VSRS Sodba I Kp 15672/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-02-07

Barbara Zobec (preds.), Marjeta Švab Širok (poroč.), mag. Kristina Ožbolt, Brigita Domjan Pavlin, Peter Golob

kršitev kazenskega zakona - opis kaznivega dejanja - zakonski znaki kaznivega dejanja - nasilništvo - grožnja - spravljanje v podrejen položaj - izvršitvene oblike dejanja - telesna poškodba kot zakonski znak

Navedba določenih poškodb v obrazložitvi, poleg teh, ki so navedene v izreku, ne predstavlja kršitve 1. točke 372. člena ZKP, niti ne pomeni prekoračitve obtožbe.

Pri kaznivih dejanjih nasilništva po prvem odstavku 296. člena KZ-1 oziroma grožnje po drugem odstavku 135. člena KZ-1 z izvršitveno obliko grdega ravnanja telesne poškodbe niso zakonski znak kaznivega dejanja.

Pravna teorija kaznivo dejanje nasilništva opredeljuje kot kolektivno kaznivo dejanje.

Oškodovanka je bila takrat, ko je obdolženi brcal, v podrejenem položaju. Ni pa mogoče zaključiti, da je bila intenzivnost in vrsta uporabljene sile takšna, da je bi bilo mogoče šteti, da je šlo za več izvršitvenih oblik izvajanja nasilja, s katerimi bi obdolženec oškodovanko spravljal v podrejen položaj.

I. Pritožbi obdolženčevega zagovornika se delno ugodi in se izpodbijana sodba v odločbi v pravni opredelitvi in kazenski sankciji spremeni tako,

da je dne 16. 6. 2017 okoli 14. ure na naslovu ..., na bivšo partnerko G. R. sprva vpil, nato skočil proti njej, jo najprej z roko potegnil proti sebi, nato pa spravil na tla in jo začel brcati v predel reber, ko pa se je pobrala in želela po telefonu poklicati policijo, porinil na hodnik, jo ponovno spravil na tla, ter jo brcnil v predel stegna; ko ji je ponovno uspelo vstati, pa jo je porinil v stenski obešalnik za oblačila, zatem pa ji je uspelo priti do telefona in je pred vhodnimi vrati poklicala policijo, pri tem pa je G. R. utrpela udarnino na drugih in neopredeljenih delih podlahti, udarnino rame in nadlahti, udarnino prsnega koša in udarnino spodnjega dela hrbta in medenice, vsled zadobljenih poškodb pa je bila odpeljana na urgenco, kjer ji je bila nudena medicinska pomoč, zaradi navedenega dogodka je bila G. R. vznemirjena, nemočna, počutila se je ogroženo in je zato tudi poklicala policijo,

s tem je storil kaznivo dejanje grožnje po drugem odstavku 135. člena KZ-1.

Obdolžencu se na podlagi 57. in 58. člena KZ-1 izreče

v kateri se mu po drugem odstavku 135. člena KZ-1 določi

ki ne bo izrečena, če obdolženi v preizkusni dobi dveh let ne bo storil novega kaznivega dejanja.

II. Sicer se pritožba zavrne kot neutemeljena in v nespremenjenih delih potrdi sodba sodišča druge stopnje v zvezi s sodbo sodišča prve stopnje.

1. Okrajno sodišče v Ljubljani je s sodbo III K 15672/2018 z dne 7. 12. 2018 obdolženega B. T. spoznalo za krivega kaznivega dejanja grožnje po drugem v zvezi s prvim odstavkom 135. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1). Obdolžencu je izreklo denarno kazen v višini 50 dnevnih zneskov po 26,66 EUR, to je skupaj 1.333,33 EUR, za katero je odločilo, da jo je dolžan plačati v roku šestih mesecev po pravnomočnosti sodbe. Oškodovanko je na podlagi drugega odstavka 105. člena ZKP s priglašenim premoženjskopravnim zahtevkom v višini 3.060,00 EUR napotilo na pravdo. Obdolženemu je naložilo plačilo stroškov kazenskega postopka in sodne takse.

2. Višje sodišče v Ljubljani je po dne 9. 7. 2019 opravljeni obravnavi delno ugodilo pritožbi državnega tožilca in sodbo spremenilo v odločbi o krivdi, pravni opredelitvi in kazenski sankciji tako, da je kaznivo dejanje pravno opredelilo kot kaznivo dejanje nasilništva po prvem odstavku 296. člena KZ-1 in obdolžencu izreklo pogojno obsodbo, v kateri mu je določilo kazen sedem mesecev zapora s preizkusno dobo dve leti. Pritožbo obdolženčevega zagovornika je zavrnilo kot neutemeljeno in v nespremenjenih delih, glede napotitve oškodovanke s premoženjskopravnim zahtevkom na pravdo in naložitvi plačila stroškov postopka in sodne takse, potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Obdolženemu je naložilo plačilo sodne takse v znesku 360,00 EUR.

3. Zoper sodbo se je pritožil obdolženčev zagovornik zaradi bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, zmotne uporabe materialnega prava, odločbe o kazenski sankciji in stroških postopka. Predlagal je ugoditev pritožbi tako, da se izpodbijana sodba razveljavi in obdolženca v celoti oprosti očitanega kaznivega dejanja.

5. Po preizkusu izpodbijane sodbe v okviru pritožbenih navedb, Vrhovno sodišče ugotavlja, da je pritožbeno sodišče odgovorilo na vse pritožbene navedbe ter dejansko stanje pravilno in popolno ugotovilo, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa napačno uporabilo določbe kazenskega zakonika.

6. Nižji sodišči sta v izvedenem dokaznem postopku imeli zadostno podlago za zaključek, da je kritičnega dne prepir med obdolžencem in oškodovanko prerasel v fizično nasilje obdolženca do oškodovanke tako, kot je opisano v izreku sodbe. Navedeno sta zaključili na podlagi izpovedbe oškodovanke, ki je potrjena s poškodbenim listom oškodovanke UKC Ljubljana z istega dne, kamor je bila oškodovanka napotena s strani policistov, fotografijami poškodb, narejenimi na policijski postaji in s strani oškodovankine hčere ter z izpovedbo oškodovankine hčere ter policista A. Pritrditi je dokazni oceni nižjih sodišč, da je dokazni postopek z gotovostjo potrdil, da je oškodovanka poleg poškodb, ki izhajajo iz poškodbenega lista, zadobila tudi udarec na ustnico in stegno, kar potrjujejo fotografije, posnete s strani oškodovankine hčere naslednji dan po kaznivem dejanju ter izpovedba hčerke. Utemeljeno sta verjeli oškodovanki, da je zadobila tudi udarec v trebuh, da je rana na komolcu krvavela, da so se naslednji dan pojavile modrice ter da je bilo v posledici obdolženčevih udarcev oteženo gibanje zapestja in komolca. Brezuspešno je pritožbeno sklicevanje, da bi policisti opazili, če bi oškodovanka krvavela. Izmed zaslišanih policistov je bil na kraju kaznivega dejanja samo policist P. S., kateri se obravnavanega dogodka ni spomnil. Pritožbeno sodišče medicinske dokumentacije ni tolmačilo samovoljno, temveč jo je ocenjevalo v povezavi z drugimi izvedenimi dokazi. Na podlagi izvedenih dokazov sta sodišči utemeljeno zavrnili obdolženčev zagovor, da oškodovanke kritičnega dne ni fizično napadel, zato zagovornik s ponavljanjem zagovora ne more uspeti.

7. Ni pritrditi zagovorniku, da pritožbeno sodišče na pritožbene navedbe, da medicinska dokumentacija in s strani policije posredovane fotografije, ne potrjujejo udarcev ustnice in levega stegna, ni odgovorilo. Pritožbeno sodišče je na te navedbe obširno odgovorilo v točkah 8 in 9 sodbe. Prav tako mu ni pritrditi, da je bilo v tem delu obdolženčevi pritožbi ugodeno. Zagovornik tudi ne more uspeti s ponavljanjem pritožbenih navedb, da je iz razloga, ker je sodišče verjelo oškodovanki, da je zadobila tudi poškodbe, ki niso navedene v izreku sodbe, podano nasprotje med izrekom in obrazložitvijo sodbe ter tudi nasprotje z listinami v spisu. Ugotovitev dokaznega postopka, da je oškodovanka poleg poškodb, ki so navedene v poškodbenem listu UKC Ljubljana in opisane v izreku sodbe, dobila tudi druge poškodbe, izreku sodbe ne nasprotuje. Sodba ima namreč razloge o vseh odločilnih dejstvih, navedba določenih poškodb v obrazložitvi, poleg teh, ki so navedene v izreku zato ne predstavlja kršitve 1. točke 371. člena ZKP, niti ne pomeni prekoračitve obtožbe. Sodišči sta do tega dokaznega zaključka prišli na podlagi drugih izvedenih dokazov, zato je tudi zmotno stališče pritožbe, da je navedeni dokazni zaključek v nasprotju s poškodbenim listom UKC Ljubljana.

8. Obdolžencu se očita kaznivo dejanje nasilništva po prvem odstavku 296. člena KZ-1 oziroma grožnje po drugem odstavku 135. člena KZ-1, z izvršitveno obliko grdega ravnanja. Pri nobenem od teh kaznivih dejanj telesne poškodbe niso zakonski znak kaznivega dejanja. Zato za presojo o obstoju kaznivega dejanja ni odločilno, kakšne poškodbe je oškodovanka dobila torej ni odločilno, ali je dobila tudi poškodbe, ki niso navedene v zdravniški dokumentaciji. Poškodbe oškodovanke, ki so navedene v izreku, so pravnorelevantne samo za presojo ali je obdolženi oškodovanko kritičnega pretepel na način, kot je opisano v izreku sodbe. Pritrditi je dokazni oceni obeh sodišč, da v opisu navedene poškodbe potrjujejo izpovedbo oškodovanke, da jo je obdolženi večkrat zbil na tla in brcal tako, kot je navedeno v izreku sodbe.

9. Kolikor pa pritožnik z izpostavljanjem dodatnih poškodb, ki ne izhajajo iz poškodbenega lista UKC Ljubljana, poskuša izpodbiti verodostojnost oškodovanke, prav tako ne more uspeti, saj noben izveden dokaz njene verodostojnosti ni omajal. Verodostojnosti oškodovanke zagovornik tudi ne more izpodbiti s ponavljanjem, da oškodovanko vodi zgolj finančni interes, zato naj bi podala lažne navedbe glede prizadejanih poškodb in posledic le teh. Pritrditi je pritožbenemu sodišču, da v izvedenem dokaznem postopku ni nobenega dvoma, da je obdolženi ravnal na način, opisan v izreku sodbe. Da je oškodovanka v kazenskem postopku uveljavljala premoženjskopravni zahtevek in da imata z obdolžencem različne poglede na finančno plat razpada izvenzakonske skupnosti, na dokazno oceno ne vpliva.

10. Utemeljeno pa zagovornik uveljavlja, da ravnanje, ki ga je bil obdolženec spoznan za krivega, ne dosega zakonskih znakov kaznivega dejanja nasilništva po prvem odstavku 296. člena KZ-1. Obdolženec je bil spoznan za krivega, da je „na oškodovanko sprva vpil, nato skočil proti njej, jo najprej z roko potegnil k sebi, nato pa jo spravil na tla in jo začel brcati v predel reber, ko se je pobrala in želela po telefonu poklicati policijo, porinil na hodnik in ponovno spravi na tla, ter jo brcnil v predel stegna, ko ji je ponovno uspelo vstati, pa jo je porinil v stenski obešalnik na oblačila, za tem pa ji je uspelo priti do telefona in je pred vhodnimi vrati poklicala policijo; pri tem pa je utrpela ........... oškodovanka je bila zaradi navedenega dogodka vznemirjena, nemočna, počutila se je ogroženo in je zato tudi poklicala policijo“.

11. Prvostopenjsko sodišče je ocenilo, da je obdolženi nedvomno posegel v telesno celovitost oškodovanke, vendar njegov napad ni bil takšne intenzitete, da bi dosegel standard grobega posega v psihično in telesno celovitost oškodovanke, saj kolikor bi obdolženi nad oškodovanko izvajal resno nasilje, bi glede na to, da je vidno močnejši in težji od oškodovanke, njegovo nasilje na oškodovanki pustilo hujše posledice. Ob upoštevanju sodne prakse Vrhovnega sodišča

je zaključilo, da oškodovanka z ravnanjem obdolženega ni bila spravljena v podrejen položaj. Kaznivo dejanje je pravno opredelilo kot kaznivo dejanje grožnje po drugem odstavku 135. člena KZ-1. Pritožbeno sodišče se je ob spremembi pravne kvalifikacije, prav tako sklicevalo na sodno prakso Vrhovnega sodišča

. Poudarilo je, da se je obdolženi, ki je od oškodovanke vidno močnejši in težji, nad oškodovanko grobo znesel do te mere, da je postala objekt izvajanja nasilja, ki ga je izvajal v zaprtem prostoru, tako, da se oškodovanka ni mogla umakniti. Ocenilo je, da kljub temu, da gre za enkratno uporabo fizične sile, je ta dosegla tako intenziteto, da je oškodovanka postala objekt izvajanja nasilja in bila spravljena v ponižujoč, inferioren položaj, s čimer je pri oškodovanki obdolženi vzbudil strah in nemoč. Pritrdilo je državnemu tožilcu, da je bila oškodovanka v času trajanja obravnavnega dejanja spravljena v podrejen položaj. Ocenilo je, da ravnanje obdolženega izpolnjuje vse zakonske znake kaznivega dejanja nasilništva po prvem odstavku 296. člena KZ-1 in ga je spoznalo za krivega za to kaznivo dejanje.

kaznivo dejanje nasilništva opredeljuje kot kolektivno kaznivo dejanje. Poudarja, da to pri izvršitveni obliki grdega ravnanja nedvomno izhaja iz prepovedane posledice, ki je opredeljena z nedovršno obliko glagola spravljati v podrejen položaj. Vrhovno sodišče je v odločbah I Ips 9999/2014 in I Ips 44678/2014 razsodilo, da lahko tudi enkraten primer uporabe fizične sile, kadar je ta toliko intenzivna, da glede na način storitve odstopa od siceršnjega tovrstnega ravnanja, predstavlja kaznivo dejanje nasilništva. Iz obeh odločb izhaja, da je mogoče zgolj izjemoma enkratno nasilno ravnanje opredeliti kot kaznivo dejanje nasilništva. V obeh primerih je obdolženi z oškodovanko v okviru sicer enotnega dogodka grdo ravnal na več načinov.

V obeh primerih je mogoče šteti, da je obdolženi z vsakim posameznim izvršitvenim ravnanjem oškodovanko spravil v podrejen položaj, s čimer je izpolnjena bit kolektivnega kaznivega dejanja.

13. Ravnanje obdolženega T., kot je opisano v izreku izpodbijane sodbe, pa po oceni Vrhovnega sodišča ni mogoče šteti kot ravnanje, ki bi po svoji intenzivnosti in načinu storitve odstopala od siceršnjega tovrstnega ravnanja in bi bila primerljiva z zgoraj citiranima zadevama. Pritrditi je pritožbenemu sodišču, da je bila oškodovanka takrat, ko je obdolženi brcal v predel reber, brcnil v predel stegna in porinil v stenske obešalnike, upoštevaje, da je obdolženi bistveno fizično močnejši od oškodovanke, v podrejenem položaju. Ni pa mogoče zaključiti, da je bila intenzivnost in vrsta uporabljene sile takšna, da je bilo bilo mogoče šteti, da je šlo za več izvršitvenih oblik izvajanja nasilja, s katerimi bi obdolženi oškodovanko spravljal v podrejen položaj. Tako v ravnanju obdolženega niso podani vsi zakonski znaki kaznivega dejanja nasilništva po prvem odstavku 296. člena KZ-1.

14. Upoštevaje vse zgoraj navedeno je Vrhovno sodišče ugodilo pritožbi obdolženčevega zagovornika in kaznivo dejanje pravno opredelilo kot kaznivo dejanje grožnje po drugem odstavku 135. člena KZ-1. Obdolženi je zato, da bi oškodovanko ustrahoval, z navedeno grdo ravnal tako, da je zoper oškodovanko uporabil fizično silo ter ji s tem prizadejal sled poškodb.

15. V posledici spremembe pravne opredelitve v milejše kaznivo dejanje, je Vrhovno sodišče obdolženemu na novo izreklo kazensko sankcijo. Iz enakih razlogov, kot jih je upoštevalo pritožbeno sodišče (obdolženi je zaposlen, živi v izvenzakonski skupnosti, še ni bil pravnomočno končan in je urejena osebnost) je ocenilo, da bo izrek kazenske sankcije opominjevalne narave zadoščal, da obdolženi v bodoče ne bo več ponavljal kaznivih dejanj. Pri določitvi kazni pet mesecev zapora in dve letne preizkusne dobe je upoštevalo olajševalne in obteževalne okoliščine, kot sta jih pravilno ugotovili nižji sodišči, da obtoženi še ni kaznovan, je zaposlen, šlo je za enkratni dogodek, v preteklosti je že uporabil silo zoper svojo mamo. Tudi Vrhovno sodišče ocenjuje, da je preizkusna doba dveh let primerna, da se bo pokazalo, ali je ocena sodišča, da je na strani obdolženega podana tako imenovana pozitivna prognoza, pravilna.

16. Vrhovno sodišče je delno ugodilo pritožbi obdolženčevega zagovornika in izpodbijano sodbo v odločbi o pravni opredelitvi in kazenski sankciji spremenilo tako, kot izhaja iz izreka. Ker je ugotovilo, da ostali razlogi, s katerimi zagovornik sodbo izpodbija niso podani, ter ob preizkusu izpodbijane sodbe po uradni dolžnosti v okviru prvega odstavka 383. člena ZKP ni ugotovilo kršitev, je v preostalem pritožbo obdolženčevega zagovornika zavrnilo kot neutemeljeno in v nespremenjenih delih, to je glede napotitve oškodovanke na pravdo in naložitve plačila stroškov postopka obdolženemu, potrdilo sodbo sodišča druge stopnje VII Kp 15672/2018, izdano v zvezi s sodbo sodišča prve stopnje III K 15672/2018.

17. S to odločbo je bila deloma odločeno v obdolženčevo korist, zato taksna obveznost zanj ni nastala (98.a člen v zvezi z drugim odstavkom 98. člena ZKP).

I Ips 89056/2010, I Ips 9999/2014 in I Ips 44678/2014

Veliki znanstveni komentar posebnega dela kazenskega zakonika, Katja Filipčič, Kaznivo dejanje nasilništva strani 403-416

V zadevi I Ips 9999/2014 je obdolženi oškodovanko močno boksnil v predel trebuha, jo z obema rokama prijel okoli vratu in jo močno stiskal, da ni uspela priti do sape, temu pa se zaradi njegove fizične premoči ni uspela upreti, grozil pa ji je tudi, da jo bo ubil in zadavil ter jo žalil da je „kurva ušiva“, oškodovanka se je iz strahu pred njim zaklenila v kopalnico; v zadevi I Ips 44678/2014 je obdolženi oškodovanko v gostinskem lokalu, kjer so bili tudi drugi gostje, najprej z roko prijel za mednožje, nato z eno roko prijel za vrat, z drugo pa čez ramo tako, da jo je potegnil prek mize, pri tem je z mize padla pijača in se razbila, oškodovanka pa je padla na črepinje, ko je poskušala vstati pa jo je porinil še dvakrat nazaj na tla, posredovali so gostje lokala, oškodovanka je utrpela več vreznin in bila lahko telesno poškodovana.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 135, 135/2, 296, 296/1.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.