in tudi osebno zaznal ključne okoliščine, ter izčrpne dokazne ocene njegove izpovedbe in razpoložljivega gradiva sodišče obrambi niti ni moglo zagotoviti. Zato tudi ne držijo očitki, da je sodišče opustilo presojo zakonitosti delovanja policije, in tudi ne, da ni zagotovilo skrbnega sodnega varstva pravic osumljencev v predkazenskem postopku. Od te točke naprej je mogoče navedbe vložnikov razumeti le še kot nestrinjanje z dejanskimi ugotovitvami sodišč, s katerimi pa v zahtevi za varstvo zakonitosti ne morejo uspeti.

Glede drugih zatrjevanih kršitev pravic obrambe

25. Vložniki posebej izpostavljajo zlasti ravnanje predsednice senata okrožnega sodišča, ki je obrambi prepovedala, da bi kriminalistoma U. Z. in N. E. postavljala vprašanja, na katera sta že odgovarjala na predobravnavnem naroku med dokazni postopkom zaradi odločanja o zahtevah za izločitev dokazov. Njuni izpovedbi s predobravnavnega naroka sta bili na glavni obravnavi poslušani. Vložniki svoj očitek kršitev pravic obrambe opirajo zlasti na pomen senatnega sojenja in načela neposrednosti.

26. Pritožbeno sodišče je na te očitke odgovorilo v 20. in sledečih točkah obrazložitve. Pri tem se je oprlo na zakonsko ureditev, po kateri je zbiranju dokaznega gradiva o ekskluzijskih zahtevkih namenjen predobravnavni narok. Takšno izhodišče je pravilno. Iz vloženih zahtev izhaja, da so vložniki glavno obravnavo razumeli kot priložnost za ponovitev dokaznega postopka v zvezi z ugotavljanjem (ne)dovoljenosti dokazov, ki ga je sodišče že izvedlo, in torej kot svojevrstno pravno sredstvo. Trditve o kršitvah pravic obrambe bi zato bilo mogoče razumeti kot nestrinjanje z dejanskimi ugotovitvami o ravnanju policije v predkazenskem postopku, vendar jih je mogoče obravnavati tudi kot zatrjevanje nezadostnega sodnega varstva pri odločanju o ekskluzijskih zahtevkih. Upoštevajoč, da 285.d in 285.e člen ZKP celovito urejata postopek odločanja o ekskluzijskih zahtevkih, bi bilo mogoče temu očitku slediti le, če bi bilo sodno varstvo, kot je bilo zagotovljeno na predobravnavnem naroku, nezadostno zaradi kršitev pravic obrambe v fazi predobravnavnega naroka in pri odločanju o pritožbi zoper odločitev o zahtevi za izločitev dokazov. Tega pa vložniki niti ne zatrjujejo, četudi izpostavljajo, da je odločitev o izločitvi dokazov sprejela predsednica senata sama. Vendar pa ni videti, v čem naj bi zakonska določitev predsednice senata kot funkcionalno pristojne za odločanje o ekskluzijskih zahtevkih na prvi stopnji bila v neskladju s četrtim odstavkom 15. člena, 23. členom ali 29. členom Ustave. Zato zgolj zaradi tega, ker predsednica senata na glavni obravnavi ni dovolila ponovitve dokaznega postopka o (ne)dovoljenosti dokazov, ni mogoče govoriti o pomanjkljivem sodnem varstvu in ne o kršitvah pravic obrambe.

27. Odločitve o zavrnitvi dokaznih predlogov je prvostopenjsko sodišče obsežno obrazložilo v 69. - 73. točki obrazložitve, višje sodišče pa se je do pritožbenih navedb opredelilo v 23. točki obrazložitve sodbe. Izhodišča za odločanja o dokaznih predlogih v okviru 29. člena Ustave so znana (povzeta, npr. v odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije U-I-271/08 z dne 24. 3. 2011, 16. točka obrazložitve): (i) sodišče glede na načelo proste presoje dokazov samo odloča o tem, katere dokaze bo izvedlo in kako bo presojalo njihovo verodostojnost; (ii) sodišče ni dolžno izvesti vsakega dokaza, ki ga predlaga obramba; (iii) predlagani dokaz mora biti pravno upošteven; (iv) obramba mora obstoj in pravno upoštevnost predlaganega dokaza utemeljiti s potrebno stopnjo verjetnosti; (v) v dvomu je vsak dokazni predlog v korist obdolženca, sodišče ga mora izvesti, razen če je očitno, da dokaz ne more biti uspešen. Sodišče je dolžno izvesti dokaz v korist obdolženca, če obramba (izrecno) predlaga izvedbo dokaza in zadosti svojemu dokaznemu bremenu glede obstoja in materialnopravne upoštevnosti dokaza. Kakor hitro je izkazano, da bi iz nekega dokaza izhajal dvom, ki bi zaradi domneve nedolžnosti imel za posledico oprostilno sodbo, mora sodišče tak dokazni predlog sprejeti in poskrbeti, da bo ta vidik kazenske zadeve popolnoma raziskan. Odločitev o dokaznem predlogu sprejme sodišče na podlagi vestne, specifične in konkretne dokazne ocene.

28. Vložniki v svojih zahtevah določno zatrjujejo kršitev meril odločanja o dokaznih predlogih glede (i) zavrnitve izvedenca cestnoprometne stroke (zahteva zagovornikov obsojenega B. B., str. 10 in sl.); (ii) zaslišanja D. L. (zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 4 in sl.); (iii) zavrnitev postavitve izvedenca grafološke stroke glede podpisa na zapisniku o zasegu predmetov (pravilneje: za forenzično preiskovanje pisav; zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 6); (iv) zavrnitve poizvedb na Policiji o uporabi določenih vozil (zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 6-7); in (v) zavrnitev postavitve izvedenca o GPS napravi, najdeni na vozilu strica obsojenca A. A. (zahteva zagovornika obsojenega A. A., odvetnika Ž. Podobnika, str. 7).

29. Glede zatrjevane kršitve o zavrnitvi izvedenca cestnoprometne stroke je prvostopenjsko sodišče podalo razloge v 71. točki (v zvezi z 136. in 137. točko) obrazložitve, višje sodišče pa je na pritožbene navedbe odgovorilo v 41. in 42. točki obrazložitve sodbe. Sodišče prve stopnje je dejansko stanje v celoti ugotovilo z drugimi dokazi (izpovedbami policistov), ne da bi ob tem zaznalo potrebo po dodatnih strokovnih znanjih, ki jih lahko ponudi izvedenec. Takšna odločitev je v skladu z merili odločanja o dokaznih predlogih in pogojih za postavitev izvedenca (258. člen ZKP). Navedbe vložnika tako ne presegajo uveljavljanja dejanskih napak pravnomočne sodbe.

30. O zavrnitvi ostalih dokaznih predlogih se je prvostopenjsko sodišče opredelilo v 70. točki obrazložitve sodbe (str. 50 - 52 in 56). Razlogi, ki jih je sodišče podalo, kažejo, da je dokazne predloge zavrnilo kot nepotrebne (ker je pomembna dejstva že ugotavljalo z drugimi dokazi: tako o izvedencu za preiskovanje pisave na zapisniku o zasegu predmetov in o poizvedbah o vozilih, ki jih je obsojeni A. A. navajal med zagovorom), kot nepomembne (ker dejstva, na katera merijo predlogi, po oceni sodišča niso bila pomembna: tako o pregledu GPS preiskave, najdene na vozilu strica obsojenega A. A.) ali kot nekonkretizirane (ker torej obramba dokaznih predlogov ni oblikovala skladno z merili 29. člena Ustave: tako o zavrnitvi zaslišanja D. L., zaradi vpogledovanja v osebne podatke obsojenega B. B.). Razloge iz 70. točke sodbe je sodišče določno vpelo v oceno utemeljenosti temeljne teze, da naj bi slovenska policija nezakonito izvajala tajno opazovanje po 22. 7. 2017, vključno z oceno zagovora obsojenega A. A. (64. - 65. točka obrazložitve sodbe) in postopka zasega predmetov obsojenemu A. A. (96. točka obrazložitve sodbe).

31. Oba zagovornika obsojenega A. A. kršitev pravic obrambe prepoznavata tudi v odločitvi pritožbenega sodišča, da ne opravi pritožbene obravnave in ne zasliši D. L. Predlog za zaslišanje D. L. je obramba obsojenega A. A. oprla na izjave D. L. v drugem, ločenem kazenskem postopku, da pozna (domnevno nezakonit) način dela kriminalista U. Zepiča. Odločitev, ali opraviti pritožbeno obravnavo ali ne (380. člen ZKP), je najprej odvisna od ocene višjega sodišča, ali je treba pritožbeno obravnavo izvesti zaradi presoje očitkov zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Vendar pa je mogoče razloge, ki jih je podalo višje sodišče, presojati tudi na podlagi meril odločanja o dokaznih predlogih. Dokazni predlog je zagovornik podal po izreku obsodilne sodbe. Ne glede na to, da so za to obstajali objektivni razlogi, ki jih je v pritožbi navedel zagovornik obsojenega A. A., je zaradi te okoliščine breme obrambe o upoštevnosti predlaganega dokaza višje (gl. sklep Vrhovnega sodišča RS Kp 5/2005 z dne 2. 11. 2005), pritožbeno sodišče pa bo dokazni predlog obravnavalo v okviru presoje očitkov zmotno ali nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja (npr. sodbi Vrhovnega sodišča RS I Ips 97133/2010-177 z dne 4. 2. 2016; I Ips 37381/2013-146 z dne 12. 5. 2016). Upoštevati je namreč treba, da je prvostopenjsko sodišče že podalo celovito, zaokroženo dokazno oceno - v tem primeru tudi izpovedbe policista U. Zepiča in njegove verodostojnosti, na kar sicer meri predlagani dokazni predlog. Višje sodišče je v 18. točki obrazložitve sodbe izhajalo prav iz teh izhodišč in dokazni predlog obravnavalo skupaj s presojo pritožbenih navedb glede zakonitosti delovanja policije med 22. 7. 2017 in 20. 11. 2017 (14. in sledeče točke obrazložitve sodbe). Zato je pritožbeno sodišče ob zavrnitvi dokaznega predloga izhajalo iz ustaljenih meril odločanja o dokaznih predlogih v pritožbi in svojo odločitev - smiselno o nepotrebnosti predlaganega dokaza - tudi ustrezno obrazložilo.

32. Druge kršitve v zvezi z dokaznimi predlogi (zlasti zahteva odvetnika T. Hrena, tudi zahteva odvetnika Ž. Podobnika, str. 7 -8) so same zase premalo konkretizirane. Vložnika ne pojasnita, katerih meril odločanja o dokaznih predlogih naj sodišče ne bi upoštevalo pri njihovi zavrnitvi in izražata kvečjemu nestrinjanje z oceno relevantnosti ali uspešnosti dokaznih predlogov. Vložnika sicer zatrjujeta, da je zavračanje obrambnih dokaznih predlogov izraz pristranskega vodenja postopka, vendar pa - v odsotnosti ugotovljenih kršitev pravic obrambe - sprejemanje za obrambo neugodnih odločitev še ne pomeni, da je sodišče pristransko. Pomembno je, da je imela obramba realne možnosti oblikovati svoje dokazne predloge, sodišče pa se je - ob vestni, specifični in konkretni dokazni oceni - nanje odzvalo. Razlogi, ki jih je podalo prvostopenjsko sodišče v 70. točki obrazložitve sodbe, ne potrjuje teze vložnikov, da je sodišče izhajalo iz domneve krivde, ker ni dopuščalo dokazov obrambe, še manj, da je ravnalo samovoljno. Prvostopenjsko sodišče je stališča o dokaznih predlogih obrambe (ki jih sprejema tudi pritožbeno sodišče v 23. točki obrazložitve sodbe) oblikovalo skladno z zgoraj navedenimi merili 29. člena Ustave.

O razlogih sodbe višjega sodišča in kršitvah po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP

33. Zlasti zagovornik obsojenega A. A., odvetnik T. Hren, sodbi višjega sodišča očita, da se na pritožbene navedbe odziva pavšalno in s pomensko praznimi floskulami. Vendar pa je iz sodbe višjega sodišča določno prepoznati, da se je s pritožbenimi razlogi vloženih pritožb obeh zagovornikov seznanilo in nanje ustrezno odgovorilo. Dolžnost pritožbenega sodišča ni ponavljati niti parafrazirati stališč prvostopenjskega sodišča, če se z njimi strinja, ampak zadošča, da se nanje sklicuje in tako izkaže, da je pritožbene navedbe presodilo (med zadnjimi, sodba Vrhovnega sodišča RS I Ips 56417/2012 z dne 7. 12. 2017). Temu merilu, četudi ob obilnem sklicevanju na prvostopenjsko sodbo, je pritožbeno sodišče zadostilo (glej točke 9, 10, 12, 14, 15, 17, 19, 23, 24, 26, 28, 32 - 34, 36 - 38, 42 obrazložitve sodbe pritožbenega sodišča).

34. In končno, zagovornik obsojenega A. A., odvetnik T. Hren, očita pritožbenemu sodišču različna merila pri odločanju o stroških postopka in pri presoji primernosti denarne kazni. Očitek se nanaša na stališče, ki ga je pritožbeno sodišče oblikovalo glede pritožbenih navedb o domnevnem nasprotju v prvostopenjski sodbi, s katero je sodišče hkrati obsojenega A. A. oprostilo stroškov postopka in mu izreklo denarno kazen. Glede na to, da se pravni podlagi za odločitev o denarni kazni (v tem primeru drugi odstavek 45. člena KZ-1) oziroma za odločitev o stroških postopka (oziroma oprostitvi plačila na podlagi četrtega odstavka 95. člena ZKP) pomembno razlikujeta, različna dejanska podlaga (v tem primeru ogroženost preživljanja obsojenca, na katerem temelji odločba o oprostitvi stroškov) sama po sebi ne vzbuja pomislekov. Vložnikove navedbe pa podlage za drugačno presojo niti ne ponujajo.

35. Vrhovno sodišče je na tej podlagi zahteve za varstvo zakonitosti zavrnilo na podlagi prvega odstavka 425. člena ZKP.

36. Odločbo o stroških je sprejelo na podlagi 98.a člena ZKP, ob smiselni uporabi četrtega odstavka 95. člena ZKP, upoštevajoč razpoložljive podatke o premoženju obeh obsojencev.

37. Za odločitev v delu, ki se nanaša na kazniva dejanja iz I. in II. točke izreka pravnomočne sodbe, so glasovali Branko Masleša, Barbara Zobec, mag. Kristina Ožbolt in Nataša Smrekar. Odločitev glede kaznivega dejanja obsojenega B. B. iz III. točke izreka pravnomočne sodbe je bila sprejeta soglasno. Dr. Primož Gorkič je v delu, ki se nanaša na I. in II. točko izreka pravnomočne sodbe, napovedal ločeno mnenje.

LOČENO MNENJE VRHOVNEGA SODNIKA DR. PRIMOŽA GORKIČA

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 149a, 149a/1, 258d, 258e

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.