VSRS Sklep I Up 135/2022
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2022-07-13

Peter Golob (preds.), Andrej Kmecl (poroč.), mag. Tatjana Steinman

PRAVO VIZUMOV, AZILA IN PRISELJEVANJA - UPRAVNI SPOR

mednarodna zaščita - ponovna prošnja - duševno stanje - spolna usmerjenost - izpodbijana sodba brez razlogov o odločilni dejstvih - ugoditev pritožbi

Ker sodišče prve stopnje ni navedlo razlogov, na podlagi katerih pritožnici očita neupoštevanje oziroma napačno upoštevanje tožnikovega duševnega stanja, niti ni obrazložilo, v kakšnem smislu je povzeta sodna praksa SEU relevantna za konkretni primer in s katerimi ravnanji oziroma presojo naj ji pritožnica ne bi sledila, ni navedlo razlogov o odločilnih dejstvih, zaradi česar izpodbijane odločitve ni mogoče preizkusiti.

Pritožbi se ugodi, sodba Upravnega sodišča Republike Slovenije I U 684/2022-14 z dne 30. 5. 2022 se razveljavi in se zadeva vrne istemu sodišču v nov postopek.

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi druge in četrte točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) ugodilo tožbi, odpravilo toženkin sklep št. 2142-1451/2017/120 (1222-08) z dne 25. 5. 2022 in zadevo vrnilo toženki v ponoven postopek. Z navedenim sklepom je toženka zavrgla tožnikovo zahtevo za uvedbo ponovnega postopka za priznanje mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji.

2. V obrazložitvi izpodbijane sodbe sodišče prve stopnje navaja, da je toženka o tožnikovi zahtevi za uvedbo ponovnega postopka že odločala, vendar je sodišče s sodbo I U 1466/2021 z dne 4. 11. 2021 takrat izdani sklep zaradi procesnih kršitev odpravilo in zadevo vrnilo toženki v ponoven postopek. Opozarja, da je v zadevi I U 1466/2021 izvedenka psihiatrične stroke ugotovila, da je bila v času predhodnega upravnega postopka tožnikova sposobnost samostojnega razumnega oblikovanja in izražanja volje glede procesnih dejanj in odgovorov na zastavljena vprašanja v zvezi s preteklimi dogodki delno motena. Zato je toženka v ponovljenem postopku tožniku postavila skrbnika za poseben primer in opravila nov razgovor. Vendar pa sodišče na podlagi tožnikovega duševnega stanja in ob upoštevanju sodne prakse Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju SEU) v združenih zadevah C-148/13 do C-150/13 z dne 2. 12. 2014

(glede obravnavanja dejstev in okoliščin v zvezi s zatrjevano tožnikovo spolno usmerjenostjo in spolno zlorabo) ugotavlja, da toženka pri presoji tožnikovih navedb z vidika novih dejstev v smislu tretjega odstavka 64. člena ZMZ-1 ni upoštevala stališč SEU. Ker toženka zaradi napačne uporabe materialnega prava ni upoštevala predloženih informacij o izvorni državi tožnika in se do njih ni opredelila, je po presoji sodišča prve stopnje tudi napačno ugotovila dejansko stanje.

3. Toženka (v nadaljevanju pritožnica) zoper sodbo vlaga pritožbo zaradi napačne uporabe materialnega prava. Navaja, da je pri obravnavi tožnikovega zahtevka za uvedbo ponovnega postopka mednarodne zaščite upoštevala tožnikov individualni položaj in njegove osebne okoliščine. Pojasnjuje, da je s tožnikom po postavitvi skrbnika opravila še dva dodatna razgovora (18. 1. 2022 in 20. 1. 2022), na katerih so bili prisotni tolmač, pooblaščenka PIC in pooblaščenka skrbnika za poseben primer Centra za socialno delo. Pooblaščenki nista imeli pripomb na vodenje razgovorov in nista oporekali zastavljenim vprašanjem. Meni, da je storila vse, kar je v njeni moči in pristojnosti, da je zavarovala tožnikove pravice. Zavrača očitke, da so vprašanja temeljila na stereotipih o istospolno usmerjenih in da je tožniku postavljala neposredna vprašanja o tem, kako prakticira svojo spolno usmerjenost oziroma ga silila v predložitev posnetka akta oziroma testa homoseksualnosti. Opozarja, da sodišče prve stopnje niti ni navedlo, katera vprašanja naj bi temeljila na stereotipih.

4. Toženka poudarja še, da v postopku podaje zahtevka za ponoven postopek veljajo ostrejši dokazni standardi, ki jim tožnik ni zadostil. Tožniku se ne očita, da o svoji spolni usmerjenosti in z njo povezani ogroženosti ni spregovoril ob prvi priložnosti, temveč da je imel za to izjemno številne priložnosti, pa o tem ni spregovoril vse do vložitve zahtevka za ponoven postopek, niti ni posredoval dokumentacije psihiatra, ki bi lahko izkazovala zatrjevane dogodke. Toženka meni, da tožnikovo duševno stanje, ki naj bi bilo diagnosticirano šele po pravnomočno končanem postopku za priznanje mednarodne zaščite, ne more spremeniti dejstva, da relevantnih dogodkov ves čas bivanja v Sloveniji ni nikomur razkril. Predlaga, naj Vrhovno sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbo zavrne, podrejeno pa naj sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

5. Tožnik je vložil odgovor na pritožbo, v katerem predlaga, da Vrhovno sodišče pritožbo zavrne.

7. V zadevi ni sporno, da je bil tožniku po izdaji sodbe sodišča prve stopnje I U 1466/2021 z dne 4. 11. 2021 v ponovljenem postopku na podlagi 19. člena

ZMZ-1 postavljen skrbnik za poseben primer, saj je bilo na podlagi njegovega duševnega stanja ugotovljeno, da je procesno nesposoben. Sporno ni niti to, da so bili pooblaščenka tožnikovega skrbnika, pooblaščenka PIC in tolmač prisotni na obeh dodatnih osebnih razgovorih 18. 1. 2022 in 20. 1. 2022. Tožnik je bil torej v ponovnem postopku pravilno zastopan, tako da ni bilo formalnih ovir za to, da je pritožnica vsebino opravljenih razgovorov upoštevala pri odločanju o njegovi zahtevi za uvedbo ponovnega postopka mednarodne zaščite.

8. ZMZ-1 v prvem odstavku 64. člena med drugim določa, da mora državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, katere postopek je bil ustavljen zaradi umika in ne more vložiti nove prošnje v skladu s tretjim odstavkom 50. člena tega zakona, pred vložitvijo nove prošnje vložiti zahtevek za uvedbo ponovnega postopka. V tem zahtevku mora predložiti nove dokaze ali navesti nova dejstva, ki pomembno povečujejo verjetnost, da izpolnjuje pogoje za priznanje mednarodne zaščite. Po tretjem odstavku navedenega člena morajo novi dokazi ali dejstva iz prvega odstavka nastati po izdaji predhodne odločitve oziroma so lahko obstajali že v času prvega postopka, vendar jih oseba takrat brez svoje krivde ni mogla uveljavljati. Zahtevek za uvedbo ponovnega postopka mora oseba vložiti pri pristojnem organu in skupaj z njim sama predložiti nove dokaze oziroma navesti nova dejstva, ki opravičujejo nov postopek (prvi odstavek 65. člena ZMZ-1).

9. Iz obrazložitve izpodbijane sodbe je mogoče razbrati očitek pritožnici, da bi morala tožnikovo duševno stanje upoštevati tudi pri presoji njegovega zahtevka za vložitev ponovne prošnje za mednarodno zaščito, vendar pa sodišče prve stopnje tega očitka ni v ničemer obrazložilo oziroma konkretiziralo. V obrazložitvi sodbe je namreč zgolj povzelo pritožničine ugotovitve, da tožnikova istospolna usmerjenost izvira iz njegovega otroštva ter da njegov strah in dejstvo, da je o dogodkih začel govoriti šele, ko je v Sloveniji začel obiskovati psihiatra, nista opravičljiv razlog, da svoje ogroženosti v izvorni državi zaradi spolne usmerjenosti ni zatrjeval že prej.

Pri tem pa sodišče prve stopnje ni pojasnilo, zakaj je ta dokazna ocena napačna, niti ni navedlo, da oziroma zakaj na osebnem razgovoru ne bi bila upoštevana pravila iz prvega odstavka 37. člena ZMZ-1.

10. Podobno velja tudi za ugotovitve sodišča prve stopnje, da pritožnica pri presoji tožnikovih navedb z vidika novih dejstev v smislu tretjega odstavka 64. člena ZMZ-1 ni upoštevala stališč SEU, ki jih je sodišče povzelo iz izreka sodb v združenih zadevah C-148/13 do C-150/13. Pritožnica namreč utemeljeno opozarja, da iz izpodbijane sodbe ni mogoče razbrati, katera vprašanja, ki jih je zastavila tožniku, oziroma kateri predloženi dokazi naj bi bili v nasprotju s prakso SEU, ki jo navaja sodišče prve stopnje. To sodišče se je namreč v tem pogledu omejilo zgolj na povzetek te prakse in trditev, da je pritožnica ni upoštevala. Zgolj iz besedila prakse SEU, ki jo povzema sodišče prve stopnje, je mogoče sklepati tudi o ugotovitvi tega sodišča, da naj bi pritožnica sklepala o tožnikovi neverodostojnosti zgolj zato, ker ta svoje istospolne usmerjenosti ni zatrjeval ob prvi priložnosti, ko se je lahko izrekel o razlogih za preganjanje. Nobena od teh okoliščin ne izhaja niti iz povzetka obrazložitve upravne odločbe v izpodbijani sodbi, tako da ostajajo navedene ugotovitve sodišča prve stopnje povsem neobrazložene.

11. Ker torej sodišče prve stopnje ni navedlo razlogov, na podlagi katerih pritožnici očita neupoštevanje oziroma napačno upoštevanje tožnikovega duševnega stanja, niti ni obrazložilo, v kakšnem smislu je povzeta sodna praksa SEU relevantna za konkretni primer in s katerimi ravnanji oziroma presojo naj ji pritožnica ne bi sledila, ni navedlo razlogov o odločilnih dejstvih, zaradi česar izpodbijane odločitve ni mogoče preizkusiti. Po presoji Vrhovnega sodišča je zato podan razveljavitveni razlog iz tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 v zvezi s 14. točko drugega odstavka 339. člena ZPP.

12. Vrhovno sodišče dodaja še, da je obseg sodne presoje vezan na tožbene navedbe, ki opredeljujejo obseg in vsebino sodnega varstva. V obravnavani zadevi tožnik ne v tožbi, ne kasneje niti ni zatrjeval ravnanj pritožnice, ki jih je v citiranih sodbah obravnavalo SEU.

13. Zaradi ugotovljene bistvene kršitve določb postopka v upravnem sporu je Vrhovno sodišče pritožbi ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje, da opravi nov postopek (77. člen ZUS-1). V njem bo moralo sodišče skladno z navedenim obrazložiti svojo sodno presojo, ki jo bo opravilo v okviru tožbenih navedb.

V navedenih zadevah je SEU odločilo, da je treba:“ Člen 4(3)(c) Direktive Sveta 2004/83/ES ter člen 13(3)(a) Direktive Sveta 2005/85/ES razlagati tako, da nasprotujeta temu, da bi pristojni nacionalni organi, ki delujejo pod nadzorom sodišča, v okviru obravnavanja dejstev in okoliščin o zatrjevani spolni usmerjenosti prosilca za mednarodno zaščito, čigar prošnja temelji na strahu pred preganjanjem zaradi te usmerjenosti, izjave tega prosilca ter listinske in druge dokaze, predložene za utemeljitev njegove prošnje, preizkusili le z zaslišanji, ki temeljijo na stereotipih o istospolno usmerjenih. Člen 4 Direktive 2004/83 v povezavi s členom 7 Listine je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da bi pristojni nacionalni organi v okviru tega obravnavanja prosilca za mednarodno zaščito natančno izprašali o njegovih spolnih praksah. Člen 4 Direktive 2004/83 v povezavi s členom 1 Listine je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da bi navedeni organi v okviru omenjenega obravnavanja sprejeli take dokaze, kot so prosilčeva izvršitev homoseksualnih aktov, njegova oprava „testa“ za ugotovitev njegove istospolne usmerjenosti ali predložitev videoposnetkov takih aktov. Člen 4(3) Direktive 2004/83 in člen 13(3)(a) Direktive 2005/85 je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da bi pristojni nacionalni organi v okviru tega obravnavanja sklepali na neverodostojnost zadevnega prosilca za mednarodno zaščito zgolj zato, ker ta prosilec svoje istospolne usmerjenosti ni zatrjeval ob prvi priložnosti, ko se je lahko izrekel o razlogih za preganjanje.“

Ta v prvem odstavku določa, da osebi, ki zaradi začasne ali trajne duševne motnje ali bolezni ali zaradi drugih razlogov ni sposobna razumeti pomena postopka po tem zakonu, center za socialno delo, ki je krajevno pristojen za območje, na katerem je oseba nastanjena, za ta postopek nemudoma postavi zakonitega zastopnika.

Pritožnica je namreč sklepala, da je z obiski psihiatra začel še preden je bilo odločeno o njegovi drugi prošnji za mednarodno zaščito, zaradi česar bi moral v zvezi z navedenim predložiti zdravniško dokumentacijo.

Prvi odstavek 37. člena ZMZ-1 določa, da uradna oseba vodi osebni razgovor na način, ki omogoča osebi, da lahko razloge oziroma osebne okoliščine v postopkih po tem zakonu predstavi celovito. Pri tem upošteva osebne in ostale okoliščine posameznika, vključno z njegovim kulturnim poreklom, spolom, spolno usmerjenostjo in identiteto ali ranljivostjo.

Zakon o mednarodni zaščiti (2017) - ZMZ-1  - člen 50, 50/3, 64, 64/3, 65/1

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 75, 75/3

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2, 339/2-14

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.