VSRS Sodba XI Ips 17327/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-05-13

Branko Masleša (preds.), Mitja Kozamernik (poroč.), Barbara Zobec

pripor - uradni zaznamek - nedovoljen dokaz - obrazložitev odločbe - pravica do pravnega sredstva - pravica do pritožbe

Sodišče se lahko v sklepu o odreditvi pripora opre na uradni zaznamek o izjavi osumljenca, ki je sestavljen na podlagi šestega odstavka 148. člena ZKP.

Pravica do pritožbe iz 25. člena Ustave je lahko učinkovita le, če je odločba v vsaki bistveni točki obrazložena na tako konkreten (ne pavšalen, abstrakten, splošen) način, da je mogoča presoja njene pravne pravilnosti. Če je obrazložitev pomanjkljiva, so lahko zagotovljena pravna sredstva le navidezna.

Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijani sklep razveljavi.

1. Preiskovalna sodnica Okrožnega sodišča v Ljubljani je zoper obdolženega A. A. odredila pripor iz pripornega razloga po 3. točki prvega odstavka 201. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP). V pripor se všteje čas od 6.45 ure, dne 31. 3. 2021, ko mu je bila vzeta prostost. Zunajobravnavni senat Okrožnega sodišča v Ljubljani je pritožbo obdolženčevega zagovornika kot neutemeljeno zavrnil.

2. Zoper sklep o odreditvi pripora je zahtevo za varstvo zakonitosti iz vseh razlogov po 420. členu ZKP vložil obdolženčev zagovornik. Predlaga, naj Vrhovno sodišče zahtevi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da pripor zoper obdolženca odpravi, podredno pa, da obdolžencu namesto pripora odredi hišni pripor.

3. Vrhovni državni tožilec mag. Harij Furlan je skladno z drugim odstavkom 423. člena ZKP podal odgovor na zahtevo za varstvo zakonitosti. Navaja, da sta izpodbijana sklepa pravilna in zakonita. Soglaša z ugotovitvami zunajobravnavnega senata, da so v konkretnem primeru izpolnjeni pogoji za odreditev pripora, in sicer utemeljen sum storitve kaznivega dejanja, obstoj ponovitvene nevarnosti in sorazmernost ukrepa. Preiskovalna sodnica je utemeljen sum ustrezno obrazložila in pri tem določljivo izpostavila zbrane dokazne vire v kazenskem spisu. Način sodelovanja obdolžencev pri kaznivem dejanju sloni na izjavah, ki sta jih policiji posredovala obdolžena A. A. in B. B. Njuni izjavi se dopolnjujeta z ostalimi izsledki, zbranimi v predkazenskem postopku. Obdolženca sta bila pred podajo izjav na policiji pravilno poučena o svojih pravicah, sodišče pa se v sklepu o priporu na take izjave lahko opre. Preiskovalna sodnica je v sklepu o odreditvi pripora med drugim navedla, da utemeljenost suma izhaja iz podatkov, zbranih v predkazenskem postopku. Obramba zato ne more uspeti s trditvijo, da je obrazložitev sklepa senata v nasprotju z vsebino sklepa o odreditvi pripora. Prepričljivi so tudi razlogi glede obstoja ponovitvene nevarnosti ter sorazmernosti in neogibni potrebnosti pripora. Utemeljeni razlogi, ki bi za obdolženca omogočali izrek milejšega ukrepa, niso podani. Predlaga, da Vrhovno sodišče zahtevo zavrne.

4. Vrhovno sodišče je odgovor vrhovnega državnega tožilca na podlagi drugega odstavka 423. člena ZKP poslalo obdolžencu in njegovemu zagovorniku, ki se o njem nista izjavila.

5. Zagovornik izpodbija obstoj utemeljenega suma, da je obdolženec izvršil očitano kaznivo dejanje. Iz izpodbijanega sklepa ne izhaja noben dokaz, da naj bi se obdolženec v času storitve kaznivega dejanja tam nahajal. To, da se je družil s soobdolženim B. B., katerega biološke sledi so bile zavarovane na kraju dejanja, za obstoj utemeljenega suma ne zadošča. Zunajobravnavni senat je na enake pritožbene navedbe odgovoril tako, kot da se je preiskovalna sodnica v svojem sklepu sklicevala na policiji podani izjavi obdolženca ter soobdolženega B. B., kar pa ne drži. V tem vidi zagovornik bistveno kršitev določb postopka po 11. točki prvega odstavka 371. člena ZKP. Poleg tega se skladno s tretjim odstavkom 148.a člena ZKP sodišče v primeru, ko je bil osumljenec zaslišan brez navzočnosti zagovornika, svoje odločbe na njegovo izpovedbo ne sme opreti. Zagovornik zato uveljavlja absolutno bistveno kršitev po 8. točki prvega odstavka 371. člena ZKP ter kršitev 22. člena Ustave RS (v nadaljevanju Ustava) in 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.

6. Po določbi drugega odstavka 202. člena ZKP se pripor odredi s pisnim sklepom, ki poleg osebnih podatkov tistega, ki mu je odvzeta prostost, obsega kaznivo dejanje, ki ga je obdolžen, zakonski razlog za pripor, obrazložitev vseh odločilnih dejstev, ki so narekovala odreditev pripora, pri čemer mora preiskovalni sodnik določno navesti razloge, iz katerih izhaja utemeljen sum, da je oseba storila kaznivo dejanje, obrazložiti odločilna dejstva iz 1. do 3. točke prvega odstavka 201. člena ZKP in povedati, zakaj je odreditev pripora v konkretnem primeru neogibno potrebna za varnost ljudi oziroma potek postopka. Sklep o odreditvi pripora, ko še ni vložena zahteva za preiskavo, mora vsebovati opis dejanja, pravno kvalifikacijo dejanja in okoliščine, ki utemeljujejo sum, da je priprti storil kaznivo dejanje. Tako mora sklep (med drugim) vsebovati ugotovitve o odločilnih dejstvih in dokaze, ki ta dejstva potrjujejo, kar pomeni, da mora iz sklepa izhajati zakonsko določena stopnja artikulirane, konkretne in specifične verjetnosti, da je določena oseba storila kaznivo dejanje.

7. Kot izhaja iz opisa kaznivega dejanja v sklepu preiskovalne sodnice, naj bi štirje soobdolženci v popoldanskih urah dne 18. 3. 2021 prišli do bivalnika oškodovanega S. K. z namenom, da mu odtujijo denar oziroma vrednejše predmete. Zabojnik je postavljen na samem, 300 metrov od najbližjega objekta na naslovu ... Oškodovanec naj bi obdolžence pri dejanju zalotil, takrat pa naj bi ga eden udaril po glavi z vejo, da je ta padel na tla. A. A. naj bi ga, ko je bil že na tleh, udaril. Ko je hotel oškodovanec vstati, naj bi ga B. B., M. G. in M. G. zvezali, mu odtujili dva mobilna telefona in denar. Poškodovanega naj bi ga zapustili in zbežali z A. A. vozilom ... Oškodovanca je naslednjega dne še živega našel znanec, ki je poklical pomoč, a je slednji kljub njej še istega dne umrl.

8. Preiskovalna sodnica je sklep o odreditvi pripora v delu, ki se tiče obstoja utemeljenega suma, oprla na izsledke forenzičnih preiskav, iz katerih izhaja, da so na kljuki oškodovančevega bivalnika ter v oškodovančevi denarnici najdene biološke sledi obdolženega B. B. Iz uradnih zaznamkov o zbranih obvestilih izhaja, da je bil med kontrolo prometa dne 11. 3. 2021 ustavljen A. A., njegova sopotnika pa sta bila B. B. in M. G. Da so se tudi sicer družili izhaja tudi razgovora, ki ga je policija opravila z L. B. Iz pridobljenih posnetkov nadzornih videokamer izhaja, da je osebni avtomobil ... viden, kako se dne 18. 3. 2021 ob 17.11 pelje v smeri Iga, ob 18.29 pa ustavi na bencinski črpalki v kraju Gornje Ložine. Na posnetku je vidno, da je iz avtomobila izstopil M. G. ter na črpalki kupil pijačo, potem pa je avtomobil odpeljal v smeri Kočevja.

9. Podatki o tem, da se je obdolženi A. A. družil s soobdolženim B. B., katerega biološke so bile najdene na kraju dejanja, ter da je bil avtomobil, s katerim naj bi pobegnili, istega dne opažen, kako pelje proti Igu in se ustavi na bencinski črpalki, za obstoj utemeljenega suma ne zadoščajo. Ugotovitev preiskovalne sodnice o tem, da so se obdolženci med seboj družili se niti ne nanaša na dan, ko naj bi izvršili očitano kaznivo dejanje, pač pa na kontrolo prometa, ki je bila opravljena 7 dni pred tem. Odločba sodišča prve stopnje tako ne obsega razlogov o tem, katera dejstva utemeljujejo sklep sodišča o obstoju utemeljenega suma in kateri dokazi ta dejstva potrjujejo, zato se ga ne da preizkusiti in je obremenjen z absolutno bistveno kršitvijo določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP.

10. Zunajobravnavni senat je pri odgovarjanju na pritožbene navedbe o pomanjkljivih razlogih sklepa preiskovalne sodnice navedel, da utemeljen sum izhaja iz izjav, ki jih je policija pridobila od obdolženih A. A. in B. B. Po razlogovanju zunajobravnavnega senata naj bi bilo očitno, da se sklep preiskovalne sodnice na ti dve izjavi opira, saj očitek kaznivega dejanja, kot je opisano, temelji prav na njunih izjavah. Ostali dokazi, ki jih je preiskovalna sodnica v sklepu navedla, samo potrjujejo verodostojnost pred policijo danih izjav.

11. Sklicevanje zunajobravnavnega senata na izjave, ki jih je policija pridobila od dveh obdolžencev, z vidika določbe 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP ni problematično. Do vprašanja, ali je sodno odločbo dopustno opreti na uradni zaznamek o izjavi osumljenca, ki je sestavljen na podlagi šestega odstavka 148. člena ZKP, se je Vrhovno sodišče že opredelilo in presodilo, da se odločbe, ki se izdajajo pred in med preiskavo, med drugim tudi sklep o priporu, na vsebino take izjave, katere dokazna vrednost je v postopku sicer omejena, lahko opirajo.

Policija je od obdolžencev pridobila izjave na podlagi šestega odstavka 148. člena ZKP in o njih napravila uradne zaznamke, ni torej šlo za zaslišanje v smislu 148.a člena ZKP, zato se vložnik neutemeljeno sklicuje na določbo tretjega odstavka 148.a člena, po kateri se sodišče na izpovedbo osumljenca ne sme opreti, če pri zaslišanju ni navzoč zagovornik.

12. Naknadno sklicevanje zunajobravnavnega senata na izjave obdolženih A. A. in B. B., iz katerih izhaja potek očitanega kaznivega dejanja, pa pomeni kršitev obdolženčeve pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave, ki jo v zahtevi zagovornik smiselno uveljavlja.

13. Ustava v 25. členu določa, da je vsakomur zagotovljena pravica do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih. Vrhovno sodišče je v preteklih odločbah že presodilo, da je navedeno pravno jamstvo iz 25. člena Ustave lahko učinkovito le, če je odločba v vsaki bistveni točki obrazložena na tako konkreten (ne pavšalen, abstrakten, splošen) način, da je mogoča presoja njene pravne pravilnosti. Če je obrazložitev pomanjkljiva, so lahko zagotovljena pravna jamstva le navidezna. Stopnja podrobnosti, s katero mora biti obrazložena odločba, je zato določena s tistim, kar zahteva učinkovito pravno sredstvo zoper odločbo v vsakem posameznem primeru. Navedenemu sledi tudi ustavno-sodna praksa s stališčem, da je bila s tem, ko je drugostopenjski organ sam dopolnil neobrazloženo prvostopenjsko odločbo, pritožniku kršena pravica do pravnega sredstva (primerjaj sodbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije Up 118/95 z dne 11. 6. 1998). Za zagotovitev učinkovitega pravnega sredstva je zato bistveno, da sodišče v razlogih izpodbijane odločbe navede pot po kateri je prišlo do odločitve, vsebovane v izreku. Gre za opis tako imenovanega sodniškega silogizma, ki sestoji iz sinteze zgornje in spodnje premise. V okviru spodnje premise mora sodišče navesti pravno odločilna (relevantna) dejstva, v okviru zgornje premise pa pravno podlago, pomembno za odločitev. Šele ko sta oblikovani obe premisi, sodišče lahko napravi sklep oziroma pravni zaključek, katerega pravilnost je mogoče preverjati.

14. Izjave, na katere se je v svojem sklepu skliceval šele zunajobravnavni senat, so po vsebini take, da so za presojo obstoja utemeljenega suma bistvene in ključne, pri čemer ostali do sedaj zbrani dokazi, na katere se je sicer sklicevala preiskovalna sodnica, za obstoj utemeljenega suma ne zadoščajo. Do izjav bi se zato morala opredeliti že preiskovalna sodnica v prvostopenjske sklepu. S tem, ko je to storil šele zunajobravnavni senat, je bila kršena obdolženčeva pravica do pravnega sredstva. Do drugačnega zaključka ni mogoče priti niti s sklicevanjem na opis očitanega dejanja, kot ga je podala preiskovalna sodnica in naj po vsebini bi izhajal iz izjav, danih policiji. Ključno je, da se preiskovalna sodnica do izjav sploh ni opredelila, niti jih ni navedla med gradivom, zbranim v predkazenskem postopku, iz katerega naj bi utemeljen sum izhajal. Zunajobravnavni senat je z dopolnjevanjem razlogov o utemeljenem sumu napravil dejanski zaključek, ki ga sklep preiskovalne sodnice ni vseboval, s tem pa je ravnal v nasprotju z načelom odločanja na več stopnjah in obdolžencu odvzel možnost učinkovitega pravnega sredstva, ki mu ga zagotavlja 25. člen Ustave.

15. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da je zahteva za varstvo zakonitosti iz navedenih razlogov utemeljena. Zahtevi za varstvo zakonitosti je v skladu z določilom prvega odstavka 426. člena ZKP ugodilo in pravnomočni sklep razveljavilo ter se z nadaljnjimi zatrjevanimi kršitvami ni ukvarjalo. Zadeve pa ni vrnilo preiskovalni sodnici v novo odločanje, ker je bil po poteku enega meseca pripor zoper obdolženega A. A. podaljšan.

16. Na podlagi 98.a člena ZKP v zvezi z drugim odstavkom 98. člena ZKP, se sodna taksa ne določi, ker je bilo z izrednim pravnim sredstvom odločeno v obdolženčevo korist.

Sodbi Vrhovnega sodišča I Ips 114/2005 z dne 26. 5. 2005 in XI Ips 40885/2016 z dne 27. 10. 2016; to stališče je sprejel tudi senat Ustavnega sodišča v zadevi Up-607/05 z dne 12. 1. 2006.

Sodba Vrhovnega sodišča XI Ips 27115/2010 z dne 7. 4. 2010, XI Ips 43725/2010 z dne 8. 6. 2010 in XI Ips 10695/2010 z dne 3. 3. 2016.

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 25

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 148, 148/6

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.