VSRS Sodba II Ips 10/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-04-11

mag. Rudi Štravs (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Karmen Iglič Stroligo, Jan Zobec

gospodarska pogodba - poroštvo - solidarno poroštvo - zastaranje - pretrganje zastaranja - izvršilni postopek - izvršba na nepremičnine - razdelitveni narok - priglasitev terjatve v izvršilnem postopku - načelo koncentracije postopka - pristop k izvršbi - status stranke v postopku

V obravnavani zadevi je prišlo do pretrganja zastaranja terjatve zoper glavnega dolžnika, ki učinkuje tudi proti tožencu kot poroku. Tožnica je namreč kot hipotekarna upnica v izvršilnem postopku zoper glavnega dolžnika, ki se je začel na predlog drugega (izvršilnega) upnika, na razdelitvenem naroku prijavila svojo terjatev z namenom, da bo iz prejete kupnine poplačana tudi njena terjatev do dolžnika. Prisilna izterjava denarne terjatve s prodajo nepremičnine v izvršilnem postopku (na nepremičnino), ki se vodi na predlog drugega upnika, v skladu z jezikovno in logično razlago določbe 365. člena OZ pomeni dejanje upnika pred sodiščem, katerega namen je v izterjavi (oziroma poplačilu) terjatve.

Zakonski dejanski stan določbe drugega odstavka 366. člena OZ se ne prilega obravnavanemu življenjskemu primeru, katerega dejanska podlaga je ugotovitev, da je hipotekarni upnik v izvršilnem postopku prijavil svojo terjatev, a do poplačila ni prišel, ker kupnina prodane nepremičnine ni zadoščala tudi za njegovo poplačilo.

1. Okrajno sodišče v Ljubljani (Centralni oddelek za verodostojno listino - COVL) je s sklepom o izvršbi VL 21194/2016 z dne 2. 3. 2016 dovolilo izvršbo na podlagi verodostojne listine zaradi izterjave 539.015,24 EUR. Dolžnik (toženec) je zoper sklep pravočasno in obrazloženo ugovarjal, zato je Okrajno sodišče v Ljubljani (COVL) sklep o izvršbi v skladu z drugim odstavkom 62. člena Zakona o izvršbi in zavarovanju (v nadaljevanju ZIZ) razveljavilo v delu, v katerem je dovoljena izvršba in določen izvršitelj, ter odločilo, da bo o zahtevku in stroških odločalo Okrožno sodišče v Mariboru kot stvarno in krajevno pristojno sodišče.

2. Tožnica je v dopolnitvi tožbe tožbeni zahtevek utemeljevala s poroštevno pogodbo št. 14, ki sta jo pravdni stranki sklenili 8. 3. 2012 za zavarovanje obveznosti iz pogodbe o kratkoročnem kreditu, sklenjene med tožnico in A., d. o. o., istega dne. Toženka je ugovarjala, da je terjatev zaradi poplačila prenehala, branila pa se je tudi z ugovorom zastaranja. V pobot je uveljavljala terjatev na podlagi odškodninske odgovornosti v višini 373.250,97 EUR.

3. Sodišče prve stopnje je sklep o izvršbi Okrajnega sodišča v Ljubljani (COVL) VL 21194/2016 z dne 7. 3. 2016 ohranilo v veljavi v delu, v katerem je dolžniku (tožencu) naloženo, naj v roku 8 dni upnici (tožnici) plača 539.015,24 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi (I. točka izreka). Ugotovilo je, da terjatev toženca do tožnice v višini 373.250,94 EUR ne obstoji, zato je pobotni ugovor toženca zavrnilo (III. točka izreka). Sklenilo je, da mora toženec tožnici povrniti stroške pravdnega postopka (II. točka izreka).

4. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženca zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (I. točka izreka). Sklenilo je, da toženec sam krije svoje stroške pritožbenega postopka (II. točka izreka).

5. Toženec zoper sodbo sodišča druge stopnje vlaga revizijo, v kateri uveljavlja zmotno uporabo materialnega prava. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj reviziji ugodi, sodbo sodišča druge stopnje pa spremeni tako, da tožbeni zahtevek v celoti zavrne in tožnici naloži v plačilo stroške pravdnega postopka.

6. Revizija toženca je bila vročena tožnici, ki nanjo ni odgovorila.

Glede uporabe Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP)

7. Sodba sodišča prve stopnje je bila izdana pred 14. 9. 2017, to je pred začetkom uporabe Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 10/2017; v nadaljevanju ZPP-E). Zato se je postopek pred Vrhovnim sodiščem na podlagi prvega odstavka 125. člena ZPP-E nadaljeval po določbah ZPP, ki se uporabljajo do začetka uporabe ZPP-E.

8. Iz dejanskih ugotovitev sodišč druge in prve stopnje, na katere je revizijsko sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP), izhaja:

- tožnica je z družbo A., d. o. o. (tudi kreditojemalec), 8. 3. 2012 sklenila pogodbo o kratkoročnem kreditu št. 25 (v nadaljevanju kreditna pogodba) z glavnico 419.633,13 EUR, po kateri se je kreditojemalec zavezal kredit z obrestmi in stroški vrniti do 31. 12. 2012 (1. člen, točka 1.2., kreditne pogodbe);

- za zavarovanje terjatve po kreditni pogodbi je bila med pravdnima strankama sklenjena poroštvena pogodba št. 14, s katero se je toženec zavezal kot porok in plačnik (solidarno poroštvo);

- terjatev tožnice po kreditni pogodbi je bila zavarovana tudi z zastavo nepremičnin po pogodbi o zastavi nepremičnin št. 9 in dodatkom k tej pogodbi; tožnica in glavni dolžnik A., d. o. o., sta sklenili sporazum v obliki notarskega zapisa SV 16 z dne 20. 10. 2010, s katerim je bila pri nepremičninah z ID znakom ... ustanovljena maksimalna hipoteka (ID pravice ...) do najvišjega zneska 300.000,00 EUR za zavarovanje terjatve po kreditni pogodbi in bodočih kreditnih pogodbah;

- terjatev po kreditni pogodbi ni bila plačana - tožnica je imela na dan 12. 10. 2015 zoper dolžnika in solidarnega poroka terjatev v višini 539.015,24 EUR;

- tožnica je kot zastavni upnik v izvršilni zadevi In 430/2015, ki je tekla na predlog upnika B., d. o. o., pred Okrajnim sodiščem v Mariboru d. o. o., 12. 10. 2015 na razdelitvenem naroku priglasila svojo terjatev v okviru maksimalne hipoteke in terjatev iz naslova kreditne pogodbe v višini 539.015,24 EUR; glavna dolžnica A., d. o. o., priglašeni terjatvi ni ugovarjala;

- predlog za izvršbo zoper poroka je tožnica vložila 2. 3. 2016.

9. Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku ugodilo. Ugotovilo je, da gre v obravnavanem primeru za gospodarsko pogodbo, za katero velja triletni zastaralni rok. Ugovor zastaranja je zavrnilo. Ugotovilo je, da je tožnica v izvršilnem postopku In 430/2015, upnika B., d. o. o., katerega predmet so bile (iste) zastavljene nepremičnine glavnega dolžnika, priglasila svojo terjatev v okviru maksimalne hipoteke in terjatev iz naslova kreditne pogodbe v višini 539.015,24 EUR, s čimer je pretrgala zastaranje terjatve (365. člena Obligacijskega zakonika - v nadaljevanju OZ) tudi zoper poroka - toženca. Tožnica je imela v izvršilnem postopku, upoštevaje določbo 207. člena ZIZ, kot zastavni upnik položaj stranke v postopku. Sicer pa tretji odstavek 1034. člena OZ upnikovega ravnanja z namenom, da se zavaruje, izterja ali ugotovi njegova terjatev, sploh ne enači s pojmom stranke v sodnem postopku. Toženec ni z ničemer dokazal, da bi bila zatrjevana terjatev poplačana, zato je zahtevku ugodilo. Pobotni ugovor je zavrnilo, ker toženec ni niti zatrjeval niti ni izkazal elementov civilnega delikta.

10. Sodišče druge stopnje je stališče sodišča prve stopnje glede pretrganja zastaranja potrdilo. Pojasnilo je, da je tožnica s priglasitvijo terjatve v izvršilnem postopku In 430/2015 zoper kreditojemalca pretrgala zastaranje tudi zoper solidarnega poroka. Predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine zoper toženca z dne 2. 3. 2016 je bil zato vložen pravočasno. Priglasitev terjatve v "tujem izvršilnem postopku"

pomeni aktivno dejanje iz 365. člena OZ, ki v zvezi s tretjim odstavkom 1034. člena OZ učinkuje tudi v razmerju so toženca. Tožnica je v izvršilnem postopku imela položaj hipotekarnega upnika, sporočilo stanja s hipoteko zavarovanega posojila v izvršilnem postopku drugega upnika pa pomeni priglasitev terjatve, saj je dano z namenom sporočila, katera in koliko zavarovane terjatve naj se poplača (glej 196., 198. in 207. člen ZIZ). Primerjanje s pretrganjem zastaranja po 258. členu Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP) ni pomembno. Zastaranje je pretrgano s priglasitvijo, zato vprašanje prerekanja terjatve ni pomembno.

11. Toženec v reviziji nasprotuje stališču sodišč nižjih stopenj, da priglasitev terjatve v "tujem" izvršilnem postopku pomeni aktivno dejanje iz 365. člena OZ, ki bi v zvezi s tretjim odstavkom 1034. člena OZ pretrgalo zastaranje tudi zoper njega kot poroka. Le zakon lahko določi, katera procesna dejanja upnika oziroma katera oblika uveljavljanja terjatve je dovolj intenzivna, da povzroči pretrganje zastaranja. Opredelilne elemente upnikovega dejanja določa tretji odstavek 1034. člena OZ, ki je jasen: terjatev je treba uveljavljati pred sodiščem, usmerjeno pa mora biti v ugotovitev, zavarovanje ali izterjavo terjatve. Upnik mora v postopku terjatev uveljavljati na način, da ima procesno in stvarno legitimacijo ter da se postopek zanj konča z vsebinsko odločitvijo. Dejanje upnika namreč zastaranje pretrga šele in če sodišče predlogu upnika ugodi oziroma o njem vsebinsko odloči (odložni pogoj). Pogoj za to je, da ima upnik položaj stranke (npr. tožeče stranke v pravdnem postopku). O zahtevku oseb, ki položaja stranke v postopku niso imele, sodišče ne more vsebinsko odločiti. Tožnica položaja stranke ni imela, ampak je v izvršilnem postopku nastopala le kot hipotekarni upnik, ki je upravičen do poplačila iz zastavljene nepremičnine. Tožnica v izvršilnem postopku ni zahtevala, da sodišče ugotovi obstoj njene terjatve do glavnega dolžnika ali da jo zavaruje, niti ni zahtevala, da želi, da se iz kupnine poplača obveznost poroka (toženca). V izvršilnem postopku se je le javila na poziv sodišča in pavšalno navedla terjatve, ki jih ima do glavne dolžnice. Taka dejanja nimajo za posledico pretrganja zastaranja. Če bi opisanim dejanjem pripisali učinek pretrganja zastaranja, bi to veljalo tudi za primer odsvojitve obremenjene nepremičnine, na kar je toženec opozoril že v pritožbi, a ga je pritožbeno sodišče odpravilo z navedbo, da gre za špekuliranje toženca o hipotetičnih položajih. To ne drži, saj gre za prikaz kršitve načela enakega obravnavanja pred sodiščem. (Izvršilno) sodišče dolžnika tudi ni poučilo, da sme dejanje upnika izpodbijati, zato je tudi iz tega vidika dolžnik v slabšem položaju glede na položaj, ki ga ima v pravdi ali v izvršilnem postopku. Edino procesno dejanje upnika v izvršilnem postopku, ki ima za posledico pretrganje zastaranja, je vložitev predloga za izvršbo oziroma zavarovanje zoper dolžnika, medtem ko ostala ravnanja v izvršilnem postopku take teže nimajo (to potrjuje tudi razlaga četrtega odstavka 369. člena OZ v zvezi z 365. in 366. členom OZ). Sklicevanje na tretji odstavek 369. člena OZ ni utemeljeno.

12. Zastaranje se pretrga z vložitvijo tožbe in z vsakim drugim upnikovim dejanjem zoper dolžnika pred sodiščem ali drugim pristojnim organom, da bi se ugotovila, zavarovala ali izterjala terjatev (365. člen OZ).

13. Z zastaranjem obveznosti glavnega dolžnika zastara tudi obveznost poroka (prvi odstavek 1034. člena OZ). Pretrganje zastaranja terjatve nasproti glavnemu dolžniku učinkuje nasproti poroku le, če je bilo zastaranje pretrgano zaradi kakšnega upnikovega dejanja pred sodiščem ali drugim pristojnim organom, opravljenega, da se ugotovi, zavaruje ali izterja terjatev zoper glavnega dolžnika (tretji odstavek 1034. člena OZ).

15. Z zastaranjem preneha pravica do uveljavljanja sodnega varstva, sama obveznost – materialnopravna pravica – pa ne preneha. To pomeni, da jo dolžnik lahko še vedno veljavno izpolni, upnik pa izpolnitve ne more več doseči s tožbo, če se seveda dolžnik v pravdi sklicuje na zastaranje. Obveznost se preoblikuje v golo pravico brez zahtevka. Po splošnem pravilu iz 336. člena OZ zastaranje začne teči prvi dan po dnevu, ko je upnik imel pravico terjati izpolnitev obveznosti, torej od dospelosti terjatve. Zastaranje nastopi, ko se izteče zadnji dan z zakonom določenega časa. Vendar pa tek zastaranja od zapadlosti terjatve do izteka zastaralnega roka ni vedno neprekinjen. Po eni strani zastaranje sankcionira pasivnost upnika in s tem varuje pravno varnost, po drugi strani pa je upnikova pasivnost včasih opravičljiva. V nasprotju s pravico do sodnega varstva bi bilo, če bi upravičenec izgubil svoje pravice tudi v primeru, kadar je želel uveljavljati zahtevke, pa jih ni mogel zaradi okoliščin, za katere ni odgovoren. Zato že zakon določa, da nekatere okoliščine vplivajo na tek zastaralnih rokov, in sicer na dva načina: povzročijo zadržanje zastaranja ali pretrganje zastaranja.

16. Najbolj tipično upnikovo sredstvo za pretrganje zastaranja je vložitev tožbe pred sodiščem zoper dolžnika. Po 365. členu OZ pa ima z vidika pretrganja zastaranja enak učinek kot vložitev tožbe tudi vsako drugo upnikovo dejanje zoper dolžnika, ki je opravljeno pred sodiščem ali drugim pristojnim organom z namenom, da bi se ugotovila, zavarovala ali izterjala terjatev. Obstaja več oblik pravovarstvenih zahtevkov (vložitev nasprotne tožbe, uveljavljanje ugovora pobota v pravdi,

obvestitev drugega o pravdi, priglasitev terjatve v postopku prisilne poravnave ali stečajnem postopku,

uveljavitev premoženjskopravnega zahtevka v kazenskem postopku,

dejanja v upravnem postopku, tožba v arbitražnem postopku

17. Stališče izpodbijane sodbe, da je v obravnavani zadevi prišlo do pretrganja zastaranja terjatve zoper glavnega dolžnika, ki učinkuje tudi proti tožencu kot poroku, je pravilno. Ključen argument za takšen sklep je ta, da je tožnica kot hipotekarna upnica v izvršilnem postopku zoper glavnega dolžnika, ki se je začel na predlog drugega (izvršilnega) upnika, na razdelitvenem naroku prijavila svojo terjatev z namenom, da bo iz prejete kupnine poplačana tudi njena terjatev do dolžnika. Prisilna izterjava denarne terjatve s prodajo nepremičnine v izvršilnem postopku (na nepremičnino), ki se vodi na predlog drugega upnika, v skladu z jezikovno in logično razlago določbe 365. člena OZ pomeni dejanje upnika pred sodiščem, katerega namen je v izterjavi (oziroma poplačilu) terjatve. Pri izvršbi na nepremičnino je namreč poplačan tudi zastavni upnik, ki ni predlagal izvršbe (172. člen ZIZ), če je svojo terjatev v izvršilnem postopku priglasili najpozneje na razdelitvenem naroku (2. točka 196. člena ZIZ in drugi odstavek 198. člena OZ). Prav to je tožnica storila, zato je njeno ravnanje treba šteti za ravnanje pred sodiščem, katerega namen je v izterjavi sporne terjatve in temu ravnanju priznati učinek pretrganja zastaranja.

18. Hipotekarni upnik v izvršilnem postopku na nepremičnino sicer res nima statusa stranke postopka, ima pa status udeleženca, torej osebe, ki v postopku izvršbe uveljavlja kakšno svojo pravico ali pravno korist in ki je pri izvršbi na nepremičnino, pod pogoji, ki jih določa ZIZ, tudi poplačan. O poplačilu upnikov in drugih oseb, ki uveljavljajo pravico do poplačila, ter o resničnosti izjave iz četrtega odstavka 189. člena tega zakona odloči sodišče s sklepom po opravljenem naroku (sklep o poplačilu). Pri tem upošteva stanje, kot izhaja iz spisov in iz zemljiške knjige, ter stanje, ki ga je ugotovilo na naroku (prvi odstavek 208. člen ZIZ). Tako ne drži, da o prijavi terjatve hipotekarnega upnika in o njihovem poplačilu sodišče ne odloči vsebinsko niti ni res, da dolžnik nima pravice ugovarjati glede obstoja, višine in vrstnega reda poplačila, saj dolžniku kot stranki postopka to pravico daje tretji odstavek 207. člena ZIZ. Status "stranke" v sodnem postopku pri presoji pretrganja zastaranja, upoštevaje besedilo 365. člena OZ, raznolikost postopkov in pestrost procesnih položajev, ki izpolnjujejo abstraktni dejanski stan „dejanja upnika pred sodiščem ali drugim pristojnim organom, katerega namen je v ugotovitvi, zavarovanju ali izplačilu terjatve“, zato sploh ni odločilen. Osrednji opredelilni element ravnanja upnika pred sodiščem ali drugim pristojnim organom je v tem, da se z njim udejanja njegov pravovarstveni zahtevek, ki vsebuje pooblastilo, da uveljavlja sodno varstvo materialne pravice. Prijava terjatve hipotekarnega upnika v izvršilnem postopku na nepremičnino, začetem na predlog drugega upnika, pomeni prav takšno dejanje, saj je njen namen v izterjavi oziroma poplačilu terjatve hipotekarnega upnika iz kupnine prodane nepremičnine.

19. Stališče, da bi hipotekarna upnica, če bi želela doseči učinek pretrganja zastaranja, morala vložiti samostojen predlog za izvršbo, je napačno, ker je v nasprotju z določbami o izvršbi na nepremičnine. Pri (več) denarnih izvršbah na isto nepremičnino enega ali več upnikov se namreč vsi izvršilni postopki po zaznambi sklepa o izvršbi skoncentrirajo v enem postopku, tako da upniki, ki so naknadno predlagali izvršbo (le) pristopijo k že začeti izvršbi (prvi in drugi odstavek 171. člen ZIZ) in se poplačajo glede na njihov status in vrstni red.

20. Zmotno je stališče revidenta, da se zastaranje pretrga šele in če sodišče predlogu upnika ugodi oziroma o njem vsebinsko odloči (torej pod odložnim pogojem). Zastaranje je pretrgano z dnem vložitve tožbe, enake učinke pretrganja zastaranja pa zakon priznava tudi drugim upnikovim dejanjem pred sodiščem. Zastaranje, ki je bilo pretrgano z vložitvijo tožbe ali drugim upnikovim dejanjem zoper dolžnika pred sodiščem ali drugim pristojnim organom, da bi se ugotovila, zavarovala ali izterjala terjatev ali z uveljavljanjem pobota terjatev v sporu oziroma priglasitvijo terjatve v kakšnem drugem postopku, začne znova teči od dneva, ko je spor končan ali kako drugače poravnan (369. člen OZ). Med trajanjem postopka pred sodiščem zastaranje terjatve v nobenem primeru ne teče. Če je bilo zastaranje pretrgano s priglasitvijo terjatve v stečajnem postopku, začne znova teči od dneva, ko je končan ta postopek, enako pa velja tudi, če je upnik vložil predlog za prisilno izvršbo ali zavarovanje (tretji in četrti odstavek 369. člena OZ).

21. Pravne učinke razveznega (in ne odložnega) pogoja je mogoče pripisati pretrganju zastaranja le v primeru, če upnik umakne tožbo ali odstopi od drugega dejanja, katerega namen je v ugotovitvi, zavarovanju ali izterjavi terjatve pred sodiščem ali drugim organom (prvi odstavek 366. člena OZ) in ko je upnikova tožba ali zahteva zavržena ali zavrnjena ali če je izposlovani ali opravljeni ukrep za izvršbo ali zavarovanje razveljavljen (drugi odstavek 366. člena OZ). Zakonski dejanski stan določbe drugega odstavka 366. člena OZ se ne prilega obravnavanemu življenjskemu primeru, katerega dejanska podlaga je ugotovitev, da je hipotekarni upnik v izvršilnem postopku prijavil svojo terjatev, a do poplačila ni prišel, ker kupnina prodane nepremičnine ni zadoščala tudi za njegovo poplačilo. Glede na naravo specialne izvršbe, ki se opravlja na posameznih premoženjskih predmetih dolžnika, katerih vrednost se na določeni točki izčrpa, ter upoštevaje načelo prioritete in sorazmernega poplačila upnikov, namreč ni mogoče šteti, da je bil hipotekarni upnik v izvršilnem postopku, v katerem je sodeloval, neuspešen oziroma da je bil njegov zahtevek spoznan za neutemeljen. Prav nasprotno: iz ugotovljenega dejanskega stanja izhaja, da glavna dolžnica A., d. o. o., priglašeni terjatvi na razdelitvenem naroku ni ugovarjala. Izčrpanje kupnine s posledično nemožnostjo poplačila hipotekarnega upnika, čigar terjatev v izvršilnem postopku sploh ni bila prerekana, pa ne pomeni nobene od situacij, ki jih predvideva drugi odstavek 366. člena OZ.

22. Poplačilo upnikov iz zneska, dobljenega s prodajo nepremičnine, pomeni zadnje izvršilno dejanje pri izvršbi na nepremičnine (167. člen ZIZ), ki je nato končana, zato zastaranje terjatve upnika, ki je pri izvršbi na nepremičnino zaradi izčrpanja sredstva izvršbe ostal nepoplačan, v skladu s tretjim odstavkom 369. člena OZ začne teči znova s pravnomočnostjo sklepa o poplačilu upnikov.

23. S prijavo terjatve v izvršilnem postopku zoper glavnega dolžnika je tožnica dosegla učinke pretrganja zastaranja tudi v razmerju do poroka (tretji odstavek 1034. člena OZ), zato je odločitev sodišč nižjih stopenj pravilna.

24. Ker razlogi, zaradi katerih je bila vložena revizija, niso podani, je Vrhovno sodišče revizijo toženca zavrnilo (378. člen ZPP).

25. Če sodišče zavrne pravno sredstvo, odloči tudi o stroških, ki so nastali med postopkom v zvezi z njim (prvi odstavek 165. člena ZPP). Odločitev o stroških revizijskega postopka toženca je vsebovana v odločitvi o glavni stvari in je posledica njegovega neuspeha z izrednim pravnim sredstvom (154. člen ZPP).

Trdila je, da sta se tožnica in glavni dolžnik dogovarjala o nadomestni izpolnitvi, a do njene realizacije ni prišlo, ker tožnica ni izdala izbrisnega dovoljenja za obremenitev pri nepremičnini, ki bi bila predmet izročitve.

Izraz se uporablja za izvršilni postopek, sprožen na predlog drugega upnika.

Primerjaj Matija Damjan: Pretrganje in zadržanje zastaranja terjatev, Pravni letopis, Inštitut za primerjalno pravo pri Pravni fakulteti v Ljubljani 2015, str. 171-172.

Glej sodbo Vrhovnega sodišča II Ips 120/2001 z dne 6. 12. 2001.

Več o tem: Matija Damjan: Pretrganje in zadržanje zastaranja terjatev, Pravni letopis, Inštitut za primerjalno pravo pri Pravni fakulteti v Ljubljani 2015, str. 177.

Glej Boris Strohsack: Obligacijska razmerja III, ČZ Uradni list RS, Ljubljana 1996, str. 137.

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 336, 365, 366, 366/2, 369, 396/3, 369/4, 1034, 1034/1, 1034/3

Zakon o izvršbi in zavarovanju (1998) - ZIZ  - člen 167, 171, 171/1, 171/2, 172, 189, 196, 198, 207, 208, 208/1

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 258

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.