VSRS Sodba III Ips 86/2017-3
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-06-18

dr. Mile Dolenc (preds.), dr. Miodrag Đorđević (poroč.), Tomaž Pavčnik, Franc Seljak, mag. Rudi Štravs

zaključek stečajnega postopka - zaključek postopka stečaja brez razdelitve premoženja upnikom - stečaj družbe - poplačilo - odškodninska odgovornost poslovodstva - kasneje najdeno premoženje - tožba v korist stečajnega dolžnika - vložitev tožbe zoper člane poslovodstva stečajnega dolžnika po zaključku stečajnega postopka - dopustnost tožbe - aktivna procesna legitimacija - nastanek terjatve - dopuščena revizija

Takšna ureditev, po kateri je treba odškodninski zahtevek na podlagi odgovornosti poslovodstva v razmerju do upnikov vložiti v korist stečajnega dolžnika oziroma stečajne mase, jasno kaže na to, da je treba odškodninsko odgovornost poslovodstva po določbi 42. člena ZFPPIPP uveljavljati v času trajanja stečajnega postopka. Obstoj stečajnega dolžnika (stečajne mase) je namreč materialnopravna predpostavka za vložitev tožbe po omenjeni pravni podlagi, aktivna procesna legitimacija upnika pa je zato pogojena z odprtostjo stečajnega postopka.

Uveljavitev pravnega varstva v obliki ugovora zoper sklep o končanju stečajnega postopka brez razdelitve upnikom (379. člen ZFPPIPP) bi preprečila končanje stečajnega postopka (v katerem bi upnik lahko uveljavljal odškodninski zahtevek). Ker takšnega pravnega varstva revidentka ni uveljavljala, je s pravnomočnim zaključkom stečajnega postopka in izbrisom stečajnega dolžnika iz registra izgubila aktivno procesno legitimacijo za uveljavljanje zahtevka po določbah petega odstavka 44. člena ZFPPIPP.

II. Tožeča stranka sama krije stroške revizije.

III. Tožeča stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe toženi stranki povrniti 1.647,00 EUR stroškov revizijskega odgovora (z morebitnimi zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16-ega dne).

1. Tožeča stranka je zoper toženo stranko vložila tožbo zaradi plačila 176.559,23 EUR iz naslova odškodninske odgovornosti člana poslovodstva po 42. členu Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP).

2. Sodišče prve stopnje je zavrnilo (primarni) tožbeni zahtevek tožnice za plačilo 176.559,23 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve tožbe in povrnitev stroškov postopka (II. točka izreka) ter ji naložilo povrnitev 1.904,00 EUR toženčevih stroškov postopka z morebitnimi zakonskimi zamudnimi obrestmi(III. točka izreka).

3. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožnice in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (I. točka izreka). Posledično je tožnici naložilo povrnitev 1.189,96 EUR toženčevih pritožbenih stroškov z morebitnimi zakonskimi zamudnimi obrestmi (II. točka izreka).

4. Sodišči prve in druge stopnje sta tožbeni zahtevek zavrnili zaradi neodpravljive nesklepčnosti. Tožba je bila namreč vložena po zaključku stečajnega postopka; po presoji sodišč nižjih stopenj pa je uveljavljanje zahtevka na podlagi 42. člena ZFPPIPP možno samo, dokler stečajni postopek ni končan.

5. Vrhovno sodišče je na predlog tožnice s sklepom III DoR 91/2017-7 z dne26. 10. 2017 dopustilo revizijo glede naslednjih vprašanj: ali je dopustna vložitev tožbe na podlagi 42. člena ZFPPIPP tudi po zaključku stečajnega postopka in ali gre pri terjatvi iz naslova odškodninske odgovornosti poslovodstva na podlagi42. člena ZFPPIPP v okoliščinah konkretnega primera za pozneje najdeno premoženje?

6. Po dopustitvi revizije je tožnica vložila revizijo zaradi bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Primarno je predlagala ugoditev reviziji s spremembo sodb sodišč druge in prve stopnje ter ugoditvijo tožbenemu zahtevku, podredno pa razveljavitev sodb sodišč nižjih stopenj z vrnitvijo zadeve sodišču prve stopnje v ponovno sojenje, oboje z ustrezno stroškovno posledico.

7. Revizija je bila vročena tožencu, ki je odgovoril in predlagal njeno zavrnitev z ustrezno stroškovno posledico.

8. Odločba, s katero se je končal postopek pred sodiščem prve stopnje, je bila izdana 14. 4. 2017, kar je pred 14. 9. 2017, ko se je začel uporabljati Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 10/2017; v nadaljevanju ZPP-E). Zato se je postopek pred Vrhovnim sodiščem (na podlagi 125. člena ZPP-E) izpeljal po določbah Zakona o pravdnem postopku (ZPP), ki so se uporabljale do začetka uporabe ZPP-E.

9. Za presojo utemeljenosti revizije so relevantne naslednje dejanske ugotovitve v sodbah sodišč druge in prve stopnje, na katere je Vrhovno sodišče vezano (tretji odstavek 370. člena ZPP):

− stečajni postopek nad družbo C., d. o. o. (v nadaljevanju tudi stečajnim dolžnikom) se je začel s sklepom Okrožnega sodišča v Kopru St 566/2016 z dne 22. 3. 2016;

− toženec je bil do začetka stečajnega postopka zakoniti zastopnik stečajnega dolžnika;

− tožnica je svojo (navadno) terjatev v višini 176.559,23 EUR pravočasno prijavila v stečajnem postopku;

− terjatev tožnice je temeljila na sodbi Okrožnega sodišča v Kopru Pg 967/2011 z dne 21. 2. 2014, ki je postala pravnomočna 16. 10. 2014;

− Okrožno sodišče v Kopru je s sklepom St 566/2016 z dne 28. 7. 2016 končalo stečajni postopek brez razdelitve upnikom;

− tožnica zoper sklep o končanju stečajnega postopka ni vložila ugovora;

− tožnica je kot upnica stečajnega dolžnika tožbo zoper toženca, očitajoč mu nepravočasno opravo dejanj iz 34. do 39. člena ZFPPIPP, vložila 28. 10. 2016 in zahtevala plačilo v korist družbe C., d. o. o. - v stečaju.

Razlogovanje sodišč prve in druge stopnje

10. Sodišče prve stopnje je presodilo, da je uveljavljanje odškodninske odgovornosti na podlagi 42. člena ZFPPIPP možno le, dokler stečajni postopek ni končan. Z zaključkom le-tega namreč pravna oseba preneha in v njeno korist ni več mogoče dosoditi zahtevka zoper nekdanje poslovodstvo. Obstoj stečajne mase je bistvena predpostavka za uveljavljanje odškodninskih zahtevkov po navedeni pravni podlagi, saj takšna terjatev z zaključkom stečajnega postopka preneha. Glede na pravila nastanka terjatve in njene pripadnosti tudi ne more iti za pozneje najdeno premoženje. Dejstvo, da tožnica do konca stečajnega postopka ni vedela za obseg škode, ne preprečuje vložitve odškodninske tožbe. Ne gre za neenako obravnavanje upnikov, saj tako za tiste, ki v stečaju niso dobili nobenega poplačila, kot tudi za tiste, ki so bili delno poplačani, velja, da lahko tožbo vložijo do konca stečajnega postopka, pri čemer čas njegovega trajanja ni bistven.

11. Sodišče druge stopnje se je strinjalo s presojo sodišča prve stopnje. Dodalo je, da je imel tožnik možnost vložitve ugovora zoper sklep o končanju stečajnega postopka brez razdelitve upnikom in vložitve tožbe do odločitve o ugovoru, s čimer bi preprečil zaključek stečajnega postopka. Vtoževana odškodninska terjatev ne ustreza pojmu pozneje najdenega premoženja, saj se ni našla po zaključku stečajnega postopka. Sicer pa v tožbi v zvezi s tem ni nobenih navedb. Poleg tega je terjatev z izbrisom stečajnega dolžnika iz sodnega registra prenehala in o premoženju stečajnega dolžnika ni več mogoče govoriti.

12. Revidentka sodišču druge stopnje očita zmotno uporabo materialnega prava. Tožbeni zahtevek je vložila v korist stečajne mase stečajnega dolžnika. Če bi sodišče takšnemu zahtevku ugodilo, bi šlo za kasneje najdeno premoženje, nad katerim bi bil skladno s 380. členom ZFPPIPP opravljen stečajni postopek. V takšnem stečaju bi lahko toženec uveljavljal tudi svoj regresni zahtevek; zato so razlogi sodišč nižjih stopenj o tem, da bi se s takšnim postopanjem ta odvzel, materialnopravno napačni.

13. Odločitvama sodišč nižjih stopenj očita neutemeljeno razlikovanje med upniki. Stečaj, v katerem se po prijavi terjatev opravi preizkus terjatev in razdelitev, namreč traja dlje časa kot stečaj, zaključen brez razdelitve upnikom; zato imajo upniki v prvem primeru bistveno več časa za vlaganje tožb, kar nasprotuje načelu enakega varstva pravic (22. člen Ustave Republike Slovenije, v nadaljevanju URS). Takšno omejevanje vložitve tožb na čas trajanja stečajnega postopka pomeni nedopustno skrajševanje zastaralnih rokov.

14. Materialnopravno napačen naj bi bil tudi zaključek sodišč nižjih stopenj o tem, da odškodninska terjatev z zaključkom stečaja preneha. V zvezi s tem sodišču očita absolutno bistveno kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj naj bi izostali razlogi o tem, zakaj ne gre za kasneje najdeno premoženje. Opozarja na namen določb ZFPPIPP, predvsem petega odstavka 44. člena, ki je v poplačilu vseh upnikov.

15. V primeru dopuščene revizije Vrhovno sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena (drugi odstavek 371. člena ZPP).

17. V skladu z določbo prvega odstavka 42. člena ZFPPIPP je poslovodstvo upnikom odgovorno za škodo, ki so jo ti imeli, ker v stečajnem postopku niso dosegli popolnega plačila, če je bil nad družbo začet stečajni postopek in če je poslovodstvo pred začetkom stečajnega postopka kršilo svoje obveznosti iz 34. do 39. člena ZFPPIPP, ki nastanejo v primeru, če družba postane insolventna.

18. Odškodninska odgovornost poslovodstva po določbi 42. člena ZFPPIPP je odškodninska odgovornost za kršitev obveznosti poslovodstva potem, ko družba postane insolventna. Gre za posebno odškodninsko odgovornost poslovodstva v razmerju do upnikov. Dodatna predpostavka odškodninske odgovornosti po določbi 42. člena ZFPPIPP je začetek stečajnega postopka. Začetek stečajnega postopka pa temelji na materialnopravni predpostavki, da je dolžnik postal insolventen (14. in 50. člen ZFPPIPP). V okviru odškodninske odgovornosti poslovodstva po določbi 42. člena ZFPPIPP sta kršitev obveznosti poslovodstva in začetek stečajnega postopka neločljivo povezana.

19. Dokončen obseg škode (domneva se razlika med celotnim zneskom terjatve upnika in zneskom, do katerega je bila njegova terjatev plačana v stečajnem postopku – drugi odstavek 42. člena ZFPPIPP) bo znan ob koncu stečajnega postopka, vendar to ne pomeni, da je takšen zahtevek možno uveljavljati (šele) po zaključenem stečajnem postopku. Situacijo, ko dokončen obseg škode v času odločanja o zahtevku ni znan, rešujejo določbe šestega do osmega odstavka44. člena ZFPPIPP. Član poslovodstva namreč s plačilom obveznosti na podlagi odškodninske odgovornosti pridobi pravico v stečajnem postopku nad družbo zahtevati povrnitev tega, kar je (morebiti preveč) plačal. Član poslovodstva mora svojo terjatev kot pogojno prijaviti v stečajnem postopku v enem mesecu po vložitvi tožbe, kar pritrjuje zaključku, da je odločanje o odškodninskem zahtevku na podlagi 42. člena ZFPPIPP vezano na (začetek in) tek stečajnega postopka.

20. Določba petega odstavka 44. člena ZFPPIPP ureja način uveljavljanja odškodninskega zahtevka po 42. členu ZFPPIPP. Upravičenec za vložitev odškodninskega zahtevka je stečajni upravitelj oziroma stečajni upnik; odškodninski zahtevek pa je treba v vsakem primeru uveljavljati za račun vseh stečajnih upnikov, tako da mora odgovorna oseba odškodnino plačati družbi kot stečajnemu dolžniku. S takšnim načinom uveljavljanja odškodninskega zahtevka je zagotovljeno enako obravnavanje stečajnih upnikov (46. člen ZFPPIPP), ki so oškodovanci v primeru odškodninske odgovornosti poslovodstva po določbi42. člena ZFPPIPP. Takšna ureditev, po kateri je treba odškodninski zahtevek na podlagi odgovornosti poslovodstva v razmerju do upnikov vložiti v korist stečajnega dolžnika oziroma stečajne mase, jasno kaže na to, da je treba odškodninsko odgovornost poslovodstva po določbi 42. člena ZFPPIPP uveljavljati v času trajanja stečajnega postopka. Obstoj stečajnega dolžnika (stečajne mase) je namreč materialnopravna predpostavka za vložitev tožbe po omenjeni pravni podlagi, aktivna procesna legitimacija upnika pa je zato pogojena z odprtostjo stečajnega postopka.

21. Takšna ureditev odškodninske odgovornosti, ki jo je mogoče uveljavljati le v času stečajnega postopka, pa ne izključuje odškodninske odgovornosti poslovodstva po drugih zakonih (četrti odstavek 44. člena ZFPPIPP).

22. Takšno stališče je Vrhovno sodišče zavzelo že v sodbi II Ips 101/2013 z dne19. 2. 2015. Drži, kot opozarja revidentka, da je bil v omenjeni zadevi obravnavan primer, ko je upnik zmotno uveljavljal odškodninski zahtevek v svojem imenu in za svoj račun, vendar pa je zavzeto stališče glede obstoja stečajnega dolžnika oziroma stečajne mase kot predpostavke za odškodninski zahtevek po primerljivih določbah takrat veljavnega Zakona o finančnem poslovanju podjetij (ZFPPod) v celoti uporabljivo v konkretnem primeru.

23. V zvezi z interpretacijo petega odstavka 44. člena ZFPPIPP je revidentka Vrhovnemu sodišču predlagala začetek postopka za oceno ustavnosti, saj po njenem mnenju stališče, da je mogoče tožbo vložiti samo v času trajanja stečajnega postopka, postavlja v neenak položaj upnike stečajnega postopka, v katerem je opravljena razdelitev, in upnike stečajnega postopka, ki se konča brez razdelitve, ker prvi praviloma traja dlje časa in imajo upniki zato več časa za uveljavljanje odškodninskega zahtevka. Vendar čas trajanja ni bistvena okoliščina; bistveno je namreč, da lahko upniki po zakonu tožbo vložijo do konca stečajnega postopka in da jim je to znano. Poleg tega že sam zakon položaj obeh vrst upnikov razlikuje, s tem ko daje upnikom v stečaju brez razdelitve pravno varstvo, s katerim lahko preprečijo zaključek stečaja.

24. V primeru končanja stečajnega postopka brez razdelitve upnikom ima namreč upnik zoper sklep stečajnega sodišča (o končanju stečajnega postopka brez razdelitve upnikom), ki je (bil) izdan, preden je (bil) opravljen preizkus prijavljenih terjatev, ugovor (tretji odstavek 379. člena ZFPPIPP). Z ugovorom lahko (med drugim) uveljavlja, da v stečajno maso spada določeno premoženje, ki ni bilo upoštevano (2. točka četrtega odstavka 379. člena ZFPPIPP). Položaj upnika v zvezi z ugovorom je olajšan, ker mora za vložitev ugovora svojo terjatev do stečajnega dolžnika izkazati (le) s stopnjo verjetnosti (tretji odstavek 379. člena ZFPPIPP); prav tako pa mora ugovorni razlog (da v stečajno maso spada določeno premoženje, ki ni bilo upoštevano) izkazati (le) s stopnjo verjetnosti (2. točka četrtega odstavka 379. člena ZFPPIPP).

25. Uveljavitev pravnega varstva v obliki ugovora zoper tak sklep bi preprečila končanje stečajnega postopka (v katerem bi upnik lahko uveljavljal odškodninski zahtevek). Ker takšnega pravnega varstva revidentka ni uveljavljala, je s pravnomočnim zaključkom stečajnega postopka in izbrisom stečajnega dolžnika iz registra izgubila aktivno procesno legitimacijo za uveljavljanje zahtevka po določbah petega odstavka 44. člena ZFPPIPP.

26. Iz določb 156. člena URS in 23. člena Zakona o ustavnem sodišču izhaja, da sodišče ni dolžno vedno, kadar katera od strank v postopku tako predlaga, prekiniti postopka in zahtevati presoje ustavnosti zakona. To mora storiti takrat, ko samo (po)dvomi o tem, ali je zakon, ki bi ga moralo uporabiti pri sojenju, v skladu z ustavo. Zgolj zahteva strank ga torej k takšnemu ravnanju ne zavezuje. Vrhovno sodišče pa pri presoji zakonskih določb glede na obrazloženo ni videlo nasprotja med določbami zakona in z revizijo uveljavljanimi ustavnimi določili, zaradi česar predlogu revidentke ni sledilo.

27. Revidentka utemeljuje, da bi, če bi sodišče njenemu zahtevku ugodilo, šlo za pozneje najdeno premoženje, nad katerim bi po pravnomočnosti sodbe lahko začela stečajni postopek. Vendar terjatev ne bo nastala šele s pravnomočno sodbo, kot to zmotno utemeljuje revidentka, temveč terjatev obstaja že odkar zanjo obstaja pravni temelj; s pravnomočno sodbo bo le pravno priznana. Pravni temelj za odškodninsko terjatev upnikov napram članom poslovodstva po določbah42. člena ZFPPIPP namreč obstaja že od začetka stečajnega postopka – ravno zato je možno vložiti tožbo.

28. Ob zavzetem stališču, da sta odprtost stečajnega postopka in obstoj stečajnega dolžnika (stečajne mase) materialnopravni predpostavki za sklepčnost odškodninske tožbe na podlagi 42. člena ZFPPIPP, v zadevi ni aktualno vprašanje, ali tovrstna terjatev v okoliščinah konkretnega primera lahko pomeni naknadno najdeno premoženje. Ob upoštevanju odgovora na prvo dopuščeno revizijsko vprašanje bi namreč upnik nad takšnim premoženjem moral primarno doseči začetek stečajnega postopka.

Zato tudi ni upošteven s tem povezan očitek o bistveni postopkovni kršitvi iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

29. Vrhovno sodišče je s tem odgovorilo na revizijske navedbe, ki so bile po njegovi materialnopravni presoji bistvene za odločitev.

30. Ker glede na obrazloženo nista podana uveljavljana revizijska razloga, je Vrhovno sodišče v skladu s 378. členom ZPP revizijo tožeče stranke kot neutemeljeno zavrnilo (I. točka izreka).

Odločitev o stroških revizijskega postopka

31. Ker revidentka z revizijo ni uspela, v skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP in v povezavi s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije njene stroške (II. točka izreka).

32. Ker revidentka z revizijo ni uspela, mora v skladu s 155. členom ZPP respondentki povrniti 1.647,00 EUR stroškov revizijskega odgovora (III. točka izreka), ki jih sestavlja 1.350,00 EUR stroškov sestave odgovorna na revizijo po tarifni številki 21/3 Odvetniške tarife (v nadaljevanju OT) ter 297,60 EUR DDV (2. člen OT), z morebitnimi zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Sodišče druge stopnje je zavzelo stališče, da gre za terjatev stečajnega dolžnika, ki z zaključkom stečajnega postopka preneha, in da zato ne more iti za pozneje najdeno premoženje. Vendar pa takšno stališče ni pravilno, saj gre za odškodninsko odgovornost članov poslovodstva v razmerju do upnikov, ki se med stečajem le procesno uveljavlja v korist stečajnega dolžnika (druga alineja 2. točke petega odstavka 44. člena ZFPPIPP).

Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (2007) - ZFPPIPP  - člen 42, 44, 44/5, 379, 379/3, 379/4

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.