VSRS Sklep Cp 17/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-08-18

Civilno-gospodarski oddelek, civilni senat

dr. Ana Božič Penko (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), Vladimir Horvat

vrnitev v prejšnje stanje - sklep o zavrženju predloga za vrnitev v prejšnje stanje - sklep Vrhovnega sodišča RS - pritožba zoper sklep Vrhovnega sodišča - pravica do pritožbe - zavrženje pritožbe

Zoper sklep Vrhovnega sodišča, s katerim predlog za vrnitev v prejšnje stanje zavrže, zavrne ali mu ugodi, pritožba ni dopustna.

1. Vrhovno sodišče je s sklepom II DoR 352/2020 z dne 6. 11. 2020 ugotovilo, da je bil predlog za dopustite revizije umaknjen, ker predlagatelj v roku ni plačal sodne takse za predlog.

2. Tožnik je 31. 3. 2021 vložil predlog za vrnitev v prejšnje stanje, v katerem je navajal, da je od julija 2020 bival v tujini zaradi bolezni matere, nato pa tudi sam zbolel. Trdil je, da se je s sodnim pisanjem seznanil šele 5. 3. 2021 in da vrnitev v prejšnje stanje predlaga, da bi lahko vložil ugovor zoper plačilni nalog; to zamujeno dejanje tudi hkrati opravi.

3. Vrhovno sodišče Republike Slovenije je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožnikov predlog za vrnitev v prejšnje stanje. Ugotovilo je namreč, da je predlog prepozen, saj je bil vložen po izteku objektivnega, tj. (skrajnega) šestmesečnega roka za vložitev predloga za vrnitev v prejšnje stanje (117. člen Zakona o pravdnem postopku – ZPP).

4. Zoper navedeno odločitev je tožnik vložil „ugovor“, v katerem navaja, da je sodišče izdalo izpodbijani sklep, še preden je prevzel sodna pisanja in vložil pravno sredstvo. Poudarja, da predloga ni umaknil, temveč pravnega sredstva iz upravičenih razlogov ni mogel vložiti. Predlog je zato treba obravnavati. Predlaga podaljšanje roka za 30 dni ter oprostitev sodne takse za vložitev tega ugovora.

6. Vrnitev v prejšnje stanje je procesnopravni institut, ki omogoča, da se odpravijo posledice zamude in da se pravda vrne v stanje, v kakršnem je bila pred zamudo. ZPP tako v 116. členu določa, da če stranka zamudi narok ali rok za kakšno pravno dejanje in izgubi zaradi tega pravico opraviti to dejanje, ji sodišče na njen predlog dovoli, da ga opravi pozneje (vrnitev v prejšnje stanje), če spozna, da je stranka zamudila narok oziroma rok iz upravičenega vzroka.

7. Predlog za vrnitev v prejšnje stanje se poda pri sodišču, pri katerem bi bilo treba opraviti zamujeno dejanje (117. člen ZPP). V sodni praksi je sprejeto stališče, da je institut vrnitve v prejšnje stanje mogoče uporabiti tudi v revizijskem postopku oziroma v postopku za dopustitev revizije (kot njegovemu sestavnemu delu).

Ni pa še bilo izrecno odgovorjeno na vprašanje, ali ima stranka v primeru, ko o njenem predlogu za vrnitev v prejšnje stanje prvič odloča Vrhovno sodišče, zoper sklep Vrhovnega sodišča pravico do pritožbe.

8. Vprašanje dopustnosti pritožbe v postopku vrnitve v prejšnje stanje je nekdaj posebej urejal 121. člen ZPP, ki je določal, da zoper sklep, s katerim se ugodi predlogu za vrnitev v prejšnje stanje, ni pritožbe, razen če se je predlogu ugodilo v nasprotju z 118. členom ZPP

ali če se je ugodilo predlogu, ki ni bil pravočasno vložen. Po navedenem členu je bila tako pritožba zoper sklep, s katerim je bil predlog za vrnitev v prejšnje stanje zavrnjen, vselej dovoljena. Navedena določba je bila z novelo ZPP-D črtana. Zakonodajalec je spremembo utemeljil z razlago, da ureditev, ki v primeru dovolitve vrnitve v prejšnje stanje izključuje možnost pritožbe, vzpostavlja neupravičeno neenakost med položajema strank. Zaradi odsotnosti pritožbenega nadzora bi namreč lahko bilo sodišče prve stopnje bolj naklonjeno ugoditvi predlogu. Menili so, da mora biti tudi stranki, ki meni, da za vrnitev v prejšnje stanje niso izkazani upravičeni razlogi, omogočeno, da odločitev izpodbija.

9. Po črtanju 121. člena ZPP se vprašanje dopustnosti pritožbe v postopku z zahtevo za vrnitev v prejšnje stanje presoja izključno po splošnem pravilu 363. člena ZPP. Citirani člen določa, da je pritožba zoper sklep sodišča prve stopnje dovoljena, če ni z zakonom izključena. Kadar zakon določa, da zoper sklep ni posebne pritožbe, pa se sme sklep sodišča prve stopnje izpodbijati samo zoper končno odločbo. Iz povzetega člena izhaja, da je pritožba zoper sklep devolutivno pravno sredstvo, o katerem odloča sodišče višje stopnje. Predvidena je namreč zoper sklepe sodišča prve stopnje, pri čemer zakon tega termina ne uporablja kot ločnico v organizacijskem, temveč v funkcionalnem smislu. Tudi zoper sklep višjega sodišča je namreč izjemoma mogoča pritožba, kadar to o določeni temi odloča prvič (denimo o prekinitvi postopka).

Slednje velja tudi v primeru, kadar o predlogu za vrnitev v prejšnje stanje prvič odloča pritožbeno sodišče – v takem primeru ima stranka zoper sklep višjega sodišča, ki odloči o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje, možnost pritožbe na Vrhovno sodišče (prim. denimo sklepa Vrhovnega sodišča Cp 7/2011 in Cp 14/2014).

10. Enakega razlogovanja pa ni mogoče uporabiti v primeru, ko o zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje prvič odloči Vrhovno sodišče. Ker je Vrhovno sodišče najvišje sodišče v državi (127. člen Ustave), po naravi stvari zoper njegove odločitve ni mogoča pritožba, saj v sodnem sistemu ni nadrejenega sodišča, ki bi o njej odločalo. ZPP zato zoper sodbe in sklepe Vrhovnega sodišča ne predvideva rednih pravnih sredstev. Če bi zakonodajalec za posamezno vrsto sklepa, katerega sprejem je v pristojnosti Vrhovnega sodišča, želel določiti pravno sredstvo, bi bila to izjema, ki bi morala biti z zakonom izrecno predvidena ter hkrati urejeno tudi, v kakšni sestavi naj Vrhovno sodišče nastopa kot pritožbeni organ zoper predhodno odločitev istega sodišča.

Ker zakonodajalec možnosti vložitve pritožbe v postopku vrnitve v prejšnje stanje, o kateri je prvič odločilo Vrhovno sodišče, ni izrecno dovolil, Vrhovno sodišče o tem vprašanju odloča enostopenjsko. Zoper sklep Vrhovnega sodišča, s katerim predlog za vrnitev v prejšnje stanje zavrže, zavrne ali mu ugodi, torej pritožba ni dopustna.

11. Povedanemu velja še dodati, da takšna razlaga ne nasprotuje ustavni pravici do pravnega sredstva, varovani s 25. členom Ustave. Ustavno sodišče je namreč že večkrat poudarilo, da pravica do pravnega sredstva po 25. členu Ustave več kot dvostopenjskega sojenja (tj. pritožbe zoper odločbo sodišča prve stopnje) ne zagotavlja. Poleg tega je pri razlagi pravice do pravnega sredstva zavzelo restriktiven pristop in pritrdilo ustavnosti ureditve, v kateri zoper pritožbeno odločitev o stroških postopka ni pravnega sredstva. V sklepu Up-188/01 z dne 25. 3. 2002 je pojasnilo, da iz pravice do pravnega sredstva po 25. členu Ustave ne izhaja pravica dostopa do Vrhovnega sodišča. Samo zato, ker o pritožbenih stroških prvič odloči višje sodišče, to še ne pomeni, da je zoper to odločitev mogoče novo pravno sredstvo – sicer bi enako moralo veljati tudi za sklepe, o katerih prvič odloči Vrhovno sodišče, vendar bi bilo nerazumno sklepati, da mora biti tudi zoper odločitev Vrhovnega sodišča zagotovljeno pravno sredstvo.

Vrhovno sodišče je prav tako denimo že zavrnilo stališče, da bi moralo biti zoper odločitev o revizijskih stroških omogočeno pravno sredstvo.

12. Vrhovno sodišče je zato na podlagi 1. točke 365. člena ZPP pritožbo zavrglo.

13. Senat je odločitev sprejel soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Primerjaj denimo II DoR 171/2012, II DoR 405/2017, II DoR 349/2018.

118. člen ZPP določa, da se vrnitev v prejšnje stanje ne dovoli, če je bil zamujen rok za predlog, da se dovoli vrnitev v prejšnje stanje, ali če je bil zamujen narok, določen na predlog za vrnitev v prejšnje stanje.

Poročevalec DZ, št. 21, 15. 2. 2008, str. 117-118 (obrazložitev predloga ZPP-D).

J. Zobec, L. Ude in drugi: Zakon o pravdnem postopku s komentarjem, GV Založba, Ljubljana 2009, 3. knjiga, str. 504.

Primerjaj tudi sklep Vrhovnega sodišča Cp 14/2020 z dne 5. 6. 2020, v katerem je bilo obravnavano vprašanje, ali je dopustna pritožba zoper sklep predsednika Vrhovnega sodišča o zavrženju zahteve za izločitev vrhovnega sodnika.

A. Galič, Ustavno civilno procesno pravo, GV Založba, 2004, str. 408.

Prim. Sklep Vrhovnega sodišča III Ips 28/2011 z dne 17. 9. 2013

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 116, 363

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.