VSRS Sodba III Ips 59/2019
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-01-21

Vladimir Balažic (preds.), dr. Mile Dolenc (poroč.), dr. Miodrag Đorđević, Tomaž Pavčnik, Franc Seljak

družbeni kapital - lastninjenje podjetij - stečajni postopek - izločitvena pravica v stečaju - izločitvena pravica na terjatvah - dopuščena revizija

Vrhovno sodišče je dopustilo vprašanje, ki zadeva uveljavljanje izločitvene pravice na (denarni) terjatvi. Prva točka izreka sodbe sodišča prve stopnje, ki je bila potrjena s sodbo sodišča druge stopnje, sama po sebi ni povsem jasna. Razumeti jo je mogoče bodisi tako, da je sodišče ugotovilo obstoj izločitvene pravice tožeče stranke na denarni terjatvi (tožene stranke) do C., d. o. o., bodisi da je sodišče ugotovilo obstoj izločitvene pravice na denarni terjatvi tožeče stranke do C., d. o. o. Ker je denarna terjatev tožene stranke do R., d.o.o. na pravno prednico tožeče stranke ex lege prešla 1. 5. 1998 (10. točka te obrazložitve), izločitvena pravica na terjatvi tožene stranke do C., d. o. o. v času stečajnega postopka nad toženo stranko že pojmovno ni več mogoča. Če pa je sodišče ugotovilo obstoj izločitvene pravice na denarni terjatvi tožeče stranke do C., d. o. o., to s stečajnim postopkom nad toženo stranko nima nobene zveze. Ne glede na to, ali je tožeča stranka s tožbo zahtevala ugotovitev obstoja izločitvene pravice tožeče stranke na denarni terjatvi tožene stranke do C., d.o.o. ali pa izločitvene pravice na denarni terjatvi tožeče stranke do C., d. o. o., se v obeh primerih odgovor na dopuščeno revizijsko vprašanje glasi, da izločitvene pravice na denarni terjatvi v tem postopku ni mogoče uspešno uveljavljati.

I. Reviziji se delno ugodi in se sodba sodišča druge stopnje:

- v I. točki izreka spremeni tako, da se pritožbi tožene stranke v delu, ki se nanaša na I. točko izreka sodbe sodišča prve stopnje, ugodi ter se tožbeni zahtevek v tem delu zavrne;

III. Vsaka stranka nosi svoje stroške vsega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je ugodilo zahtevku za ugotovitev obstoja tožničine izločitvene pravice na denarni terjatvi do C., d. o. o., iz naslova Samoupravnega sporazuma o ureditvi medsebojnih razmerij pri izvedbi del po projektu A, sklenjenega leta 20. 10. 1981, ki je obstajala v času uvedbe stečajnega postopka nad toženko in na podlagi katere je C., d. o. o., v času od 1. 4. 2016 do 30. 6. 2016 na račun toženke nakazal 1.004.917,84 USD (1. točka izreka). Toženki je naložilo, da mora tožnici plačati ta znesek, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 14. 3. 2018 dalje (2. točka izreka).

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožene stranke zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

3. Na predlog tožene stranke je Vrhovno sodišče s sklepom III DoR 19/2019-8 z dne19. 3. 2019 dopustilo revizijo glede vprašanja, ali (in na kakšen način) je mogoče uveljavljati izločitveno pravico na (denarni) terjatvi, če ne gre za položaje, ki jih našteva tretji odstavek 22. člena ZFPPIPP.

4. Tožena stranka drugostopenjsko sodbo izpodbija z revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava (prvi odstavek 370. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP). Predlaga, da Vrhovno sodišče reviziji ugodi, izpodbijano sodbo spremeni tako, da pritožbi tožene stranke ugodi in tožbeni zahtevek v celoti zavrne, tožeči stranki pa naloži v plačilo vse pravdne stroške tožene stranke.

5. Tožeča stranka v odgovoru na revizijo predlaga njeno zavrnitev.

Odločilne dejanske ugotovitve sodišč prve in druge stopnje, na katere je Vrhovno sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP)

6. Nad toženo stranko se je s sklepom Okrožnega sodišča v Kranju St 275/2016 dne 21. 1. 2016 začel stečajni postopek.

7. Tožeča stranka je v stečajnem postopku nad toženo stranko med drugim prijavila tudi terjatev in izločitveno pravico na terjatvi, ki jo je imela tožena stranka kot naslednica nekdanjega družbenega podjetja B., do družbe C. (v nadaljevanju C., d.o.o.).

8. Terjatev tožene stranke do C., d. o. o. je izhajala iz naslova skupne gradnje treh tovarn v Alžiriji po Samoupravnem sporazumu o ureditvi medsebojnih razmerij pri izvedbi del po projektu A. iz leta 1981. Nosilec posla po Sporazumu je bila POSLOVNA SKUPNOST C. (njen pravni naslednik je C., d.o.o.), eden od izvajalcev pa B. C. d.o.o. je 10. 2. 2016 po večletnem pravdanju od investitorja oziroma njegovega pravnega naslednika prejel plačilo v višini 27.285.076,00 USD. 17.735.299,40 USD je C., d.o.o. razdelil med člane konzorcija, od tega je toženka v obdobju od aprila do konca junija 2016 prejela 1.004,917,84 USD.

9. Terjatev tožene stranke do C., d.o.o. ni bila upoštevana v otvoritveni bilanci toženke po stanju na dan 1. 1. 1993.

10. Sodišče prve stopnje je na podlagi ugotovitve, da terjatev tožene stranke do C., d.o.o. ni bila upoštevana v otvoritveni bilanci toženke po stanju na dan1. 1. 1993, presodilo, da je ta terjatev na podlagi prvega odstavka 6. člena Zakona o zaključku lastninjenja in privatizaciji pravnih oseb v lasti Slovenske razvojne družbe (UC. l. RS, št. 30/98 z nadaljnjimi spremembami in dopolnitvami, v nadaljevanju ZZLPPO)

z dnem uveljavitve zakona 1. 5. 1998 prešla na tožnico oziroma njeno pravno prednico Slovensko razvojno družbo. Ker iz rednega poročila stečajne upraviteljice za obdobje od 1. 7. 2016 do 30. 9. 2016 izhaja, da ta terjatev ni bila izkazana v poslovnih knjigah tožene stranke, da je znesek 1.004.917,84 USD deponiran na bančnem depozitu in da je na njem vzpostavljena rezervacija za prerekano denarno terjatev, je sodišče presodilo, da skladno z 22. členom Zakonom o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (ZFPPIPP) na tej denarni terjatvi (ki je obstajala v času uvedbe stečajnega postopka nad toženo stranko in na podlagi katere je C., d.o.o. na račun toženke nakazal 1.004.917,84 USD) obstaja izločitvena pravica tožeče stranke ter toženi stranki naložilo plačilo vtoževanega zneska.

11. Sodišče druge stopnje je pritrdilo razlogom prvostopenjske sodbe. V zvezi z izločitveno pravico na denarnem znesku (ne na denarni terjatvi op. p.) je sodišče druge stopnje poudarilo, da se je sodna praksa do tega vprašanja že večkrat opredelila, in sicer v primerih, ko je denarni znesek predstavljal denarno nadomestilo, kot protivrednost stvarem, ali ko je predstavljal znesek, ki je na stečajnega dolžnika prešel po pomoti, ko je torej mogoče denarni znesek zaradi njegove jasne identifikacije po količini izločiti iz stečajne mase, ker v slednjo ne bi smel preiti (na primer odločbe VSK Cpg 364/2015, VSL I Cpg 1484/1999,VSM I Cpg 413/2015).

12. Revidentka graja presojo sodišča druge stopnje glede obstoja tožničine izločitvene pravice na terjatvi tožene stranke do C., d.o.o. Tožeča stranka je postala lastnica terjatve po samem zakonu, to je na podlagi ZZLPPO, zato v stečajnem postopku nad toženo stranko na terjatvi nima izločitvene pravice, saj je terjatev že njena in njeno plačilo lahko terja od dolžnika. Po prepričanju revidentke je sodba sodišča druge stopnje vzpostavila absurdno situacijo, v kateri je tožeča stranka imetnik terjatve do C., d.o.o. v znesku 1.004,917,84 USD, ima pa tudi zahtevek do tožene stranke za plačilo enakega zneska. Tožeča stranka bi morala po mnenju revidentke plačilo terjatve zahtevati neposredno od C., d. o. o. Nepravilna izpolnitev obveznosti C., d.o.o. (plačal je toženi namesto tožeči stranki) pa na razmerje med tožečo stranko in C., d. o. o. ne učinkuje. Na koncu revidentka trdi še, da pojmovno ni možna izločitvena pravica na denarju, razen kadar gre za fizičen denar (bankovce), ki imajo v pravnem prometu lastnost stvari po SPZ. Denar na računu ne more biti predmet izločitvene pravice, ker ga ni mogoče subsumirati pod 22. člen ZFPPIPP.

13. Tožeča stranka v odgovoru na revizijo nasprotuje revizijskim navedbam in trdi, da se „razmerje med ugotovitvijo obstoja imetništva (izpolnjene) terjatve oziroma izločitvene pravice (tč. 1 sodbe) in dajatvenega zahtevka zaradi plačila denarnega zneska (tč. 2 sodbe) pojmovno medsebojno ne izključuje, pač pa se za utemeljenost dajatvenega zahtevka vedno znova zahteva tudi ugotovitev o predhodnem vprašanju obstoja pravice/terjatve.

14. Vrhovno sodišče je dopustilo vprašanje, ki zadeva uveljavljanje izločitvene pravice na (denarni) terjatvi. Prva točka izreka sodbe sodišča prve stopnje, ki je bila potrjena s sodbo sodišča druge stopnje, sama po sebi ni povsem jasna. Razumeti jo je mogoče bodisi tako, da je sodišče ugotovilo obstoj izločitvene pravice tožeče stranke na denarni terjatvi (tožene stranke) do C., d. o. o., bodisi da je sodišče ugotovilo obstoj izločitvene pravice na denarni terjatvi tožeče stranke do C., d. o. o. Ker je denarna terjatev tožene stranke do C., d. o. o. na pravno prednico tožeče stranke ex lege prešla 1. 5. 1998 (10. točka te obrazložitve), izločitvena pravica na terjatvi tožene stranke do C., d. o. o. v času stečajnega postopka nad toženo stranko že pojmovno ni več mogoča. Če pa je sodišče ugotovilo obstoj izločitvene pravice na denarni terjatvi tožeče stranke do C., d.o.o., to s stečajnim postopkom nad toženo stranko nima nobene zveze. Ne glede na to, ali je tožeča stranka s tožbo zahtevala ugotovitev obstoja izločitvene pravice tožeče stranke na denarni terjatvi tožene stranke do C., d. o. o. ali pa izločitvene pravice na denarni terjatvi tožeče stranke do C., d. o. o., se v obeh primerih odgovor na dopuščeno revizijsko vprašanje glasi, da izločitvene pravice na denarni terjatvi v tem postopku ni mogoče uspešno uveljavljati. Zato je Vrhovno sodišče v tem delu reviziji ugodilo in sodbo sodišča druge stopnje spremenilo tako, kot izhaja iz prve alineje I. točke izreka te sodbe (prvi odstavek 380. člena ZPP).

15. Iz ugotovitev sodišč druge in prve stopnje izhaja, da se je dne 21. 1. 2016 nad toženo stranko začel stečajni postopek, kasneje v času od 1. 4. 2016 do 30. 6. 2106, pa je C., d. o. o. na račun tožene stranke brez pravne podlage, ker je terjatev s tožene stranke že prešla na tožečo stranko, nakazal znesek 1.004.917,84 EUC. Šlo je za očitno napačno nakazilo toženi stranki (namesto tožeči stranki). Vprašanje, ki ga sproža revizija, namreč, od koga lahko tožeča stranka terja plačilo zneska (od tožene stranke ali od C., d. o. o.), presega okvir dopuščenega vprašanja. Zato se Vrhovno sodišče z njim ni ukvarjalo.

16. Po obrazloženem se je pokazalo, da v delu, ki se nanaša na odločitev o tem, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati 1.004.917,84 USD, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 14. 3. 2018 dalje do plačila (I. točka izpodbijane sodbe v zvezi z 2. točko izreka sodbe sodišča prve stopnje), niso podani razlogi, zaradi katerih je bila revizija dopuščena, in jo je zato Vrhovno sodišče v tem delu na podlagi določbe 378. člena ZPP zavrnilo (II. točka izreka).

17. Sprememba odločitve o glavni stvari je po določbi drugega odstavka 165. člena ZPP terjala odločitev o stroških vsega postopka (prvostopenjskega, pritožbenega in revizijskega). Ker sta stranki uspeli vsaka polovično, krijeta po določbi drugega odstavka 154. člena ZPP vsaka svoje stroške postopka (III. točka izreka).

Mišljena je 3. točka prvega odstavka 22. člena ZFPPIPP

Za družbeni kapital, ki z dnem uveljavitve tega zakona preide v last in upravljanje Slovenske razvojne družbe in se preoblikuje po tem zakonu, se šteje tudi premoženje fizičnih in pravnih oseb doma in v tujini skupaj z njegovim povečanjem iz poslovanja, ki izvira iz poslovanja nekdanjih družbenih podjetij, oziroma drugih pravnih oseb registriranih v Republiki Sloveniji, ki se lastninsko preoblikujejo ali so se preoblikovale na podlagi ZLPP ali posebnega zakona, če to premoženje ni bilo upoštevano v otvoritveni bilanci po stanju na dan 1. 1. 1993 v skladu z uredbo o metodologiji za izdelavo otvoritvene bilance stanja (Uradni list RS, št. 24/93, 62/93, 72/93, 19/94, 32/94 in 45/94).

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 22, 22/1, 22/1-3, 22/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.