VSRS Sodba I Ips 53767/2013
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-06-20

Branko Masleša (preds.), Marjeta Švab Širok (poroč.), Vesna Žalik, Vladimir Horvat, Barbara Zobec

obstoj kaznivega dejanja - zakonski znaki kaznivega dejanja - zatajitev - protipravna prilastitev tuje premične stvari - odvzem predmeta leasinga

Opis ne vsebuje vseh zakonskih znakov kaznivega dejanja, saj v njem niso navedene okoliščine, iz katerih bi izhajalo, da si je obsojeni predmete leasinga, to je viličarje prisvojil. Nevrnitev predmetov leasinga sama po sebi še ne pomeni njihove prilastitve.

Zato, da bi ravnanje, ki je v nasprotju s pogodbenimi določili, preraslo v kaznivo dejanje zatajitve, mora biti opisano (in ne zgolj zatrjevano), kako si je obsojeni predmete leasinga prisvojil.

I. Zahtevi za varstvo zakonitosti se ugodi in se izpodbijana pravnomočna sodba spremeni tako, da se obsojeni B. S. na podlagi 1. točke 358. člena Zakona o kazenskem postopku

da si je protipravno prilastil tujo premično stvar, ki mu je bila zaupana, zatajena stvar pa je bila velike vrednosti in si je storilec hotel prilastiti tako stvar, s tem, da od 1. 12. 2011 v kraju ŠŠ kot lastnik in zakoniti zastopnik družbe T., d. o. o., kljub pozivu na takojšnjo vrnitev družbi H., d. o. o. kot lastniku ni vrnil predmetov leasinga, ki jih je T., d. o. o. kot leasingojemalec dobil v uporabo in posest na podlagi leasing pogodb sklenjenih 8. 5. 2009 v Kranju in sicer:

- viličarja OM, tip XE 20-3AC, po pogodbi št. 1312158882,

- viličarja OM, tip XG 15SX, po pogodbi št. 1312158883,

- viličarja OM, tip XE 22, po pogodbi št. 1312158885,

- viličarja OM, tip XG 15SX, po pogodbi 1312158888,

- viličarja OM, tip XE 15-3AC, po pogodbi št. 1312158897,

- viličarja OM, tip XE 20AC- brez baterije, po pogodbi št. 1312158905,

- viličarja OM XG 15SX, po pogodbi št. 1312158906,

- viličarja OM XG 15SX, po pogodbi št. 1312158908,

s čimer si je viličarje na škodo družbe H., d. o. o. v vrednosti najmanj 92.265,75 EUR prisvojil;

s čimer naj bi storil nadaljevano kaznivo dejanje zatajitve po prvem in četrtem odstavku 208. člena v zvezi s tretjim in prvim odstavkom 54. člena KZ-1.

II. Na podlagi tretjega odstavka 105. člena ZKP se oškodovana pravna oseba H. A., d. o. o., ... s premoženjskopravnim zahtevkom v znesku 94.450,65 EUR napoti na pravdo.

III. Na podlagi prvega odstavka 96. člena Zakona o kazenskem postopku stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP ter potrebni izdatki obdolženca in potrebni izdatki in nagrada zagovornika, bremenijo proračun.

1. Okrožno sodišče v Kranju je s sodbo z dne 25. 1. 2017 B. S. spoznalo za krivega nadaljevanega kaznivega dejanja zatajitve po prvem in četrtem odstavku 208. člena v zvezi s tretjim in prvim odstavkom 54. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1). Obsojenemu je izreklo pogojno obsodbo, v kateri mu je določilo kazen eno leto in štiri mesece zapora s preizkusno dobo štirih let in pod nadaljnjim pogojem, da v roku dveh let po pravnomočnosti sodbe oškodovani družbi plača znesek 92.265,75 EUR. Na podlagi 105. člena Zakona o kazenskem postopku je priznalo premoženjskopravni zahtevek oškodovani družbi v znesku 94.315,65 EUR. Obsojenemu je naložilo v plačilo stroške kazenskega postopka in sodne takse.

2. Višje sodišče v Ljubljani je s sodbo z dne 12. 10. 2017 pritožbi državnega tožilca in obsojenčeve zagovornice zavrnilo kot neutemeljeni in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Obsojenega je oprostilo plačila sodne takse kot stroška pritožbenega postopka.

3. Zoper pravnomočno sodbo je obsojenčeva zagovornica vložila zahtevo za varstvo zakonitosti iz vseh razlogov po 420. členu ZKP. Predlaga, da Vrhovno sodišče zahtevi ugodi in izpodbijano pravnomočno sodbo spremeni tako, da obsojenega oprosti obtožbe, podrejeno pa, da Vrhovno sodišče izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje.

4. Vrhovni državni tožilec mag. Jože Kozina je v odgovoru, podanem v skladu z drugim odstavkom 423. člena ZKP, zahtevo za varstvo zakonitosti ocenil kot neutemeljeno. Navaja, da je drugostopenjsko sodišče v zvezi s svojim stališčem glede obstoja obsojenčevega perpetuirajočega naklepa, usmerjenega v prilastitev vseh osmih viličarjev in temu posledično pridobitve velike premoženjske koristi ter s tem povezane pravne opredelitve ravnanja kot eno(vitega) kaznivega dejanja navedlo prepričljive razloge. Ne strinja se z vložnico zahteve, da seštevek neodplačanih obrokov po leasing pogodbi ne more predstavljati hkrati tudi same vrednosti zatajenih predmetov. Po stališču vrhovnega državnega tožilca bi ob upoštevanju dejanske vrednosti odtujenih predmetov bil leasingojemalec, ki s predmetom leasinga skrbno ravna, v slabšem položaju. Ocenjuje, da sodišči z določitvijo posebnega pogoja nista kršili določb kazenskega zakona.

5. Vrhovno sodišče je odgovor vrhovnega državnega tožilca poslalo obsojencu in njegovi zagovornici, ki je v izjavi z dne 18. 4. 2018 vztrajala pri vloženi zahtevi.

6. Vložnica zahteve trdi, da je podana kršitev kazenskega zakona, ker iz opisa kaznivega dejanja v izreku pravnomočne sodbe ne izhajajo vsi zakonski znaki kaznivega dejanja zatajitve. Navaja, da je v abstraktnem opisu kaznivega dejanja sicer navedeno, da si je obsojeni predmete leasinga protipravno prilastil, vendar v konkretnem delu opisa izreka protipravnost prilastitve ni konkretizirana s posameznimi dejanji obsojenega. Trdi, da je v opisu konkretizirana zgolj prilastitev predmetov leasinga, niso pa opisane okoliščine, ki bi kazale na protipravnost te prilastitve. Poudarja, da zgolj ne-vrnitev stvari ne more pomeniti storitve kaznivega dejanja, temveč vzpostavi le civilno pravno možnost v skladu z določili obligacijskega zakonika. V nadaljevanju vložnica zahteve tudi navaja, da iz opisa ne izhaja obsojenčev namen oziroma njegovo hotenje, prilastiti si tako stvar. Vendar navedenega ugovora vložnica zahteve v pritožbi zoper sodbo ni uveljavljala, zato ga Vrhovno sodišče ni preizkušalo (peti odstavek 420. člena ZKP).

7. Iz izreka pravnomočne sodbe izhaja, da je bil obsojeni spoznan za krivega, da si je protipravno prilastil tujo premično stvar, ki mu je bila zaupana in si je hotel prilastiti tako stvar (abstraktni opis), iz konkretnega opisa kaznivega dejanja pa izhaja:

- da je bil obsojeni lastnik in zakoniti zastopnik družbe T., d. o. o.;

- da je T., d. o. o. kot leasingojemalec na podlagi sklenjenih leasing pogodb prejel v uporabo osem viličarjev;

- da obsojeni kot lastnik in zakoniti zastopnik gospodarske družbe kljub pozivu na takojšnjo vrnitev, leasingodajalcu kot lastniku ni vrnil predmetov leasinga;

- s čimer si je osem viličarjev na škodo leasingodajalca prisvojil.

8. Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse Vrhovnega sodišča, med drugim tudi iz odločbe I Ips 33119/2013, ki se je opredelilo do vprašanja opisa kaznivega dejanja poslovne goljufije, mora biti kaznivo dejanje v izreku sodbe do te meje določno opredeljeno, da je že na podlagi opisa mogoče ugotoviti, da obdolžencu očitano kaznivo dejanje predstavlja uresničitev zakonskih znakov očitanega kaznivega dejanja. Tako morajo biti abstraktni zakonski znaki kaznivega dejanja (razen tistih, ki se nanašajo na subjektivno, to je notranje dojemanje storilca), s konkretnimi dejstvi opisana v konkretnem delu izreka sodbe.

9. Bistvo kaznivega dejanja zatajitve je, da ima storilec predmet, ki ni njegova last, na podlagi veljavnega pravnega posla v posesti, med izvajanjem pravnega posla pa si to stvar v nasprotju z voljo lastnika, prilasti in jo obdrži kot svojo lastnino. Iz konkretnega dela opisa kaznivega dejanja v pravnomočni sodbi izhaja, da je imelo podjetje, katerega lastnik in zakoniti zastopnik je bil obsojeni, na podlagi leasing pogodb v posesti osem viličarjev. V nadaljevanju opisa je navedeno, da gospodarska družba kljub pozivu na takojšnjo vrnitev viličarjev ni vrnila leasingodajalcu in si jih je tako prisvojila. Takšen opis ne vsebuje vseh zakonskih znakov kaznivega dejanja, saj v njem niso navedene okoliščine iz katerih bi izhajalo, da si je obsojeni predmete leasinga, to je viličarje prisvojil. Nevrnitev predmetov leasinga sama po sebi še ne pomeni njihove prilastitve. Iz takšnega opisa izhaja zgolj, da je leasingojemalec kršil civilno pravno obveznost vrnitve predmetov leasinga. Zato, da bi ravnanje, ki je v nasprotju s pogodbenimi določili, preraslo v kaznivo dejanje zatajitve mora biti opisano (in ne zgolj zatrjevano) kako si je obsojeni predmete leasinga prisvojil. Iz obrazložitve pravnomočnih sodb sicer izhaja, da je bilo podjetje na vrnitev predmetov leasinga pozvano zaradi neplačila leasing obrokov (kar bi lahko pomenilo, da je bila leasing pogodba prekinjena in ni bilo več pravne podlage za nadaljnjo uporabo predmetov leasinga) kakor tudi, da je podjetje v nasprotju z določili leasing pogodb predmetnih osem viličarjev prodalo tretjim osebam, s čimer je z njimi razpolagalo kot da bi bili last leasingojemalca (takšno ravnanje je v nasprotju z določili leasing pogodbe in s tem protipravno). Vendar navedba okoliščin, ki kažejo na prilastitev predmetov, kar je konstitutivni zakonski znak kaznivega dejanja zatajitve, zgolj v obrazložitvi sodbe, pomanjkljivosti izreka ne more odpraviti. Tako po oceni Vrhovnega sodišča izostanek konkretnih okoliščin v opisu kaznivega dejanja, ki bi konkretizirale, da si je obsojeni predmete leasinga prilastil, pomeni, da ravnanje obsojenega, kot je opisano v izreku sodbe, ni kaznivo dejanje.

10. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da je zahteva obsojenčeve zagovornice za varstvo zakonitosti utemeljena, saj je bil z izrekom pravnomočne sodbe kršen kazenski zakon v smislu 1. točke 372. člena ZKP. Zato je pravnomočno sodbo na podlagi pooblastila iz določbe prvega odstavka 426. člena ZKP spremenilo tako, da je obsojenca iz razloga po 1. točki 358. člena ZKP oprostilo obtožbe za nadaljevano kaznivo dejanje zatajitve po četrtem v zvezi s prvim odstavkom 208. člena v zvezi s tretjim in prvim odstavkom 54. člena KZ-1, kot je kaznivo dejanje pravno opredeljeno v pravnomočno izrečeni sodbi. V posledici izreka oprostilne sodbe je Vrhovno sodišče spremenilo tudi odločbo o premoženjskopravnem zahtevku in stroških postopka. Na podlagi tretjega odstavka 105. člena ZKP je oškodovano družbo H. A., d. o. o. s celotnim premoženjskopravnim zahtevkom napotilo na pravdo. V skladu z določbo prvega odstavka 96. člena ZKP je stroške kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP in potrebne izdatke obsojenca ter potrebne izdatke in nagrado njegove zagovornice naložilo v breme proračuna.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 208, 208/1, 208/4.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.