VSRS Sodba X Ips 19/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-04-24

Peter Golob (preds.), Nataša Smrekar (poroč.), mag. Tatjana Steinman

JAVNI USLUŽBENCI - RAZREŠITVE IN IMENOVANJA

dopuščena revizija - izbira na delovno mesto direktorja javne agencije - izbira ministra - odločba o izbiri - obrazloženost odločbe - javni natečaj - strokovna usposobljenost kandidata - diskrecija

Direktor Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence (AVK) se izbere v postopku (rednega) javnega natečaja in ne po določbah ZJU, ki se nanašajo na poseben javni natečaj.

Minister ima pooblastilo, da med kandidati, ki izpolnjujejo zakonske pogoje za direktorja, izbere določenega kandidata, vendar izbire ne opravi politično, pravno nevezano, to je brez upoštevanja največje kandidatove strokovne usposobljenosti.

S tem ko je zakonodajalec določil sredstvo, ki omogoča sodni nadzor nad pravilnostjo in zakonitostjo odločbe o izbiri, je neizbranemu kandidatu pripoznal tudi pravno varovani interes, ki ga iz razlogov po prvem odstavku 65. člena ZJU namesto s pritožbo lahko zaščiti s sprožitvijo postopka sodnega varstva. V skladu s 3. točko navedene določbe v njem lahko uveljavlja, da je bil izbran kandidat, ki po merilih izbirnega postopka očitno ni dosegel najboljšega rezultata.

II. Prizadeta stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti tožeči stranki njene revizijske stroške v višini 428,39 EUR.

1. Upravno sodišče Republike Slovenije je s sodbo ugodilo tožbi neizbranega kandidata na javnem natečaju za direktorja Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence (v nadaljevanju AVK) in na podlagi 2. alineje prvega odstavka 33. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) ugotovilo, da je odločba ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo, št. 306-2/2016/40 z dne 21. 10. 2016, nezakonita. Z njo je minister odločil, 1. da se A. A. izbere kot najprimernejši kandidat za zasedbo delovnega mesta direktorja AVK in 2. da bo predlagal Vladi Republike Slovenije (v nadaljevanju Vlada), da Državnemu zboru Republike Slovenije (v nadaljevanju Državni zbor) predlaga, da izbranega kandidata imenuje za direktorja AVK.

2. V obrazložitvi sodbe sodišče navaja, da postopek imenovanja in s tem izbire direktorja AVK v Zakonu o preprečevanju omejevanja konkurence (v nadaljevanju ZPOmK-1) ni natančno urejen in je zato potrebno za ugotavljanje njegove pravilnosti in zakonitosti uporabiti določbe Zakona o javnih agencijah (v nadaljevanju ZJA) kot krovnega zakona in določbe Zakona o javnih uslužbencih (v nadaljevanju ZJU), na katere napotuje ZJA v 21. členu. Pristojnost ministra za izbiro kandidata za direktorja AVK je izrecno urejena v prvem odstavku 12. h člena ZPOmK-1 in je ni med pristojnostmi sveta AVK v 12. č členu istega zakona. Vendar omenjeni zakon ne določa tudi, da minister razpiše in vodi postopek javnega natečaja. Zato bi moral na podlagi prvega odstavka 21. člena ZJA postopek javnega natečaja za imenovanje direktorja AVK izvesti svet javne agencije. Poleg tega izpodbijana odločba ne vsebuje vsebinskih razlogov za ministrovo odločitev, saj ni pojasnjeno, v čem se izbrani kandidat odlikuje z ozirom na ostale tri primerne kandidate, in ni preizkušeno, ali kandidatova prijava izpolnjuje natečajni pogoj strokovnosti.

3. Vrhovno sodišče je s sklepom X DoR 2/2018-3 z dne 28. 3. 2018 revizijo dopustilo glede vprašanja pravne narave odločitve o izbiri direktorja javne agencije (AVK).

4. Na podlagi navedenega sklepa je prizadeta stranka (izbrani in že imenovani kandidat za direktorja AVK; v nadaljevanju revident) vložila revizijo, v kateri uveljavlja revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava. Nasprotuje stališču sodišča prve stopnje, da je glede izvedbe javnega natečaja za direktorja AVK potrebno uporabiti določbe ZJA, saj pristojnosti in postopke pred AVK določa ZPOmK-1. Izpodbijana odločba ni arbitrarna, sodišče prve stopnje pa je glede izpolnjevanja pogojev za imenovanje direktorja AVK zavzelo povsem drugačno stališče, kot izhaja iz predhodne sodne prakse tega sodišča.

Vrhovnemu sodišču predlaga, naj reviziji ugodi in spremeni izpodbijano sodbo tako, da zavrne tožbeni zahtevek in ugotovi, da izpodbijana odločba ni nezakonita.

5. Tožnik v odgovoru na revizijo predlaga njeno zavrnitev in zahteva povrnitev stroškov postopka. Poudarja, da je namen (teleološka razlaga) določbe 12. h člena ZPOmK-1 v tem, da se omogoči pristojnemu ministrstvu, da v postopku izbire primernih kandidatov predlaga kandidata za direktorja AVK v nadaljnji postopek, pri čemer se za vsa druga vprašanja uporabljajo določbe ZJA. Opozarja še na obseg obrazložitve upravnih odločb skladno z 214. členom Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) in se pri tem sklicuje na sodno prakso.

8. Vrhovno sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena (371. člen Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Glede na navedeno in ker revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (drugi odstavek 370. člena ZPP), je revizijsko sodišče v tej sodbi odgovarjalo samo na dopuščeno vprašanje, ni pa se opredelilo do ostalih, v reviziji izpostavljenih vidikov (med drugim o pristojnem organu za razpis in izvedbo postopka javnega natečaja za izbiro direktorja AVK ter o revidentovem izpolnjevanju pogojev za direktorja AVK – v tem pogledu je neupoštevno revizijsko sklicevanje na stališča v sodbah Upravnega sodišča RS I U 88/2016 z dne 14. 3. 2017 in I U 440/2013 z dne 25. 4. 2014).

9. V obravnavani zadevi je bil 4. 3. 2016 v Uradnem listu RS objavljen razpis javnega natečaja za direktorja AVK, 23. 3. 2016 pa je bila s sklepom ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo (v nadaljevanju minister) imenovana natečajna komisija za izbiro direktorja. V izbirni postopek so bili uvrščeni štirje kandidati, v njem pa je natečajna komisija v okviru dveh sklopov (sklopa izkušenj in menagerskih sposobnosti ter sklopa strokovnih znanj) ugotavljala izpolnjevanje posameznih elementov z oceno "ustrezen". Glede na oceno posameznih elementov oziroma meril je natečajna komisija podala končno oceno vsakega kandidata kot primernega oz. neprimernega za zasedbo delovnega mesta direktorja. Minister je nato na podlagi poročila natečajne komisije in opravljenih razgovorov s kandidati odločil, kot je razvidno iz 1. točke obrazložitve te sodbe. Državni zbor je po vložitvi tožbe v tej zadevi revidenta imenoval na navedeno mesto.

10. Vprašanje pravne narave odločitve o izbiri direktorja AVK izhaja iz dileme, ki jo je revident vzpostavil v svojem odgovoru na tožbo s trditvijo, povzeto v 15. točki obrazložitve izpodbijane sodbe, da je ministrova odločitev (o izbiri) akt politične diskrecije, ki mu daje pravico do samostojne izbire brez pojasnjevanj izbranemu in drugim kandidatom. Od odgovora, ali gre za tak (politični) akt, kar izključuje njegovo naravo upravnega akta v smislu 2. člena ZUS-1,

pa je odvisno, ali mora minister v svojo odločitev o izbiri vključiti razloge o izpolnjevanju pogoja strokovnosti izbranega kandidata.

Iz 22. člena Ustave Republike Slovenije (v nadaljevanju Ustava), ki vsakomur zagotavlja enako varstvo pravic v postopku pred sodiščem in pred drugimi državnimi organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil, ki odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih, namreč izhaja tudi zahteva po obrazloženosti odločilnih dejstev. Le obrazložena odločba pa osebi zagotavlja uresničevanje pravice do pravnega sredstva iz 25. člena Ustave.

11. Revident v reviziji navaja, da je objektivne kriterije, med njimi sposobnost in izkušenost kandidatov za direktorja, ugotovila natečajna komisija, minister pa je s seznama primernih kandidatov in po ponovljenih osebnih razgovorih izbral tistega, za katerega je menil, da bo po njegovih merilih najbolje opravljal delo direktorja AVK.

12. Sporno torej je, ali sme minister med primernimi kandidati, ki jih je kot take ocenila natečajna komisija, opraviti izbiro "po svojih merilih" (oziroma na podlagi diskrecijske odločitve) in na kateri pravni podlagi.

Zakonska ureditev izbire in imenovanja direktorja AVK

13. AVK je bila ustanovljena na podlagi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence (ZPOmK-1B)

s Sklepom o ustanovitvi Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence.

Z navedenim zakonom je bil iz sestave Ministrstva za gospodarstvo izločen Urad za varstvo konkurence in preoblikovan v samostojno in neodvisno agencijo, ki ima položaj osebe javnega prava.

Spremenjeni 5. člen je določil, da se glede vprašanj organizacije in delovanja agencije, ki s tem zakonom niso urejena, uporablja zakon, ki ureja javne agencije (drugi odstavek). Nadalje je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence (ZPOmK-1D)

spremenil način imenovanja direktorja agencije in uzakonil 12. h člen ZPOmK-1. Iz prvega odstavka navedenega člena izhaja, da imenuje direktorja državni zbor na predlog vlade; minister, pristojen za varstvo konkurence, pa vladi predlaga kandidata, ki ga izbere po izvedenem javnem natečaju.

14. Iz te določbe izhaja, da je v postopku imenovanja direktorja AVK kot ena od faz izrecno predvidena obvezna izvedba javnega natečaja, ki se zaključi z ministrovo izbiro kandidata. Poteka javnega natečaja, sprejema morebitne druge odločitve pred ministrovo izbiro, niti meril, ki jih mora minister upoštevati pri izbiri, ali okoliščin, ki bi kazale, da gre za ministrovo nevezano izbiro (politično diskrecijo), ZPOmK-1 ne ureja. Zato se je treba opreti na določbe ZJA, ki kot lex generalis ureja delovanje javnih agencij in med drugim tudi izvedbo javnega natečaja. Ta zakon v prvem odstavku 21. člena določa, da se javni natečaj za imenovanje direktorja javne agencije izvede v skladu z določbami zakona, ki ureja delovna razmerja javnih uslužbencev (torej ZJU), v nadaljevanju pa še, da zoper odločbo o izbiri ni pritožbe, ampak je dovoljen upravni spor. To pomeni, da ZJA pravna sredstva zoper odločitev o izbiri ureja drugače kot ZJU.

15. Vrhovno sodišče pritrjuje stališču sodišča prve stopnje, da iz citiranih zakonskih določb ZPOmK-1 in ZJA ni razvidno, po katerih določbah ZJU se vodi postopek javnega natečaja – tistih, ki veljajo za uradniška delovna mesta, ali tistih, ki veljajo za taksativno naštete vodstvene položaje. Vendar že iz jezikovne razlage omenjene določbe 21. člena ZJA izhaja, da je mišljen javni natečaj in ne poseben javni natečaj,

na kar dodatno kaže tudi izključitev pritožbe zoper odločbo o izbiri in možnost direktnega izpodbijanja v upravnem sporu. Ta (drugačna) ureditev pravnih sredstev v izvajanju postopka javnega natečaja po ZJU je namreč smiselna le v primeru (rednega) javnega natečaja, ne pa tudi posebnega javnega natečaja, v katerem funkcionarju na podlagi določbe prvega odstavka 64. člena ZJU svoje izbire ni treba posebej obrazlagati, niti o izbiri ne izda sklepa, ampak izbranega in neizbrane kandidate le obvesti. Ob odsotnosti konkretnega posamičnega akta o izbiri (predmeta izpodbijanja) pri posebnem javnem natečaju pa tudi pravnega sredstva zoper njega – pritožbe ali tožbe v upravnem sporu – ne more biti. Temu sledi ZJU v 65. členu, v katerem ureja pravice neizbranega kandidata na posebnem javnem natečaju in zanj predvideva le upravni spor zoper sklep posebne natečajne komisije, ki pa ni sklep o izbiri, ampak presoja, kateri kandidati so primerni za funkcionarjevo izbiro.

16. Zahteva iz prvega odstavka 21. člena ZJA po izvedbi javnega natečaja v povezavi z obstojem posebne ureditve pravnih sredstev zoper odločbo o izbiri v nadaljevanju iste določbe torej nasprotujejo razumevanju, da se direktor AVK izbira v postopku javnega natečaja, izvedenem po določbah ZJU, ki se nanašajo na poseben javni natečaj.

17. Navedeni zakon določa, da se izbira kandidata opravi v izbirnem postopku, v katerem se presoja usposobljenost kandidata za opravljanje nalog na uradniškem delovnem mestu (prvi odstavek 61. člena). Izbere se kandidat, ki se je v izbirnem postopku izkazal kot najbolj strokovno usposobljen za uradniško delovno mesto (prvi odstavek 62. člena).

18. Iz teh določb je razvidno, da je treba v postopku javnega natečaja za izbiro direktorja AVK zagotoviti strokovno presojo, kateri od kandidatov v čim večji meri izpolnjuje pogoj strokovne usposobljenosti. Zakonodajalčevo izbiro te vrste natečajnega postopka, katerega cilj je zagotavljanje izbire najboljšega kandidata – morebitno nestrokovno opravljanje nalog je razlog za direktorjevo predčasno razrešitev (sedma alineja prvega odstavka 12. k člena ZPOmK-1) –, je mogoče pojasniti s položajem AVK kot samostojne in neodvisne inštitucije (četrti odstavek 5. člena ZPOmK-1).

Ker je direktor organ agencije, se te zahteve nanašajo tudi na izvrševanje njegovih odgovornosti in pristojnosti, v okviru katerih je med drugim dolžan zagotoviti, da agencija izvaja svoje pristojnosti in naloge, ki jih ima po tem ali drugem zakonu (prva alineja drugega odstavka 12. i člena ZPOmK-1), in je pristojen voditi agencijo, voditi postopke, dajati pooblastila za vodenje postopkov v zadevah iz pristojnosti agencije skladno s tem zakonom ter izdajati pravne akte v posamičnih zadevah iz pristojnosti agencije, razen če ni za izdajo pravnih aktov pristojen senat skladno s tem zakonom (tretji odstavek istega člena).

19. Poudarjeno samostojnost in neodvisnost agencije in s tem prav tak položaj njenega direktorja

pa je treba kot dodaten argument upoštevati pri razlagi pomena zahteve po direktorjevi strokovni usposobljenosti iz četrte alineje tretjega odstavka 12. h člena ZPOmK-1.

Te ni mogoče obravnavati samo kot objektivnega zakonskega pogoja, kot meni revident, to je v smislu, ali ga kandidat izpolnjuje ali ne, in če ga, se uvrsti v nabor kandidatov za direktorja, med katerimi minister opravi izbiro. Pogoj strokovnosti je vzpostavljen kot garant samostojnosti in neodvisnosti AVK – večja je usposobljenost direktorja na strokovnem področju, manjša je možnost vplivanja na odločitve tega organa in s tem delovanja agencije. To pa se v največji možni meri zagotavlja prav preko obvezne izvedbe javnega natečaja. Ta z obsegom presoje strokovnosti kandidatov pomeni način uresničevanja načela o neodvisni in strokovni agenciji, s katerim se zožuje možnost vpliva izvršilne veje oblasti na neodvisno delovanje agencije. Zato je ugotavljanje izpolnjevanja obravnavanega pogoja na osnovni ravni – kot minimuma strokovnosti osebe, da se sploh uvrsti v izbirni postopek – lahko stvar prve faze natečajnega postopka, v kateri se odloča o izpolnjevanju natečajnih pogojev, medtem ko se v naslednji, izbirni fazi v vsakem primeru opravlja presoja strokovne usposobljenosti kandidatov, zato da bi se izbral najboljši kandidat.

20. To pomeni, da določba prvega odstavka 12. h člena ZPOmK-1 pooblašča ministra, da med kandidati, ki izpolnjujejo zakonske pogoje za direktorja, izbere določenega kandidata, ne pa tudi, da izbiro opravi politično, pravno nevezano, to je brez upoštevanja največje kandidatove strokovne usposobljenosti.

Pravna narava izpodbijane odločbe o izbiri

21. ZUS-1 v drugem odstavku 2. člena določa, da je upravni akt po tem zakonu upravna odločba in drug javnopravni, enostranski, oblastveni posamični akt, izdan v okviru izvrševanja upravne funkcije, s katerim je organ odločil o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta.

22. Iz razlogov te sodbe v prejšnjih točkah obrazložitve izhaja, da je minister v obravnavani zadevi izdal javnopravni in enostranski posamični akt. Ta akt je oblastvene narave, saj je odločitev sprejel v izvrševanju zakonskega pooblastila za odločanje (odločanje

), torej oblastvenega dejanja, in ne kot zasebnopravni subjekt v okviru poslovne odločitve (

). Pri tem tudi ni deloval politično, to je kot član organa izvršilne oblasti (Vlade) neposredno na podlagi Ustave, ampak v izvajanju svoje upravne funkcije, to je na podlagi posebnega zakonodajalčevega pooblastila. Vrhovno sodišče je v nedavni sodbi X Ips 11/2018 z dne 14. 3. 2019 že sprejelo stališče, da se imenovanja in razrešitve na vodstvena mesta organov oblasti

na podlagi oblastvene odločitve pristojnih organov po vsebini štejejo za izvrševanje upravne funkcije, da je o tej vsebini upravne funkcije teorija ustaljena

in da izjema velja za tiste pristojnosti imenovanj na najvišje državne funkcije, ki so po Ustavi v pristojnosti Državnega zbora (npr. volitve predsednika vlade in ministrov), saj te ne sodijo v okvir upravne funkcije.

23. V zvezi s presojo, ali je bilo z izpodbijano odločbo odločeno o pravici ali pravni koristi neizbranega kandidata, je treba najprej poudariti, da v zakonu določena izvedba javnega natečaja (predpisanega postopka) in uporaba predpisanih meril za izbiro služi najprej varstvu javnega interesa. Primarno v tem interesu je, da je oseba, ki je imenovana na določeno funkcijo, izbrana na podlagi transparentnega in zakonitega postopka. Na drugi strani pa upoštevaje, da v obravnavani zadevi ne gre za primer odločanja v postopku posebnega javnega natečaja in zato ne na podlagi ministrove politične diskrecije, ki bi sama po sebi izključevala obstoj posameznikovega (zasebnega) pravnega interesa v razmerju do sprejete odločitve, je na mestu tudi sklep, da je bilo z odločbo odločeno o tožnikovi osebni in neposredni pravni koristi, to je o njegovem pravno varovanem položaju kandidata za funkcijo direktorja AVK. Ta položaj je utemeljen v pravici do enake dostopnosti vsakega delovnega mesta in pod enakimi pogoji (49. člen Ustave), ne glede na to, da ta pravica ne zagotavlja tudi, da bo določen kandidat izbran oziroma bil imenovan prav na to vodstveno delovno mesto (funkcijo). Poleg tega je v obravnavanem sporu pravno varovani interes neizbranega kandidata utemeljen tudi iz razloga, ker ZJA v 21. členu izrecno določa, da je zoper odločbo o izbiri dovoljen upravni spor. S tem ko je zakonodajalec določil sredstvo, ki omogoča sodni nadzor nad pravilnostjo in zakonitostjo odločbe o izbiri, je neizbranemu kandidatu pripoznal tudi pravno varovani interes, ki ga iz razlogov po prvem odstavku 65. člena ZJU

namesto s pritožbo lahko zaščiti s sprožitvijo postopka sodnega varstva. V skladu s 3. točko navedene določbe v njem lahko uveljavlja, da je bil izbran kandidat, ki po merilih izbirnega postopka očitno ni dosegel najboljšega rezultata.

24. Prav okoliščina, da je bilo v zadevi odločeno o tožnikovi pravni koristi z upravno odločbo, pa je ministru narekovala, da svojo izbiro obrazloži na način, ki bo omogočal presojo njene zakonitosti, torej tudi upoštevanje kriterijev za izbiro. Kot uvodoma poudarjeno, zahteva po taki obrazložitvi izhaja iz 22. člena Ustave, za primer javnega natečaja pa tudi iz prvega odstavka 60. člena ZJU, ki napotuje na smiselno uporabo določb (razen določb o ustni obravnavi) zakona, ki ureja splošni upravni postopek. Do sodnega varstva v primeru kršitve te pravice je neizbrani kandidat upravičen na podlagi četrtega odstavka 15. člena Ustave, ki določa, da sta zagotovljeni sodno varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter pravica do odprave posledic njihove kršitve.

25. Glede na navedeno so revizijske navedbe, ki izhajajo iz napačnih stališč o načinu izvedbe javnega natečaja za izbiro direktorja AVK in s tem povezan spregled pravne narave izdanega akta o izbiri, neutemeljene tudi glede obsega obrazložitve izdane odločbe o izbiri. Kot je pravilno navedlo upravno sodišče, ne zadošča splošno povzemanje poteka izbirnega postopka in navajanje končne ocene kandidata s strani natečajne komisije (kot primernega). Ker je obrazložitev izpodbijane odločbe v bistvenem delu pomanjkljiva, je pravilna tudi ugotovitev o bistveni kršitvi določb postopka.

26. Vrhovno sodišče je zato revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (92. člen ZUS-1).

27. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1 je Vrhovno sodišče odločilo tudi o stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker revident z revizijo ni uspel, je dolžan v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP tožeči stranki povrniti njene stroške revizijskega postopka. Vrhovno sodišče je tožeči stranki ob upoštevanju priglašenih stroškov in v skladu z Odvetniško tarifo (v nadaljevanju OT) priznalo nagrado za odgovor na revizijo (tar. št. 30/5 OT) in 2 % materialnih stroškov (tretji odstavek 11. člena OT), oboje povečano za 22 % DDV, skupaj torej 428,39 EUR. Tako odmerjene stroške je revident dolžan tožeči stranki povrniti v 15 dneh od vročitve te sodbe.

28. Senat Vrhovnega sodišča je odločitev sprejel soglasno.

Revident se sklicuje na sodbi Upravnega sodišča RS I U 440/2013 z dne 25. 4. 2014 in I U 88/2016 z dne 14. 3. 2017.

Tožnik navaja sodbo Upravnega sodišča RS I U 1710/2015 z dne 11. 2. 2016 in odločbo Ustavnega sodišča RS Up-2/94 z dne 8. 5. 1997.

ZUS-1 v 3. členu med drugim pojasnjuje, da upravni akti niso akti, ki jih sprejemajo nosilci izvršilne veje oblasti in so utemeljeni na politični diskreciji, podeljeni na podlagi ustavnih in zakonskih pooblastil.

Skladno s tretjim odstavkom 12. h člena ZPOmK-1 je za direktorja lahko imenovana samo oseba, ki: je državljan Republike Slovenije; ima najmanj izobrazbo, pridobljeno po študijskih programih druge stopnje pravne ali ekonomske smeri, oziroma raven izobrazbe, ki skladno z zakonom ustreza izobrazbi druge stopnje pravne ali ekonomske smeri; ima najmanj 10 let delovnih izkušenj; je strokovnjak za varstvo konkurence in ima domače in/ali mednarodne izkušnje s tega področja (zlasti delovne izkušnje, objavljanje v strokovni literaturi in druge oblike strokovnega udejstvovanja na področju varstva konkurence); ima opravljen preizkus znanja za vodenje in odločanje v prekrškovnem postopku; ima znanje vsaj enega tujega jezika; ni v kazenskem postopku zaradi kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti in ni bila pravnomočno obsojena zaradi kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti na zaporno kazen več kot šest mesecev, pa izvršitev kazni ni bila pogojno odložena.

EVA: 2010-2111-0093, redni postopek, Poročevalec DZ z dne 4. 2. 2011, str. 2.

Poseben javni natečaj se glede na četrti odstavek 60. člena ZJU izvede za izbiro generalnih direktorjev, generalnih sekretarjev, predstojnikov organov v sestavi ministrstev, predstojnikov vladnih služb in načelnikov upravnih enot.

ZJU v prvem odstavku 64. člena določa, da natečajna komisija iz četrtega odstavka 60. člena tega zakona ugotovi, kateri kandidati izpolnjujejo pogoje za položaj in kateri kandidati so glede na svojo strokovno usposobljenost primerni za ta položaj. Natečajna komisija izda kandidatom, ki izpolnjujejo pogoje in so glede na svojo strokovno usposobljenost primerni za položaj, ter kandidatom, ki se ne uvrstijo na seznam, poseben sklep. Natečajna komisija seznam kandidatov, ki so po njeni oceni glede na strokovno usposobljenost primerni za položaj, predloži funkcionarju, ki mu je uradnik na položaju odgovoren. Med temi kandidati funkcionar, ki mu je uradnik na položaju odgovoren, izbere tistega, ki je po njegovi presoji najprimernejši.

Ta določa, da je agencija pri izvajanju svojih nalog in pristojnosti neodvisna in samostojna, agencija in člani njenih organov pa pri vodenju postopkov in odločanju o posamičnih zadevah skladno s pristojnostmi iz tega ali drugega predpisa niso vezani na usmeritve in navodila državnih ali drugih organov. Iz iste določbe je v nadaljevanju razvidno, da lahko samo Vlada ali Državni zbor dajeta agenciji usmeritve za delo, vendar so te lahko le splošne in ne smejo posegati v vodenje postopkov oziroma odločanje o posamičnih zadevah.

Iz zakonodajnega gradiva k ZPOmK-1D je razvidno, da je zagotavljanju čim večje neodvisnosti agencije od izvršilne veje oblasti, namenjena tudi sprememba pri imenovanju direktorja, ki ga namesto vlade imenuje in razrešuje državni zbor. Tako: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o preprečevanju omejevanja konkurence, EVA: 2012-2130-0051, nujni postopek, Poročevalec DZ z dne 28. 6. 2012, str. 5.

Da je strokovnjak za varstvo konkurence in ima domače in/ali mednarodne izkušnje s tega področja (zlasti delovne izkušnje, objavljanje v strokovni literaturi in druge oblike strokovnega udejstvovanja na področju varstva konkurence).

AVK med drugim vodi postopke in izdaja odločbe v skladu z ZPOmK-1 (prvi odstavek 12. člena tega zakona).

Ob tem se je primeroma sklicevalo na E. Pusić: Nauka o upravi, Pravni fakultet u Zagrebu, Zagreb 1986, str. 197 in nasl.

Skladno z navedeno določbo ima kandidat, ki se je prijavil na javni natečaj, pa ni bil izbran, zoper sklep pravico do pritožbe na pristojno komisijo za pritožbe, če meni, da: 1. je bil izbran kandidat, ki ne izpolnjuje natečajnih pogojev; 2. izpolnjuje natečajne pogoje, pa mu ni bila dana možnost sodelovanja v izbirnem postopku; 3. je bil izbran kandidat, ki po merilih izbirnega postopka očitno ni dosegel najboljšega rezultata; 4. je prišlo do bistvenih kršitev postopka javnega natečaja oziroma izbirnega postopka.

Zakon o preprečevanju omejevanja konkurence (2008) - ZPOmK-1  - člen 5, 12h, 12h/3-4

Zakon o javnih agencijah (2002) - ZJA  - člen 21, 21/1

Zakon o javnih uslužbencih (2002) - ZJU  - člen 60, 60/1, 61, 61/1, 62, 62/1, 65, 65/1

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 15, 22, 49

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.