VSRS Sodba I Ips 46459/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-05-20

Barbara Zobec (preds.), Branko Masleša (poroč.), dr. Mile Dolenc, dr. Primož Gorkič, mag. Kristina Ožbolt

poslovna goljufija - preslepitev - opis kaznivega dejanja - zakonski znaki kaznivega dejanja - kršitev kazenskega zakona

Okoliščina, da nek gospodarski subjekt posluje tako, da ima v nekem obdobju, za katerega je tudi sicer značilna plačilna nedisciplina, težave s plačilno sposobnostjo, ne pomeni nujno, da so imeli njegovi predstavniki pri sprejemanju obveznosti svoje poslovne partnerje namen preslepiti.

I. Zahtevama za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijana pravnomočna sodba spremeni tako, da se obsojena A. A. in B. B. iz razloga po 1. točki 358. člena Zakona o kazenskem postopku

1. A. A. pri opravljanju gospodarske dejavnosti, pri sklenitvi posla preslepil drugega s prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene in s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo izpolnjene, zaradi celotne neizpolnitve obveznosti pa je nastala za stranko premoženjska škoda, s tem, ko je

kot samostojni podjetnik A. s.p., s sedežem na naslovu ..., v decembru 2010, v ..., s C. C. kot predstavnikom družbe H. d.o.o., proizvodnja in trgovska družba, Košnica pri Celju 28/j, sklepal dogovor za obnovitev poslovnega sodelovanja in pri tem z obljubami o plačilu in s prikrivanjem okoliščin o lastni plačilni nesposobnosti, da ni zmožen redno plačevati vseh svojih obveznosti, zaradi česar ima odprte obveznosti do večih svojih dobaviteljev, ki plačilo terjajo tudi v izvršilnih postopkih in da ima občasno tudi blokiran transakcijski račun, kar vse je C. C. zamolčal, preslepil C. C., da je ta v škodo družbe H. d.o.o. pristal na dobavo blaga z odlogom plačila 60 dni, na podlagi tega dogovora in danih naročil pa mu je družba H. d.o.o. nato v obdobju od 8. 12. 2010 do 4. 1. 2011 dobavljala izolacijski material in sicer po dobavnici št. 526 z dne 8. 12. 2010 za 1.658,88 EUR, po dobavnici 542 z dne 14. 12. 2010 za 3.443,16 EUR, po dobavnici št. 551 z dne 22. 12. 2010 za 1.622,70 EUR in po dobavnici št. 3 z dne 04. 01. 2011 za 3.994,56 EUR in za dobavljeni material izdala račune št. 526/2010, št. 542/2010, št. 551/2010 in št. 03/2011, ki pa jih A. A. ni poravnal ne v plačilnem roku, niti kasneje, pa čeprav je še opravljal dejavnost in je ustvarjal prihodke, je pri poplačilu dejal prednost drugim obveznostim, pa čeprav je material družbe H. d.o.o. predstavljal osnovno surovino za opravljanje dejavnosti, z opisanim pa je družbi H. d.o.o. povzročil za 10.719,30 EUR premoženjske škode;

2. A. A. in B. B. z zavestnim sodelovanjem pri storitvi, pri opravljanju gospodarske dejavnosti, pri sklenitvi in pri izvajanju posla preslepila drugega s prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene in s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo izpolnjene, zaradi delne neizpolnitve obveznosti pa je za stranko nastala premoženjska škoda, s tem, ko sta

A. A. kot soposlovodeča oseba družbe A. d.o.o. in B. B. kot formalni direktor družbe I. d.o.o., ... in kot tak tudi pooblaščen za razpolaganje s sredstvi na račun družbe, skupaj, C. C. in D. D. kot predstavnikoma družbe H., d.o.o., v začetku leta 2012, v ..., predlagala, da bi družba H. d.o.o. pod že dogovorjenimi plačilnimi pogoji z odlogom plačila 60 dni, izolacijski material dobavljala družbi I., d.o.o., pri tem pa sta zatrjevala, da so bile s s.p.-jem A. A. s katerim so predhodno poslovno sodelovali težave, da bo z družbo lažje poslovno sodelovati, da imata dogovorjen posel ter tudi, da bo družba I. d.o.o. poravnala tudi dolgove samostojnega podjetnika A. A. do družbe H. d.o.o., s tem pa sta jih preslepila, da sta kljub neplačanim obveznostim A. A. kot samostojnega podjetnika, pristala na poslovno sodelovanje pod že dogovorjenimi pogoji, saj naj bi na ta način družba H. d.o.o. prišla tudi do poplačila dolga A. A. s.p., na podlagi tega dogovora in naročil pa je nato družba H. d.o.o. v obdobju od 17. 1. 2012 do dne 15. 1. 2013 družbi I. d.o.o. izdobavljala izolacijski material in sicer po dobavnici št. 39 z dne 31. 1. 2012 v znesku 3.876,57 EUR, po dobavnici št. 49 z dne 20. 2. 2012 v znesku 457,77 EUR, po dobavnici št. 60 z dne 6. 3. 2012 v znesku 855,22 EUR, po dobavnici št. 122 z dne 8. 5. 2012 v znesku 80,70 EUR, po dobavnici št. 214 z dne 25. 7. 2012 v znesku 526,73 EUR, po dobavnici št. 240 z dne 14. 8. 2012 v znesku 484,34 EUR, po dobavnici št. 272 z dne 12. 9. 2012 v znesku 3.067,37 EUR, po dobavnici št. 288 z dne 19. 9. 2012 v znesku 762,87 EUR, po dobavnici št. 306 z dne 2. 10. 2012 v znesku 301,29 EUR, po dobavnici št. 330 z dne 19. 10. 2012 v znesku 672,77 EUR, po dobavnici št. 345 z dne 7. 11. 2012 v znesku 1.849,26 EUR, po dobavnici št. 352 z dne 14. 11. 2012 v znesku 1.512,52 EUR in po dobavnici št. 8 z dne 15. 1. 2013 v znesku 1.411,78 EUR, za dobavljeni material pa je družba H. d.o.o. vsakič izdala račun in sicer št. 440/2011 z dne 16. 12. 2011, št. 17/2012, z dne 17. 1. 2012, št. 39/2012, z dne 31. 1. 2012, št. 49/2012, z dne 20. 2. 2012, št. 60/2012, z dne 6. 3. 2012, št. 122/2012, z dne 8. 5. 2012, št. 214/2012, z dne 25. 7. 2012, št. 240/2012, z dne 14. 8. 2012, št. 272/2012, z dne 12. 9. 2012, št. 288/2012, z dne 19. 9. 2012, št. 306/2012, z dne 2. 10. 2012, št. 330/2012, z dne 19. 10. 2012, št. 345/2012, z dne 7. 11. 2012, št. 352/2012, z dne 14. 11. 2012, št. 8/2013, z dne 15. 1. 2013 ter št. 137/2013, z dne 4. 7. 2013, ki pa so bili poravnani le delno v višini 10.795,08 EUR, čeprav sta vseskozi obljubljala plačilo, z delnimi plačili, ki so se vršila z zamudo in ko se delno pokrivala dolg, pa sta ohranjala poslovni odnos, ki je družbi zagotavljal dobavo osnovne surovine za opravljanje dejavnosti, iz katere je družba ustvarjala prihodke, s tem pa sta ustvarjala vtis o resnosti njunih obljub za plačilo, zaradi česar v družbi H. d.o.o. niso podvomili v plačilo in so še naprej dobavljali material, vendar pa računov v preostalem znesku 14.227,82 EUR nista poravnala, kljub temu, da sta ves čas obljubljala plačilo, družba pa je poslovala in je ustvarjala prihodke, vendar sta v času zapadlosti teh računov plačevala druge obveznosti, prav tako pa tudi nista poravnala dolga A. A. s.p., z opisanim dejanjem pa sta družbi H. d.o.o. povzročila za 14.227,82 EUR premoženjske škode,

- obsojeni A. A. z dejanjem pod točko 1 kaznivo dejanje poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena Kazenskega zakonika (KZ-1) in z dejanjem pod točko 2 kaznivo dejanje poslovne goljufije v sostorilstvu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1 in

- obsojeni B. B. z dejanjem pod točko 2 kaznivo dejanje poslovne goljufije v sostorilstvu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1.

II. Po tretjem odstavku 105. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) se družbo H. d.o.o., ..., z njenim premoženjskopravnim zahtevkom napoti na pravdo.

III. Po prvem odstavku 96. člena ZKP stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP, potrebni izdatki obsojencev ter potrebni izdatki in nagrada njunih zagovornikov obremenjujejo proračun.

1. Okrožno sodišče v Murski Soboti je obsojenega A. A. spoznalo za krivega storitve kaznivih dejanj poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) in kaznivega dejanja poslovne goljufije v sostorilstvu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1. Za kaznivo dejanje po 228. členu KZ-1 mu je določilo kazen sedmih mesecev zapora, za kaznivo dejanje po 228. členu KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1 pa kazen osmih mesecev zapora, ter mu na podlagi prvega odstavka 53. člena KZ-1 v zvezi s 3. točko drugega odstavka 53. člena KZ-1 določilo enotno kazen enega leta in dveh mesecev zapora s preizkusno dobo enega leta. Obsojenega B. B. je spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja poslovne goljufije v sostorilstvu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1. Po 57. in 58. členu KZ-1 je obsojencema izreklo pogojni obsodbi. Določilo mu je kazen osmih mesecev zapora s preizkusno dobo dveh let in z dodatnim pogojem po tretjem odstavku 57. člena KZ-1, da v roku enega leta po pravnomočnosti sodbe oškodovani družbi H. d.o.o., ..., plača znesek 7.113,91 EUR, sicer mu bo pogojna obsodba lahko preklicana. Na podlagi prvega odstavka 95. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) je obsojenemu B. B. naložilo povrnitev polovice stroškov kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP ter sodno takso. Na podlagi četrtega odstavka 95. člena ZKP je obsojenega A. A. oprostilo povrnitve stroškov kazenskega postopka iz 1. do 6. točke drugega odstavka 92. člena ZKP. Na podlagi prvega in tretjega odstavka 95. člena ZKP je vsakemu obsojencu naložilo plačilo ½ potrebnih izdatkov oškodovane družbe H. d.o.o., in vsakemu ½ potrebnih izdatkov ter nagrade njenega pooblaščenca. Na podlagi prvega in drugega odstavka 105. člena ZKP je odločilo, da sta obsojenca dolžna oškodovani družbi H. d.o.o. nerazdelno povrniti premoženjskopravni zahtevek v znesku 14.227,82 EUR, s preostalim delom zahtevka pa je oškodovano družbo napotilo na pravdo.

2. Višje sodišče v Mariboru je pritožbi zagovornikov obsojencev kot neutemeljeni zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Obsojenemu B. B. je naložilo plačilo sodne takse, obsojenega A. A. pa je plačila stroškov pritožbenega postopka oprostilo.

3. Zahtevi za varstvo zakonitosti vlagata zagovornika obsojencev. Odvetnik Jože Korpič, zagovornik obsojenega A. A., zahtevo vlaga zaradi bistvenih kršitve določb kazenskega postopka po prvem in drugem odstavku 371. člena ZKP ter kršitev kazenskega zakona. Predlaga, da Vrhovno sodišče zahtevi ugodi in razveljavi sodbo sodišča druge stopnje ter zadevo vrne višjemu sodišču v ponovno odločanje, ali razveljavi obe sodbi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Odvetnik Danilo Hari, zagovornik obsojenega B. B., zahtevo vlaga zaradi kršitve kazenskega zakona in bistvene kršitve določb kazenskega postopka. Predlaga, da Vrhovno sodišče izpodbijani sodbi „razveljavi“ in obsojenca oprosti obtožbe.

4. Vrhovni državni tožilec Hinko Jenull je skladno z drugim odstavkom 423. člena ZKP odgovoril na zahtevi za varstvo zakonitosti in ju ocenil kot neutemeljeni. Zagovornik obsojenega A. A. uveljavlja kršitev po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP, vendar njegove navedbe o tem, da je bil obsojenec prepričan, da bo od družb I., M. d.d. in J. d.d. dobil plačane terjatve, predstavljajo zgolj poskus izpodbijanja pravnomočno ugotovljenega dejanskega stanja, kar s tem izrednim pravnim sredstvom ni dovoljeno (drugi odstavek 420. člena ZKP). Pritožbeno sodišče je ustrezno odgovorilo na očitke o nekonkretiziranosti preslepitvenega namena v opisu kaznivih dejanj. Obsojencu se namreč očita prikrivanje okoliščin o lastni plačilni nesposobnosti, kar predstavlja jasno obliko izvršitvenega dejanja preslepitve. Prav tako ni podana kršitev določb kazenskega postopka glede prisojenega premoženjskopravnega zahtevka. Prijava terjatve v stečajno maso ne predstavlja pogoja za uveljavljanje premoženjskopravnega zahtevka v kazenskem postopku. Tudi zagovornik obsojenega B. B. pod videzom uveljavljanja kršitve iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP izpodbija okoliščine dejanske narave, ki se tičejo obsojenčeve vloge pri sklepanju poslov in zunanjih faktorjev, ki naj bi privedli do neplačevitosti. Glede konkretizacije očitka preslepitve in obstoja poslovne goljufije tudi pri tem obsojencu velja, da ne gre za golo zavezo in zagotavljanje izpolnitve, pač pa za očitano (in obrazloženo) zatrjevanje o že dogovorjenih poslih, da bo družba I. d.o.o. poravnavala tudi dolgove samostojnega podjetnika A. A. do družbe H. d.o.o. Gre za navedbe, ki ne predstavljajo le običajnih obljub plačila, ampak ustvarjajo vtis resnosti, s čimer je preslepitveni namen konkretiziran. Predlaga zavrnitev zahtev za varstvo zakonitosti.

5. Vrhovno sodišče je odgovor vrhovnega državnega tožilca na podlagi drugega odstavka 423. člena ZKP poslalo obsojencema in njunima zagovornikoma. Zagovornik obsojenega A. A. se je o odgovoru izjavil in vztrajal pri navedbah in predlogu iz zahteve za varstvo zakonitosti.

6. Oba zagovornika uveljavljata kršitev kazenskega zakona, ker dejanji, ki se očitata obsojencema, nista kaznivi dejanji. Menita, da izpodbijana sodba odstopa od prakse Vrhovnega sodišča (sodba I Ips 93283/2010 z dne 21. 9. 2017 in naslednje), po kateri za konkretizacijo očitka preslepitve ne zadošča gola zaveza, da bodo obveznosti izpolnjenje, pa do tega kasneje ne pride. Iz opisov kaznivih dejanj izhaja le, da sta se obsojenca dogovarjala za poslovno sodelovanje, do izpolnitve (vseh) prevzetih obveznosti pa kasneje ni prišlo. Zagovornika menita, da sta bila obsojenca obsojena za dejanje, ki ni kaznivo dejanje, in na tej podlagi utemeljujeta kršitev materialnega zakona.

8. S sodbo I Ips 93283/2010 je Vrhovno sodišče zavzelo jasno stališče o konkretizaciji zakonskih znakov kaznivega dejanja poslovne goljufije ter odstopilo od prejšnje prakse, po kateri je za uresničitev zakonskih znakov tega kaznivega dejanja v določenih primerih zadoščalo že, če je opis v povezavi z abstraktnim delom vseboval navedbo, da se je dolžnik zavezal, da bo obveznosti izpolnil in/ali obljubljal plačilo, pa do izpolnitve obveznosti ob dospelosti ni prišlo. Za uresničitev zakonskega znaka preslepitve skladno z novim stališčem tak opis ne zadošča, saj v njem niso navedene okoliščine, na podlagi katerih je ravnanje mogoče razločiti od običajne neizpolnitve pogodbenega razmerja. Da neizpolnitev civilnopravne zaveze pomeni tudi izvršitev kaznivega dejanja, mora opis vsebovati navedbo okoliščin, na podlagi katerih je mogoče razumno sklepati, da je obdolženec s tem, ko se je dogovoril za obliko in pogoje poslovnega sodelovanja in obljubljal plačilo, preslepil predstavnike oškodovane družbe. To storilčevo zavest, da kljub danim pogodbenim zavezam in obljubam do izpolnitve obveznosti ne bo prišlo, lahko izpeljujemo le iz dejanskih okoliščin, ki zanesljivo in izkustveno kažejo na obstoj zakonskega znaka preslepitve. Takšna konkretizacija preslepitve spada v tenor obtožnega akta oziroma izrek sodbe, ne pa njeno obrazložitev.

9. Iz opisa dejanja, ki se v izreku sodbe A. A. očita pod točko 1, izhaja, da je obsojenec posle z oškodovano družbo sklepal v času, ko ni bil zmožen redno plačevati svojih obveznosti, zaradi česar je imel odprte obveznosti do več dobaviteljev, ki so plačilo terjali tudi v izvršilnih postopkih, in je imel občasno blokiran transakcijski račun, kar je predstavniku oškodovane družbe zamolčal, s čimer naj bi slednjega preslepil, da je ta pristal na dobavljanje blaga. Tak očitek za konkretizacijo zakonskega znaka preslepitve ne zadošča.

10. Bistven za uresničitev znaka preslepitve je opis konkretne okoliščine, iz katere je mogoč sklep, da gre za védenje oziroma zavest storilca, da kljub danim pogodbenim zavezam in obljubam do izpolnitve obveznosti ne bo prišlo. Med preslepitvijo in zmotno predstavo o okoliščinah posla mora obstajati vzročna zveza. Okoliščina, da nek gospodarski subjekt posluje tako, da ima v nekem obdobju, za katerega je tudi sicer značilna plačilna nedisciplina, težave s plačilno sposobnostjo, ne pomeni nujno, da so imeli njegovi predstavniki pri sprejemanju obveznosti svoje poslovne partnerje namen preslepiti. Sklepanje poslov pod takimi pogoji samo po sebi ne utemeljuje zakonskega znaka preslepitve, saj ni nujno, da se je obsojenec ob sklenitvi novega posla zavedal, da ta, kljub težavam, ne bo mogel biti izpolnjen. Ni namreč nujno, da so težave pri poslovanju ali plačilni sposobnosti trajne narave. Poslovanje gospodarskih subjektov je dinamično in težave s plačilno sposobnostjo pri subjektu, ki s poslovanjem nadaljuje, lahko tudi prenehajo. Če naj očitek preslepitve temelji na tem, da je obsojenec oškodovancu zamolčal slabo finančno stanje svojega podjetja, mora iz opisa jasno izhajati, da so bili poslovanje, finančno stanje ali likvidnost tako slabi, da je že iz tega dejstva mogoče sklepati na to, da je obsojenec ravnal s preslepitvenim namenom, ker se je ob podaji obljube zavedal, da obveznosti ne bo mogoče izpolniti.

11. V opisu dejanja kaznivega dejanja pod točko 1 ni opisana plačilna nesposobnost, ki bi bila take narave, da bi sama po sebi že utemeljila obsojenčev preslepitveni namen. Da bi bilo mogoče iz opisanega ravnanja sklepati na obsojenčev preslepitveni namen, bi moralo iz opisa nedvomno izhajati, da so bile težave s plačilno nesposobnostjo take, da se je obsojenec zavedal, da sprejetih obveznosti ne bo plačal. S pavšalnim sklicevanjem na plačilne težave in izvršilne postopke, pri čemer v opisu ni navedeno, kakšen je bil njihov obseg in kakšno časovno obdobje so trajali, ter s sklicevanjem na blokade računa, pri čemer že iz opisa izhaja, da te niso bile trajne, zakonskega znaka preslepitve ni mogoče konkretizirati. To posebej velja zato, ker je v opisu hkrati navedeno, da obsojenec računov za dobavljeni material ni poravnal, čeprav je dejavnost opravljal in ustvarjal prihodke.

12. Za presojo preslepitvenega namena ni bistveno le, v kakšnem stanju je podjetje v trenutku, ko so obveznosti obljubljene, ampak tudi to, ali je lahko obsojenec predvideval, da bo s poslovnimi odločitvami ali pričakovanimi plačili s strani dolžnikov podjetje spet poslovalo na način, ki bo omogočalo plačevanje prevzetih obveznosti. Te okoliščine iz opisa sicer ne izhajajo, ampak obsojenec se je skliceval na pričakovanje, da bo od podjetja M. d.d. prejel plačilo dolga v višini 80.000,00 EUR, od svojega dolžnika, podjetja I. d.d., pa je kmalu po sklenitvi posla z oškodovano družbo prejel solastniški delež na nepremičnini v Uncu. Ni torej bistven (le) trenutek sklenitve posla z oškodovano družbo, pač pa tudi obsojenčevo pričakovanje, kako bo poslovanje njegovega podjetja potekalo v prihodnosti. Nenazadnje se obsojencu očita izvršitev kaznivega dejanja med decembrom 2010 in januarjem 2011, ko je gospodarstvo pestila huda kriza, ki je prizadela predvsem gradbeni sektor. Prevzemanje obveznosti na način, da se je pričakovalo plačilo s strani lastnih dolžnikov, je bilo za marsikatero podjetje edini način za nadaljevanje poslovanja.

13. Prav tako zakonski znak preslepitve ni konkretiziran v opisu dejanja pod točko 2 izreka. Obsojencema se očita, da sta v sostorilstvu kot direktor in soposlovodeča oseba družbe I. d.o.o. predstavnikom družbe H. d.o.o. navedla, da bo lažje poslovati z družbo, ki bo poravnala tudi že zapadle obveznosti samostojnega podjetnika. Plačila za material, dobavljen v letu 2012, sta plačevala z zamudo in le delno, s čimer sta ustvarjala vtis o resnosti obljub, da bo plačan celoten znesek. Dolgov v višini 14.227,82 EUR nista poravnala, čeprav je družba poslovala in ustvarjala prihodke, v istem obdobju pa sta plačevala druge obveznosti. Prav tako družba ni poravnala dolga samostojnega podjetnika.

14. Poudariti je treba, da je pri konkretizaciji zakonskega znaka preslepitve pri kaznivem dejanju ključno ravno to, da vsaka neizpolnjena civilnopravna obveznost še ne pomeni izvršitve navedenega kaznivega dejanja. V zgornjem opisu je sicer navedeno, da sta obsojenca obljubila plačati že nastali dolg samostojnega podjetnika, račune za nadaljnje dobave pa naj bi plačevala le deloma. Ne glede na to, da je v očitek o neplačevanju vpleten prejšnji dolg in kasnejše sprotno delno neplačevanje novih obveznosti, gre v osnovi pri opisanem dejanju še vedno za neizpolnitev obveznosti, za katere sta se zavezala, da bodo izpolnjene. Pripisovanje presplepitvenega namena neizpolnjevanju obveznosti, češ da sta obsojenca z delnimi plačili predstavnike oškodovane družbe spravljala v zmoto in ustvarjala vtis resnosti, zato nasprotuje načelnim izhodiščem, ki so Vrhovno sodišče vodila k spremembi sodne prakse. Zgolj na podlagi neplačil o preslepitvenem namenu obsojencev ni mogoče sklepati. Pri tem morebitne dodatne okoliščine, na podlagi katerih je sodišče v obrazložitvi utemeljevalo preslepitveni namen, ne morejo vplivati na zaključek, da je bil s sodbo kršen kazenski zakon v vprašanju, ali je dejanje, zaradi katerega se obsojenca preganjata, kaznivo dejanje. Sodišče je sicer zapisalo, da je bil namen obsojencev v ozadju prenos poslov na družbo Sititerm d.o.o., vendar bi morala biti ta okoliščina, da bi jo lahko presojali kot del očitka preslepitvenega namena v okviru kaznivega dejanja poslovne goljufije, navedena že v izreku sodbe.

15. Obsojenčeva zagovornika imata zato prav, ko navajata, da opisani dejanji nista kaznivi dejanje, zaradi česar je bil z izpodbijano sodbo kršen kazenski zakon v vprašanju, ali je dejanje, zaradi katerega se obsojenec preganja, kaznivo dejanje (1. točka 372. člena ZKP).

16. Vrhovno sodišče je glede na navedeno na podlagi prvega odstavka 426. člena ZKP, ne da bi se opredeljevalo do ostalih navedb vložnikov, zahtevama za varstvo zakonitosti ugodilo in izpodbijano pravnomočno sodbo spremenilo tako, da je obdolženega A. A. iz razloga po 1. točki 358. člena ZKP oprostilo obtožbe za kaznivo dejanje poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena KZ-1 in kaznivo dejanje poslovne goljufije v sostorilstvu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1, obdolženega B. B. pa oprostilo obtožbe za kaznivo dejanje poslovne goljufije v sostorilstvu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1. Izdaja oprostilne sodbe je imela za posledico spremembo odločb o premoženjskopravnem zahtevku in stroških kazenskega postopka. Vrhovno sodišče je zato gospodarsko družbo H. d.o.o. na podlagi tretjega odstavka 105. člena ZKP z njenim premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo. Po prvem odstavku 96. člena ZKP pa je stroške kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP in potrebne izdatke obsojencev (sedaj, po ugotovitvi zahtevam obdolžencev) ter potrebne izdatke in nagrado njunih zagovornikov naložilo v breme proračuna.

17. Vrhovno sodišče je odločitev sprejelo z večino glasov. Za oprostitev obsojenega A. A. za kaznivo dejanje poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena KZ-1 so glasovali sodnik in sodnici Barbara Zobec, mag. Kristina Ožbolt in dr. Mile Dolenc. Sodnika Branko Masleša in dr. Primož Gorkič sta glasovala za zavrnitev dela zahteve za varstvo zakonitosti zagovornika obsojenega A. A., ki se tiče navedenega kaznivega dejanja. Za oprostitev obsojencev za kaznivo dejanje poslovne goljufije v sostorilstvu po prvem odstavku 228. člena KZ-1 v zvezi z drugim odstavkom 20. člena KZ-1 so glasovali sodnika in sodnici Barbara Zobec, mag. Kristina Ožbolt, dr. Mile Dolenc in dr. Primož Gorkič. Sodnik Branko Masleša je glasoval za zavrnitev dela zahteve za varstvo zakonitosti zagovornika obsojenega A. A., ki se tiče navedenega kaznivega dejanja in zavrnitev zahteve za varstvo zakonitosti zagovornika obsojenega B. B.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 228, 228/1, 228/2

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 372, 372-1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.