VSRS Sklep I Up 113/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-06-09

Peter Golob (preds.), Nataša Smrekar (poroč.), Marko Prijatelj

CIVILNO PROCESNO PRAVO - GRADBENIŠTVO - UPRAVNI SPOR

inšpekcijski ukrep gradbenega inšpektorja - inšpekcijski ukrep odstranitve objekta - odložitvena začasna odredba - neizkazana težko popravljiva škoda - težko popravljiva škoda ni izkazana - materialna škoda - zavrnitev pritožbe

Začasna odredba - nastanek težko popravljive škode ni izkazan.

Mnenje, ki ga je po naročilu tožnika izdelal strokovnjak s področja gradbeništva, res ni dokaz z izvedencem v smislu 243. in 244. člena ZPP, saj se zanj zahteva, da ga poda oziroma izdela izvedenec, ki ga določi sodišče. Kljub temu mnenju ni mogoče odreči pomena za odločanje o predlagani začasni odredbi, saj gre za strokovno argumentiran del strankinih navedb, ki ob dejstvu, da nasprotna stranka navedbam v mnenju ni nasprotovala, presega gole strankine trditve.

Sodišče prve stopnje je zato ravnalo pravilno, ko je mnenje kljub stališču, da predstavlja le navedbe stranke, upoštevalo oziroma presodilo tako, da ga je po vsebini zavrnilo.

Vrhovno sodišče je v novejši sodni praksi že večkrat poudarilo, da je od okoliščin primera odvisno, ali materialna škoda pomeni težko popravljivo škodo v smislu 32. člena ZUS-1, in ne zastopa več stališča, da taka škoda, ker je iztožljiva, ne ustreza škodi iz navedene zakonske določbe.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je na podlagi 32. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo tožnikovo zahtevo, naj sodišče do pravnomočne odločitve zadrži izvršitev izpodbijane odločbe Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Ljubljana, št. 06122-2876/2018-51 z dne 21. 11. 2019. S to odločbo, izdano na podlagi drugega odstavka 85. člena Gradbenega zakona (v nadaljevanju GZ), je inšpektorat odločil, da mora tožnik takoj po vročitvi odločbe prenehati z uporabo stavbe tam navedenih dimenzij, stoječe na jugozahodnem delu parcele št. 11/2 in južnem delu parcele št. 11/3, obe k. o. ..., ker ne izpolnjuje bistvenih zahtev, tako da neposredno ogroža zdravje in življenje ljudi ter sosednje objekte (1. točka izreka). Tožniku je bilo naloženo, da do 31. 1. 2020 v celoti odstrani navedeno stavbo brez vključenega dela skupne stene do linije kritine sosednje stavbe na parceli št. 11/3 k. o. ... (2. točka izreka).

2. V obrazložitvi sklepa je sodišče navedlo, da tožnik ni izkazal nastanka težko popravljive škode. Za navedbe, da njegovega objekta ni mogoče odstraniti brez škode na sosednjem objektu, je kot dokaz predložil izvid in mnenje z dne 12. 4. 2021 izvedenca gradbene stroke A. A. Ker je bilo izdelano po tožnikovem naročilu, je sodišče presodilo, da ne gre za izvedensko mnenje v smislu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), ampak da predstavlja del tožnikovih navedb. Ob tem je tudi izpostavilo, da naloženi inšpekcijski ukrep upošteva konstrukcijsko povezanost tožnikovega in sosednjega objekta, saj je prav zaradi preprečitve škode na sosednjem objektu odrejena odstranitev "brez dela skupne stene s sosednjim objektom, do linije kritine".

Sprejelo je še stališče, da tožnik z navedbami zatrjuje nastanek materialne škode, ki pa sama po sebi praviloma ne pomeni težko popravljive škode, saj se lahko iztoži pred pristojnim sodiščem. Materialna škoda zaradi odstranitve njegovega objekta je škoda v smislu negativnih posledic izvršitve izpodbijane odločbe in ne težko popravljiva škode, to je škoda, ki bi presegala to, kar po naravi stvari spremlja izvršitev inšpekcijskega ukrepa.

3. Tožnik (v nadaljevanju pritožnik) je zoper navedeni sklep vložil pritožbo. Navaja, da je stališče o neizkazanem nastanku težko popravljive škode zmotno ter da posega v načelo enakosti pred zakonom iz 14. člena Ustave in v ustavne pravice do enakega varstva pravic, do sodnega varstva in do zasebne lastnine (22., 23. in 33. člena Ustave). Poudarja, da je nastanek težko popravljive škode izkazal s strokovnim mnenjem strokovnjaka s področja gradbeništva. Pri tem ni pomembno, ali to mnenje predstavlja izvedeniško mnenje, ampak to, da je strokovnjak ugotovil, da se sporni objekt s severno steno dotika sosednjega objekta, ki nima svoje obodne nosilne stene, ampak je naslonjen na pritožnikov objekt. Slednjega zato ni mogoče odstraniti, dokler se ne zagotovi varnost in stabilnost prizidka. Tega inšpekcijska odločba, čeprav nalaga odstranitev "brez dela skupne nosilne stene s sosednjim objektom, do linije kritine", ni upoštevala. Izvedenec je tudi ugotovil, da noben objekt nima temeljev, niti horizontalnih in vertikalnih vezi, kar pomeni, da se zaradi odstranitve uniči tudi sosednji objekt, zaradi česar izrečeni ukrep ne zagotavlja spoštovanja načela prepovedi povzročanja škode (

). Meni, da je nastanek nenadomestljive škode na sosednjem objektu izkazal s stopnjo gotovosti. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Zahteva plačilo stroškov postopka.

4. Toženka in stranka z interesom na pritožbo nista odgovorili.

6. Pritožnik je predlagal začasno odložitev izvršitve inšpekcijske določbe, s katero mu je naložena odstranitev nevarnega objekta.

Da bi začasno odložitev dosegel, bi glede na določbo drugega odstavka 32. člena ZUS-1 moral izkazati, da mu bo zaradi izvršitve naloženega ukrepa nastala težko popravljiva škoda, ki pretehta javno korist in tudi koristi morebitnih nasprotnih strank.

7. Iz obrazložitve sklepa sodišča prve stopnje in pritožbenih navedb izhaja, da je kot težko popravljivo škodo uveljavljal škodo, ki naj bi zaradi rušitve njegovega objekta nastala na sosednjem prizidanem objektu, ki je v lasti druge osebe (stranke z interesom). To škodo je opredelil kot škodo zaradi poškodb oziroma rušitve sosednjega objekta in tudi kot visoko finančno škodo, ki naj bi ga zaradi tega bremenila.

8. Glede na navedeno je od izkazanosti negativnega vpliva odstranitve pritožnikovega objekta na sosednji objekt odvisna nadaljnja presoja, ali je ta škoda tudi težko popravljiva. Vrhovno sodišče se strinja s sodiščem prve stopnje, da pritožnik verjetnosti nastanka zatrjevane škode na sosednjem objektu ni izkazal. V pritožbi sicer navaja, da je ta ocena v izpodbijanem sklepu napačna, nasprotuje pa ji s povzemanjem vsebine na prvi stopnji predloženega strokovnega mnenja. To mnenje, ki ga je po naročilu tožnika izdelal strokovnjak s področja gradbeništva, res ni dokaz z izvedencem v smislu 243. in 244. člena ZPP, saj se zanj zahteva, da ga poda oziroma izdela izvedenec, ki ga določi sodišče. Kljub temu mnenju ni mogoče odreči pomena za odločanje o predlagani začasni odredbi, saj gre za strokovno argumentiran del strankinih navedb, ki ob dejstvu, da nasprotna stranka navedbam v mnenju ni nasprotovala, presega gole strankine trditve.

9. Sodišče prve stopnje je zato ravnalo pravilno, ko je mnenje kljub stališču, da predstavlja le navedbe stranke, upoštevalo oziroma presodilo tako, da ga je po vsebini zavrnilo na podlagi ugotovitve, da je bila okoliščina konstrukcijske povezanosti obeh objektov upoštevana pri izreku ukrepa tako, da je zaradi preprečitve škode na sosednjem objektu odrejena odstranitev nevarne stavbe le do skupne stene s sosednjim objektom. Pritožnik pa pravno relevantnih ugovorov v zvezi s to ugotovitvijo sodišča prve stopnje v pritožbi ne navaja. Poda le nekonkretiziran ugovor, da tudi pri tako odrejeni odstranitvi (brez stene nevarnega objekta) ni upoštevano, da sosednji objekt nima svoje obodne nosilne stene. Ne pojasni pa, kakšen pomen naj bi ob tako odrejenem ukrepu imela lastna obodna nosilna stena in tudi ne, zakaj za preprečitev negativnega vpliva rušenja na sosednjo stavbo ne zadošča obstoječa stena nevarnega objekta (npr. tudi v kombinaciji z izvedbo morebiti potrebnih dodatnih varnostnih (tehničnih) ukrepov). Iz pritožbenih navedb namreč izhaja stališče v strokovnem mnenju, da odstranitev objekta ni mogoča, dokler se ne zagotovi varnost in stabilnost sosednjega objekta. To pomeni, da niti mnenje ne izključuje strokovno izvedene odstranitve, ki bo upoštevala, da je sosednji objekt "naslonjen" na pritožnikovega. Takega načina odstranitve inšpekcijska odločba ne preprečuje, saj je v izreku odločeno le, kaj naj se odstrani, ne pa tudi kako.

10. Po navedenem je treba kot neutemeljene zavrniti pritožbene navedbe, da zaradi konstrukcije in načina gradnje obeh objektov strokovno ni mogoče odstraniti samo njegovega objekta, brez da bi se poškodoval ali uničil tudi sosednji objekt, saj iz mnenja, ki ga je pritožnik sam predložil, izhaja prav nasprotno.

11. Ker pritožnik škode na sosednjem objektu ni izkazal, je nadaljnja presoja o tem, ali je v finančnem smislu ta škoda težko popravljiva, nepotrebna. Vrhovno sodišče se zato do stališč prvostopenjskega sodišča v zvezi s to obliko škode ne opredeljuje. Pripominja le, da je v novejši sodni praksi že večkrat poudarilo, da je od okoliščin primera odvisno, ali materialna škoda pomeni težko popravljivo škodo v smislu 32. člena ZUS-1, in ne zastopa več stališča, da taka škoda, ker je iztožljiva, ne ustreza škodi iz navedene zakonske določbe.

12. Pritožbena trditev o kršitvi več ustavnih pravic je vsebinsko nekonkretizirana, zato se Vrhovno sodišče do nje ni opredelilo.

13. Glede na navedeno in ker niso podani razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je Vrhovno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo (76. člen v zvezi s prvim odstavkom 82. člena ZUS-1).

14. Pritožnik s pritožbo ni uspel, zato sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

V zvezi s tem sodišče še dodaja, da tudi iz dokumentacije ogleda z dne 30. 3. 2021, ki se nahaja v spisu in na katero se sklicuje tožnik, izhaja, da je bil izvajalec odstranitve tožnikovega objekta prav z namenom preprečitve škode na sosednjem objektu opozorjen na potrebne ukrepe pri izvedbi rušitve.

Inšpekcijski ukrep je izrečen na podlagi GZ, ki v 21. točki prvega odstavka 3. člena določa, da je nevarni objekt tisti objekt, ki ne izpolnjuje bistvenih zahtev, tako da neposredno ogroža zdravje in življenje ljudi, premoženje večje vrednosti, promet ali sosednje objekte.

Tako Vrhovno sodišče v zadevah I Up 22/2017, I Up 174/2018, I Up 12/2019 in drugih.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 32, 32/2

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 243, 244

Gradbeni zakon (2017) - GZ  - člen 3, 3-21, 85, 85/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.