VSRS Sklep I Up 7/2020
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-02-26

UPRS (zunanji oddelek v Mariboru) Sklep II U 510/2019

Peter Golob (preds.), Marko Prijatelj (poroč.), Nataša Smrekar

CIVILNO PROCESNO PRAVO - ENERGETIKA - GRADBENIŠTVO - UPRAVNI SPOR

začasna odredba - gradnja daljnovoda - inšpekcijski ukrep odstranitve objekta - odložitvena začasna odredba - kršitev kontradiktornosti - odsotnost razlogov o odločilnih dejstvih - izkazana težko popravljiva škoda - ugoditev pritožbi

Utemeljen je pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje ugotavljalo dejstva in izvajalo dokaze po uradni dolžnosti, nadalje da je odločitev oprlo na dejstva, ki jih ni zatrjevala nobena od strank postopka, pri tem pa razloge za odločitev le pavšalno obrazložilo in s tem kršilo 8. in 14. točko 339. člena ZPP v zvezi z drugim in tretjim odstavkom 75. člena ZUS-1.

Pritožnik je izkazal škodo, ki presega to, kar po naravi stvari spremlja izvršitev naloženega ukrepa. Taka škoda po ustaljeni sodni praksi Vrhovnega sodišča šteje za težko popravljivo škodo v inšpekcijskih zadevah.

I. Pritožbi se ugodi, sklep Upravnega sodišča Republike Slovenije, Oddelka v Mariboru, II U 510/2019-30 z dne 11. 12. 2019, se spremeni tako, da se zahtevi za izdajo začasne odredbe ugodi in se do pravnomočne odločitve zadrži izvršitev odločbe Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Murska Sobota, št. 06122-4221/2018/51-9 z dne 5. 9. 2019, v zvezi s prvim odstavkom 1. točke izreka odločbe Ministrstva za okolje in prostor, št. 0612-8/2019-15 z dne 7. 11. 2019, to je v delu, ki se nanaša na odstranitev vodnikov in optičnega kabla daljnovoda 2 v 110 kV med stojnim mestom 18 in 20 ter nadzemnega dela stebra na stojnem mestu 19 (to je glede 1. točke in 1.1. ter 1.2. točke izreka prvostopenjske upravne odločbe).

II. Odločitev o stroških postopka v zvezi z izdano začasno odredbo se pridrži za končno odločbo.

1. Tožnik je vložil tožbo zoper odločbo Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor, Območne enote Murska Sobota, št. 06122-4221/2018/51-9 z dne 5. 9. 2019, v zvezi z odločbo Ministrstva za okolje in prostor, št. 0612-8/2019-15 z dne 7. 11. 2019. S prvostopenjsko odločbo

je tožniku naloženo, da v roku 70 dni od dneva prejema odločbe odstrani vodnike in optični kabel daljnovoda 2 x 110 kV med stojnim mestom (v nadaljevanju SM) 18 in 20, nadalje, da v roku 120 dni od dneva vročitve odločbe odstrani nadzemni del stebra SM 19 in da v roku 26 mesecev od dneva vročitve odločbe odstrani preostanek nadzemnega dela daljnovoda, vse na tam navedenih zemljiščih. Skupaj s tožbo je vložil tudi zahtevo za izdajo začasne odredbe in predlagal, naj sodišče zadrži izvršitev izpodbijane odločbe v delu, ki se nanaša na odstranitev vodnikov in optičnega kabla ter nadzemnega dela stebra SM 19, in v delu, kjer mu je za primer neizpolnitve naložene obveznosti zagrožena izvršba s prisilitvijo.

2. Sodišče prve stopnje je na podlagi 32. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) z izpodbijanim sklepom zahtevo zavrnilo, ker tožnik ni izkazal nastanka težko popravljive škode. V obrazložitvi sklepa navaja, da roki za izvedbo posameznih opravil niso prekratki in so tehnično izvedljivi. Strinja se z navedbo strank z interesom, da se dalj časa trajajoča prekinitev električne energije lahko prepreči z nadomestitvijo manjkajočega stebra s havarijskim stebrom. Dodaja, da v tem primeru tudi ne bo prišlo do destabilizacije ostalih stebrov. Sklicuje se na računske obtežne tabele v Načrtu gradbenih konstrukcij in drugi gradbeni načrti (priloga C12) in na tej podlagi navaja, da novi statični izračuni sidranja stebrov, kot to izhaja iz tehničnega poročila B. L. (priloga A40), niso potrebni. Na podlagi tehničnih podatkov predmetnega daljnovoda (predvidenih je 63 stebrov, 36 nosilnih, 24 napenjalnih, 1 odcepni in 2 končna stebra) zavrača tožnikovo navedbo, da bi odstranitev kablov povzročila padec stebra SM 19 in domino efekt padca ostalih stebrov na trasi ter s tem težko popravljivo škodo v višini vrednosti investicije 6.896.922,00 EUR. Ugotavlja tudi, da iz spisovnega gradiva upravnega organa izhaja, da je bila tožniku februarja 2017 izdana le odločba o poskusnem obratovanju za šest mesecev, zato posledice izklopa ne morejo uživati pravnega varstva. Ker je tožnik gradil na lastno odgovornost pred pravnomočnostjo gradbenega dovoljenja, z začasno odredbo tudi ne more uveljavljati nastanka morebitne težko popravljive škode. Glede prizadetosti javne koristi se sodišče prve stopnje sklicuje na sklep Vrhovnega sodišča I Up 22/2017. Navaja, da je v tem sklepu Vrhovno sodišče že presodilo, da javna korist ne bo prizadeta. Nastanek škode javni koristi pa tožnik tudi ni izkazal s splošnimi navedbami o škodi, ki naj bi nastala prebivalcem SV Slovenije. Ker naj bi rešitev s havarijskimi stebri oziroma preklop na 35 kV daljnovod omogočal uporabo železniške proge, zavrača tudi tožnikovo sklicevanje na škodo, ki bi nastala zaradi vračila kohezijskih sredstev v višini 145.900.000,00 EUR, pridobljenih za elektrifikacijo te proge. Glede prizadetosti strank z interesom pa navaja, da lahko škodljive posledice delovanja daljnovoda uveljavljata le v tem postopku.

3. Tožnik (v nadaljevanju pritožnik) je zoper navedeni sklep vložil pritožbo iz vseh pritožbenih razlogov. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da predlogu za izdajo začasne odredbe ugodi, podrejeno pa predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Zahteva plačilo stroškov pritožbenega postopka. Sodišču prve stopnje očita, da pri odločanju ni upoštevalo trditvenega in dokaznega bremena ter je po uradni dolžnosti ugotavljalo dejstva in izvajalo dokaze, ki jih ni zatrjevala nobena stranka postopka, kot tudi dejstva, za katera nima potrebnega strokovnega znanja, in tudi ni presodilo vseh elementov za izdajo začasne odredbe po drugem odstavku 32. člena ZUS-1. Poudarja, da je zatrjeval in z listinskim dokazom tudi izkazal, da z izjemo končnega stebra SM 63 noben od stebrov daljnovoda ni projektiran za enostransko vpetje in se bo zato zaradi opustitve pripravljalnih dejanj za odstranitev vodnikov in optičnega kabla porušil preostali del legalno zgrajenega daljnovoda. Teh navedb udeleženci postopka niso prerekali, niti niso predložili listinskih dokazov, iz katerih bi izhajalo nasprotno. Ugovarja presoji sodišča prve stopnje, da so roki ustrezni, ker je ta pavšalna in nestrokovna. Taka je tudi navedba o postavitvi havarijskih stebrov. Zaključek sodišča prve stopnje, da ponovni statični izračuni niso potrebni, pa je v nasprotju z izjavo projektanta (priloga A40) in presega strokovno usposobljenost sodišča prve stopnje. Pavšalna in neobrazložena je tudi ugotovitev sodišča, da do rušitve ostalega dela daljnovoda ne bo prišlo, ker gre v tej zadevi za kontrolirano odstranitev stojnega mesta. Poudarja, da ima izpodbijani sklep zaradi vsega navedenega pomanjkljivosti, zaradi katerih ga ni mogoče preizkusiti, podana pa je tudi kršitev 8. točke 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).

5. Stranki z interesom v obširnem odgovoru na pritožbo in v dopolnitvi tega odgovora predlagata zavrnitev pritožbe. Opisujeta potek postopkov izdaje gradbenega dovoljenja in ustanovitve služnosti v javno korist ter poudarjata, da pritožnik zaradi neustavnosti prostorskega načrta ne bo mogel izkazati pravice graditi in je zato evidentno, da gradbenega dovoljenja ne bo pridobil. Zavračata pritožbene navedbe, da je sodišče prve stopnje ugotavljalo dejstva mimo navedb strank, saj sta v odgovoru na zahtevo prerekali navedbe, da noben steber ni napenjalen, in to tudi izkazali s projektno dokumentacijo (priloga C13). Zavračata tudi pritožbeni očitek, da sodišče nima ustreznega znanja, saj se je pri svoji presoji oprlo na projektno dokumentacijo in na splošno znana dejstva. Poudarjata, da je bilo s sporno inšpekcijsko odločbo odločeno le o dolžini roka in obširno zavračata pritožnikove navedbe o tem, da sploh ne gre za nelegalno gradnjo. Na 22. do 36. strani odgovora podajata navedbe o škodljivem vplivu daljnovoda na opravljanje zdravstvene dejavnosti v objektu, ki je v njuni solasti. V dopolnitvi odgovora pa se sklicujeta še na članek v reviji Naš stik z dne 7. 5. 2015 in na sklep Upravnega sodišča RS v zadevi I U 1554/2010 ter na tej podlagi prerekata tožnikove navedbe o času, potrebnem za odstranitev vodnikov in stojnega mesta. Glede izjave projektanta pa navajata, da ni izvedenec elektro stroke in je pristranski, saj je odvisen od naročil tožnika. Poleg tega gre za novoto v upravnem sporu.

6. Pritožnik je po izteku pritožbenega roka na Vrhovno sodišče RS vložil še vlogo, datirano z dnem 28. 1. 2020, ki jo je Vrhovno sodišče vročilo v vednost strankam v postopku, pri odločanju pa je ni upoštevalo. Dne 21. 2. 2020 pa je na Vrhovno sodišče posredoval še obvestilo o izdanem sklepu o izvršbi.

8. Pritožnik je predlagal zadržanje izvršitve odločbe Inšpektorata RS za okolje in prostor, Območne enote Murska Sobota z dne 5. 9. 2019, torej izdajo (odložitvene) začasne odredbe na podlagi drugega odstavka 32. člena ZUS-1. Ta določa, da sodišče na tožnikovo zahtevo odloži izvršitev izpodbijanega akta do izdaje pravnomočne odločbe, če bi se z izvršitvijo akta prizadela tožniku težko popravljiva škoda. Pri odločanju mora sodišče skladno z načelom sorazmernosti upoštevati tudi prizadetost javne koristi ter koristi nasprotnih strank.

9. Odločanje o začasni odredbi zahteva zaradi narave postopka in vezanosti sodišča na kratek rok, določen v petem in šestem odstavku 32. člena ZUS-1, restriktiven pristop. Stranka, ki zahteva izdajo začasne odredbe, mora zato že v sami zahtevi konkretno navesti vse okoliščine in vsa dejstva, s katerimi utemeljuje nastanek in višino škode, predvsem pa mora izkazati, da je taka škoda za njo težko popravljiva. Vrhovno sodišče je v svojih odločbah že večkrat poudarilo, da sodišče v postopku za izdajo začasne odredbe ne ugotavlja dejstev in ne izvaja dokazov po uradni dolžnosti.

10. Postopek odločanja o začasni odredbi je torej že zaradi narave in časovnega okvira hiter in vključuje le presojo, ali so posledice oziroma škoda, ki jo stranka uveljavlja, posledica odločbe, katere začasno zadržanje se zahteva, in ali je stranka kot verjetno izkazala, da so te posledice take, da za stranko pomenijo škodo, ki je težko popravljiva. Pri tej presoji pa je sodišče, kot že navedeno, vezano na okvir presoje, ki ga z navedbami v zahtevi in v odgovoru na zahtevo in priloženimi dokazi določijo stranke.

11. Pritožnik je kot težko popravljivo škodo uveljavljal rušitev preostalega dela legalno zgrajenega daljnovoda 2 x 110 kV in v posledici tega prekinjeno oskrbo z električno energijo oziroma njeno moteno oskrbo zaradi prehoda na star 35 kV daljnovod. Ta škoda naj bi po navedbah pritožnika nastala, ker že zaradi same narave stvari v rokih, ki so določeni v inšpekcijski določbi, odločbe ne more izvršiti brez škode na ostalem legalno zgrajenem daljnovodu, saj mora pred odstranitvijo vodnikov in optičnih kablov izvesti pripravljalna dejanja. Navedel je, da je treba izdelati nove statične izračune sidranja stebrov kot tudi projekt sidranja in izvesti sidranje stebrov, za vse pa na podlagi javnega razpisa pridobiti izvajalca del. Navedel je še, da bo prekinitev kablov le na eni strani stebrov SM 18 in SM 20 povzročilo enostransko vlečenje teh dveh stebrov, kar bo imelo za posledico njuno destabilizacijo in njun padec. Zaradi domino efekta pa se bodo porušili še ostali legalno zgrajeni stebri. Nastala bo škoda v vrednosti celotne investicije. Onemogočena bo tudi preskrba z električno energijo po tem daljnovodu. Stari 35 kV daljnovod pa potrebam oskrbe ne zadošča več.

12. V dokaz navedbe o nevarnosti rušitve preostalega daljnovoda, ki ni predmet inšpekcijske odločbe, in tega, da je pred odstranitvijo vodnikov in optičnega kabla treba narediti nove statične izračune ter sidranje stebrov, je pritožnik predložil Tehnično pojasnilo zaradi odstranitve 110 kV DV stebra SM 19 na trasi daljnovoda 2 x 110 kV ..., ki ga je podpisal vodja projekta in pooblaščeni inženir B. L. (priloga A40, v nadaljevanju Tehnično poročilo). V tem pojasnilu je vodja projekta navedel, da sta stebra SM 19 in SM 20 nosilna, steber SM 18 pa je razbremenilen in da noben od teh stebrov ni dimenzioniran, da bi lahko prevzel obremenitve, ki bi nastale z odstranitvijo stebra SM 19. Navedel je tudi, da je treba pred kakršnimi koli posegi v steber SM 19 narediti statični izračun sil, ki bodo nastopale na stebra SM 18 in SM 20, kot posledica odpetih vodnikov in izvesti projekt sidranja obeh stebrov.

13. Glede na te pritožnikove navedbe in predloženi dokaz bi moralo sodišče prve stopnje, ob upoštevanju navedb in dokazov nasprotnih strank, presoditi, ali je pritožnik verjetno izkazal, da brez ustreznega sidranja stebrov SM 18 in SM 20 ni možno brez škode za ostali del daljnovoda odstraniti vodnike in optični kabel med stebroma SM 18 in SM 20 in ali je škoda na ostalem daljnovodu težko popravljiva. Šele, če bi ugotovilo, da je pritožnik verjetno izkazal nastanek zatrjevanih posledic, bi bila po presoji Vrhovnega sodišča pravno relevantna tudi presoja primernosti v inšpekcijski odločbi določenih rokov glede na pritožnikove navedbe, da mu ti roki ne omogočajo izvedbe dejanj, potrebnih za (varno) odstranitev vodnikov in stojnega mesta. To presojo pa bi moralo sodišče prve stopnje opraviti v okviru presoje, ali je težko popravljiva škoda, kot temeljni vsebinski pogoj za izdajo začasne odredbe, verjetno izkazana. Povedano drugače, presoditi bi moralo le, ali je pritožnik verjetno izkazal, da so roki prekratki. Pravni zaključek, da roki niso prekratki, že v tej fazi postopka, namreč prejudicira odločitev o glavni stvari in lahko iz kršitve pravice do kontradiktornega postopka preraste v kršitev ustavne pravice do pravnega sredstva iz 25. člen Ustave RS.

14. Sodišče prve stopnje bi torej moralo opraviti presojo verjetne izkazanosti zatrjevane težko popravljive škode, katere ključni element je tudi ustreznost rokov, izključno na podlagi dejstev in dokazov, ki so jih navedle stranke v postopku (kot je to že pojasnjeno v 10. in 11. točki te obrazložitve), in pri tem upoštevati pravilo o trditvenem in dokaznem bremenu. Kot to utemeljeno v pritožbi graja pritožnik, pa je sodišče prve stopnje ugotavljalo dejstva in izvajalo dokaze mimo navedb strank, pri tem pa sprejelo zaključke, za katera nima ustreznega znanja, ob tem, da je ključne razloge za odločitev le pavšalno obrazložilo.

15. Sodišče prve stopnje je tako na podlagi spisovnega gradiva, na katerega se ni sklicevala nobena stranka postopka, ugotovilo, da je direktor pritožnika 5. 4. 2019 v pisarni inšpektorja navedel, da bodo odstranjeni stebri SM 19, SM 18 in SM 20 ter postavljena dva nova stebra in da za vzpostavitev zakonitega stanja rabijo 24 mesecev. Na podlagi tako ugotovljenega dejstva, ki ga ni zatrjevala nobena stranka, je sodišče prve stopnje zaključilo, da roki v inšpekcijski odločbi niso prekratki. Ta zaključek pa je utemeljilo s tem, da je inšpektor pri določitvi rokov sledili predlogu pritožnika. Tak zaključek in obrazložitev izpodbijanega sklepa je pomanjkljiv, saj je sam s seboj v nasprotju, in temelji na dejstvih, na katera se nobena od strank postopka ni sklicevala.

16. Mimo oziroma brez ustrezne trditvene podlage strank postopka je sodišče prve stopnje ugotavljalo tudi dejstva o havarijskih stebrih. Stranki z interesom sta namreč le pavšalno omenili havarijske stebre, in še to kot način, da se zagotovi nemotena oskrba z električno energijo po daljnovodu 2 x 110 kV. Sodišče prve stopnje je tako samo mimo trditvene podlage strank ugotovilo, da so havarijski stebri namenjeni popravilu, vzdrževanju in odpravi havarijskih stanj ob vremenskih nesrečah. Nato pa je brez navedbe razlogov, ki bi utemeljevali tak zaključek, navedlo, da bi z njihovo pomočjo pritožnik lahko preprečil destabilizacijo ostalega daljnovoda. Sklep tudi v tem delu nima razlogov o odločilnih dejstvih. V zvezi s tem zaključkom sodišča prve stopnje pa pritožnik tudi utemeljeno opozarja, da sodišče prve stopnje nima ustreznega znanja, da bi lahko havarijske stebre štelo kot ustrezno tehnično rešitev.

17. Pritrditi je treba pritožniku, da sodišče prve stopnje tudi nima ustreznih znanj, da bi lahko na podlagi računskih obtežnih tabel v Načrtu gradbenih konstrukcij in drugi gradbeni načrti (Priloga C12) v nasprotju s Tehničnim poročilom (Priloga A 40) zaključilo, da ni treba izvesti ponovnih statičnih izračunov sidranja stebrov in tudi, da število posameznih vrst stebrov ter kontrolirana odstranitev vodnikov in stebra ne bo povzročilo škode na ostalem daljnovodu. Sodišče prve stopnje tudi nima ustreznih znanj, da bi lahko presodilo primerljivost poškodb in posledic, ki na daljnovodu nastanejo ob vremenskih ujmah, z obravnavanim primerom. Zato izpodbijani sklep tudi v tem delu nima razlogov o odločilnih dejstvih, saj sklicevanje na obtežne tabele in na dejstvo, da elektropodjetja v primeru vremenskih ujm izvedejo popravilo v nekaj dneh, glede na pojasnjeno, ne zadošča.

18. Glede na obrazloženo je torej utemeljen pritožbeni očitek, da je sodišče prve stopnje ugotavljalo dejstva in izvajalo dokaze po uradni dolžnosti, nadalje da je odločitev oprlo na dejstva, ki jih ni zatrjevala nobena od strank postopka, pri tem pa razloge za odločitev le pavšalno obrazložilo in s tem kršilo 8. in 14. točko 339. člena ZPP v zvezi z drugim in tretjim odstavkom 75. člena ZUS-1.

19. Po presoji Vrhovnega sodišča, ki temelji izključno na oceni navedb strank in predloženih dokazov ob upoštevanju trditvenega in dokaznega bremena, je pritožnik z navedbami v predlogu in s predloženim Tehničnim poročilom (Priloga A 40), ki ga tožena stranka in stranki z interesom niso prerekale, verjetno izkazal, da je treba pred odstranitvijo vodnikov in kablov izvesti nov statični izračun in projekt sidranja stebrov ter samega sidranja in da lahko poseg brez predhodne stabilizacije SM 18 in SM 20 povzroči škodo na ostalem legalno zgrajenem daljnovodu. Tehničnega poročila, s katerim je pritožnik izkazoval navedbe o nevarnosti poškodb ostalega daljnovoda kot tudi nujnost izvedbe novih statičnih izračunov in projekta sidranja, stranke postopka niso prerekale, niti niso predložile nasprotnih dokazov. Stranki z interesom sta sicer navedli, da ponovni statični izračuni niso potrebni, ker so bili ti že narejeni ob gradnji daljnovoda, vendar v dokaz, da gre za iste statične obremenitve, nista predložili dokaza. Tudi njune navedbe o možnosti stabilizacije SM 18 in SM 20 z navijanjem vodnikov na bobne, tako kot v času gradnje, so ostale neizkazane.

20. Po presoji Vrhovnega sodišča je pritožnik z navedbami v predlogu tudi verjetno izkazal, da za izdelavo novih izračunov, projekta in sidranja, čas, določen v inšpekcijski odločbi, ne zadošča. To navedbo sta sicer stranki z interesom pavšalno prerekali in se pri tem sklicevali na izjavo v postopku izdaje gradbenega dovoljenja ter na časopisni članek revije Naš stik z dne 7. 5. 2015, na katerega se sklicuje tudi prvostopenjska odločba, ter na sodbo Vrhovnega sodišča II Ips 173/2014 z dne 12. 3. 2015, kjer je bila naložena odstranitev 20 kV daljnovoda v 30 dneh. Vendar pa nista niti prerekali niti predložili nasprotnih dokazov v zvezi z pritožnikovo navedbo, da naj bi projekte in sidranje izvedli zunanji izvajalci na podlagi javnega razpisa, zato je na podlagi te neprerekane navedbe ob upoštevanju, da je pritožnik javno podjetje, Vrhovno sodišče štelo, da je pritožnik s stopnjo verjetnosti (le za potrebe začasne odredbe) izkazal, da mu v odločbi določeni roki izvedbo teh dejanj ne omogočajo.

21. Glede na navedeno je torej pritožnik kot verjetno izkazal, da lahko zaradi prekratkih rokov odstranitev vodnikov in optičnega kabla ter stojnega mesta 19 povzroči škodo na ostalem legalno zgrajenem daljnovodu. Izkazal je torej škodo, ki presega to, kar po naravi stvari spremlja izvršitev naloženega ukrepa. Taka škoda po ustaljeni sodni praksi Vrhovnega sodišča šteje za težko popravljivo škodo v inšpekcijskih zadevah.

Zato je Vrhovno sodišče sledilo utemeljitvi pritožnika glede verjetnosti nastanka težko popravljive škode v smislu 32. člena ZUS-1 ter pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep spremenilo tako, da je zahtevi za izdajo začasne odredbe ugodilo ter zadržalo izvršitev izpodbijane odločbe v delu, ki se nanaša na odstranitev vodnikov in optičnega kabla ter nadzemnega dela stebra SM 19, do pravnomočne odločitve v zadevi.

22. Po presoji Vrhovnega sodišča tudi ni mogoče ugotoviti, da navedeno zadržanje prekomerno posega v javni interes, saj se o tem toženka sploh ni izrekla. Hkrati pa je očitno, da je zagotavljanje zanesljive oskrbe z električno energijo z ustrezno zmogljivostjo in ustreznostjo omrežja, ki jo pritožnik opravlja kot obvezno državno gospodarsko javno službo, nedvomno v javnem interesu in glavna naloga pritožnika kot podjetja za distribucijo električne energije v Sloveniji (78. člen Energetskega zakona, EZ-1).

23. Glede koristi nasprotnih strank pa Vrhovno sodišče zgolj za namen odločanja o tej začasni odredbi in ob upoštevanju nespornega dejstva, da daljnovod 2 x 110 kV obratuje od decembra 2016, ugotavlja, da stranki z interesom z navedbami in predloženimi dokazi, ob upoštevanju navedb in dokazov pritožnika (izvedeniškega mnenja UKC Ljubljana z dne 20. 5. 2015 in dopolnitev tega z dne 14. 1. 2016, iz katerega izhaja, da daljnovod ne bo imel vpliva na delo in zdravje zdravstvenega osebja, ter na zdravje pacientov), nista izkazali, da bi izdana začasna odredba nesorazmerno posegla v njune koristi. Prizadeti stranki sta sicer zatrjevali škodo na zdravju zaposlenih in obiskovalcev medicinskega centra in škodljivi vpliv elektromagnetnega sevanja na otroke ter materialno škodo zaradi zmanjšanega dohodka in manjše vrednosti nepremičnine kot tudi možne napake pri delovanju medicinskih aparatur. Vse te navedbe sta gradili na trditvi o preseženih vrednostih elektromagnetnega sevanja, kar sta izkazovali z izvedeniškimi mnenji, ki pa so, kot to stranki navajata sami, izdelana za primere neugodnega delovanja daljnovoda ob izpadu ene ali več faz. Kakšna je verjetnost takega delovanja, pa stranki nista pojasnili. Iz izvedeniškega mnenja V. K. (Priloga C16, stran 5), ki sta ga stranki z interesom priložili odgovoru na zahtevo, pa izhaja, da je treba upoštevati tisto normalno obratovalno stanje, ki ima za posledico največjo možno obremenjevanje okolja z električnim oziroma magnetnim poljem. Čeprav, kot že navedeno, daljnovod obratuje dve leti, stranki z interesom nista predložili konkretnih meritev elektromagnetnega sevanja. Njune trditev o preseženih vrednostih sevanja in njihovih posledicah so zato ostale zgolj neizkazane navedbe. Enako velja za navedbe v zvezi z okvaro oziroma nepravilnim delovanjem medicinskih naprav. Prav tako nista verjetno izkazali, da naj bi prav bližina daljnovoda vplivala na finančno poslovanje medicinskega centra. Zato sodišče meni, da nista izkazali, da bi bile posledice začasnega zadržanja nesorazmerne s škodo, ki bi jima zaradi začasnega zadržanja lahko nastala. Pri tem je Vrhovno sodišče upoštevalo tudi, da je objekt medicinskega centra od osi daljnovoda oddaljen 14,4 metra, kar sta navedli stranki z interesom in tudi pritožnik, in gre torej le za ozek pas oziroma vogalni del tega centra, ki se nahaja v 15 metrskem vplivnem območju daljnovoda. Upoštevalo je tudi, da gre le za začasen ukrep, ki obstoječega stanja ne spreminja.

24. Ker so po presoji Vrhovnega sodišča podani pogoji za izdajo začasne odredbe, kot jih določa drugi dostavek 32. člena ZUS-1, je Vrhovno sodišče na podlagi 1. točke tretjega odstavka 80. člena v povezavi z 82. členom ZUS-1 pritožbi ugodilo in izdalo začasno odredbo, s katero je do pravnomočne določitve zadržalo izvršitev inšpekcijske določbe v delu, kjer ta pritožniku nalaga odstranitev vodnikov in optičnega kabla med SM 18 in SM 20 ter nadzemni del SM 19. Ker zadržanje izvršitve naloženega inšpekcijskega ukrepa v tem delu izključuje prisilno izvršbo, Vrhovno sodišče ni sledilo zahtevi v delu, kjer je pritožnik zahteval tudi zadržanje prisilne izvršbe izrečenega ukrepa.

25. Ker so stroški začasne odredbe del stroškov celotnega postopka, je sodišče odločilo, kot izhaja iz izreka tega sklepa (peti odstavek 163. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Ta je bila z odločbo Ministrstva za okolje in prostor delno odpravljena v 1. točki izreka, glede zemljišč, za katera je pritožnik po izdaji inšpekcijske določbe pridobil delno gradbeno dovoljenje, to je glede stojnih mest daljnovoda od številke SM 16 do vključno SM 18 in od SM 20 do vključno SM 21, vse na tam navedenih zemljiščih.

Tako Vrhovno sodišče v sklepih I Up 331/2015, I Up 192/2018, I Up 193/2018 in drugih.

Sodišče prve stopnje samo navaja, da so ti stebri namenjeni odpravi havarijskih stanj ob vremenskih nesrečah, torej za namene, ki s to zadevo niso primerljivi.

Enako Vrhovno sodišče v sklepih I Up 167/2018, I Up 185/2018, I Up 189/2018 in I Up 60/2019.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 32, 32/2, 80, 80/3, 80/3-1

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 339, 339/2, 339/2-8, 339/2-14

Energetski zakon (2014) - EZ-1  - člen 78

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.