VSRS Sklep I Up 175/2018, enako tudi VSRS Sklep I Up 117/2019
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-03-06

Peter Golob (preds.), dr. Erik Kerševan (poroč.), Brigita Domjan Pavlin

odlog plačila sodne takse - dovoljenost pritožbe - pravna podlaga za odločanje o pritožbi - ustavni položaj Vrhovnega sodišča - razvoj sodne prakse

Če je o vprašanjih v zvezi s taksami že odločilo Upravno sodišče, ki ima položaj višjega sodišča, potem ni nobenega ustavno zahtevanega razloga, da bi se moralo zoper to odločitev omogočati še pritožbeni preizkus (celo) na Vrhovnem sodišču. Ob tem lahko Vrhovno sodišče glede na okoliščine tega primera tudi doda, da je pravico do pritožbe stranka že imela in jo je tudi izkoristila, saj je o pritožbi že (enkrat) bilo odločeno po višjem sodniku Upravnega sodišča.

V upravnem sporu so se pritožbe zoper sklepe v zvezi s plačilom sodnih taks sicer v posameznih primerih obravnavale po vsebini, vendar pa to ne ovira razvoja pravnega stališča in prakse Vrhovnega sodišča, kot izhaja iz predmetne odločitve.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je sklepom I U 392/2017-13(k) z dne 27. 3. 2018 po strokovni sodelavki sklenilo, da se predlog tožnika za odlog plačila sodne takse za tožbo v upravnem sporu zavrne. Z izpodbijanim sklepom, I U 392/2017-15(k) z dne 19. 7. 2018, ki ga je izdalo sodišče prve stopnje po višji sodnici, pa je zavrnilo pritožbo tožnika zoper citirani sklep, izdan po strokovni sodelavki.

2. Zoper sklep sodišča prve stopnje, izdan po višji sodnici, se pravočasno pritožuje tožnik (v nadaljevanju pritožnik) iz vseh pritožbenih razlogov po prvem odstavku 338. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) in Vrhovnemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, izpodbijani sklep spremeni in ugodi predlogu za odlog plačila sodnih taks oziroma podrejeno, da izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo sodišču prve stopnje v ponovni postopek. Zahteva povrnitev stroškov pritožbenega postopka.

4. Pravno podlago, ki odkazuje na sodni postopek odločanja, v konkretnem primeru predstavlja tretji odstavek 1. člena Zakona o sodnih taksah (v nadaljevanju ZST-1), ki določa, da se v postopkih odločanja glede plačil sodnih taks po tem zakonu smiselno uporabljajo določbe zakonov, ki urejajo posamezne postopke, za katere se plačujejo sodne takse, razen če ta zakon ne določa drugače. Glede na navedeno in upoštevaje določbo prvega odstavka 22. člena ZUS-1 se glede postopka in pravnega sredstva smiselno uporabljajo določbe ZUS-1. Ta namreč v 82. členu celovito ureja dopustnost pritožbe zoper sklep sodišča prve stopnje.

5. Na prvi stopnji je o predlogu tožnika za odlog plačila sodne takse s sklepom odločila strokovna sodelavka, o pritožbi zoper sklep pa je že odločila sodnica sodišča prve stopnje. Podlaga za navedeno pravno sredstvo je bila uporaba četrtega in petega odstavka 53.a člena v povezavi s 54. členom Zakona o sodiščih, ki določa, da je zoper odločitev, ki jo izda strokovni sodelavec, vselej dovoljeno pravno sredstvo, o katerem odloči sodnik istega sodišča.

6. Zaradi smiselne uporabe ZUS-1 je nadaljnje vprašanje, ali ta narekuje uporabo 82. člena ZUS-1 tako, da je zoper sklep sodišča prve stopnje, ki se nanaša na sodne takse (sklep, izdan na podlagi ZST-1), mogoča pritožba.

7. Iz teleološke in sistemske razlage ZUS-1 izhaja, da je zakon omejil pravna sredstva na Vrhovno sodišče tako, da se najvišjega sodišča v državi (127. člen Ustave Republike Slovenije, v nadaljevanju Ustava) tudi v upravnem sporu ne obremenjuje z zadevami, ki ne ustrezajo njegovi temeljni funkciji. S tega vidika je tudi omejitev pravnih sredstev zoper sklepe Upravnega sodišča razumno in ustavno dopustno omejena. Tudi pravico do pritožbe ali drugega pravnega sredstva (25. člen Ustave) je treba razumeti tako, da se način njenega uresničevanja določa različno za različne stopnje sodstva, saj le-te pomenijo tudi različno stopnjo strokovnega znanja in usposobljenosti sodnikov, ki v zadevi odločajo.

8. Če je o vprašanjih v zvezi s taksami že odločilo Upravno sodišče, ki ima položaj višjega sodišča, potem ni nobenega ustavno zahtevanega razloga, da bi se moralo zoper to odločitev omogočati še pritožbeni preizkus (celo) na Vrhovnem sodišču. Ob tem lahko Vrhovno sodišče glede na okoliščine tega primera tudi doda, da je pravico do pritožbe stranka že imela in jo je tudi izkoristila, saj je o pritožbi že (enkrat) bilo odločeno po višjem sodniku Upravnega sodišča.

9. Glede na navedeno ni videti vprašanj ustavnosti ureditve 82. člena ZUS-1, temveč je treba izhajati iz vsebine, ki mu jo dajejo ustaljene metode razlage prava. Že po jezikovni metodi pa je jasno, da v primeru odločanja o odlogu sodne takse ne gre niti za sklep, zoper katerega bi ZUS-1 določal pravico do pritožbe (prvi odstavek 82. člena ZUS-1), z njim pa se tudi ne onemogoča nadaljnji postopek v upravnem sporu (drugi odstavek 82. člena ZUS-1). Zoper navedeni sklep zakon torej pravice do pritožbe ne določa. Enako velja tudi za druge sklepe, izdane na podlagi ZST-1.

10. Ob uporabi 82. člena ZUS-1 je zato Vrhovno sodišče odločilo, da v konkretnem primeru pritožba ni dovoljena, zato jo je moralo zavreči.

11. Ob tem Vrhovno sodišče tudi pripominja, da so se v upravnem sporu pritožbe zoper sklepe v zvezi s plačilom sodnih taks sicer v posameznih primerih obravnavale po vsebini (npr. sklep I Up 485/2009 z dne 10. 6. 2010, I Up 258/2017 z dne 7. 2. 2018). Vendar pa to ne ovira razvoja pravnega stališča in prakse Vrhovnega sodišča, kot izhaja iz predmetne odločitve. Tudi napačen pravni pouk izpodbijanega sklepa stranki ne more dati več pravic, kot ji gredo po zakonu.

12. Ker pritožnik s pritožbo ni uspel, sam trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Ta določa: "(1) Sklep se lahko izpodbija s posebno pritožbo samo, če tako določa ta zakon.(2) Zoper sklep sodišča prve stopnje, s katerim se onemogoči nadaljnji postopek, je dovoljena posebna pritožba, če ta zakon ne določa drugače." Ker pravico do pritožbe zoper sklepe sodišča prve stopnje v celoti ureja ZUS-1, ne pride v poštev uporaba določb ZPP, saj prvi odstavek 22. člena ZUS-1 določa uporabo ZPP le, kolikor ZUS-1 ne določa drugače.

Zakon o sodnih taksah (2008) - ZST-1  - člen 1

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 22, 22/1, 82

Zakon o sodiščih (1994) - ZS  - člen 53.a, 53.a/4, 53.a/5, 54

Opr. št: VSRS Sklep I Up 117/2019, z dne 27.08.2019, ECLI:SI:VSRS:2019:I.UP.117.2019

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.

VSRS Sklep I Up 105/2020, enako tudi VSRS Sklep I Up 109/2020