VSRS Sklep Cp 7/2020
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-02-27

mag. Rudi Štravs (preds.), Karmen Iglič Stroligo (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel

CIVILNO PROCESNO PRAVO - MEDNARODNO ZASEBNO PRAVO - NEPRAVDNO PRAVO

priznanje in izvršitev tuje sodne odločbe - nemška sodna odločba - Uredba 1215/2012 (Bruselj I bis) - odklonilni razlog - javni red - nepravdni postopek - bistvena kršitev določb pravdnega postopka - materialno procesno pravo - načelo kontradiktornosti - vročitev odločbe - načelo medsebojnega zaupanja med državami članicami - zavrnitev priznanja in izvršitve

1. V izjemo pod točko (a) prvega odstavka 45. člena Uredbe (EU) št. 1215/2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah se uvrščajo tako nasprotovanja materialnemu kot procesnemu javnemu redu, izjema pod točko (b) pa obravnava poseben vidik pridržka javnega reda, pri čemer pa bo uporaba določila o nasprotovanju javnemu redu iz točke (a) izključena, kadar bo podan dejanski stan specialnih določil, ki ga urejajo nadaljnje točke prvega odstavka 45. člena Uredbe. Pri zatrjevani kršitvi načela kontradiktornosti v začetnem stadiju postopka bo sodišče presojalo obstoj izjeme po (b) točki, če pa bo uveljavljana kršitev te pravice v poznejši fazi postopka, je mogoča presoja, ali je s tem prišlo do kršitve javnega reda v zaprošeni državi.

2. Ureditev priznavanja in izvrševanja temelji na medsebojnem zaupanju v ustreznost sodnega varstva znotraj Unije. To zaupanje med drugim zahteva, da so sodne odločbe, izdane v državi članici ipso iure priznane v drugi državi članici. V tem sistemu je treba razloge za zavrnitev priznanja razlagati ozko, ker pomenijo oviro za izpeljavo enega od temeljnih ciljev Uredbe, določilo o javnem redu pa se uporablja samo izjemoma. Pridržek javnega reda je treba razlagati restriktivno in ga uporabiti kot ultima ratio. Predlagatelj torej neutemeljeno trdi, da lahko kršitev načela kontradiktornosti v začetni fazi, katerega pogoje za odklonitev priznanja ureja Uredba v (b) točki prvega odstavka 45. člena, zaradi neizpolnjevanja vseh tam predpisanih pogojev uveljavlja kot odklonitveni razlog po (a) točki istega določila.

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

II. Predlagatelj mora v 15 dneh, od vročitve te sodbe, povrniti nasprotnemu udeležencu njegove pritožbene stroške v znesku 148,80 EUR.

1. Nasprotni udeleženec kot upnik je zoper predlagatelja kot dolžnika na podlagi odločbe o izvršbi Občinskega sodišča Euskirchen začel postopek njene izvršitve. Predlagatelj v tem nepravdnem postopku predlaga zavrnitev priznanja in izvršitve tuje sodne odločbe na podlagi 45. in. 46. člena Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in sveta z dne 12. 12. 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljevanju Uredba).

2. Sodišče prve stopnje je zavrnilo predlog predlagatelja za zavrnitev priznanja in izvršitve odločbe o izvršbi Občinskega sodišča Euskirchen v Zvezni Republiki Nemčiji (ZRN), št. 17-4611602-1 z dne 22. 12. 2017.

3. Predlagatelj se je zoper sklep pravočasno pritožil iz vseh pritožbenih razlogov po 338. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) v zvezi s 37. členom Zakona o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP

). Predlagal je, naj Vrhovno sodišče izpodbijani sklep spremeni tako, da ugodi njegovemu predlogu za zavrnitev priznanja in izvršitve tuje odločbe o izvršbi.

4. Nasprotni udeleženec je na vročeno pritožbo odgovoril in predlagal, naj Vrhovno sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi sklep sodišča prve stopnje.

5. Odločitev sodišča prve stopnje temelji na zaključku, da ni izpolnjen pogoj iz (b) točke prvega odstavka 45. člena Uredbe. Predlagatelj se namreč ni opredelil do vprašanja izčrpanosti pravnih sredstev zoper sodno odločbo v ZRN, med postopkom pa ni zatrjeval niti predložil dokazov, da bi pred sodiščem v ZRN izpodbijal sodno odločbo ali da take možnosti ni imel. Ker ni izkazal kršitve načela kontradiktornosti, ne more na isti podlagi uspešno uveljavljati razloga nasprotovanja javnemu redu v Republiki Sloveniji.

Navedbe udeležencev v pritožbenem postopku

6. Predlagatelj trdi, da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe ZPP v zvezi s 37. členom ZNP, ko ga v nasprotju s pravilom o materialnem procesnem vodstvu iz 285. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP ni pozvalo, naj se opredeli do izpolnjenosti vseh pogojev iz točke (b) 45. člena Uredbe (kršitev po prvem odstavku 339. člena ZPP, ki je neposredno vplivala na pravilnost in zakonitost odločitve, upoštevajoč, da je nepravdni postopek „bolj urejevalne narave“ zaradi česar je poudarjeno načelo iskanja materialne resnice). S tem je ravnalo v nasprotju z 22. členom Ustave RS in storilo kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP. Neupravičeno je tudi zavrnilo obstoj razloga, vsebovanega v točki (a) 45. člena Uredbe, poleg tega pa je obrazložitev v tem delu istovetna za obrazložitvijo razloga v točki (b) 45. člena Uredbe, kar je nedopustno. Gre za samovoljno razlago prava, saj je bil namen evropskega pravodajalca, da dva različna položaja uredi na različen način. Če bi bil njegov namen, da izčrpanje pravnih sredstev določi kot pogoj pri zavrnitvenem razlogu iz točke (a) 45. člena Uredbe, bi to vnesel v njeno besedilo. Ker tega ni storil, gre sklepati po nasprotnem razlogovanju, da tega pogoja v zvezi s točko (a) predlagatelju ni treba dokazati. Nadalje pa v 15. in 16. točki obrazložitve manjkajo razlogi o odločilnih dejstvih, zlasti o pravni podlagi, saj ni razvidno, ali in v katerih odločbah naj bi Sodišče Evropske Unije izoblikovalo pravno merilo, po katerem zaradi eklatantne kršitve načela kontradiktornosti ne bi šlo za zavrnitveni razlog iz točke (a) 45. člena Uredbe. Prav tako v obrazložitvi ni pojasnjeno, zakaj rezultat priznanja odločbe za predlagatelja ne bo nevzdržen. Sodišče prve stopnje je brez utemeljenega razloga dalo premajhno težo kršitvi enega temeljnih načel sodobnega demokratičnega prava, tj. načela kontradiktornosti. Če stranki v sodnem postopku ni zagotovljena možnost, da pred sodiščem ugovarja zahtevku aktivno legitimirane stranke, kljub temu pa zanjo nastopijo neugodne pravne posledice, se izniči obstoj samega prava, kar je enako samovoljnemu uveljavljanju moči. Gre torej za hudo nasprotovanje javnemu redu v Republiki Sloveniji, ta kršitev pa je sama po sebi razlog za zavrnitev priznanja in izvršitve tuje sodne odločbe po točki (a) 45. člena Uredbe. Ker je sodišče zmotno uporabilo materialno pravo, je tudi zmotno in nepopolno ugotovilo dejansko stanje v zvezi s tem.

7. Nasprotni udeleženec v odgovoru na pritožbo navaja, da je dokazno breme v zvezi z izpolnjevanjem vseh pogojev iz 45. (b) člena Uredbe na strani predlagatelja, ki pa se do izčrpanosti pravnih sredstev ni opredelil. Pritrjuje pa tudi sodišču prve stopnje, da predlagatelj ni izkazal kršitve načela kontradiktornosti in da na isti podlagi ne more uspešno uveljaviti razloga nasprotovanja javnemu redu Republike Slovenije.

9. Predlagatelj je uveljavljal primarno odklonilni razlog iz točke (a) prvega odstavka 45. člena Uredbe za zavrnitev priznanja tuje sodne odločbe, po katerem se priznanje zavrne, če je v očitnem nasprotju z javnim redom v državi članici. Pravnemu redu Republike Slovenije naj bi po njegovem odločba nasprotovala zaradi kršitve načela kontradiktornosti, saj mu začetno pisanje v postopku ni bilo vročeno, vse do sklepa o izvršbi pa tudi ne tuja sodna odločba. Navedel pa je, da je podan tudi odklonilni razlog iz točke (b) istega odstavka, po katerem se priznanje zavrne, če je bila sodna odločba izdana v odsotnosti toženca, če tožencu ni bilo vročeno pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravil obrambo, razen če toženec ni začel postopka za izpodbijanje sodne odločbe, čeprav je imel to možnost.

10. V postopku ni bilo sporno, da je bila tuja sodna odločba izdana 22. 12. 2017 v odsotnosti predlagatelja in da mu je bila vročena (najkasneje) 12. 1. 2018 v izvršilnem postopku (0449 I 27/2018), ki teče pred domačim sodiščem (Okrajnim sodiščem v Postojni), skupaj s predlogom za izvršbo, sklepom o izvršbi in potrdilom iz 53. člena Uredbe.

11. V zvezi z odklonilnim razlogom pod točko (b) prvega odstavka 45. člena Uredbe predlagatelj sodišču prve stopnje očita procesno kršitev, in sicer na eni strani relativno bistveno kršitev določb postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP v zvezi z 285. členom ZPP in 37. členom ZNP, na drugi strani pa absolutno bistveno kršitev po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP. V nepravdnem postopku se ob smiselni uporabi določb zakona o pravdnem postopku (37. člen ZNP) res uporablja tudi 285. člen ZPP o materialnem procesnem vodstvu. Vendar pa po ustaljeni sodni praksi

materialno procesno vodstvo ni potrebno, če je na pomanjkljivosti pravno relevantnih navedb oziroma dokazov opozorila že nasprotna stranka. To je nasprotni udeleženec storil v vlogi z dne 8. 4. 2019 in ji priložil pisanje prvostopenjskega sodišča v Euskirchnu, v katerem je to sodišče potrdilo, da v postopku ni prišlo do sprememb in da nasprotna stran (predlagatelj v tem postopku) ni vložila nobenih pravnih sredstev ali pravne vloge. Predlagatelj je na to odgovoril v vlogi z dne 27. 5. 2019, in sicer da se sklicuje na zavrnilni razlog iz točke (a), da pa je uporabljiva tudi točka (b) prvega odstavka 45. člena Uredbe, ker glede na to, da je za pravnomočnost in izvršljivost tujega izvršilnega naslova zvedel šele po prejemu sklepa o izvršbi, ga z rednimi pravnimi sredstvi v ZRN ni mogel izpodbijati oziroma te možnosti ni imel. Ni torej točna navedba v obrazložitvi sodišča prve stopnje, da se do tega vprašanja ni opredelil, pravilno pa je nadalje navedeno, da vročitev sodne odločbe (šele) v postopku njene izvršitve dolžnika ne odvezuje dolžnosti izpodbijanja sodne odločbe v državi izvora po že začetem postopku njene izvršitve in da toženec ni dokazal („izkazal“), da takšne možnosti ni imel, zaradi česar je zaključilo, da odklonilni razlog po točki (b) prvega odstavka 45. člena Uredbe ni izpolnjen. Predlagatelj torej neutemeljeno trdi, da ni imel možnosti, da se opredeli do vprašanja, ali je izpolnil vse pogoje, vsebovane v navedenem določilu Uredbe, zaradi česar neutemeljeno uveljavlja bistveno kršitev določb postopka (tako po prvem odstavku 339. člena v zvezi z 285. členom ZPP in 37. členom ZNP kot tudi po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

12. Vrhovno sodišče še (glede na to da na uporabo materialnega prava v pritožbenem postopku pazi po uradni dolžnosti) dodaja, da je sodišče prve stopnje tudi materialnopravno pravilno razložilo in uporabilo določilo (b) točke prvega odstavka 45. člena Uredbe. Za njegovo uporabo je potrebnih več predpostavk: 1) da je bila sodba izdana v odsotnosti toženca, torej da se toženec ni spustil v postopek; 2) da je razlog za to v dejstvu, da mu začetno pisanje v postopku ni bilo vročeno oziroma ni bilo vročeno na ustrezen način; ter 3) pri čemer tega ni mogel uveljavljati s pravnim sredstvom v državi izvora. Slednji pogoj je bil dodan z namenom preseči prakso, ki ni dopuščala priznanja tuje zamudne sodbe, če tožencu ni bilo vročeno pisanje o začetku sodnega postopka, kljub temu da je bil seznanjen z zamudno sodbo, zoper katero pa ni uporabil razpoložljivih pravnih sredstev, s čimer se je tolerirala toženčeva malomarnost pri obrambi njegovih pravic.

Ker je tudi smiselno, da se procesne napake uveljavljajo čim prej in v državi izdaje sodbe (državi izvora), je sicer začetno kršitev načela kontradiktornosti in pravice do obrambe zaradi opustitve vročitve začetnega pisanja v postopku mogoče odpraviti v kasnejši fazi z vložitvijo pravnega sredstva, s katerim lahko toženec brani svoje pravice tako, kot bi jih lahko v postopku pred izdajo sodbe; s pravnimi sredstvi torej lahko uveljavlja ravno to, da mu začetno pisanje ni bilo vročeno.

Ob zaključku, da predlagatelj izpolnjevanja te predpostavke ni dokazal, je torej odločitev sodišča prve stopnje tudi materialnopravno pravilna.

13. V zvezi z odklonilnim razlogom pod točko (a) prvega odstavka 45. člena Uredbe predlagatelj sodišču prve stopnje očita tako procesno kot tudi materialnopravno kršitev. Vrhovno sodišče je v sklepu Cp 42/2018 z dne 21. 2. 2019 pojasnilo

, da se v izjemo pod točko (a) uvrščajo tako nasprotovanja materialnemu kot procesnemu javnemu redu, izjema pod točko (b) pa obravnava poseben vidik pridržka javnega reda, pri čemer pa bo uporaba določila o nasprotovanju javnemu redu iz točke (a) izključena, kadar bo podan dejanski stan specialnih določil, ki ga urejajo nadaljnje točke prvega odstavka 45. člena Uredbe.

Pri zatrjevani kršitvi načela kontradiktornosti v začetnem stadiju postopka bo sodišče presojalo obstoj izjeme po že obravnavani (b) točki. Če pa bo uveljavljana kršitev te pravice v poznejši fazi postopka, je mogoča presoja, ali je s tem prišlo do kršitve javnega reda v zaprošeni državi.

Ker je situacija v tu obravnavani zadevi enaka, je sodišče prve stopnje očitno uporabilo argumentacijo iz sklepa Vrhovnega sodišča,

ni pa povzelo tudi odločb Sodišča Evropske unije, kar pa ne pomeni, da njegove odločbe ni mogoče preizkusiti. Praksa Sodišča Evropske unije je namreč dosegljiva, iz nje pa izhaja,

da načelo vzajemnega zaupanja med državami članicami od vsake države zahteva, da razen v izjemnih okoliščinah šteje, da vse druge države članice spoštujejo pravo unije in zlasti temeljne pravice, priznane s tem pravom. Ureditev priznavanja in izvrševanja, ki ga določa Uredba, temelji prav na medsebojnem zaupanju v ustreznost sodnega varstva znotraj Unije. To zaupanje med drugim zahteva, da so sodne odločbe, izdane v državi članici ipso iure priznane v drugi državi članici. V tem sistemu je treba člen Uredbe, ki določa razloge za zavrnitev priznanja, razlagati ozko, ker pomeni oviro za izpeljavo enega od temeljnih ciljev Uredbe, določilo o javnem redu pa se uporablja samo izjemoma. Z že omenjenim sklepom je Vrhovno sodišče temu sledilo in tudi svoji dotedanji praksi, da je pridržek javnega reda treba razlagati restriktivno in ga uporabiti kot ultima ratio.

S tem, ko je zapisalo, da je nasprotovanje javnemu redu podano le, če bi bil rezultat priznanja oziroma tuje sodne odločbe nevzdržen, je sodišče prve stopnje utemeljilo nevzdržnost za javni red (zaradi očitnega nasprotovanja temu redu), ne pa (zaradi neuspeha v postopku) za udeleženca, kot to očitno meni predlagatelj.

14. Predlagatelj je kršitev javnega reda utemeljeval z razlogi, da mu ni bilo vročeno začetno pisanje v postopku in sodna odločba. Utemeljeval ga je torej z razlogi, navedenimi v (b) točki prvega odstavka 45. člena Uredbe, zato so tudi razlogi odločitve delno identični razlogom, s katerimi je sodišče obrazložilo neobstoj tega odklonitvenega razloga. Četudi tožencu sodba v državi izvora ni bila vročena, pride do njene vročitve v postopku izvršbe, kot to določa 43. člen Uredbe, za kar je bilo ugotovljeno, da je v tem postopku tudi prišlo. Dolžnik je tako najpozneje v postopku izvršitve seznanjen s tujo sodno odločbo in lahko v državi izvora še vedno uveljavlja pravna sredstva. Še obstoječa pravna sredstva je dolžan izčrpati, sicer se ne more sklicevati na obstoj zavrnilnih razlogov po Uredbi. Uredba se tudi ne omejuje na vložitev pravnih sredstev pred začetkom postopka izvršitve v zaprošeni državi. Posamezniki morajo uporabiti vsa pravna sredstva, ki so v državi izvora na voljo, da se prepreči kršitev javnega reda, razen če posebne okoliščine preveč otežujejo ali onemogočajo uporabo pravnih sredstev v tej državi članici.

Postopek izvršitve pa bo sodišče v zaprošeni državi prekinilo, če bo dolžnik zoper odločbo v državi izvora vložil pravno sredstvo. Predlagatelj torej neutemeljeno trdi, da lahko kršitev načela kontradiktornosti v začetni fazi, katerega pogoje za odklonitev priznanja ureja Uredba v (b) točki prvega odstavka 45. člena, zaradi neizpolnjevanja vseh tam predpisanih pogojev uveljavlja kot odklonitveni razlog po (a) točki istega določila.

15. Vrhovno sodišče je tako ugotovilo, da pritožba ni utemeljena, saj niso podani razlogi, ki jih navaja, in tudi ne razlogi, na katere pazi po uradni dolžnosti. Zato jo je zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP v zvezi s 37. členom ZNP).

16. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena in prvem odstavku 154. člena ZPP. Ker predlagatelj s pritožbo ni uspel, mora nasprotnemu udeležencu povrniti pritožbene stroške (sestava odgovora na pritožbo 200 odvetniških točk, DDV in materialne stroške).

Ker se je postopek začel pred uveljavitvijo Zakona o nepravdnem postopku (ZNP-1), se dokonča po do tedaj veljavnih predpisih (prvi odstavek 216. člena ZNP-1), torej ZNP.

Odločbe VS RS III Ips 16/2019z dne 3. 9. 2019, II Ips 328/2015 z dne 19. 5. 2016 III Ips 34/2013 z dne 20. 12. 2015, III Ips 35/2012 z dne 20. 4. 2014 in druge.

Tako npr. v sodbi ASML Netherlands BV proti Semiconductor Industry Services GmbH (SEMIS) C 283/05 z dne 14. 12. 2006, točka 38.

Glej obširnejše razloge o praksi in namenu spremembe Uredbe v 13. - 16. točki sklepa VS RS Cp 42/2018 z dne 21. 2. 2019.

Martina Repas, Vesna Rijavec in drugi, Mednarodno zasebno pravo Evropske unije, Uradni list RS, Ljubljana 2018, stran 272.

18. točka obrazložitve sklepa Vrhovnega sodišča Cp 42/2018.

Primerjaj 19. in 20. točko obrazložitve sklepa Vrhovnega sodišča in 15. in 16. točko obrazložitve izpodbijanega sklepa.

Npr. sodba Diageo Brands BV proti Simiramida-04 EOOD C-681/13 z dne 16. 7. 2015, točki 40 in 41; sodba Apostolides proti Orams C-420/07 z dne 28. 4. 2009, točka 55 in tam navedena sodna praksa; in druge.

Sodba Rudolfs Meroni proti Recoletos Limited C-559/14 z dne 25. 5. 2016, točka 48.

EU - Direktive, Uredbe, Sklepi / Odločbe, Sporazumi, Pravila

Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah - člen 45, 45/1-a, 45/1-b

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 285, 339, 339/1, 339/2-8

Zakon o nepravdnem postopku (1986) - ZNP  - člen 37

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.