VSRS Sodba VIII Ips 110/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-01-22

mag. Marijan Debelak (preds.), mag. Irena Žagar (poroč.), Marjana Lubinič, Samo Puppis, Borut Vukovič

ponovna odmera pokojnine - notranji odkup delnic - odločba Ustavnega sodišča - nova odločba - učinek za naprej

Na podlagi 4. točke izreka odločbe Ustavnega sodišča št. U-I-239/14 in Up-1169/12 z dne 26. 3. 2015 je ponovna odmera omogočena tudi v primerih kot je tožničin, v katerih niso bile izpolnjene procesne predpostavke za uveljavitev izrednih pravnih sredstvih po splošnih procesnih pravilih, saj toženki nalaga izdajo novih odločb ne glede na to, koliko časa je preteklo od dokončnosti odločbe o priznanju in odmeri pravice. To za tožnico predstavlja pozitiven odstop od zakonsko določenih možnosti posega v pravnomočno odločbo, saj v nasprotnem primeru tožnici v letu 2015 ne bi bilo mogoče odmeriti pokojnine v višjem znesku. Glede učinkovanja nove odločbe Ustavno sodišče ni odstopilo od tretjega odstavka 183. člena ZPIZ-2, po katerem nova odločba učinkuje za naprej, temveč je v zvezi s ponovno odmero pokojnine tudi samo v 5. točki izreka odločbe z dne 26. 3. 2015 izrecno določilo takšen učinek nove odločbe.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo zahtevek tožnice na odpravo odločb toženke z dne 16. 12. 2015 in z dne 1. 4. 2016 v celoti ter da je toženka dolžna tožnici odmeriti in povrniti razliko med že izplačanimi zneski starostne pokojnine in pripadajočimi zneski na novo odmerjene pokojnine, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od ugotovljene razlike, od dneva zapadlosti posameznega zneska mesečne pokojnine do plačila, od 2. 7. 2003 dalje.

2. Sodišče druge stopnje je tožničino pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnica vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da o odmeri starostne pokojnine od pokojninske osnove, ki jo predstavljajo deli plače, s katerimi so bile vplačane delnice za notranji odkup, še ni bilo odločeno za obdobje do 30. 6. 2015, zato je upravičena do odmere in izplačila razlike v pokojnini, in to ne glede na pravnomočnost odločbe o priznanju pravice do starostne pokojnine z dne 19. 8. 2003. Materialna pravnomočnost lahko obsega samo tiste plače, ki so bile upoštevane pri izračunu pokojninske osnove, ne pa tisti del plače, ki pri izračunu ni bil upoštevan. Ustavno sodišče v odločbi z dne 26. 3. 2015 ni izključilo možnosti uveljavitve zahtevkov za izplačilo razlike v pokojnini za nazaj. Določbo 183. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembami, v nadaljevanju ZPIZ-2) bi bilo pravilno interpretirati in uporabiti le v povezavi z določilom 4. člena ZPIZ-2, ki določa, da so pravice iz obveznega zavarovanja neodtuljive pravice. V nasprotnem primeru je podana kršitev ustavno varovane pravice do socialne varnosti in pravice do zasebne lastnine, gre tudi za nedopusten poseg v načelo pravne in socialne države in zaupanja v pravo. Pri odmeri pokojnine v letu 2003 je zaupala toženki, da je upoštevala vse plače, tudi plače, namenjene za notranji odkup. Glede na zapletenost izračunov je neživljenjsko pričakovati, da bi kot laik lahko napako razbrala sama iz k odločbi priloženih obrazcev. Breme očitno nezakonitega ravnanja toženke zato ni mogoče naložiti tožnici. Meni, da ima pravico do pravilne odmere pokojnine vse od upokojitve dalje. Prispevki so bili plačani, toženka pa je prejeto obdržala, kar pomeni, da bo na ta račun za vsa leta nazaj obogatena. Odločba iz leta 2003 prav tako ni bila obrazložena, saj v njej ni bilo navedeno, da toženka dela plač, namenjenim za notranji odkup, ni upoštevala. Neutemeljeno je tudi sklicevanje na 183. člen ZPIZ-2, saj v času veljavnosti ZPIZ-1 tožnica ni mogla sprožiti postopka po tem členu. Vprašljiva je tudi ustavnost tega določila, ki določa učinkovanje na novo izdane odločbe samo z učinkom za naprej, pri tako očitnih kršitvah in ugotovljenih protiustavnostih uporabljenih določil.

4. Toženka je podala odgovor na revizijo in predlagala njeno zavrnitev.

6. Na podlagi prvega odstavka 371. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji, v nadaljevanju ZPP) revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni.

7. Iz dejanskih ugotovitev, na katere je revizijsko sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP), izhaja, da je bila tožnici s pravnomočno odločbo z dne 19. 8. 2003 priznana pravica do starostne pokojnine v znesku 139.825,80 SIT, od 2. 7. 2003 dalje. Toženka pri odmeri starostne pokojnine ni upoštevala zneskov plač, s katerimi so bile vplačane delnice za notranji odkup.

8. Toženka je na podlagi odločbe Ustavnega sodišča RS št. U-I-239/14 in Up-1169/12 z dne 26. 3. 2015 po uradni dolžnosti začela postopek ponovne odmere starostne pokojnine. Dne 9. 6. 2015 je izdala odločbo, s katero je pri določitvi pokojninske osnove upoštevala tudi del plače, s katerim so bile vplačane delnice za notranji odkup, ter odločila, da se tožnici novo odmerjena starostna pokojnina izplačuje od 1. 7. 2015. Zoper odločbo tožnica ni vložila pritožbe, zato je postala pravnomočna. Tožnica je nato podala novo zahtevo za izplačilo razlike med izplačano starostno pokojnino in ponovno odmerjeno starostno pokojnino od upokojitve v letu 2003 do leta 2015, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Zahteva je bila na prvi stopnji zavrnjena z odločbo z dne 16. 12. 2015, tožničina pritožba pa z dokončno odločbo z dne 1. 4. 2016. Predmet tega spora je vprašanje, ali je tožnica upravičena do razlike v pokojnini tudi za nazaj, za čas od 2. 7. 2003 do 30. 6. 2015.

9. Ustavno sodišče RS je v odločbi št. U-I-239/14 in Up-1169/12 z dne 26. 3. 2015 toženki naložilo, da mora v roku 60 dni po objavi odločbe v Uradnem listu RS ponovno odmeriti pokojnino zavarovancem oziroma uživalcem pokojnine, za katere je v postopkih revizije ugotovljeno, da so bile delnice za notranji odkup vplačane z delom plače, ki se všteva v pokojninsko osnovo. V skladu s 4. točko odločbe Ustavnega sodišča je bila toženka dolžna izdati odločbo o ponovni odmeri pokojnine v postopku z izrednim pravnim sredstvom razveljavitve ali spremembe dokončne odločbe iz prvega odstavka 183. člena ZPIZ-2

, ne glede na čas vročitve dokončne odločbe o odmeri pokojnine

. Pri tem je Ustavno sodišče v 5. točki določilo, da odločba o ponovni odmeri pokojnine učinkuje od prvega dne naslednjega meseca od njene izdaje, če je bil postopek uveden po uradni dolžnosti, oziroma od prvega dne naslednjega meseca po dani zahtevi, če je bila dana zahteva. Za zavarovance oziroma uživalce pokojnine, ki so že pred objavo te odločbe v Uradnem listu RS zahtevali ponovno odmero, pa od prvega dne naslednjega meseca po dani zahtevi.

10. V tožničinem primeru je bil postopek ponovne odmere starostne pokojnine uveden po uradni dolžnosti, zato ima tožnica v skladu z zgoraj navedeno odločbo Ustavnega sodišča pravico do ponovne (višje) odmere pokojnine od 1. 7. 2015 dalje. Toženka je zato z odločbo z dne 16. 12. 2015, ki je bila potrjena z odločbo z dne 1. 4. 2016, pravilno zavrnila tožničino zahtevo za priznanje in plačilo višje pokojnine že od 2. 7. 2003 dalje.

11. Neutemeljeni so revizijski ugovori tožnice, da ima pravico do pravilne odmere pokojnine od upokojitve dalje, ker so bili prispevki za notranji odkup delnic plačani; ker gre za neodtuljivo pravico, ki ne zastara in ker je z neupoštevanjem plačanih prispevkov kršena njena pravica do zasebne lastnine, socialne varnosti in zaupanja v pravo. Odločba toženke z dne 19. 8. 2003 o priznanju pravice do starostne pokojnine od 2. 7. 2003 dalje je postala formalno in materialno pravnomočna. To pomeni, da po poteku pritožbenega roka zavezuje obe stranki, četudi je nepravilna, torej tudi, če je bila osnova za odmero pokojnine določena napačno in ni temeljila na vseh plačanih prispevkih, ki bi se sicer morali upoštevati.

12. Neutemeljen je tudi ugovor tožnice, da glede dela plač, s katerim so bile vplačane delnice za notranji odkup, še ni bilo odločeno. Pravica do starostne pokojnine je enovita, nedeljiva pravica; njena višina se izračuna na podlagi vseh podatkov o plačah oz. plačanih prispevkih, ki se v skladu z zakonskimi določili upoštevajo pri določitvi njene višine. Če kateri od podatkov ni upoštevan oz. je upoštevan nepravilno, je to lahko stvar pritožbenega postopka (oz. po pravnomočnosti stvar izrednih pravnih sredstev). V konkretnem primeru so podatki o plačah in plačanih prispevkih (tudi glede dela plač, s katerim so bile plačane delnice za notranji odkup) obstajali že v času tega odločanja in s tem, ko je bilo odločeno, kateri se upoštevajo, je bilo istočasno odločeno, kateri se ne. O tožničini (enoviti) pravici do starostne pokojnine je torej že bilo odločeno, zato je zmotno stališče tožnice, da glede dela plače, ki se nanaša na notranji odkup delnic, odločba z dne 19. 8. 2003 ni postala pravnomočna. Tožnica izpostavlja tudi, da so izračuni, ki so priloženi odločbi o priznanju pravice do starostne pokojnine za laika zapleteni, da odločba iz leta 2003 ni bila ustrezno obrazložena in da je zaupala v pravilnost izračuna toženke, vendar to ne more vplivati na nastop pravnomočnosti tožničine odločbe o starostni pokojnini.

13. Prav tako ni ključen ugovor tožnice, da Ustavno sodišče v odločbi z dne 26. 3. 2015 ni izključilo možnosti uveljavitve zahtevkov za izplačilo razlike v pokojnini za nazaj. V pravnomočna razmerja je zgolj izjemoma mogoče poseči z izrednimi pravnimi sredstvi, če so za to izpolnjeni zakonski pogoji. V konkretnem primeru pogoji za obnovo postopka po ZUP in ZPIZ-2 zaradi poteka rokov niso izpolnjeni, saj je od dokončnosti odločbe o starostni pokojnini minilo že več kot 10 let. Prav na podlagi 4. točke izreka odločbe Ustavnega sodišča je ponovna odmera omogočena tudi v primerih kot je tožničin, v katerih niso bile izpolnjene procesne predpostavke za uveljavitev izrednih pravnih sredstvih po splošnih procesnih pravilih, saj toženki nalaga izdajo novih odločb ne glede na to, koliko časa je preteklo od dokončnosti odločbe o priznanju in odmeri pravice. To za tožnico predstavlja pozitiven odstop od zakonsko določenih možnosti posega v pravnomočno odločbo, saj v nasprotnem primeru tožnici v letu 2015 ne bi bilo mogoče odmeriti pokojnine v višjem znesku. Glede učinkovanja nove odločbe Ustavno sodišče ni odstopilo od tretjega odstavka 183. člena ZPIZ-2, po katerem nova odločba učinkuje za naprej, temveč je v zvezi s ponovno odmero pokojnine tudi samo v 5. točki izreka odločbe z dne 26. 3. 2015 izrecno določilo takšen učinek nove odločbe. S to odločitvijo je zagotovilo enakopravno obravnavo vseh zavarovancev, ki jim je bila pokojnina kadarkoli odmerjena nepravilno.

14. Ker je tožničina odločba o starostni pokojnini z dne 19. 8. 2003 postala pravnomočna, in ker niti 183. člen ZPIZ-2 (ali katero drugo izredno pravno sredstvo) niti odločba Ustavnega sodišča tožnici ne dajeta pravice do ponovne odmere pokojnine za nazaj, vse od upokojitve v letu 2003 dalje, tožničin zahtevek materialnopravno ni utemeljen.

15. Revizijski razlogi niso podani, zato je sodišče na podlagi 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

Ta določa, da se dokončno odločbo, s katero je bila kršena materialna določba zakona ali podzakonskega akta, tudi zaradi očitno napačno ugotovljenega dejanskega stanja v škodo ali korist zavarovanca ali uživalca pravic ali zavoda, lahko razveljavi ali spremeni pristojna enota zavoda, ki je odločbo izdala.

Navedeno se nanaša na drugi odstavek 183. člena ZPIZ-2, ki določa, da se nova odločba lahko izda v roku desetih let od vročitve dokončne odločbe zavarovancu ali uživalcu pravic, s katero je bila kršena materialna določba zakona ali podzakonskega akta. Po tem datumu dokončne odločbe ni mogoče več spremeniti na podlagi tega izrednega pravnega sredstva.

Gre za nekoliko dopolnjen tretji odstavek 183. člena ZPIZ-1, ki določa, da nova odločba učinkuje od prvega dne naslednjega meseca po dani zahtevi, če je bil postopek uveden po uradni dolžnosti, pa od prvega dne naslednjega meseca po izdaji odločbe.

Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju - ZPIZ-2  - člen 183, 183/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.