VSRS Sodba II Ips 45/2021
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2021-05-19

Civilno-gospodarski oddelek, civilni senat

mag. Rudi Štravs (preds.), dr. Ana Božič Penko (poroč.), mag. Nina Betetto, Karmen Iglič Stroligo, dr. Mateja Končina Peternel

načelo pravnomočnosti - res iudicata - načelo ne bis in idem - subjektivne meje pravnomočnosti - objektivne meje pravnomočnosti - stvarna služnost hoje in vožnje - priposestvovanje stvarne služnosti - odsvojitev nepremičnine med pravdo - načelo zaupanja v podatke zemljiške knjige - dopuščena revizija

Presoja o utemeljenosti revizije je odvisna od odgovora na vprašanje, ali sta nižji sodišči kršili pravilo o prepovedi sojenja o isti stvari. Odgovor na zastavljeno vprašanje je nikalen.

Vprašanje o toženčevi (ne)dobrovernosti pri pridobitvi služeče nepremičnine ni bilo zajeto v dejstvenem sklopu, ki je tvoril tožbeni temelj v pravdi, ki se je nanašala na priposestvovanje stvarne služnosti. Tožbeni zahtevek v tem postopku se ni opiral na enako dejansko (tožbeno) podlago kot v postopku III P 317/2014, saj bi toženec v tem postopku lahko dosegel zavrnitev tožbenega zahtevka, če bi dokazal, da je služečo nepremičnino dobil v dobri veri na podlagi načela zaupanja v zemljiško knjigo. Pri tožbah glede stvarnih pravic na nepremičninah 190. člen ZPP ne zavaruje pravnega položaja tožeče stranke.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

III. Tožena stranka mora tožeči stranki povrniti njene stroške revizijskega postopka v višini 447,98 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka roka za prostovoljno izpolnitev obveznosti.

1. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da obstaja za potrebe gospodujočega zemljišča parc. št. 1041/1, 1043/1, 1043/2 in 1039/0, vse k. o. ... ..., last tožnice, v korist vsakokratnega lastnika teh nepremičnin, služnostna pravica hoje in vožnje s traktorjem, nakladalko, prikolico in priključki, po obstoječi poti v širini 2,85 metra, v breme vsakokratnega lastnika nepremičnine parc. št. 1037/2, k. o. .... V izreku je opisalo potek poti. V preostalem delu (glede širine služnostne poti, glede zahtevka za izstavitev zemljiškoknjižne listine in glede zahtevka za prepoved vznemirjanja služnostne pravice) je zaradi delnega umika tožbe postopek ustavilo. Odločilo je o stroških postopka.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženca zavrnilo in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Vrhovno sodišče Republike Slovenije je s sklepom II DoR 274/2020 z dne 4. 9. 2020 toženčevemu predlogu za dopustitev revizije ugodilo in dopustilo revizijo glede vprašanja materialnopravne in procesne pravilnosti odločitve sodišča o dopustnosti tožbe v zadevi, v kateri je bila predhodno na podlagi tožbe iste tožnice z identičnim tožbenim zahtevkom zoper singularno prednico sedanjega toženca izdana pravnomočna sodba o ugotovitvi obstoja stvarne služnosti.

‒ Tožnica je zoper A. A. (pravno prednico toženca) in B. B. pred Okrajnim sodiščem v Ljubljani vložila tožbo zaradi ugotovitve obstoja služnostne pravice in izstavitve zemljiškoknjižne listine, v kateri je zatrjevala, da je priposestvovala služnostno pravico hoje in vožnje, ki poteka po nepremičninah v lasti navedenih dveh toženk, med drugim tudi po nepremičnini parc. št. 1037/2, k. o. ... .... A. A. je lastninsko pravico na sporni nepremičnini, parc. št. 1037/2, k. o. ..., prenesla na svojega sina dan po njegovem zaslišanju v postopku, in sicer z darilno in izročilno pogodbo. Po razveljavitvi sodbe v navedenem postopku (prvotno V P 3374/2010) je sodišče prve stopnje v ponovnem sojenju 9. 9. 2015 izdalo sodbo III P 317/2014 v zvezi s sodbo Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 3415/2015 z dne 22. 6. 2016, s katero je bila za potrebe gospodujočih zemljišč, last tožnice, ugotovljena služnostna pravica hoje in vožnje s traktorjem, nakladalko, prikolico in priključki v korist vsakokratnega lastnika nepremičnin, tudi po nepremičnini parc. št. 1037/2, k. o. ....

‒ Sin A. A. je toženec v tem postopku. S predlogom tožnice, da vstopi v pravdni postopek III P 317/2014, se ni strinjal, enako tudi ne prej tožena stranka A. A.. Tožnica med postopkom ni predlagala zaznambe spora v zvezi s služečimi nepremičninami, zato je bil njen predlog za vknjižbo služnostne pravice na nepremičnini parc. št. 1037/2, k. o...., zoper toženca na podlagi pravnomočne sodbe III P 317/2014 pravnomočno zavrnjen. Zoper navedeni sklep zemljiškoknjižnega sodišča je Vrhovno državno tožilstvo vložilo zahtevo za varstvo zakonitosti, ki jo je Vrhovno sodišče s sklepom II Ips 326/2017 z dne 9. 8. 2018 zavrnilo.

4. Sodišče prve stopnje je presodilo, da je podan tožničin pravni interes za tožbo v tem postopku in da sodba III P 317/2014 z dne 9. 9. 2015, ki je bila izdana zoper pravno prednico toženca, učinkuje tudi zoper toženca v tem postopku. Pojasnilo je, da je glede na toženčevo slabo vero sklicevanje na načelo zaupanja v zemljiško knjigo, v kateri ni bila vpisana niti služnostna pravica niti zaznamba spora o tej stvarni pravici, izključeno.

5. Sodišče druge stopnje je pojasnilo, da je sodišče prve stopnje ugotovilo toženčevo nedobrovernost in da tožničinih navedb o slabi veri toženec ni prerekal. Iz razlogov sodišča prve stopnje je razvidno, da ni prišlo do neposredne razširitve subjektivnih mej pravnomočnosti. Ker se 190. člen Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP)

pri pridobitvah stvarnih pravic na nepremičninah ne razteza avtomatično na pridobitelja nepremičnine med pravdo, je predmetna tožba dopustna. Ne gre za sojenje o isti stvari.

6. Toženec v reviziji trdi, da bi morala biti tožba zavržena. Nižji sodišči sta odločili o zahtevku, o katerem je bilo že pravnomočno razsojeno. Na podlagi 190. člena ZPP je prišlo do razširitve subjektivnih mej pravnomočnosti sodbe, izdane zoper njegovo pravno prednico. Razlogi sodišča prve stopnje so med seboj v nasprotju. Sodišče prve stopnje je stališče Vrhovnega sodišča iz sklepa II Ips 326/2017 razumelo napačno. Čeprav ima tožnica pravni interes za uveljavljanje tožbenega zahtevka za ugotovitev obstoja služnostne pravice, to ne spremeni dejstva, da je bilo v konkretnem primeru kršeno pravilo o prepovedi sojenja o isti stvari iz 319. člena ZPP. Tožnica bi morala svoj pravni interes uresničiti z drugačnim tožbenim zahtevkom. Napačna je presoja, da se 190. člen ZPP pri pridobitvah stvarnih pravic na nepremičninah ne razteza neposredno na pridobitelja stvari med pravdo. Pridobiteljeva dobra vera nima vpliva na učinkovanje 190. člena ZPP. Predlaga spremembo, podredno razveljavitev izpodbijane sodbe.

7. Tožnica predlaga zavrnitev revizije. Navaja, da pri tožbah glede stvarnih pravic na nepremičninah 190. člen ZPP ne učinkuje. Obseg pravnomočnosti sodbe se presoja z razlago celotne sodbe, ne le izreka. Dejanski podlagi prve in druge pravnomočne sodbe nista enaki. V prvi pravdi je dejanska podlaga obsegala sklop dejstev, ki so vodila do pridobitve stvarne pravice na podlagi priposestvovanja. V drugi pravdi je tožnica zaradi toženčevega nepoštenega ravnanja zasledovala varstvo že obstoječe stvarne pravice. V konkretni zadevi je bil pomemben sklop tistih dejstev, ki so povezana z vprašanjem toženčeve nedobrovernosti. Nižji sodišči sta ugotavljali, ali je toženec pošten pridobitelj lastninske pravice na služečem zemljišču. Čeprav je šlo v obeh pravdah za pretežno enak tožbeni predlog, dejanska podlaga ni bila enaka.

Odločitev Vrhovnega sodišča v zadevi II Ips 326/2017 z dne 9. 8. 2018

9. S sklepom II Ips 326/2017 je Vrhovno sodišče zavrnilo zahtevo za varstvo zakonitosti zoper odločitev zemljiškoknjižnega sodišča, da se ne dovoli vpis služnostne pravice na podlagi pravnomočne sodbe III P 317/2014. Pojasnilo je, da je treba pri vpisu pravice stvarne služnosti upoštevati načelo knjižnega pravnega prednika in da imata v zemljiškoknjižnem postopku načelo zaupanja v zemljiško knjigo ter načelo formalnosti postopka prednost pred nevarnostjo morebitnega materialnopravno napačnega vpisa, do katerega lahko pride v primeru odtujitve stvari (nepremičnine), o kateri teče pravda.

Stališče, za katerega se zavzema Vrhovno državno tožilstvo, da se 190. člen ZPP tudi pri pridobitvi stvarnih pravic na nepremičninah avtomatično razteza tudi na pridobitelja stvari (nepremičnine) med pravdo, bi, kar pravilno poudarja nasprotni udeleženec v odgovoru na zahtevo za varstvo zakonitosti, na eni strani izničilo načelo zaupanja v zemljiško knjigo na drugi strani pa tudi pomen instituta zaznambe spora.

V teoriji se zastopa stališče, da 190. člen ZPP ne učinkuje, kar pomeni, da ne pride do razširitve subjektivnih meja pravnomočnosti, v primerih, če je pridobitelj po posebnih pravilih postal lastnik (po 64. členu Stvarnopravnega zakonika), in pri tožbah glede stvarnih pravic na nepremičninah. Glede stvarnih pravic na nepremičninah velja načelo zaupanja v zemljiško knjigo in v primeru, ko se pridobitelj v dobri veri zanese na zemljiškoknjižno stanje, bo od osebe, ki je v zemljiški knjigi vknjižena kot lastnik, veljavno pridobil lastninsko pravico, čeprav je v teku pravda zoper odsvojitelja (osebo, na katero je vknjižena lastninska pravica) glede stvarne pravice na tej nepremičnini. Pri tožbah glede stvarnih pravic na nepremičnini se tožeča stranka ne more zanesti na 190. člen ZPP. Učinkovito se lahko zavaruje z institutom zaznambe spora.

10. Nosilno stališče revizije temelji na argumentu, da sta nižji sodišči odločili o tožbenem zahtevku, o katerem je že bilo pravnomočno razsojeno. Presoja o utemeljenosti revizije je torej odvisna od odgovora na vprašanje, ali sta nižji sodišči kršili pravilo o prepovedi sojenja o isti stvari. Odgovor na zastavljeno vprašanje je nikalen.

11. Pravnomočnost se nanaša na sklop dejstev, na katerem temelji tožbeni zahtevek.

Vprašanje o toženčevi (ne)dobrovernosti pri pridobitvi služeče nepremičnine ni bilo zajeto v dejstvenem sklopu, ki je tvoril tožbeni temelj v pravdi, ki se je nanašala na priposestvovanje stvarne služnosti. Tožbeni zahtevek v tem postopku se ni opiral na enako dejansko (tožbeno) podlago kot v postopku III P 317/2014, saj bi toženec v tem postopku lahko dosegel zavrnitev tožbenega zahtevka, če bi dokazal, da je služečo nepremičnino dobil v dobri veri na podlagi načela zaupanja v zemljiško knjigo. Pri tožbah glede stvarnih pravic na nepremičninah 190. člen ZPP ne zavaruje pravnega položaja tožeče stranke. V konkretnem primeru torej ni prišlo do razširitve subjektivnih mej pravnomočnosti sodbe, izdane zoper toženčevo pravno prednico. Nižji sodišči nista napačno razumeli nosilnih razlogov Vrhovnega sodišča v sklepu II Ips 326/2017. Njuna odločitev o dopustnosti tožbe je pravilna.

12. Ker razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, niso podano, jo je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo (I. točka izreka).

13. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP je Vrhovno sodišče odločilo tudi o stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker toženec z revizijo ni uspel, v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sam krije svoje revizijske stroške (II. točka izreka), medtem ko je tožnici dolžan povrniti njene stroške revizijskega postopka (III. točka izreka).

14. Ti so odmerjeni v skladu z Odvetniško tarifo

(v nadaljevanju OT) in upoštevaje vrednost točke 0,60 EUR znašajo 447,98 EUR (600 točk za odgovor na izredno pravno sredstvo po tar. št. 21/3, materialni stroški v višini 2 % skupne vrednosti storitev po tretjem odstavku 11. člena OT – 12 točk, 22 % DDV). Tožnici niso bili priznani stroški za posvet s stranko, ker so ti stroški zajeti že v nagradi za vložitev odgovora na revizijo. Čeprav je za odgovor na revizijo priglasila stroške v višini 1200 točk, ji je bilo glede na vrednost spornega predmeta 8.000,00 EUR priznanih 600 točk.

15. Vrhovno sodišče je odločalo v senatu vrhovnih sodnic in sodnika, ki so navedeni v uvodu odločbe. Odločitev je sprejelo soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Uradni list RS, št. 26/99 s spremembami in dopolnitvami. Prvi odstavek 190. člena ZPP se glasi: Če katera od strank odtuji stvar ali pravico, o kateri teče pravda, to ni ovira, da se pravda med istima strankama ne dokonča.

Glej 25. točko obrazložitve. Nasprotni udeleženec (v tej zadevi toženec) je v postopku pred Vrhovnim sodiščem trdil, da zakonska ureditev zemljiške knjige ne preprečuje tožeči stranki, ki opusti publicirati z zaznambo spora v zemljiški knjigi, da po končani pravdi začne novo pravdo z isto vsebino zoper naknadnega pridobitelja, in da bo v taki pravdi v posledici spremenjenega lastništva odločilna dobra ali slaba vera novega pridobitelja (prim. 12. točko obrazložitve sklepa II Ips 326/2017).

Glej 22. točko obrazložitve. Prim. tudi A. Galič v: L. Ude in A. Galič (rd.), Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 2. knjiga, Uradni list, GV Založba, Ljubljana, 2006, str. 232.

Prim. D. Wedam Lukić v: L. Ude in A. Galič (rd.), Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 3. knjiga, Uradni list, GV Založba, Ljubljana, 2009, str. 163.

Uradni list RS, št. 2/2015 s spremembami in dopolnitvami.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 190, 190/1, 319, 319/1, 339, 339/2, 339/2-12

Stvarnopravni zakonik (2002) - SPZ  - člen 64

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.