VSRS Sodba II Ips 110/2019
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-02-06

mag. Rudi Štravs (preds.), Jan Zobec (poroč.), dr. Ana Božič Penko, dr. Mateja Končina Peternel, Tomaž Pavčnik

omejitev lastninske pravice - služnost v javno korist - stvarna služnost - ustanovitev stvarne služnosti - negativna služnost - prepoved gradnje - ničnost - gospodarska javna infrastruktura - bazna postaja - dopuščena revizija

Ustanovitev negativne stvarne služnosti, ki na služeči nepremičnini prepoveduje postavitev oziroma obstoj objektov javne gospodarske infrastrukture, je dopustna. Vendar taka služnost učinkuje le na zasebnopravnem področju, torej le kot zasebnopravna omejitev lastninske pravice. Ne izključuje pa negativna služnost možnost prisilne ustanovitve služnosti v javno korist v skladu z določbami sedmega odstavka 20. člena in 21. ter 22. čl. ZEKom oziroma tretjega odstavka 78. čl. in 79 ter 80. čl. ZEKom-1. Na področje javnega prava namreč negativna služnost ne seže.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

III. Tožena stranka mora tožniku, A. C., ..., povrniti njegove stroške revizijskega postopka v višini 439,20 EUR v roku 15 dni od vročitve te odločbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od poteka roka za prostovoljno izpolnitev obveznosti.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožnika, da sta dolžna toženca z zemljišča parc. št. 244/3 k.o. ..., odstraniti bazno postajo – oddajnik A oziroma objekt M7, ki sestoji iz brunarice 3,30 m x 230 m in antenskega stolpa višine 29 m, zavrnilo je tudi tožnikov zahtevek za vračilo stroškov postopka (II. točka izreka). Sodišče je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek po nasprotni tožbi na ugotovitev, da je služnostna pogodba z dne 12. 6. 2008 nična, da so služnostne pravice in vknjižbe teh pravic pri več gospodujočih nepremičninah v breme služeče nepremičnine neveljavne, da se pri nepremičnini parc. št. 244/3 k.o. ... ter gospodujočih nepremičninah vzpostavi prejšnje zemljiškoknjižno stanje vpisov, kakršno je obstajalo pred vknjižbami služnostnih pravic, tako da se te izbrišejo, ter za vračilo stroškov postopka (III. točka izreka). Zavrnilo pa je tudi podredni tožbeni zahtevek po nasprotni tožbi na ukinitev in prenehanje služnostnih pravic ter vračilo stroškov postopka (IV. točka izreka). Odločilo je o spremembi nasprotne tožbe (I. točka izreka) in stroških postopka (V. točka izreka).

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbi obeh strank in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje (I. točka izreka), odločilo pa je tudi o stroških pritožbenega postopka (II. točka izreka).

3. Na podlagi sklepa Vrhovnega sodišča II DoR 251/2019 z dne 17. 6. 2019 je tožena stranka (tožeča stranka po nasprotni tožbi, v nadaljevanju tožena stranka) zoper sodbo sodišča druge stopnje vložila revizijo, v kateri zatrjuje bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga, da izpodbijani sodbi spremeni, tako da ugodi tožbenemu zahtevku po nasprotni tožbi, podredno pa predlaga razveljavitev sodb sodišč nižjih stopenj in vrnitev zadeve nižjemu sodišču v novo sojenje.

4. Revizija je bila vročena tožniku (toženec po nasprotni tožbi, v nadaljevanju tožnik), ki je nanjo odgovoril in predlagal njeno zavrnitev, priglasil je tudi revizijske stroške.

5. Dejansko stanje, na katero je revizijsko sodišče vezano, je mogoče strniti v naslednje točke:

- Na podlagi pogodbe, ki jo je pravna prednica druge tožene stranke B., d.d. dne 14. 10. 1999 sklenila s takratnima lastnikoma parc. št. 244/3 k. o. ... - pravnima prednikoma prvega toženca –, je bila ustanovljena služnost, na podlagi katere je pravna prednica druge tožene stranke na tej parceli postavila oddajnik A. M7;

- V členu 11. te pogodbe sta C. C. in D. D. dovolila, zemljiškoknjižni vpis te pravice, in sicer pravice izgradnje bazne postaje sistema GSM, izvedbe komunalnih, električnih in telefonskih vodov ter služnostne pravice uporabe tega zemljišča z namenom izvajanja telekomunikacijske dejavnosti na način in v obsegu, kot je opredeljen v pogodbi;

- Vpis v zemljiško knjigo ni bil izveden;

- Služnost je bila dogovorjena za obdobje 15 let z možnostjo podaljšanja za nadaljnjih 10 let;

- Druga tožena stranka je možnost podaljšanja izkoristila in z izjavo z dne 17. 5. 2014 uveljavila dogovorjeno pravico do nadaljnje uporabe zemljišča še za nadaljnjih 10 let, zaradi česar je bil 15. 12. 2014 sklenjen Sporazum o ureditvi medsebojnih razmerij;

- Tožnik in prvi toženec sta dne 12. 6. 2008 sklenila služnostno pogodbo, s katero sta se dogovorila za negativno služnost na parceli št. 244/3 k.o. ... in sicer za prepoved postavljanja ali oddajanja baznih postaj, telekomunikacijskih oz. podobnih postaj, oddajnikov, pretvornikov oz. podobnih naprav in napeljav ter njihovega vzdrževanja oz. podaljševanje obstoječih pogodb, ki bi navedeno omogočale;

- Negativna služnost je bila dogovorjena v korist parcel, vpisanih pod vl. št. 112 k. o. ....

6. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek po nasprotni tožbi, s katerim je tožena stranka zahtevala ugotovitev ničnosti služnostne pogodbe z dne 12. 6. 2008, neveljavnosti služnostnih pravic in njihovih vknjižb ter vzpostavitev prejšnjega zemljiškoknjižnega stanja vpisov, tako da se izbrišejo vknjižene izvedene pravice. Služnost je bila na podlagi pogodbe št. ... ustanovljena za določen čas 15 let, druga toženka pa je trajanje podaljšala še za nadaljnjih 10 let. S pogodbo z dne 12. 6. 2008 ni bilo nedopustno poseženo v lastninsko pravico prvega toženca, saj je pogodbo sklenil prostovoljno in s tem pristal na omejitev lastninske pravice za denarno odmeno. Pogodba z dne 12. 6. 2008 ne nedopustno posega v pravice druge toženke, saj se je njen pravni prednik (oziroma ona sama) dogovoril za omejen čas trajanja služnosti uporabe zemljišča za namene telekomunikacijske dejavnosti. Ker ne ZEKom

niti ZEKom-1 ne zapovedujeta, da bi morala biti služnost v javno korist ustanovljena za nedoločen čas, sporna pogodba ne nasprotuje prisilnim predpisom. Tožnik je imel pravni interes za sklenitev sporne pogodbe, glede na pogodbeno dogovorjeni čas trajanja je imel upravičeno pričakovanje, da bo ta služnost s potekom časa prenehala, pogodba pa ima tudi dopustno podlago.

7. Razlogom sodišča prve stopnje je pritrdilo tudi sodišče druge stopnje in posebej poudarilo, da je prvi toženec prostovoljno sklenil služnostno pogodbo z dne 12. 6. 2008, s čemer je pristal na prostovoljno ustanovitev služnosti, in da druga toženka te služnostne pravice ni pridobila z odločbo pristojnega upravnega organa niti se ni vpisala v zemljiško knjigo, zato stranki sporne pogodbe pri njenem sklepanju nista imeli nobenih omejitev. V času sklenitve pogodbe v letu 2008 sta stranki (pogodbe) vedeli, da pogodba o dovolitvi izgradnje bazne postaje učinkuje vsaj do leta 2014 in zato negativna služnost nanjo ne bo učinkovala.

8. Po določbi drugega odstavka 371. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena.

9. Revizija je bila dopuščena glede vprašanja, ali je dopustna ustanovitev negativne stvarne služnosti, ki na služeči nepremičnini prepoveduje postavitev oziroma obstoj objektov javne gospodarske infrastrukture. Revizijsko sodišče se je zato omejilo le na presojo revizijskih navedb, ki se nanašajo na stališče nižjih sodišč, da sporna negativna služnost ni nična, ob strani pa je pustilo revizijske očitke o bistvenih kršitvah postopka, ki jih revidenta prav tako uveljavljata.

10. Tožena stranka v reviziji navaja, da je komunikacijski objekt, ki je v lasti in upravljanju druge toženke na nepremičnini parc. št. 244/3 k.o. ..., del javnega elektronskega komunikacijskega omrežja, torej gre za javno gospodarsko infrastrukturo, katere gradnja, postavitev, obratovanje in vzdrževanje je v javno korist. Tožena stranka meni, da sklenitev zasebnega posla oziroma ustanovitev služnosti, kot je vsebovana v pogodbi z dne 12. 6. 2008, ki prepoveduje gradnjo javne gospodarske infrastrukture na nepremičnini ene izmed strank posla, ni dopustna. Sporna pogodba skuša izigrati prisilni predpis 164. člena ZEKom (238. člen ZEKom-1), dopustnost sklepanja tovrstnih pogodb pa bi lahko onemogočila izvajanje javnih služb ter zagotavljanje javnih storitev tudi na drugih področjih, kar bi zaradi izrazitih negativnih daljnosežnih posledic na možnost in kvaliteto bivanja prebivalstva pomenilo grob poseg v javno korist kot tudi v ustavno zagotovljeno oskrbo z javnimi dobrinami in storitvami (npr. 70. in 70.a člen Ustave). Z ustanovitvijo sporne služnosti stranki nista uresničevali pravno varovanega interesa lastnikov zemljišč, saj je zasebnopravni interes v zvezi z gradnjo gospodarske javne infrastrukture že ustrezno pravno varovan na podlagi predpisov, ki urejajo prostorsko načrtovanje, gradnjo in obratovanje objektov javne gospodarske infrastrukture. Sodišči sta tudi nepravilno izhajali iz (za odločitev nepomembne) predpostavke, da je druga toženka subjekt civilnega prava, in prezrli, da je druga toženka izvajalka koncesionirane gospodarske javne službe. Odločitve sodišč ne upravičuje niti sklicevanje na zaskrbljenost tožnika zaradi škodljivega elektromagnetnega sevanja, saj je varovanje pred tovrstnimi vplivi naloga predpisov, ki urejajo gradnjo in obratovanje elektronskega komunikacijskega omrežja. Lastnik služeče nepremičnine nima ustreznega pravnega upravičenja, ki bi se mu z ustanovitvijo tovrstne služnostne pravice lahko odpovedal (gradnja gospodarske javne infrastrukture ni eno od upravičenj, ki izhajajo iz lastninske pravice). Gre za omejitev lastninske pravice v korist upravljavca gospodarske javne infrastrukture oziroma omejitev v javno korist, ki se ustanovi bodisi pogodbeno bodisi z razlastitvijo, vanjo pa ni dopustno posegati s posli zasebnega prava. Dopustnost ustanovitve negativne služnosti pa tudi prekomerno posega v pravno varnost upravljavcev gospodarske javne infrastrukture, saj je na ta način ustanavljanje služnosti prepuščeno spontanemu in arbitrarnemu odločanju posameznikov. Tožena stranka opozarja tudi na nezadostno obrazloženost izpodbijane sodbe in v zvezi s tem zatrjuje kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP.

11. Tožnik v odgovoru na revizijo nasprotuje tezi tožene stranke, da je bila s pogodbo št. ... ustanovljena pravica do postavitve objektov gospodarske javne infrastrukture oziroma da je bila takšna pravica pridobljena ex lege na podlagi 7. in 16. člena ZEKom. Navedena pogodba namreč take interpretacije ne omogoča niti to ne izhaja iz takratne zakonodaje. Tudi nadaljnje spremembe zakonodaje (164. člen ZEKom in 238. člen ZEKom-1) niso omogočale ustanovitve služnosti na podlagi soglasja pravnih prednikov, ki so ga ti dali le za določen čas. Za sporni objekt ni bilo nikoli ugotovljeno, da gre za objekt javne gospodarske infrastrukture (če je bil na seznamu javne infrastrukture, še ne pomeni, da ima tudi takšen pravni status). V konkretnem primeru je bila bazna postaja postavljena izključno v komercialne namene in v korist takratnega operaterja. Tudi druga toženka kot njegova pravna naslednica ne opravlja gospodarske javne službe, zato tudi ni primerno, da se enači njen položaj s položajem lokalnih skupnosti pri oskrbi prebivalstva s komunalnimi storitvami. Tožnik podaja tudi obširne navedbe o napačni dejanski in pravni presoji sodišča druge stopnje, da je bila pogodba o postavitvi bazne postaje podaljšana do 14. 10. 2024.

13. Služnosti v javno korist so pravni fenomen, pri katerem se prevladujoče javnopravne prvine prepletajo s civilnopravnimi. Med slednjimi izstopa sam pojem služnosti kot pravice uporabljati tujo stvar ali izkoriščati pravico oziroma zahtevati od lastnika stvari, da opušča določena dejanja, ki bi jih sicer imel pravico izvrševati na svoji stvari (služeča stvar). Bistven za javno služnost pa je njen javni namen. Ta namreč za razliko od »navadnih« civilnopravnih služnosti ni v uporabljanju druge nepremičnine v korist gospodujoče nepremičnine (in zato v korist vsakokratnega lastnika te nepremičnine), kar je značilno za (prave) stvarne služnosti, in tudi ni namenjena zadovoljevanju osebnih potreb določene fizične osebe ali opravljanju podjema določene pravne osebe, kar je lastnost osebnih služnosti. Čeprav se služnost v javno korist navzven lahko izraža kot sredstvo uresničevanja podjema določene gospodarske družbe, kot je to v konkretnem primeru, je ključnega pomena, da je razlog za ustanovitev take služnosti javni interes oziroma doseganje javne koristi.

Zato je razlika tudi pri nosilcih pravice. Pri služnostih v javno korist je to vselej država, lokalna skupnost ali drug subjekt, ki ga je država ali lokalna skupnost pooblastila za izvajanje službe ali javne infrastrukturne dejavnosti (drugi odst. 110. čl. Zakona o urejanju prostora).

Iz tega izhaja nadaljnja razlika. Pri služnostih v javno korist ni bistvena identiteta služnostnega upravičenca kot takega, temveč njena določena lastnost, dejavnost oziroma funkcija, ki jo opravlja. Tako teorija posebej poudarja, da »služnost v javno korist ni vezana na osebo, v korist katere je bila ustanovljena, v tem pomenu, da bi s prenehanjem te osebe prenehala, temveč je vezana na pojem upravljanja gospodarske javne infrastrukture, oziroma dosledneje, na pravico upravljanja te infrastrukture.«

14. Javni interes kot ključna lastnost služnosti, ki opredeljuje tako njen nastanek, vsebino in trajanje, je bistven tudi pri presoji revizijskega vprašanja. Če je namreč zaradi njenega javnega namena in smisla tako služnost mogoče ustanoviti tudi prisilno, na način, ki pomeni »posebno obliko razlastitve«

(tretji odstavek 78. čl. ter 79. in 80. čl. ZEKom oz. sedmi odstavek 20. čl. ter 21. in 22. čl. ZEKom-1), potem bi bila negativna služnost, ki bi prepovedovala ustanovitev določene služnosti v javno korist, že na prvi pogled v nasprotju z javno koristjo in s tem z določbami, ki predvidevajo prisilno ustanovitev takih služnosti. Negativna služnost, katere vsebina bi bila prepoved postavitve objektov, ki so nujni za izvrševanje služnosti v javno korist in prepoved izvrševanja služnosti v javno korist (prepoved postavitve ali obstoja objektov javne infrastrukture, ki so nujni za izvrševanje služnosti v javno korist), bi namreč lahko preprečila tudi prisilno ustanovitev (ali časovno podaljšanje) take služnosti, torej tudi, kadar bi bila za uresničitev prevladujoče javne koristi ta nujno potrebna in bili za njeno ustanovitev izpolnjeni pogoji, določeni v 21. čl. ZEKom-1. V tem pogledu ima zato revident prav. Negativna služnost, katere vsebina in namen je preprečitev ali prenehanje izvrševanja služnosti v javno korist, bi bila, če bi zavezovala pristojni upravni organ pri odločanju o prisilni ustanovitvi služnosti, nedopustna.

15. Služnost v javno korist se lahko ustanovi tudi s pogodbo. Še več, tak način ustanovitve je celo primaren. Šele če lastnik nepremičnine v desetih dneh po prejemu predloga pogodbe ne pristane na njeno sklenitev, lahko služnostni upravičenec zahteva, da o ustanovitvi služnosti v skladu s 16., 17. in 18. členom ZEKom-1 odloči pristojni upravni organ (sedmi odst. 20. čl. ZEKom-1).

S pogodbo je bila taka služnost ustanovljena tudi v konkretnem primeru. Čeprav nobena od strank te pogodbe ni predlagala vpisa služnosti v zemljiško knjigo, ima na podlagi drugega odstavka 164. čl. ZEKom (enaka je določba 238. čl. ZEKom-1) s pogodbo ustanovljena služnost absolutne (ega omnes) učinke. Po tej določbi vsebuje namreč pravica, ki jo pridobi operater na podlagi lastnikovega soglasja za uporabo svoje nepremičnine za potrebe elektronskega komunikacijskega omrežja, vsa upravičenja, ki jih vsebuje služnost po tem zakonu. Če ima torej pravica enako vsebino kot služnost, to logično pomeni, da učinkuje tudi proti tretjim osebam. Takšno učinkovanje je tudi skladno z namenom prehodne norme, da zagotovi nemoteno delovanje obstoječih elektronskih komunikacijskih omrežij. Ker tudi nista razvidna zakonodajalčev namen ali potreba po tem, da bi zakon ustvaril novo vrsto omejenih absolutnih pravic, je pravico upravljavca obstoječega omrežja iz 164. čl. ZEKom (oz. 238. čl. ZEKom-1) treba kvalificirati kot služnost v javno korist, ki se od služnosti po 77. čl. ZEKom (oz. 19. ZEKom-1) razlikuje samo po načinu nastanka.

16. Tako ustanovljena služnost bo prenehala s potekom časa, za katerega je bila ustanovljena (dogovorjena). S tem trenutkom se bo aktivirala do tedaj mirujoča (latentna) negativna služnost, ki prvemu tožencu nalaga opustitev postavljanja ali oddajanja baznih postaj, telekomunikacijskih oz. podobnih postaj, oddajnikov, pretvornikov oz. podobnih naprav in napeljav ter njihovega vzdrževanja oz. podaljševanje obstoječih pogodb, ki bi to omogočale. Prvi toženec tedaj ne bo smel skleniti nove pogodbe o ustanovitvi služnosti, četudi bi šlo za služnost v javno korist. Res je, da bo zainteresirani operater (v jeziku ZEKom-1, »služnostni upravičenec«) v skladu s sedmim odst. 20. čl. ZEKom-1 (enaka je bila določba 78. čl. ZEKom) lahko zahteval, da o ustanovitvi služnosti v skladu s 16., 17. in 18. členom tega zakona odloči pristojni upravni organ.

17. Vendar to še ne pomeni, da negativna služnost, ki na služeči nepremičnini prepoveduje postavitev oziroma obstoj objektov javne gospodarske infrastrukture, ne bi bila dovoljena. Negativna služnost namreč preprečuje samó ustanavljanje služnosti s pogodbo. Ne preprečuje pa prisilne ustanovitve služnosti v javno korist. Poseg v lastninska upravičenja, tako glede omejevanja lastninske pravice lastnika služne nepremičnine, kot poseg v pravice lastnikov sosednjih zemljišč, v katerih korist je bila ustanovljena negativna služnost, ker/če temelji na prevladujočem javnem interesu, bo kljub obstoječi negativni služnosti mogoč. Negativna služnost, ki pomeni praktično konkretizacijo zasebnih interesov in lastninske svobode posameznikov bo zato učinkovala le v tej, to je zasebnopravni sferi. Po naravi stvari pa ne bo mogla kljubovati v predvidenih pravnih postopkih ugotovljenemu prevladujočemu javnemu interesu (ki ga drugače, kot s prisilno ustanovitvijo služnosti v javno korist ni mogoče uresničiti) in posledičnemu oblastnemu posegu v svobodo na premoženjskem področju. Zato ustanovitev negativne služnosti z vsebino, kakršna je bila dogovorjena in ustanovljena v obravnavanem primeru, ker nima javnopravnih učinkov (učinkuje le v sferi zasebnega (stvarnega) prava), ne more biti nedopustna. Razen tega je s pogodbo ustanovljena služnost, četudi v javno korist, lahko dogovorjena v širših okvirih in z večjimi obremenitvami tako zadevne nepremičnine kot nepremičnin, v katerih korist je bila negativna služnost ustanovljena (v konkretnem primeru so to tožnikove nepremičnine, vpisane pod vl. št. 112 k. o. ...). Prav tako ni že vnaprej izključeno, da zahtevana služnost v javno korist sploh ne bo ustanovljena (prim. 21. in 22. čl. ZEKom-1 oz. 79 in 80. čl. ZEKom). V tem primeru do konflikta med javnim interesom in z negativno služnostjo zasledovanim zasebnim interesom niti ne more priti.

18. Odgovor na zastavljeno revizijsko vprašanje zato ni tak, kot ga vidita revidenta. Glasi se: Ustanovitev negativne stvarne služnosti, ki na služeči nepremičnini prepoveduje postavitev oziroma obstoj objektov javne gospodarske infrastrukture, je dopustna. Vendar taka služnost učinkuje le na zasebnopravnem področju, torej le kot zasebnopravna omejitev lastninske pravice. Ne izključuje pa negativna služnost možnost prisilne ustanovitve služnosti v javno korist v skladu z določbami sedmega odstavka 20. čl. in 21. ter 22. čl. ZEKom oz. tretjega odstavka 78. čl. in 79 ter 80. čl. ZEKom-1. Na področje javnega prava namreč negativna služnost ne seže.

19. Ker razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, niso podani, jo je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo (I. točka izreka).

20. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP je revizijsko sodišče odločilo tudi o stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker tožena stranka z revizijo ni uspela, v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije svoje revizijske stroške (II. točka izreka), medtem ko je dolžna tožniku v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP povrniti njegove stroške revizijskega postopka.

21. Ti so odmerjeni v skladu z Odvetniško tarifo

in upoštevaje vrednost točke 0,60 EUR skupaj znašajo 439,20 EUR (600 točk za odgovor na izredno pravno sredstvo po tar. št. 21/3, 22% DDV).

Zakon o elektronskih komunikacijah, v nadaljevanju ZEKom.

Prim. N. Plavšak, R. Vrenčur, Prenosljivost in časovna omejenost nepravih stvarnih služnosti in služnosti v javno korist, Podjetje in delo, l. XLII (2016), št. 8, str. 1426, 1427.

Gl. M. Tratnik, Služnost v javno korist, Pravni letopis 2009, str. 89.

Gl. N. Plavšak, R. Vrenčur, nav. delo, str. 1427; enako N. Plavšak, Služnosti v javno korist, Dnevi stvarnega in zemljiškoknjižnega prava 2012, Zbornik, GV Založba, Ljubljana 2012, str. 15, 16.

Po vsebini enaka je določba tretjega odstavka 78. čl. ZEKom.

Gl. M. Damjan, Pravne podlage za ureditev položaja strukturnih omrežij na tujih zemljiščih, Pravni letopis 2013, str. 99 in Služnost v javno korist, Pravosodni bilten, l. XXXVII (2016), št. 1, str. 76.

Ur. l. RS, št. 2/2015 s spremembami in dopolnitvami.

Zakon o elektronskih komunikacijah (2004) - ZEKom  - člen 20, 20/7, 21, 22, 78, 78/3, 79, 80

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.