VSRS Sklep X DoR 88/2019-3
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-01-15

dr. Erik Kerševan (preds.), Borivoj Rozman (poroč.), Marko Prijatelj

CIVILNO PROCESNO PRAVO - DAVKI - UPRAVNI SPOR

predlog za dopustitev revizije - pobot davčnih obveznosti - obvestilo o pobotu - pritožba zoper obvestilo - zavrženje pritožbe kot nedovoljene - pravni interes - obvestilo upravnega organa ni upravni akt - neizkazanost posega v pravice oziroma pravne koristi - zavrženje predloga

Obvestilo o pobotu samo po sebi ne ustvarja pravnega učinka pobota, ampak mora davčni organ o pobotu izdati upravni akt, saj le tako lahko poseže v pravni položaj zavezanca za davek. V obravnavanem primeru takšen akt (še) ni bil izdan, kar pomeni, da do pobota davčnih obveznosti sploh ni prišlo in torej ni podlage za evidentiranje spremembe davčne obveznosti predlagateljev.

To posledično pomeni, da si predlagatelja tudi v primeru uspeha z revizijo ne moreta izboljšati pravnega položaja, saj do posega v njune pravice oziroma pravne koristi, kot ga zatrjujeta in ga želita varovati v revizijskem postopku, sploh ni prišlo.

Predlog za dopustitev revizije se zavrže.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo (I. točka sodbe in sklepa) na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo tožbo tožnikov zoper sklep Finančne uprave Republike Slovenije, št. DT 4290-3900/2017-16 z dne 12. 3. 2018, s katerim je bila kot nedovoljena zavržena pritožba, ki sta jo tožnika vložila zoper obvestilo davčnega organa o izvedenih pobotih in spremembah na kontih z dne 19. 5. 2017.

2. V obrazložitvi sodbe sodišče prve stopnje pojasnjuje, da je bila pritožba zoper obvestilo davčnega organa pravilno zavržena, saj do pobota na podlagi 97.a člena Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) pride

, zato davčni organ takšen zakonski pobot le še ustrezno dokumentira v svojih evidencah in o njem obvesti zavezanca za davek. Z obvestilom davčni organ ne ustvarja nobenih pravnih posledic oziroma takšno obvestilo nima nobenega normativnega učinka, zato ga ni mogoče obravnavati kot upravne odločbe, ki bi jo bilo mogoče izpodbijati s pritožbo po 229. členu Zakona o splošnem upravnem postopku.

3. Tožnika (v nadaljevanju predlagatelja) zoper sodbo vlagata predlog za dopustitev revizije, saj menita, da so stališča davčnega organa in prvostopenjskega sodišča nepravilna. Predlagata dopustitev revizije glede dveh pravnih vprašanj, ki se nanašata na izdajo upravne odločbe o pobotu, s katerim je bil preveč plačanega davka z drugimi zapadlimi davčnimi obveznostmi.

4. Predlog za dopustitev revizije ni dovoljen.

5. Revizija je po določbi prvega odstavka 367. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (oziroma v upravnem sporu zoper pravnomočno sodbo prvostopenjskega Upravnega sodišča). Njen namen je zagotoviti pravilno in zakonito sodno odločbo v konkretnem upravnem sporu ter enotnost pravnega reda in s tem povezano enotno uporabo zakonov. Upravni spor je namreč namenjen zagotavljanju sodnega varstva pravic in pravnih interesov posameznikov in organizacij zoper odločitve in dejanja organov javne oblasti (1. člen ZUS-1), revizija pa je zadnje (izredno) pravno sredstvo, ki takšno sodno varstvo zagotavlja.

6. Vsakdo, ki zahteva sodno varstvo svojih pravic ali pravnih interesov, četudi z revizijo kot izrednim pravnim sredstvom (še prej pa njeno dopustitev s predlogom za dopustitev revizije), mora izkazati pravni interes, na njegov obstoj pa mora sodišče paziti tudi po uradni dolžnosti ves čas postopka. Predlagatelj oziroma revident mora kot verjetno izkazati, da bi ugoditev njegovi reviziji pomenila zanj določeno pravno korist, ki je brez tega ne bi mogel doseči. Revident tako nima pravnega interesa, če se njegov položaj, tudi če z revizijo uspe, ne more izboljšati. Enako velja tudi za predlagatelja, ki nima interesa za predlog za dopustitev revizije, če je že iz njega in priloženih aktov razvidno, da si z uspehom v sicer dopuščeni reviziji ne bi mogel izboljšati svojega pravnega položaja.

7. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje z izpodbijano sodbo odločilo o tožbi predlagateljev zoper sklep, s katerim je bila zavržena njuna pritožba, vložena zoper obvestilo o pobotu. Glede obvestila o izvedenem pobotu, izdanega na podlagi četrtega odstavka 97.a člena ZDavP-2, je Vrhovno sodišče že pojasnilo, da ne gre za upravni akt po 2. členu ZUS-1.

Obvestilo namreč samo po sebi ne ustvarja pravnega učinka pobota, ampak mora davčni organ o pobotu izdati upravni akt, saj le tako lahko poseže v pravni položaj zavezanca za davek. V obravnavanem primeru takšen akt (še) ni bil izdan, kar pomeni, da do pobota davčnih obveznosti sploh ni prišlo in torej ni podlage za evidentiranje spremembe davčne obveznosti predlagateljev.

8. To posledično pomeni, da si predlagatelja tudi v primeru uspeha z revizijo ne moreta izboljšati pravnega položaja, saj do posega v njune pravice oziroma pravne koristi, kot ga zatrjujeta in ga želita varovati v revizijskem postopku, sploh ni prišlo. Glede na navedeno tudi morebitni uspeh v reviziji (razveljavitev izpodbijane sodbe ter vrnitev zadeve v ponovni postopek) ne more pomeniti take spremembe v nastali pravni situaciji, kot bi jo sicer glede na svoje navedbe v predlogu za dopustitev revizije želela predlagatelja doseči v tem revizijskem postopku.

9. Revizijo oziroma predlog za dopustitev le-te, za katero predlagatelj nima pravnega interesa, revizijsko sodišče zavrže. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče predlog zavrglo na podlagi 377. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 374. člena ZPP in prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.

Sklep Vrhovnega sodišča I Up 138/2018 dne 15. 1. 2020.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 97a, 97a/4

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 367, 374, 374/2, 377

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.