VSRS Sodba VIII Ips 152/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-03-12

mag. Marijan Debelak (preds.), Samo Puppis (poroč.), Karmen Iglič Stroligo, Marjana Lubinič, mag. Irena Žagar

redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga - ukinitev delovnega mesta - izbira presežnega delavca

Ker je tožena stranka dejansko spremenila organizacijo svojega dela, ukinila je organizacijsko enoto, v kateri je delala tožnica in tudi njeno delovno mesto, ni šlo za fiktivno ukinitev tožničinega delovnega mesta niti za zlorabo instituta redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Novo ustanovljena delovna mesta v novem oddelku so se tudi vsebinsko razlikovala od ukinjenih delovnih mest. Sodišče je ugotovilo, da pri izbiri, kateri od treh delavk bo podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, niso bili upoštevani diskriminatorni razlogi.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek tožnice za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 4. 7. 2016, za ugotovitev, da ji delovno razmerje ni prenehalo 15. 8. 2016, temveč, da ji še traja, da jo je dolžna tožena stranka pozvati nazaj na delo in ji za obdobje od nezakonitega prenehanja delovnega razmerja do vrnitve na delo priznati vse pravice iz delovnega razmerja, vključno s prijavo v obvezna zavarovanja in obračunom ter izplačilom pripadajoče plače, skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Zavrnilo je tudi njen podredni tožbeni zahtevek, v katerem je namesto reintegracije vtoževala sodno razvezo in izplačilo denarnega povračila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Sodišče druge stopnje je soglašalo z dejanskimi ugotovitvami in pravnimi zaključki sodišča prve stopnje in pritožbo tožnice zavrnilo.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnica vložila revizijo zaradi bistvenih kršitev določb postopka pred sodiščem prve in druge stopnje in zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da dokazna ocena ni skladna z metodološkim napotkom iz 8. člena ZPP, zaradi česar je podana bistvena kršitev določb postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Ta bistvena kršitev določb postopka je podana tudi zato, ker sodbe sodišča druge stopnje ni mogoče preizkusiti, saj ne dosega standarda obrazložene odločbe. Sodišči druge in prve stopnje nista ustrezno pojasnili, zakaj ni bila zaslišana priča A. G. Tožena stranka je zlorabila institut redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, saj potreba po tožničinem delu ni prenehala. V kratkem času pred to odpovedjo je namreč na delovnem mestu, kjer je prej delala tožnica, za nedoločen čas zaposlila T. P., ki je prej nadomeščala tožnico, ki je bila na porodniškem dopustu, in to kljub temu, da je vedela, da se bo tožnica s porodniškega dopusta vrnila na delo. Ta delavka je pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas sklenila le štiri mesece pred tožničinim povratkom. Takšna zloraba instituta redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi pa je nezakonita, kar je pojasnilo že Vrhovno sodišče v zadevi VIII Ips 1/2012 z dne 3. 12. 2012, ki je sodišči druge in prve stopnje zmotno nista upoštevali, ker naj ne bi bila primerljiva s tem sporom. Pri toženi stranki je šlo le za navidezno reorganizacijo, dejansko je delo v oddelku projektna pisarna opravljalo isto število delavcev, zgolj kratek čas pa je delo na tem oddelku opravljala ena delavka več, tako da se z reorganizacijo glede potrebe po delu ni spremenilo nič. Odpovedni razlog dejansko ni obstajal, tožena stranka se je očitno želela tožnice znebiti. Zato je ustvarila fiktiven razlog za odpoved pogodbe o zaposlitvi in tožnici to odpoved podala, ko ni bila več varovana po 115. členu ZDR-1. Pomembno je tudi, da tožnici po vrnitvi s porodniškega dopusta niso vrnili njenih nalog. Te naloge je še naprej opravljala delavka, ki je tožnico nadomeščala. To dokazuje, da je tožena stranka hotela tožnico zamenjati za drugo delavko. Z ukinitvijo delovnega mesta vodja projektov dejansko ni prišlo do nobene spremembe pri opravljanju dela. T. P. je na novem delovnem mestu strokovni sodelavec v oddelku splošne podpore še naprej opravljala enaka dela, kot na delovnem mestu vodja projektov. Iz sodbe sodišča prve stopnje ne izhaja, na podlagi česa je bilo ugotovljeno, da opis del in nalog pred in po reorganizacij ni enak. Dejstvo, da je delo ostalo enako, je potrdila tudi P. M., vendar se sodišče do tega dela izpovedbe ni opredelilo. Sodišče prve stopnje ne pojasni konkretno, v čem naj bi bila vsebinska razlika med enim in drugim delovnim mestom, sodišče druge stopnje pa te kršitve ni odpravilo. Povsem jasno je, da je prišlo le do preimenovanja delovnega mesta in ne do njegove ukinitve. Tožena stranka je s spreminjanjem nazivov delovnih mest umetno ustvarjala poslovne razloge, zaradi katerih je potem lahko „po potrebi“ odpustila delavce. O tem, da so naloge kljub spreminjanju nazivov delovnih mest praktično ves čas ostale enake, bi vedela povedati priča A. G., vendar pa je sodišče prve stopnje ni zaslišalo, s tem pa je kršilo načelo kontradiktornosti. Ker se je projektna pisarna le preimenovala in ni bila ukinjena, je jasno, da so se le preimenovala tudi delovna mesta, katerih vsebinske naloge so ostale enake. Tožena stranka ni zmogla dokaznega bremena glede obstoja resnega in utemeljenega odpovednega razloga, prav tako pa ni dokazala, da napram tožnici ni ravnala nediskriminatorno pri izbiri, kateri od delavk bo podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi. Tožnica je zatrjevala, da je odpoved prejela zaradi porodniškega in starševskega dopusta.

4. Tožena stranka je v odgovoru na revizijo prerekala revizijske navedbe in predlagala njeno zavrnitev.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena Zakona o pravdnem postopku; Uradni list RS, št. 26/99 s spremembami; ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi sodbo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP). Pri tem je vezano na dejanske ugotovitve, ki so bile podlaga za izpodbijano sodbo, saj revizije zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ni mogoče vložiti (tretji odstavek 370. člena ZPP).

7. Neutemeljen je revizijski očitek o tem, da dokazna ocena sodišča prve stopnje ni v skladu z metodološkim napotkom iz 8. člena ZPP in da je zato podana bistvena kršitev določb postopka po 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP. Neupoštevanje metodološkega napotka iz 8. člena ZPP bi kvečjemu pomenilo bistveno kršitev določb postopka po prvem odstavku 339. člena ZPP, če bi to lahko vplivalo na zakonitost in pravilnost sodbe, ne pa bistveno kršitev, ki jo v reviziji uveljavlja tožnica.

8. Vrhovno sodišče sicer ugotavlja, da dokazna ocena sodišča prve stopnje, ki jo je kot pravilno sprejelo tudi sodišče druge stopnje, temelji na preverljivi, vestni in skrbni presoji vsakega pravno relevantnega dokaza posebej in vseh dokazov skupaj ter na podlagi uspeha celotnega postopka, kar je skladno z metodološkim napotkom iz 8. člena ZPP. V kolikor pa tožnica s to revizijsko navedbo uveljavlja zmotno oziroma nepopolno ugotovljeno dejansko stanje, je takšna navedba nedopustna, saj se revizija zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ne more vložiti.

9. Neutemeljen je tudi revizijski očitek tožnice, da sodbe sodišča druge stopnje ni mogoče preizkusiti, ker ne dosega standarda obrazloženosti. Sodišče druge stopnje je v obrazložitvi ustrezno pojasnilo, zakaj zadeva Vrhovnega sodišča VIII Ips 2/2012 ni primerljiva s tem individualnim delovnim sporom (15. točka obrazložitve) in zakaj sodišču prve stopnje ni bilo treba zaslišati priče A. G. (7. točka obrazložitve). S tem je obrazloženo zavrnilo pritožbeni očitek tožnice o bistveni kršitvi določb postopka po 8. točki oziroma 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP.

10. Iz prve pripravljalne vloge tožnice z dne 29. 11. 2016 izhaja, da je pričo A. G. predlagala za zaslišanje v zvezi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ki je bila podana tej priči, ne pa zato, da bi izpovedovala o tem, da so naloge delovnega mesta kljub spreminjanju njegovega naziva ostajale enake. Sodišči druge in prve stopnje sta pravilno zaključili, da okoliščine v zvezi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi te priče niso odločilne za presojo redne odpovedi, ki je bila podana tožnici. Pritožbeno zatrjevanje tožnice o tem, da naj bi ta priča izpovedovala o enakih nalogah delovnega mesta kljub spreminjanju njegovega naziva, pa je sodišče druge stopnje pravilno opredelilo kot nedovoljeno pritožbeno novoto (337. člen ZPP). Zato se revizijske navedbe tožnice v zvezi z neizvedbo zaslišanja te priče izkažejo za neutemeljene.

11. S preostalimi revizijskimi navedbami, ki jih tožnica uveljavlja kot bistvene kršitve določb postopka, pa izraža nestrinjanje z dejanskim stanjem, kot ga je ugotovilo prve stopnje in ki ga je kot pravilnega sprejelo tudi sodišče druge stopnje. To pa predstavlja glede na tretji odstavek 370. člena ZPP nedopusten revizijski razlog.

12. Materialno pravo je bilo pravilno uporabljeno.

13. Iz bistvenih dejanskih ugotovitev sodišč druge in prve stopnje, na katere je revizijsko sodišče vezano, izhaja:

- da je tožnica, ki je bila pri toženi stranki zaposlena več kot osem let, nazadnje na delovnem mestu vodja projektov v projektni pisarni, v obdobju od 16. 4. 2015 do 20. 5. 2016 izrabila letni dopust, porodniški dopust in dopust za nego in varstvo otroka;

- da je tožena stranka za nadomeščanje tožnice zaposlila T. P. Z njo je sklenila najprej dve pogodbi za določen čas (za obdobje od 4. 3. 2015 do 3. 3. 2016) dne 14. 1. 2016 pa še pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, na podlagi katere je T. P. z dnem 4. 3. 2016 nastopila delo na delovnem mestu vodja projektov;

- da je dne 1. 4. 2016 nastopil funkcijo nov direktor, prejšnjemu pa je funkcija prenehala;

- da je tožena stranka z dnem 30. 6. 2016 med drugim ukinila delovni mesti vodja projektne pisarne in vodja projektov, s 1. 7. 2016 pa tudi organizacijsko enoto projektna pisarna in podpora vodstvu in da je s 1. 7. 2016 na novo ustanovila oddelek splošne podpore in nova delovna mesta, med drugim svetovalec v oddelku splošne podpore in strokovni sodelavec v oddelku splošne podpore;

- da je tožena stranka s T. P. dne 28. 6. 2016 podpisala novo pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas z veljavnostjo od 1. 7. 2016 za delovno mesto strokovni sodelavec v oddelku splošne podpore in da navedena delavka od 1. 12. 2016 dalje dela na delovnem mestu strokovni sodelavec vzdrževanja portfeljskih nepremičnin;

- da je bila tožnici dne 4. 7. 2016 podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga zaradi ukinitve delovnega mesta vodja projektov, zaradi česar je prenehala potreba po delu tožnice iz njene pogodbe o zaposlitvi;

14. Neutemeljene so revizijske navedbe o navidezni oziroma fiktivni ukinitvi tožničinega delovnega mesta in v zvezi s tem o zlorabi instituta redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Iz ugotovljenih dejstev namreč izhaja, da je tožena stranka dejansko spremenila organizacijo svojega dela, da je ukinila organizacijsko enoto, v kateri je delala tožnica in tudi njeno delovno mesto. Do te organizacijske spremembe je po ugotovitvi sodišča prve stopnje, ki ji je kot pravilni sledilo tudi sodišče druge stopnje, prišlo zaradi tega, ker se projekti (tudi zaradi spremembe poslovne politike novega direktorja tožene stranke) niso več izvajali. Delo tožnice (in tudi ostalih dveh delavk, ki sta delali na delovnem mestu vodje projektov) je postalo pod pogoji iz pogodbe o zaposlitvi nepotrebno, kar predstavlja utemeljen odpovedni razlog po prvi alineji prvega odstavka 89. člena Zakona o delovnih razmerjih (Uradni list RS, št. 21/2013 s spremembami; ZDR-1).

15. Neutemeljena je nadalje revizijska navedba, da se z reorganizacijo ni ničesar spremenilo in da se je enako delo kot prej v organizacijski enoti projektna pisarna in podpora vodstvu opravljalo tudi v novo ustanovljenem oddelku splošne podpore. Sodišči prve in druge stopnje sta ugotovili, da opis del in nalog delovnega mesta vodje projektov ni identičen opisu del in nalog delovnih mest, ki sta bili na novo ustanovljeni v oddelku splošne podpore in da se je delo na teh delovnih mestih tudi vsebinsko razlikovalo. Projektnega dela in dela, povezanega s projekti, na novih delovnih mestih ni bilo več, to pa vsekakor pomeni tudi vsebinsko spremembo dela na teh delovnih mestih. Zato ne drži revizijska navedba, da sodišči nista pojasnili vsebinske razlike med temi delovnimi mesti.

16. Zlorabo instituta redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne potrjuje niti revizijsko zatrjevanje tožnice, da je tožena stranka s T. P. le nekaj mesecev, preden je bila tožnici podana redna odpoved, sklenila pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas za delovno mesto vodja projektov. Ta pogodba o zaposlitvi je bila sklenjena v času, ko je svojo funkcijo opravljal prejšnji zakoniti zastopnik tožene stranke. Zaradi organizacijskih sprememb (ukinitev tega delovnega mesta), do katerih pa je prišlo šele v obdobju, ko je funkcijo zakonitega zastopnika tožene stranke opravljal novi direktor, je postalo nepotrebno delo vseh treh delavk, ki so delale na tem delovnem mestu.

17. Neutemeljen je tudi revizijski očitek, da je bila tožnici izpodbijana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi podana iz diskriminatornih razlogov. Tožena stranka je dokazala obstoj organizacijskega razloga (ukinitev vseh delovnih mest vodij projektov), sodišče prve stopnje je ugotovilo, da pri izbiri, kateri od treh delavk bo podana redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, niso bili upoštevani diskriminatorni kriteriji, zato sta sodišči druge in prve stopnje utemeljeno zaključili, da odpoved tožnici ni bila dana zaradi tožničinega porodniškega dopusta oziroma dopusta za nego in varstvo otroka. Tožena stranka sicer posebnih kriterijev za izbiro, kateri od delavk bo podala redno odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga oziroma kateri delavki bo zaposlila na novo ustanovljenih delovnih mestih, niti ni bila dolžna upoštevati, saj ji tega veljavna zakonodaja ne nalaga.

18. Ker z revizijo uveljavljeni razlogi niso bili podani, jo je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP zavrnilo.

Zakon o delovnih razmerjih (2013) - ZDR-1  - člen 89, 89/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.