VSRS Sklep I Up 169/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-08-25

UPRS (zunanji oddelek v Mariboru) Sklep II U 162/2021

Peter Golob (preds.), mag. Tatjana Steinman (poroč.), Andrej Kmecl

začasna odredba - izvolitev visokošolskega predavatelja - izvolitev v naziv izredni profesor - ustavitev postopka - tožba v upravnem sporu - zahteva za izdajo začasne odredbe - odložitvena začasna odredba - zavrnitev zahteve za izdajo začasne odredbe - izvršljivost odločbe po določbah Zakona o splošnem upravnem postopku - zavrnitev pritožbe

Odložitveno začasno odredbo je mogoče izdati le, če je v upravnem sporu izpodbijan akt, ki se izvršuje po določbah ZUP. Odločba Senata Univerze v Mariboru se ne izvršuje, saj z odločitvijo o zavrnitvi pritožbe pritožniku ni bila naložena nobena v upravnem postopku izvršljiva obveznost. Enako velja tudi za prvostopenjski sklep rektorja o ustavitvi postopka, saj s tem sklepom pritožniku ni bila naložena nobena obveznost, ki bi se lahko izvršila po določbah ZUP. Zato je pravilna presoja, da v primeru kot je obravnavani, predlagane odložitvene začasne odredbe ni mogoče izdati.

V primerih, ko se izpodbija odločbo, ki se ne izvršuje po ZUP, je sicer mogoče predlagati izdajo ureditvene začasne odredbe po tretjem odstavku 32. člena ZUS-1. Vendar pritožnik ni zahteval izdaje ureditvene začasne odredbe (tega tudi v pritožbi ne zatrjuje), pri čemer sodišče ureditveno začasno odredbo lahko izda le, če jo stranka izrecno predlaga in ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje ustrezno opredeli.

I. Pritožba tožeče stranke se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

II. Tožeča stranka je dolžna toženi stranki v 15 dneh od vročitve tega sklepa povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 74,66 EUR.

1. Tožnik je vložil tožbo zoper sklep Rektorja Univerze v Mariboru št. 711-7504/2021/15/531-TV z dne 3. 3. 2021 o ustavitvi postopka izvolitve tožnika v naziv izredni profesor za predmetno področje "gradbeništvo" in zoper odločbo Senata Univerze v Mariboru št. 711-7504/2021-O 17/515-MP z dne 28. 5. 2021 o zavrnitvi tožnikove pritožbe zoper rektorjev sklep. V tožbi predlaga odpravo obeh aktov.

2. Tožnik je hkrati s tožbo na podlagi 32. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) vložil tudi zahtevo za izdajo začasne odredbe, s katero je predlagal, naj sodišče do pravnomočne odločitve v tem postopku odloži izvršitev navedene odločbe Senata Univerze v Mariboru. Zaradi izvršitve akta naj bi mu nastala težko popravljiva škoda, ker mu zaradi dokončnosti izpodbijanih odločb grozi redna odpoved pogodbe o zaposlitvi.

3. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zahtevo za izdajo začasne odredbe zavrnilo, ker pogoji za izdajo odložitvene začasne odredbe iz drugega odstavka 32. člena ZUS-1 niso izpolnjeni, saj izdaja predlagane začasne odredbe ni mogoča. Pojasnilo je, da odločbe Senata Univerze v Mariboru ni mogoče šteti kot v upravnem sporu izpodbijani akt, ker se z njim ni odločalo o tožnikovi pravici oziroma obveznosti in, da je odložitveno začasno odredbo mogoče predlagati le, kadar se v upravnem sporu izpodbija odločba, ki se izvršuje po Zakonu o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP), sklep o ustavitvi postopka in odločba o zavrnitvi tožnikove pritožbe zoper ta sklep pa se ne izvršujeta. Poleg tega je sodišče prve stopnje presodilo tudi, da tožnik ni izkazal niti težko popravljive škode, ki bi neposredno izhajala iz izpodbijanega akta.

4. Tožnik (v nadaljevanju pritožnik) je zoper navedeni sklep sodišča prve stopnje vložil pritožbo, v kateri navaja, da jo vlaga iz vseh pritožbenih razlogov. Ne strinja se s stališčema, po katerem odločba Senata Univerze v Mariboru ni upravni akt, in da ne gre za upravni akt, ki se izvršuje po določbah ZUP. Navaja, da prav ta akt zaradi svoje dokončnosti predstavlja razlog za odločanje o prenehanju delovnega razmerja in da ima kot tak učinek izvršljivosti. Meni, da se z izpodbijanima aktoma odloča o tožnikovi človekovi pravici in temeljni svoboščini, za kar ni zagotovljenega drugega sodnega varstva. Sklicuje se na 4. in 5. člen ZUS-1, na 157. člen Ustave Republike Slovenije in na 190. člen Statuta Univerze v Mariboru. Ugovarja tudi presoji sodišča, da ni izkazal nastanka težko popravljive škode, saj je v zahtevi navajal, da bi mu z izvršljivostjo izpodbijanega sklepa prenehalo delovno razmerje, ki je edini vir dohodka. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep spremeni in ugodi predlagani začasni odredbi, podrejeno, naj sklep razveljavi in vrne zadevo v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.

5. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo Vrhovnemu sodišču predlaga, naj jo kot neutemeljeno zavrne in priglaša stroške.

7. Na podlagi drugega odstavka 32. člena ZUS-1 sodišče na tožnikovo zahtevo odloži izvršitev izpodbijanega akta do izdaje pravnomočne odločbe, če bi se z izvršitvijo akta tožniku prizadela težko popravljiva škoda. Po tretjem odstavku istega člena lahko tožnik iz razlogov iz prejšnjega odstavka zahteva tudi izdajo začasne odredbe za ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje, če se ta ureditev, zlasti pri trajajočih pravnih razmerjih, kot verjetna izkaže za potrebno.

8. Začasna odredba predstavlja nujen ukrep, s katerim sodišče, če so izpolnjeni z zakonom predpisani pogoji, začasno odloži izvršitev dokončnega upravnega akta oziroma začasno uredi stanje. Odločanje o začasni odredbi zahteva restriktiven pristop. Stranka, ki zahteva izdajo začasne odredbe, mora že v sami zahtevi konkretno navesti vse okoliščine in vsa dejstva, s katerimi utemeljuje nastanek in višino oziroma obliko škode, ter s stopnjo verjetnosti izkazati, da je takšna škoda za njo težko popravljiva. Na tožniku je torej tako trditveno kot dokazno breme.

9. Pritožnik je predlagal izdajo začasne odredbe, s katero naj sodišče zadrži izvršitev izpodbijanega akta, torej t. i. odložitveno začasno odredbo iz drugega odstavka 32. člena ZUS-1. Po presoji Vrhovnega sodišča je sodišče prve stopnje pravilno pojasnilo, da je táko, tj. odložitveno začasno odredbo mogoče izdati le, če je v upravnem sporu izpodbijan akt, ki se izvršuje po določbah ZUP.

Pravilno je tudi stališče, da se odločba Senata Univerze v Mariboru ne izvršuje, saj z odločitvijo o zavrnitvi pritožbe pritožniku ni bila naložena nobena v upravnem postopku izvršljiva obveznost. Kot je v 7. točki obrazložitve izpodbijanega sklepa sodišče prve stopnje pojasnilo, enako velja tudi za prvostopenjski sklep rektorja o ustavitvi postopka, saj s tem sklepom pritožniku ni bila naložena nobena obveznost, ki bi se lahko izvršila po določbah ZUP. Zato je pravilna tudi presoja, da v primeru kot je obravnavani, predlagane odložitvene začasne odredbe ni mogoče izdati.

10. Na drugačno odločitev ne more vplivati niti pritožbeno sklicevanje na določbe 4. in 5. člena ZUS-1 in 157. člen Ustave. V zvezi temi pritožbenimi navedbami Vrhovno sodišče najprej pojasnjuje, da naziv izrednega oziroma rednega profesorja ni ne človekova pravica ne temeljna svoboščina, zato tudi odločanje o njej ne pomeni odločanja o človekovi pravici in temeljni svoboščini, kot to zmotno meni pritožnik. Navedene določbe ZUS-1 tudi niso bile podlaga za izdajo izpodbijanega sklepa. Glede na to, da sodišče prve stopnje tožbe ni zavrglo in je zahtevo za izdajo začasne odredbe zavrnilo, je, kot je pravilno pojasnilo v 5. točki obrazložitve, štelo, da so izpolnjene procesne predpostavke za sodno varstvo zoper odločitev o ustavitvi postopka izvolitve tožnika v naziv, to pa je odločitev rektorja kot prvostopenjskega organa (5. točka obrazložitve izpodbijanega sklepa). Tako stališče po naravi stvari ne more biti v nasprotju z jamstvom sodnega varstva v upravnem sporu, ki ga zagotavlja 157. člen Ustave.

11. Pravica do tega sodnega varstva pa sama po sebi še ne zadošča za sklepanje, da je v upravnem sporu izpodbijano odločitev mogoče izvršiti po določbah ZUP in zato tudi izdati odložitveno začasno odredbo. V primerih, ko se izpodbija odločbo, ki se ne izvršuje po ZUP, je sicer mogoče predlagati izdajo ureditvene začasne odredbe po tretjem odstavku 32. člena ZUS-1. Vendar pritožnik ni zahteval izdaje ureditvene začasne odredbe (tega tudi v pritožbi ne zatrjuje), pri čemer sodišče ureditveno začasno odredbo lahko izda le, če jo stranka izrecno predlaga in ureditev stanja glede na sporno pravno razmerje ustrezno opredeli.

12. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa je torej razvidno, da je sodišče prve stopnje kljub temu, da pritožnika ni pozivalo k dopolnitvi zahteve, presojalo, ali so izpolnjeni pogoji za izdajo predlagane odložitvene začasne odredbe glede rektorjevega sklepa (torej tudi če bi pritožnik sam predlagal odložitev njegove izvršitve). Že zato je neutemeljen tudi pritožbeni očitek o kršitvi določb materialnoprocesnega vodstva.

13. Na podlagi obrazloženega torej pritožnikova zahteva za izdajo začasne odredbe že iz teh razlogov ni utemeljena. V vprašanje, ali so v primeru, kot je obravnavani (zaradi zatrjevane posledice prenehanja delovnega razmerja), izpolnjeni pogoji za izdajo ureditvene začasne odredbe, pa se Vrhovno sodišče ni spuščalo, ker, kot je bilo že pojasnjeno, pritožnik take začasne odredbe ni predlagal.

14. Glede na navedeno in ker ostale pritožbene navedbe ne morejo vplivati na odločitev, je Vrhovno sodišče na podlagi 76. člena v zvezi s prvim odstavkom 82. člena ZUS-1 pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

15. Odločitev o stroških pritožbenega postopka, ki jih je priglasila tožena stranka, temelji na šestem odstavku 163. člena ZPP in na prvem odstavku 154. člena v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1. Ker gre za pritožbo zoper odločitev o predlogu za izdajo začasne odredbe, ki ni izrecno določena v Odvetniški tarifi (stranke z interesom se sicer sklicujejo na tarifno številko 30, ki se sicer nanaša na upravni spor, vendar pa ne določa vrednosti za predlog za izdajo začasne odredbe in za pritožbo zoper odločitev o tem predlogu), je Vrhovno sodišče toženi stranki priznalo nagrado za odgovor na pritožbo v višini 100 točk po 2. točki tarifne številke 46 Odvetniške tarife (v nadaljevanju OT). V skladu z 11. členom OT je priznalo tudi priglašeni pavšalni znesek materialnih stroškov v višini 2 % od skupne vrednosti storitev. Skupaj je torej priznalo 102 točki, kar znaša po vrednosti točke 0,60 EUR (prvi odstavek 13. člena OT) 61,20 EUR, povečano za 22 % davek na dodano vrednost. Pritožnik je tako dolžan toženi stranki v 15 dneh od vročitve tega sklepa povrniti stroške odgovora na pritožbo v skupni višini 74,66 EUR.

Prim. npr. sklepe Vrhovnega sodišča I Up 151/2020 z dne 11. 11. 2020, I Up 31/2020 z dne 25. 3. 2020, I Up 120/2019 z dne 11. 7. 2019, I Up 94/2012 z dne 1. 3. 2012 in I Up 199/2010 z dne 7. 7. 2010.

Prim. npr. sklepa I Up 22/2017 z dne 15. 2. 2017 in I Up 120/2019 z dne 11. 7. 2019.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 4, 5, 32, 32/2, 32/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.