VSRS Sodba VIII Ips 23/2019
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-02-11

mag. Marijan Debelak (preds.), Samo Puppis (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, Marjana Lubinič, Borut Vukovič

tedenski počitek - odškodnina - bruto ali neto znesek

Sodišče je zmotno uporabilo materialno pravo, ko je tožniku prisodilo neto znesek iz naslova odškodnine. S tem, ko je bila tožniku prisojena odškodnina v vtoževanem nominalnem znesku in glede na prvi odstavek 2. člena ZPP ter glede na to, da odločitev o obračunu in plačilu davkov in prispevkov od prisojene odškodnine ni stvar sodišča v delovnopravnem sporu, ni bilo kršeno načelo popoldne odškodnine iz 169. člena OZ v zvezi z 246. členom OZ. Tožnik je pri oblikovanju zahtevka izhajal iz neto plače, vendar njegov zahtevek ni bil zahtevek za plačo, temveč za odškodnino. Gre za različna pojma - izhodišče za določitev višine zahtevka in sam zahtevek pri čemer je evidentno, da plače in odškodnine ni mogoče enačiti.

I. Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se v II. točki izreka spremeni tako, da se glasi:

„Pritožbi tožene stranke se delno ugodi in se sodba sodišča prve stopnje spremeni v I. točki izreka, tako, da se glasi:

„I. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki iz naslova odškodnine za neizkoriščen tedenski počitek na mednarodni misiji v obdobju od 9. 10. 2011 do 5. 5. 2012 plačati še 1.200,53 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 8. 2013 do plačila ter zakonske zamudne obresti od zneska 3.104,81 EUR za čas od 2. 8. 2013 do 2. 8. 2016, v roku 8 dni, pod izvršbo.“

V ostalem se pritožba zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.“

II. Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti toženi strani revizijske stroške v znesku 275,40 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je s sodbo tožniku za 26 dni neizkoriščenega tedenskega počitka na mirovni operaciji ISAF prisodilo odškodnino v višini 1.200,53 EUR neto z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 8. 2013 do plačila ter zakonske zamudne obresti od zneska 3.104,81 EUR za čas od 2. 8. 2013 do 2. 8. 2016 (I. točka izreka), zahtevek za plačilo zneska 331,18 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 8. 2013 do plačila pa je zavrnilo (II. točka izreka). S sklepom je del tožbe v zvezi s tožbenim zahtevkom za obračun bruto zneska od vtoževanega neto zneska odškodnine ter odvodom predpisanih davkov in prispevkov od njega zavrglo zaradi sodne nepristojnosti, toženi stranki pa naložilo, da tožniku povrne njegove pravdne stroške.

2. Sodišče druge stopnje je s sodbo in sklepom pritožbi tožene stranke delno ugodilo in znižalo znesek pravdnih stroškov, ki jih mora tožena stranka povrniti tožniku (I. točka izreka), v preostalem pa njeno pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani del sodbe in nespremenjeni izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje (II. točka izreka). S sklepom o popravi je popravilo očitno pomoto v izreku in obrazložitvi svoje odločbe, ki se je nanašala le na višino prisojenih pravdnih stroškov.

3. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je toženka vložila predlog za dopustitev revizije. Vrhovno sodišče je s sklepom VIII DoR 240/2018 z dne 22. 1. 2019 predlogu ugodilo in revizijo dopustilo glede vprašanja, ali je bilo pravilno uporabljeno materialno pravo glede odločitve, da je vtoževani znesek neto znesek.

4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je toženka vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da slovenski davčnopravni sistem temelji na bruto vrednosti. Izhodišče je torej vedno bruto znesek, iz njega se šele lahko izračuna neto znesek. Znesek vtoževane odškodnine torej nikakor ne more predstavljati neto osnove, pač pa gre vedno za bruto znesek, davek (če ga materialnopravna davčna zakonodaja predpisuje za določeno vrsto prejemka) pa se od njega odšteje (ne glede na to, ali ga tožeča stranka označuje kot neto znesek ali kot bruto znesek). Davčna obveznost tako nastane šele v trenutku izplačila dohodka. V času sodnega odločanja glede utemeljenosti zahtevka za povrnitev škode obveznost izračuna davčnega odtegljaja v zvezi z zneskom odškodnine še ni nastala, saj odškodnina upniku še ni bila dosojena niti izplačana. Davčne obveznosti plačnika davka torej še ni, saj še ni obdavčljivega dohodka, od katerega bi se lahko davki in prispevki obračunali in odvedli.

5. Revizija je bila v skladu s 375. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) vročena tožniku, ki v odgovoru predlaga njeno zavrnitev.

7. Revizijsko sodišče na podlagi 371. člena ZPP preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena.

8. V tem sporu tožnik zahteva plačilo neto zneska 4.636,52 EUR

z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 8. 2013 dalje iz naslova odškodnine za neizkoriščen tedenski počitek na mednarodni misiji v obdobju od 9. 10. 2011 do 5. 5. 2012 ter da se toženki naloži tudi obveznost obračuna in plačila davkov ter prispevkov v zvezi s tem zneskom, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Tožnik torej v tožbi izhaja iz tega, da mu pripada plačilo neto zneska odškodnine.

9. Tožbenemu zahtevku za plačilo neto zneska je sodišče ugodilo, zavrglo pa je tožbo z zahtevkom za obračun bruto zneska od vtoževanega neto zneska odškodnine ter za odvod predpisanih davkov in prispevkov.

10. Revizija se utemeljeno sklicuje na sodbo Vrhovnega sodišča VIII Ips 226/2017 z dne 23. 1. 2018 in navaja, da denarnega zneska iz naslova vtoževane odškodnine ni mogoče označiti za neto obveznost, dokler ne nastane davčna obveznost. V navedeni zadevi je Vrhovno sodišče tudi ob sklicevanju na zadevo II Ips 313/2015 z dne 22. 4. 2017 zavzelo stališče, da davčna obveznost nastane šele v trenutku izplačila dohodka. To pomeni, da obveznost plačila davčnega odtegljaja nastane šele, ko dolžnik v korist tožnika dejansko izvrši plačilo na podlagi izvršljive sodbe, s katero je prisojen obdavčljiv dohodek in to glede na predpis, ki ureja obremenitev takega dohodka z davki in prispevki, ki velja v času izplačila. V času sodnega odločanja glede utemeljenosti zahtevka za povrnitev škode obveznost obračuna in izplačila davčnega odtegljaja v zvezi z zneskom odškodnine še ni nastala, saj odškodnina upniku še ni bila dosojena niti izplačana. Povedano drugače, v času sodnega postopka, v katerem se ugotavlja, ali in v kakšni višini je upnik upravičen do vtoževane odškodnine, davčne obveznosti plačnika davka še ni, saj še ni (potencialno) obdavčljivega dohodka, od katerega bi se lahko davki in prispevki obračunali in odvedli. Poleg tega, da bi bila taka odločitev preuranjena, bi sodišče z vsebinskim odločanjem o davčnih obveznostih v tem sporu samo odločilo tudi o (potencialni) obveznosti plačila davkov in prispevkov tako delodajalca (kot plačnika davka) kot tudi samega delavca (kot prejemnika dohodka). Kdo je dolžan plačati davke oziroma prispevke in v kakšni višini, izhaja iz kogentnih predpisov, pri katerih je nadzor nad zakonitostjo in pravilnostjo plačevanja v pristojnosti davčnih organov.

11. Iz sodbe VIII Ips 226/2017 z dne 23. 1. 2018 še izhaja, da zgoraj navedeno ne pomeni, da bo moral dolžnik (plačnik davka), v primeru ko je upniku (davčnemu zavezancu) prisojen obdavčljiv dohodek, tega tudi v celoti nakazati na upnikov račun. Na podlagi prvega odstavka 280. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001 s spremembami) mora biti obveznost izpolnjena upniku ali osebi, ki jo določa zakon, sodna odločba ali pogodba med upnikom in dolžnikom ali jo je določil sam upnik. V primeru, ko iz izvršilnega naslova izhaja obveznost plačila denarnega zneska, ki je po zakonu obdavčen, in je zavezanec za izpolnitev obveznosti iz izvršilnega naslova oseba, ki se po 12. členu Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2, Ur. l. RS, št. 117/2006 s spremembami) šteje za plačnika davka, je glede na navedeno določbo OZ, ob upoštevanju kogentne davčnopravne zakonodaje, tako obveznost treba izpolniti tako, da se del denarne obveznosti, ki ustreza višini davčnega odtegljaja za plačilo davkov in prispevkov v zvezi s prejetim dohodkom (če jih je zavezan plačati), v imenu in za račun upnika nakaže neposredno osebi, ki jo določa zakon, preostali del pa upniku v njegovo neposredno razpolaganje. Upnik iz izvršilnega naslova namreč tudi v tem primeru dobi točno toliko, kolikor mu je prisojeno s sodbo v pravdi oziroma v delovnem sporu. Upoštevati je namreč treba, da je tudi plačilo davčnega odtegljaja pravzaprav plačilo upniku oziroma natančneje za upnika (samo ne njemu na račun, ampak zanj državi) in to (pri dohodnini) zgolj v obliki akontacije, tako da je končna višina (neto) prejetega dohodka odvisna od siceršnje davčne obveznosti upnika za plačilo dohodnine v letu, v katerem je prejel navedeni dohodek, skladno z ZDoh-2 (glede na višino davčne stopnje, ki je odvisna od višine vseh prejetih dohodkov, glede na splošne in posebne olajšave itd.). V tem okviru je zadoščeno tudi zahtevi po popolni odškodnini, ki gre oškodovancu (upniku). Ali je v zvezi z navedenim plačilom tudi sam delodajalec dolžan plačati prispevke, ki predstavljajo njegovo lastno obveznost, prav tako izhaja iz kogentnih pravnih norm, katerih (morebitna) uporaba ni predmet presoje sodišča v delovnopravnem sporu. Sodišče je s tem, ko je tožniku dosodilo neto znesek, posredno odločilo tudi o obračunu in plačilu davkov in prispevkov oziroma toženki posredno naložilo obveznost obračuna in plačila davkov in prispevkov, čeprav je v nadaljevanju tožbo v tem delu zavrglo. S tem je dejansko odločilo o zadevi, ki ni predmet presoje sodišča v delovnopravnem sporu.

12. Glede na navedeno je sodišče zmotno uporabilo materialno pravo, ko je tožniku prisodilo neto znesek iz naslova odškodnine (odgovor na revizijsko vprašanje). Ob tem je zmotno stališče sodišča, da je bil tožniku odmerjen neto znesek odškodnine glede na neto plačo in da bi prišlo z neupoštevanjem „neto“ zneska v izreku do kršitve načela popolne odškodnine iz 169. člena OZ v zvezi z 246. členom OZ. Tožnik je pri oblikovanju zahtevka izhajal iz neto plače, vendar njegov zahtevek ni bil zahtevek za plačo, temveč za odškodnino. Gre za različna pojma – eden predstavlja izhodišče za določitev višine zahtevka, drug sam zahtevek, pri čemer je evidentno, da plače in odškodnine ni mogoče enačiti. S tem, ko je bila tožniku prisojena odškodnina v vtoževanem nominalnem znesku in glede na prvi odstavek 2. člena ZPP ter glede na to, da odločitev o obračunu in plačilu davkov in prispevkov od prisojene odškodnine ni stvar sodišča v delovnopravnem sporu, tudi ni bilo kršeno omenjeno načelo popoldne odškodnine.

13. Ker je sodišče druge stopnje zmotno uporabilo materialno pravo, je revizijsko sodišče v skladu s 380. členom ZPP reviziji ugodilo in sodbo sodišča druge stopnje v zvezi s sodbo sodišča prve stopnje delno spremenilo, kot izhaja iz izreka.

14. Odločitev o stroških pritožbenega in revizijskega postopka temelji na 154. in 155. členu ZPP. Ker je toženka s pritožbo uspela le v neznatnem delu, ji Vrhovno sodišče ni priznalo pritožbenih stroškov in zato ni poseglo v odločitev sodišča druge stopnje o stroških pritožbenega postopka. Ker je toženka z revizijo uspela, ji mora tožnik povrniti revizijske stroške v skladu z Odvetniško tarifo (v nadaljevanju OT, Ur. l. RS, št. 2/2015). Toženki se priznajo stroški za sestavo revizije 450 točk (tar. št. 15/6 OT), 2% materialnih stroškov (11. člen OT), kar znaša 275,40 EUR, pri čemer bo moral tožnik v primeru zamude od teh stroškov plačati tudi zakonske zamudne obresti.

15. Tožnik sam krije svoje stroške odgovora na revizijo, saj je bil v revizijskem postopku neuspešen (prvi odstavek 154. člena ZPP).

16. Vrhovno sodišče je odločilo v senatu, ki je naveden v uvodu. Odločitev je sprejelo soglasno.

Z delno sodbo na podlagi pripoznave z dne 26. 1. 2018 je sodišče v tej zadevi že pravnomočno razsodilo, da je toženka dolžna tožniku plačati znesek 3.104,81 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 2. 8. 2016 do plačila ter mu povrniti 336,00 EUR stroškov tega postopka.

Zakon o davčnem postopku (2006) - ZDavP-2  - člen 12

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 169, 246, 280, 280/1

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.