VSRS Sodba II Ips 11/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-04-07

Civilno-gospodarski oddelek, civilni senat

mag. Rudi Štravs (preds.), Karmen Iglič Stroligo (poroč.), mag. Matej Čujovič, Vladimir Horvat, dr. Mateja Končina Peternel

ustna oporoka - izredne razmere - subjektivne okoliščine - dopuščena revizija

Ustna oporoka je izredna oblika oporoke, ki jo lahko oporočitelj izjavi le v izrednih razmerah pred dvema istočasno navzočima pričama, pri čemer je bistveno, da oporočitelj ni mogel napraviti oporoke v pisni obliki. Izredne razmere so lahko objektivne ali/in subjektivne; gre za vprašanje okoliščin posameznega primera. Težišče pri presoji izrednih razmer je na stanju v trenutku, ko se je oporočitelj odločil, da napravi/izjavi ustno oporoko.

II. Toženec mora tožniku plačati stroške revizijskega postopka v znesku 560,00 EUR v 15 dneh, od tedaj dalje pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila.

1. V tej zadevi tožnik (oporočni dedič) na podlagi napotitvenega sklepa zapuščinskega sodišča zahteva ugotovitev obstoja veljavne ustne oporoke zapustnika A. A. (tožnikov stric). Toženec (zapustnikov zunajzakonski sin) namreč zanika njen obstoj in trdi, da izredne razmere, v katerih naj bi prišlo do njene sestave, niso obstajale.

2. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da obstoji veljavna ustna oporoka zapustnika A. A. z dne 1. 3. 2016, izjavljena na njegovem domu v navzočnosti oporočnih prič, B. B. in C. C., v skladu s katero vse njegovo premoženje deduje tožnik (zapustnikov nečak). Odločilo je še o stroških postopka.

3. Sodišče druge stopnje je toženčevo pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Odločilo je še o pritožbenih stroških.

4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je toženec vložil predlog za dopustitev revizije, ki mu je Vrhovno sodišče ugodilo in revizijo s sklepom II DoR 397/2020 dopustilo glede vprašanj, (1) ali je bil glede na dejanske ugotovitve v obravnavanem primeru pravilno napolnjen in uporabljen pravni standard izrednih razmer v smislu določbe 72. člena Zakona o dedovanju (v nadaljevanju ZD); ter (2) ali je bila zaradi opustitve obravnavanja trditve o pričakovanosti nastanka subjektivnega stanja, ki po izpodbijani pravnomočni sodbi pomeni izredne razmere, zagrešena kršitev postopkovnih pravil iz 8. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

Na podlagi omenjenega sklepa (dopuščena revizija; tretji odstavek 367. člena ZPP) je toženec zoper drugostopenjsko sodbo vložil pravočasno revizijo zaradi revizijskega razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava.

Najprej navaja, da je celoten okvir zatrjevane zgodbe preveč za lase privlečen, da bi ga bilo mogoče sprejeti kot verjetnega, resničnega in verodostojnega (in se ob tem sklicuje na listinske dokaze). Nadalje ne sprejema stališča sodišča druge stopnje, da je za obstoj izrednih razmer v obravnavani zadevi zadoščalo (le), da „bi bilo zaradi nenadnega poslabšanja zdravstvenega stanja pok. A. A., ki ga je potrdil izvedenec, in hitrosti, s katero je bilo treba ukrepati, neživljenjsko pričakovati, da bi pok. A. A. lahko poskrbel za sestavo pisne oporoke“.

Poudarja, da bi bil oporočitelj, če je bil sposoben telefonirati več osebam in jim nato izraziti svojo voljo, sposoben tudi listino podpisati.

V nadaljevanju trdi, da mora biti poslabšanje zdravja nepričakovano (ob tem se sklicuje na zadevo VSL I Cp 521/2013 in pravno teorijo: A. Finžgar, Dedno pravo Jugoslavije, Ljubljana 1962, str. 93, in N. Gavella, Nasljedno pravo, Informator Zagreb 1990, str. 175

). Tožnik je pogoj nepričakovanosti v tožbi zatrjeval, toženec pa je temu nasprotoval in trdil, da je oporočiteljeva smrt po ugotovitvah izvedenca nastopila zaradi poslabšanja jetrne ciroze, bolezni, ki se je postopoma slabšala (odvisnost od alkohola je oporočiteljeva osebna zdravnica zabeležila leta 2009 z navodilom absolutno nujne abstinence) in katere pričakovana posledica je bila smrt. Vendar sodišči prve in druge stopnje elementa nepričakovanosti nastopa stanja, ko oporočitelj ni bil sposoben za pisno testiranje, nista ugotovili (trditev v zvezi s tem sploh nista obravnavali). Njune ugotovitve nepričakovanost celo izključujejo [za prenos premoženja na tožnika se je A. A. odločil v času, ko bi lahko napravil ustno (verjetno je mišljeno pisno) oporoko, tega je bil sposoben praktično še par minut pred smrtjo; zadnje dni pred smrtjo, ko se mu je stanje poslabšalo, je bil še vedno pokreten, sposoben biti sam doma, telefonirati svojcem in prijateljem]. Zato se zastavlja vprašanje, ali se presoja veljavnosti ustne oporoke razlikuje: (a) v primerih, ko dolgotrajno in neozdravljivo bolan oporočitelj šele v stanju, ki mu preprečuje pisno testiranje, sprejme odločitev za testiranje in takoj za tem ustno izjavi poslednjo voljo;

(b) od primerov, ko dolgotrajno in neozdravljivo bolan oporočitelj odločitev o razpolaganju (in njegovi vsebini) s svojim premoženjem sprejme že v času, ko še ni bilo objektivnih ali subjektivnih ovir za sestavo pisne oporoke, pa poslednjo voljo (v enaki vsebini) izrazi ustno po tem, ko to ni več mogoče. Takšna je obravnavana zadeva. Pok. A. A. naj bi namreč že dolgo pred smrtjo sprejel odločitev, da bo vse svoje premoženje prepustil tožniku, in dogovorjeno je bilo, da bo po sorodnici, ki je odvetnica, pripravljena preužitkarska pogodba.

Predlaga, naj revizijsko sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbeni zahtevek zavrne, podrejeno pa, da izpodbijani sodbi razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša še revizijske stroške.

5. Revizija je bila vročena tožniku, ki je nanjo odgovoril in predlagal njeno zavrnitev.

7. Revizijsko sodišče uvodoma pojasnjuje, da je izpodbijano sodbo preizkusilo le v okviru pravnih vprašanj, glede katerega je bila revizija dopuščena (drugi odstavek 371. člena ZPP). V obravnavni zadevi je bila revizija dopuščena glede dveh vprašanj.

(1) Ali je bil glede na dejanske ugotovitve v obravnavanem primeru pravilno napolnjen in uporabljen pravni standard izrednih razmer v smislu določbe 72. člena Zakona o dedovanju?

8. V 72. členu ZD je določeno, da lahko oporočitelj izjavi svojo poslednjo voljo ustno pred dvema pričama le tedaj, če zaradi izrednih razmer ne more napraviti pisne oporoke. To pomeni, da je ustna oporoka izredna oblika oporoke, ki jo lahko oporočitelj izjavi le v izrednih razmerah pred dvema istočasno navzočima pričama, pri čemer je bistveno, da oporočitelj ni mogel napraviti oporoke v pisni obliki. Po stališču pravnih teoretikov in sodne prakse so izredne razmere lahko objektivne ali/in subjektivne; gre za vprašanje okoliščin posameznega primera. Izredne razmere niso poseben pogoj, ampak (le) karakterizacija pogoja, da oporočitelj ni mogel napraviti pisne oporoke. Zato izredne razmere niso samo izredni dogodki/objektivne ovire (kot so npr. potres, požar, poplava, epidemija, brodolom, nesreča), temveč tudi izredne razmere v osebi oporočitelja, subjektivne ovire, kot so npr. starost, slabo/neugodno vreme, oddaljenost od sodišča, oslabelost zaradi dolgotrajne bolezni. Težišče pri presoji izrednih razmer pa je na stanju v trenutku, ko se je oporočitelj odločil, da napravi/izjavi ustno oporoko.

9. Odgovor na dopuščeno vprašanje je torej odvisen od okoliščine, ali se je zapustnik/oporočitelj v trenutku testiranja nahajal v takšnem položaju, da osebno ni bil sposoben sestaviti oporoke v pisni obliki, čeprav so obstajale objektivne možnosti za njeno sestavo; izredne razmere (kot je bilo prej navedeno) namreč niso samo objektivne, temveč tudi subjektivne okoliščine v osebi oporočitelja.

10. V obravnavani zadevi je bilo ugotovljeno, da je A. A. v zadnjih trenutkih svojega življenja ustno izjavil svojo poslednjo voljo, da naj po njegovi smrti vse premoženje deduje njegov nečak (tožnik), in sicer pred oporočnima pričama B. B. in C. C. (zapustnikova prijatelja). Zraven sta bila prisotna še zapustnikova sestra D. D. (tožnikova mati) in tožnik. Zapustnik je bil ob izjavi poslednje volje razsoden. Vse priče so se v večernem času odpravile na zapustnikov dom, in sicer na podlagi njegovega telefonskega klica, da se slabo počuti. Klicana je bila tudi reševalna služba. Ob prihodu prič je bil A. A. oslabljen, saj je cel dan bruhal in imel prebavne motnje; bil je še pokreten in pokonci (ob prihodu priče C. C. je šel še sam iz kopalnice in nato sedel) ter priseben, a fizično izčrpan. Kasneje mu je postalo slabo, začel je bruhati in se dušiti, nakar je prišla reševalna služba, ki mu ni mogla več pomagati. Izvedenec medicinske stroke je ugotovil, da je bil neposreden vzrok smrti izkrvavitev v gastrointestinalni trakt iz varic požiralnika pri napredovani jetrni cirozi, sredi katere je vzniknil tudi jetrno celični rak. Varikozna krvavitev je resen nenaden zaplet jetrne ciroze, ki je povezan z visoko stopnjo umrljivosti. Zaradi resnega zapleta se je zdravstveno stanje A. A. nenadoma poslabšalo in končalo s smrtjo. Ugotovljeno je bilo še, da je bil zapustnik v svojih zadnjih trenutkih sprva sicer še priseben, vendar oslabel in fizično izčrpan, tako da ni bil v stanju, ko bi lahko sestavil pisno oporoko (dvom v zmožnost pisanja je izrazil tudi izvedenec medicinske stroke).

11. Upoštevaje navedeno dejansko stanje Vrhovno sodišče pritrjuje zaključku sodišč prve in druge stopnje, da so v obravnavani zadevi pri oporočitelju obstajale subjektivne ovire, ki pomenijo izredne razmere. Bistvene dejanske ugotovitve so, da se je A. A. zaradi resnega zdravstvenega zapleta, ki je bil posledica bolezni, zdravstveno stanje nenadoma tako poslabšalo (cel dan je bruhal in imel prebavne motnje), da v svojih zadnjih trenutkih (eno uro pred smrtjo), ko je pred oporočnima pričama izjavil poslednjo voljo, ni bil v stanju, ko bi lahko sestavil pisno oporoko. Po ustnem testiranju je namreč ponovno začel bruhati in se dušiti, nakar je prišla reševalna služba, ki mu ni mogla več pomagati.

12. Tako se izkaže, da je odgovor na prvo dopuščeno vprašanje pritrdilen.

(2) Ali je bila zaradi opustitve obravnavanja trditve o pričakovanosti nastanka subjektivnega stanja, ki po izpodbijani pravnomočni sodbi pomeni izredne razmere, zagrešena kršitev postopkovnih pravil iz 8. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku?

13. Najprej je treba pojasniti, da je sodna praksa Vrhovnega sodišča enotna, da je treba izredne razmere subjektivne narave presojati v vsakem primeru posebej (primerjaj zadeve VS RS II Ips 70/2005, II Ips 701/95, II Ips 702/95 in II Ips 123/97). Zato je strogo črkobralski pristop (da je nepričakovanost oporočiteljevega poslabšanja zdravja oziroma nepričakovanost nastopa stanja, ko oporočitelj ni bil sposoben za pisno testiranje, nujna za ugotovitev izrednih razmer) že v izhodišču zgrešen. Ne glede na navedeno pa je bilo v obravnavanem primeru ugotovljeno, da se je zaradi resnega zdravstvenega zapleta, ki je bil posledica bolezni, oporočiteljevo zdravstveno stanje nenadoma tako poslabšalo, da v svojih zadnjih trenutkih (eno uro pred smrtjo), ko je pred oporočnima pričama izjavil poslednjo voljo, ni bil v stanju, ko bi lahko sestavil pisno oporoko. Beseda nenadoma pa pomeni v trenutku, na hitro, nepričakovano in je v resnici sinonim besedi nepričakovano.

Hkrati je v 20. točki sodbe sodišča prve stopnje nepričakovanost oporočiteljevega poslabšanja zdravja obrazložena kot „nenadni zaplet“ bolezni, v opombi številka 3 pa je še izrecno navedeno, da je bil v zdravstveni dokumentaciji pokojnega kot zaplet naveden le ascites (nabiranje tekočine v trebušni votlini), medtem ko navedb o varicah požiralnika in krvavitvah ni bilo. To pomeni, da je bilo oporočiteljevo poslabšanje zdravstvenega stanja tudi po dejanskih ugotovitvah sodišča prve stopnje, ki jih je sodišče druge stopnje potrdilo, nepričakovano.

14. Upoštevaje navedeno ne drži teza revidenta, da sta sodišči prve in druge stopnje opustili vsebinsko presojo njegove trditve o pričakovanosti nastanka subjektivnega stanja (v sodbah sodišč prve in druge stopnje je namreč navedeno, da je imel zapustnik kronično/napredovano jetrno cirozo). Zato sodbi sodišč prve in druge stopnje nista obremenjeni z zatrjevano kršitvijo iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

15. Tako se izkaže, da je odgovor na drugo zastavljeno vprašanje lahko le negativen.

16. Na koncu velja revidentu še odgovoriti, da je za veljavnost ustne oporoke pravno nepomembno, kdaj je oporočitelj sprejel odločitev za testiranje; pomembno je samo, da so v trenutku, ko se je oporočitelj odločil za izjavo ustne oporoke, izpolnjeni zakonsko določeni pogoji za veljavnost ustne oporoke.

17. Revizija toženca torej ni utemeljena. Zato je revizijsko sodišče toženčevo revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

18. Izrek o stroških revizijskega postopka temelji na določbah prvega odstavka 165. in 154. člena ZPP. Ker toženec z revizijo ni uspel, mora tožniku povrniti njegove stroške, ki jih je imel zaradi vložitve odgovora na revizijo. Višina teh stroškov je odmerjena v skladu z Odvetniško tarifo.

19. Vrhovno sodišče je odločalo v senatu, navedenem v uvodu sklepa. Odločbo je sprejelo soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Ob tem poudarja, da zadeva VSL II Cp 1055/2011 ni primerljiva z obravnavano.

Citirano iz revizije: Če okoliščine niso bile izredne, ampak redne, trajne, tedaj ustna oporoka ne bo veljavna, ne glede na to, da v času testiranja ni bilo možnosti za sestavo pisne oporoke. To poudarjamo zato, ker se v sodni praksi včasih pojavlja tendenca priznavanja veljavnosti ustnih oporok, napravljenih v razmerah, ki so sicer res onemogočale pisno testiranje, a niso bile izredne (na primer nepismena oporočiteljica je dolgo bolehala, a ni poklicala sodnika, da bi napravila sodno oporoko, temveč je pred smrtjo testirala ustno). To ni v skladu z namenom zakonodajalca, da se ustnim oporokam prizna veljavnost le izjemoma.

Tak je primer VS RS II Ips 701/95, II Ips 702/95, ko je oporočiteljica napravila ustno oporoko v navzočnosti zdravnika in medicinske sestre potem, ko je od zdravnika zvedela za brezizhodnost svojega stanja (neoperabilnost raka).

Primerjaj Finžgar A.: Dedno pravo Jugoslavije, Ljubljana 1962, stran 93, in zadeva VS RS II Ips 701/95, II Ips 702/95.

Nenadoma izraža trenutnost, nepričakovanost; izraža, da se dejanje zgodi v nepričakovanem trenutku; sinonim: naenkrat, nepričakovano; izraža, da se dejanje zgodi v nepričakovano kratkem času; sinonim na hitro (povzeto po spletni strani fran.si).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2-8

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.