VSRS Sklep II Ips 29/2020
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-09-04

mag. Rudi Štravs (preds.), Jan Zobec (poroč.), mag. Nina Betetto, dr. Ana Božič Penko, mag. Matej Čujovič

CIVILNO PROCESNO PRAVO - DRUŽINSKO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO

pogodba o dosmrtnem preživljanju - veljavnost pogodbe - ničnost pogodbe - sprememba dejanskega stanja na drugi stopnji - izvedba glavne obravnave pred sodiščem druge stopnje - bistvena kršitev določb pravdnega postopka - dopuščena revizija

Vsako od sodišč nižjih stopenj je svoje sklepe napravilo ob upoštevanju rezultatov dokazovanja z več različnimi dokaznimi sredstvi in ob uporabi kombinacije metod – šlo je torej za kompleksno dokazno oceno. Že zato, ker so bila odločilna dejstva ugotavljana tudi s pomočjo zaslišanja strank in prič, pa pri tem pritožbeno sodišče, ki jih ni neposredno zaslišalo, ni bilo v enakovrednem spoznavnem položaju kot prvostopenjsko sodišče. Toženka zato v reviziji utemeljeno opozarja, da brez oprave pritožbene obravnave ne bi smelo ugotoviti dejanskega stanja drugače kot sodišče prve stopnje.

I. Reviziji se ugodi, odločba sodišča druge stopnje se razveljavi in se zadeva vrne sodišču druge stopnje v novo sojenje.

II. Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za novo končno odločbo.

1. Tožnik je v pravdi zahteval ugotovitev ničnosti pogodbe o dosmrtnem preživljanju, ki sta jo 26. 8. 2016 sklenili toženka kot preživljalka in A. A. kot preživljanka, podrejeno pa njeno razveljavitev ter v obeh primerih še vzpostavitev prejšnjega zemljiškoknjižnega stanja glede nepremičnine, ki je bila predmet pogodbe.

2. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tako prvenstveni kot podredni tožbeni zahtevek in tožniku naložilo povračilo toženkinih pravdnih stroškov. S popravnima sklepoma je sodbo popravilo v stroškovnem delu.

3. Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi tožnika in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je ugodilo prvenstvenemu tožbenemu zahtevku. Toženki je naložilo povračilo tožnikovih pravdnih in pritožbenih stroškov. S popravnim sklepom je sodbo popravilo v stroškovnem delu.

4. Na podlagi sklepa Vrhovnega sodišča II DoR 568/2019 z dne 30. 1. 2020 je toženka zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila revizijo, v kateri zatrjuje bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Revizijskemu sodišču prvenstveno predlaga razveljavitev sodbe sodišča druge stopnje in vrnitev zadeve temu sodišču v novo sojenje. Priglaša revizijske stroške.

5. Revizija je bila vročena tožniku, ki v odgovoru predlaga njeno zavrnitev in priglaša stroške revizijskega postopka.

6. Dejstva, ki so bila v obravnavani zadevi bodisi nesporna bodisi sta si bili obe sodišči nižjih stopenj glede njih enotni, so naslednja:

- Toženka in (sedaj že pokojna) A. A. sta bili sosedi. Tožnik je sin A. A. in njen zakoniti dedič.

- A. A. je bila stara 90 let in je živela sama. Stike z družino je imela redke. Zavzemala se je za oskrbo na njenem lastnem domu in je v zadnjih letih več osebam dala ključe svojega stanovanja, a jih tudi vedno vzela nazaj. Občasno je imela pomoč pri prinašanju zdravil in drugih stvari iz trgovine. Do junija 2016 je to počela tudi njena soseda B. B..

- Sredi avgusta 2016 se je njeno stanje poslabšalo in 24. 8. 2016 je bila po toženkinem posredovanju hospitalizirana. Sprejeta je bila na oddelek za infekcijske bolezni, po opravljenem CT trebuha, ki je pokazal perforacijo žolčnika in karcinomatozo peritoneja, pa premeščena na oddelek za abdominalno kirurgijo.

- 26. 8. 2016 sta A. A. in toženka v bolnišnici v prisotnosti notarja sklenili pogodbo o dosmrtnem preživljanju, s katero se je toženka kot preživljalka zavezala nuditi v pogodbi opredeljeno oskrbo, A. A. kot preživljanka pa se je zavezala ob svoji smrti nanjo prenesti 7/8 solastniški delež na nepremičnini, v naravi gre za stanovanje. Pogodbo z enako vsebino sta sicer v preteklosti enkrat že sklenili, a sta jo kasneje sporazumno razdrli.

- 1. 9. 2016 je A. A. v bolnišnici umrla.

7. Medsebojno različno pa sta sodišči nižjih stopenj ugotovili naslednja dejstva:

- Glede odnosa med pokojno in toženko v času pred avgustom 2016 je toženka v postopku trdila, da sta se zbližali decembra 2010 in da jo je večkrat vzela s sabo v kakšen nakupovalni center za družbo, jo spremljala na sprehodih, k njenemu osebnemu zdravniku, dvakrat v bolnišnico, v lekarni dvigovala zdravila in prinašala stvari iz trgovine, včasih pri njej celo prespala in ji takrat skuhala ter počistila.

- Prvostopenjsko sodišče je v zvezi s tem ugotovilo, da sta pokojna in toženka „očitno bili v neki tesnejši zvezi že pred sklenitvijo sporne pogodbe“

in „[...] da je toženka že nekaj let pred sklenitvijo pogodbe izpolnjevala nekatere od [prevzetih obveznosti].“

O tem sicer niso ničesar vedeli povedati tožnik ter priče C. C. (tožnikova hči) in soseda B. B., je pa tako izpovedala toženka ter to v celoti potrdili priči D. D. in E. E. (toženkina mož in hči) ter deloma tudi priča F. F..

- Pritožbeno sodišče je – nasprotno – ugotovilo, da je iz izpovedb prič (in ob odsotnosti navedb toženke, od kdaj naj bi se skrb za pokojno izvrševala) mogoče sklepati, da so se stiki oziroma pomoč izvrševali šele po juniju 2016. Pred tem naj bi pokojni pomagala soseda B. B., česar naj bi toženka niti ne prerekala.

„Zagotovo sta se pokojna in toženka družili, vendar očitno ne v smislu zagotavljanja pomoči preživljanja, ker je pokojna skrbela sama zase, je pa zaradi družbe prihajala na obisk k toženki in njenemu možu, kot tudi z njima zahajala v trgovino […]“, zapiše pritožbeno sodišče, ki še doda, da je tudi toženkin mož izpovedal, da je pokojna za vse skrbela sama, zato očitno zatrjevani obseg nudene pomoči pred koncem avgusta 2016 ni bil prisoten; pa tudi dejstvo, da je pokojna večkrat komu zaupala ključe svojega stanovanja, a jih potem vzela nazaj, naj bi kazalo na to, da tesnejšega odnosa s toženko ni imela.

- Prvostopenjsko sodišče je nadalje ugotovilo, da toženka „ob sklenitvi izpodbijane pogodbe ni mogla vedeti, da bo pokojna v kratkem umrla in da njena skrb ne bo trajala dolgo.“

Na to naj bi kazale aktivnosti, ki jih je v času njene hospitalizacije opravljala v zvezi s pričakovano oskrbo pokojne na njenem domu po odpustu iz bolnišnice, pa tudi dejstvo, da se je pokojničino stanje v času hospitalizacije za krajši čas celo izboljšalo.

- Pritožbeno sodišče pa ni verjelo toženkinim navedbam, da ni vedela za resnost pokojničinega zdravstvenega stanja in za dejstvo, da ta ne bo več dolgo živela, na kar naj bi kazale okoliščine sklepanja pogodbe (v bolnišnici, takoj po hospitalizaciji, ob neobetavni diagnozi; tudi socialni delavki naj bi toženka 30. 8. 2016 povedala, da gre za onkološko bolnico z razširjenimi metastazami).

8. Tožnik je trdil, da je sporna pogodba nična zaradi pomanjkanja podlage oziroma zaradi njene nedopustnosti (četrti odstavek 39. člena Obligacijskega zakonika, v nadaljevanju OZ). V času njene sklenitve naj bi bila preživljankina smrt skorajšnja, s tem pa odsoten element aleatornosti oziroma tveganja. Podlaga naj bi tudi nasprotovala moralnim načelom, ker naj bi toženka izkoristila težko zdravstveno stanje preživljanke.

9. Glede na različno ugotovljeno dejansko stanje sta sodišči nižjih stopenj glede vprašanja ničnosti pogodbe sprejeli različni odločitvi.

10. Prvostopenjsko sodišče je poudarilo, da je tudi ob pričakovani smrti preživljanca lahko zanj pomoč osebe, ki mu je blizu, vredna toliko kot izročeno premoženje ali še več. Poleg tega pa ni nujno, da gre za dogovor o bodočih obveznostih preživljalca, temveč gre lahko tudi za odmeno za njegovo preteklo skrb. Po oceni sodišča je bistveno, da sta pogodbenici upali in želeli, da se bo pogodba vendarle še kar nekaj časa izvrševala in v tem primeru bi toženka morala za oskrbo nameniti veliko svojega časa pa tudi denarja; poleg tega je toženka že nekaj let pred sklenitvijo pogodbe izpolnjevala nekatere od obveznosti. Pomanjkanja aleatornosti zato ni bilo, hkrati pa toženka tudi ni imela nobenih nemoralnih nagibov, saj ni bilo ugotovljeno, da bi kakor koli vplivala na pokojnico pri sklepanju te pogodbe.

11. Pritožbeno sodišče pa je menilo, da je bil element aleatornosti odsoten. Šlo naj bi za kratkotrajno pogodbo, ki ni bila sklenjena glede na preteklo pomoč, ampak za pričakovano bodočo pomoč, pri čemer gre po oceni sodišča za izjemen primer, ko je preživljanki smrt že gledala v obraz in je bilo le vprašanje dni, kdaj bo nastopila, toženka pa se je tega zavedala. Pogodba se praktično sploh ni začela izvrševati, saj je preživljanka že pred tem umrla. Zaradi pomanjkanja podlage je zato pogodba nična, nobena od strank pa naj bi ne navajala, da bi imeli pogodbenici morda kakšen drug namen.

12. Po določbi drugega odstavka 371. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena.

13. Revizija je bila dopuščena glede pravnega vprašanja, ali sme pritožbeno sodišče brez izvedbe glavne obravnave ugotoviti drugačno dejansko stanje, kot ga je ugotovilo prvostopenjsko sodišče, če se ugotovljeno dejansko stanje opira na izpovedi strank in prič.

Povzetek navedb strank v revizijskem postopku

14. Revidentka pritožbenemu sodišču očita, da je – brez da bi opravilo pritožbeno obravnavo in toženki tam dalo možnost izjave – odločilna dejstva sámo ugotovilo drugače kot sodišče prve stopnje. Če je dvomilo v pravilnost dokazne ocene tega sodišča, bi moralo na podlagi petega odstavka 348. člena ZPP izvedene dokaze ponoviti; v konkretnem primeru pa je brez ponovnega zaslišanja prič spremenilo dokazno oceno njihove izpovedbe, hkrati pa naj bi te izpovedbe povzemalo napačno in nepopolno. Zmotno naj bi bila tako ugotovljena predvsem dejstva o toženkini pomoči pokojni pred junijem 2016, pa tudi o njeni vednosti o slabem zdravstvenem stanju pokojne, na kar naj bi pritožbeno sodišče sklepalo zgolj na podlagi zapisnika o sestanku s socialno delavko, ki datira po trenutku sklenitve pogodbe. Do pravice do izjave naj bi bila toženka prikrajšana tudi zato, ker je pritožbeno sodišče zavestno prezrlo njene navedbe glede konverzije pogodbe po 89. členu OZ, če bi se izkazalo, da je pogodba o dosmrtnem preživljanju nična zaradi pomanjkanja aleatornosti – v tem primeru bi šlo za povsem dopusten neodplačni prenos solastniškega deleža na nepremičnini.

15. Tožnik v odgovoru na revizijo navaja, da gre preko zatrjevanja kršitve pravice do izjave za prikrito izpodbijanje dejanskega stanja, kar v reviziji ni dovoljeno. Meni, da pritožbeno sodišče na podlagi ZPP ni dolžno razpisati pritožbene obravnave in da to tudi ni praksa pritožbenih sodišč. Pritožbeno sodišče naj bi drugačno oceno lahko napravilo na podlagi že izvedenih dokazov.

17. Zmotna ugotovitev dejanskega stanja je lahko posledica neprepričljive dokazne ocene izvedenih dokazov (lahko celo kršitve metodološkega napotka iz 8. člena ZPP), pomanjkanja dokazne ocene katerega od izvedenih dokazov ali pa nepopolnega dokaznega postopka, torej neizvedbe določenih dokazov, ki bi jih bilo treba izvesti. Kadar pritožbeno sodišče dvomi v pravilnost ocene izvedenih dokazov, torej kadar meni, da je dokazna ocena neprepričljiva, mora praviloma razpisati pritožbeno obravnavo in na njej ponovno izvesti vse ali le nekatere od že izvedenih in ocenjenih dokazov.

Podlago za to pomenita drugi odstavek 347. člena ZPP

Odločanje o pritožbi na podlagi opravljene pritožbene obravnave je namenjeno zagotavljanju poštenega postopka, tj. postopka, v katerem so spoštovana načela poštenega sojenja, med drugim tudi načela neposrednosti, ustnosti, kontradiktornosti in javnosti.

Ponovitev že izvedenih dokazov je v funkciji izenačevanja spoznavnih možnosti sodišča prve stopnje in pritožbenega sodišča, če gre za poprej še neizvedene dokaze ali za ugotavljanje dejstev, ki jih sodišče prve stopnje ni ugotavljalo, pa se na pritožbeni obravnavi varuje tudi pravica strank do izjave.

Kadar je bilo dejansko stanje pred sodiščem prve stopnje ugotovljeno na podlagi dokazne ocene izpovedb neposredno zaslišanih prič, pomeni ponovitev dokazov pred pritožbenim sodiščem ponovno zaslišanje teh prič na pritožbeni obravnavi, ne pa zgolj branja zapisnikov o njihovi izpovedbi na seji senata.

Pooblastilo za kabinetno spremembo dejanskega stanja sodbe (tj. na seji senata) ima pritožbeno sodišče le, če gre za pisne izjave prič iz 236.a člena ZPP ali za posredno izvedene dokaze (npr. že pred prvostopenjskim sodiščem zgolj prebrane zapisnike o zaslišanju prič), izpodbijana odločba pa se opira samo na te dokaze (peti odstavek 348. člena ZPP in druga alineja 358. člena ZPP).

V tem primeru je namreč v enakem spoznavnem položaju kot prvostopenjsko sodišče. V primeru kompleksnejše dokazne ocene, ki vključuje več dokaznih sredstev, predvsem tudi zaslišanje strank in prič, pa je pritožbena obravnava načeloma potrebna.

18. V obravnavani zadevi je pritožbeno sodišče glede dveh odločilnih dejstev – tj. glede dejstva, ali je že pred sklenitvijo sporne pogodbe obstajalo zaupno razmerje med pokojno ter toženko in ali je v okviru tega razmerja toženka pokojni nudila pomoč, ter glede dejstva, ali je toženka ob sklenitvi pogodbe lahko vedela, da bo pokojna umrla v tako kratkem času, da bi bila po pogodbi prejeta korist povsem nesorazmerna z nasprotno zavezo – sprejelo drugačne ugotovitve kot prvostopenjsko sodišče. Pri tem je prvostopenjsko sodišče izhajalo iz izpovedb pravdnih strank ter več prič, v povezavi z določenimi indici (npr. o že poprej enkrat sklenjeni in kasneje razvezani pogodbi z enako vsebino, o toženkinih aktivnostih za namestitev preživljanke po prihodu iz bolnišnice, o vmesnem izboljšanju pokojničinega stanja ipd.). Tudi pritožbeno sodišče je izhajalo iz izpovedb pravdnih strank ter prič, deloma pa tudi iz listinskega gradiva (pisni dokument o socialni obravnavi pacienta), določenih indicev (hitrost sklepanja pogodbe, slaba diagnoza ipd.) in pravila o trditvenem bremenu (trditev o tem, da je pokojni pomoč do junija 2016 nudila A. B., naj bi toženka ne prerekala; toženka naj bi ne navedla, od kdaj se je izvajala pomoč).

19. Medtem ko je prvostopenjsko sodišče navedlo: „Toženkine trditve o skrbi za pokojno in medsebojnih odnosih sta v celoti potrdila D. D. in E. E. [...]“,

je pritožbeno sodišče v neposrednem nasprotju s temi ugotovitvami sklenilo, da „[...] nobena od zaslišanih prič, niti toženka sama, obsega tako zatrjevane pomoči v svoji izpovedbi ni potrdila“ in da „[...] niti mož toženke ni potrdil, da bi se pomoč izvajala v zatrjevanem obsegu iz odgovora na tožbo“.

Enako velja za sklep prvostopenjskega sodišča, da „[...] verjame toženki, da ob sklenitvi pogodbe ni mogla vedeti, da bo pokojna umrla in da njena skrb ne bo trajala dolgo,“

ki mu nasproti stoji sklep pritožbenega sodišča, da „[...] ne dvomi, da bi toženka ne vedela za hudo slabo zdravstveno stanje pokojne.“

20. Vsako od sodišč nižjih stopenj je svoje sklepe napravilo ob upoštevanju rezultatov dokazovanja z več različnimi dokaznimi sredstvi in ob uporabi kombinacije metod – šlo je torej za kompleksno dokazno oceno. Že zato, ker so bila odločilna dejstva ugotavljana tudi s pomočjo zaslišanja strank in prič, pa pri tem pritožbeno sodišče, ki jih ni neposredno zaslišalo, ni bilo v enakovrednem spoznavnem položaju kot prvostopenjsko sodišče. Toženka zato v reviziji utemeljeno opozarja, da brez oprave pritožbene obravnave ne bi smelo ugotoviti dejanskega stanja drugače kot sodišče prve stopnje. S tem je zagrešilo bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz prvega odstavka 339. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 347. člena ZPP, ki bi lahko vplivala na zakonitost in pravilnost izpodbijane sodbe.

21. Do revizijskih navedb glede prezrtja toženkinih navedb o možnosti konverzije pogodbe po 89. členu OZ

se revizijsko sodišče ni opredeljevalo, ker presegajo domet dopuščenega revizijskega vprašanja, lahko pa bodo razčiščena v ponovljenem sojenju pred sodiščem druge stopnje.

22. Glede na obrazloženo je Vrhovno sodišče reviziji ugodilo (prvi odstavek 379. člena ZPP), odločbo sodišča druge stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo temu sodišču v novo sojenje (I. točka izreka). Napotek za nadaljnje delo je razviden iz poprej povedanega.

23. Odločitev o revizijskih stroških temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP (II. točka izreka).

24. Vrhovno sodišče je odločalo v senatu vrhovnih sodnic in sodnikov, ki so navedeni v uvodu tega sklepa. Odločbo je sprejelo soglasno (sedmi odstavek 324. člena ZPP).

Glej 16. točko obrazložitve prvostopenjske sodbe.

Glej 18. točko obrazložitve prvostopenjske sodbe.

Glej 16. točko obrazložitve prvostopenjske sodbe.

Glej 13. točko obrazložitve sodbe pritožbenega sodišča.

Glej 19. točko obrazložitve prvostopenjske sodbe.

Glej 16. in 17. točko obrazložitve sodbe pritožbenega sodišča.

J. Zobec, v: L. Ude (ur.) et all, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 3. knjiga (GV Založba, Ljubljana 2009), str. 382-383.

„Če senat sodišča druge stopnje spozna, da je treba za pravilno ugotovitev dejanskega stanja ponoviti vse ali le nekatere od že izvedenih dokazov pred sodiščem druge stopnje ali če je bistvene kršitve določb pravdnega postopka glede na njihovo naravo mogoče odpraviti z opravo procesnih dejanj pred sodiščem druge stopnje, mora razpisati obravnavo.“

„Na obravnavi sodišče druge stopnje ponovi tiste dokaze, glede katerih dvomi v pravilnost dokazne ocene sodišča prve stopnje, ugotovi nova dejstva in izvede nove dokaze, ki so potrebni za popolno ali pravilno ugotovitev dejanskega stanja (355. člen), in opravi druga procesna dejanja, s katerimi se odpravijo ugotovljene bistvene kršitve določb postopka. Če katerega od teh dokazov, ki so pred sodiščem prve stopnje že bili izvedeni, ni več mogoče izvesti, ali če senat ali sodnik, ki je izdal izpodbijano sodbo, tega dokaza ni neposredno izvedel (217. in 218. člen, 236.a člen, tretji odstavek 302. člena), lahko sodišče druge stopnje sklene, da se prebere zapisnik o njegovi izvedbi oziroma pisna izjava priče.“

Glej J. Zobec, Ugotavljanje dejanskega stanja na pritožbeni stopnji, v: Pravni letopis 2009 (IPP), str. 29.

J. Zobec, v: L. Ude (ur.) et all, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 3. knjiga (GV Založba, Ljubljana 2009), str. 380.

Glej tudi J. Zobec, v: L. Ude (ur.) et all, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 3. knjiga (GV Založba, Ljubljana 2009), str. 381, opomba št. 1287.

J. Zobec, v: L. Ude (ur.) et all, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 3. knjiga (GV Založba, Ljubljana 2009), str. 468.

J. Zobec, v: L. Ude (ur.) et all, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 3. knjiga (GV Založba, Ljubljana 2009), str. 469. Tako stališče je že zavzelo tudi Vrhovno sodišče, npr. v zadevah II Ips 37/2015 z dne 2. 6. 2016, II Ips 208/2017 z dne 5. 4. 2018, III Ips 44/2019 z dne 19. 11. 2019 idr.

Glej 16. točko obrazložitve prvostopenjske sodbe.

Glej 15. točko obrazložitve sodbe pritožbenega sodišča.

Glej 19. točko obrazložitve prvostopenjske sodbe.

Glej 16. točko obrazložitve sodbe pritožbenega sodišča.

Te navedbe je sicer v postopku res pravočasno postavila v svoji 1. pripravljalni vlogi.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 347, 347/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.