VSRS Sklep X Ips 318/2017
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-02-13

UPRS (zunanji oddelek v Novi Gorici) II. točka izreka sodbe in sklepa III U 136/2016

Peter Golob (preds.), dr. Erik Kerševan (poroč.), Marko Prijatelj

dovoljenost revizije - zahteva za vračilo uvoznih dajatev - pomembno pravno vprašanje - že rešeno pravno vprašanje - transferne cene - transakcijska vrednost blaga - zelo hude posledice niso izkazane

O vprašanje dopustnosti naknadne spremembe transakcijske vrednosti blaga in s tem upravičenosti zahtevka za vračilo carinskih dajatev, ki je bistveno za odločitev v zadevi, se je Vrhovno sodišče že opredelilo. Vrhovno sodišče lahko sicer določena pravna vprašanja, glede katerih se je že vsebinsko opredelilo, ponovno obravnava, če presodi, da je to ob morebitnih novih uveljavljanih argumentih potrebno, vendar pa taki argumenti v predmetni reviziji niso podani, zato Vrhovno sodišče revizije ni dovolilo.

Revidentka pa ne more uspeti s svojimi navedbami, da ima odločitev zanjo zelo hude posledice, ker naj bi ji bil v več istovrstnih zadevah naložen visok dolg v skupni višini vsaj 2.917.713,05 EUR, saj iz izpodbijanega upravnega akta v tem upravnem sporu izhaja zgolj obveznost v višini 1.433,88 EUR, to pa ne pomeni hudih posledic v smislu 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

1. Z izpodbijano sodbo (II. točka izreka sodbe in sklepa) je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo tožničino tožbo zoper odločbo Finančne uprave Republike Slovenije, št. DT 4242-130/2012-6 z dne 12. 9. 2014, s III. točko izreka pa je odločilo, da vsaka stranka trpi svoje stroške postopka. Z navedeno odločbo je upravni organ zavrnil tožničino zahtevo za povračilo uvoznih dajatev v višini 1.433,88 EUR za skupaj 485 vozil znamke Opel Antara, ki so bila sproščena v prost promet po tam navedenih carinskih deklaracijah, vloženih v obdobju med 31. 5. 2010 in 12. 11. 2010. Ministrstvo za finance je tožničino pritožbo zavrnilo z odločbo št. DT 498-1-56/2014-2 z dne 29. 3. 2016. V obrazložitvi izpodbijane sodbe sodišče prve stopnje med drugim pritrjuje stališču upravnega organa, da tožnica ni izkazala okoliščin, ki bi v smislu 29. člena Carinskega zakonika skupnosti (v nadaljevanju CZS)

utemeljevale njen zahtevek za povračilo že plačanih carinskih dajatev. Pojasnjuje, da so bile carinske deklaracije, na podlagi katerih so bile izračunane carinske dajatve, vložene kot redne, ocena bodočih poslovnih rezultatov pa glede na določbe CZS in Izvedbene uredbe

ni eden izmed razlogov za naknadno uskladitev vrednosti blaga in s tem za vračilo carinskih dajatev.

2. Prvotožeča stranka (v nadaljevanju revidentka) je zoper sodbo sodišča prve stopnje vložila revizijo. Glede dovoljenosti revizije se sklicuje na 2. in 3. točko drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Uveljavlja bistveno kršitev določb postopka upravnega spora in zmotno uporabo materialnega prava. Predlaga, naj Vrhovno sodišče reviziji ugodi in izpodbijano sodbo (II. in III. točka izreka) razveljavi ter zadevo vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje, podrejeno, naj spremeni sodbo sodišča prve stopnje tako, da ugodi njenemu tožbenemu zahtevku, toženi stranki pa naloži povrnitev stroškov postopka.

je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti. Vrhovno sodišče glede na značilnost tega pravnega sredstva ter svoj položaj in temeljno funkcijo v sodnem sistemu svojih odločitev o tem, da revizija ni dovoljena, podrobneje ne obrazlaga (razlogi za to so pojasnjeni že v sodbi X Ips 420/2014 z dne 2. 12. 2015).

5. Po 2. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

6. Revidentka navaja, da se pomembno pravno vprašanje v prvi vrsti nanaša na pravilno uporabo materialnega prava ter prava Evropske Unije, in sicer zlasti na pravilno interpretacijo 29. člena CZS, oziroma na nerazumevanje vpliva transfernih cen na transakcijske, ki so relevantne za carinske namene. Navedeno pravno vprašanje pa ni bistveno za odločitev v zadevi, do za predmetno presojo bistvenega vprašanja dopustnosti naknadne spremembe transakcijske vrednosti blaga in s tem do upravičenosti zahtevka za vračilo carinskih dajatev, pa se je Vrhovno sodišče že opredelilo v zadevi X Ips 277/2017 z dne 13. 12. 2017, z bistveno enakim dejanskim in pravnim stanjem, kjer je spor potekal med istima strankama.

7. Vrhovno sodišče lahko sicer določena pravna vprašanja, glede katerih se je že vsebinsko opredelilo, ponovno obravnava, če presodi, da je to ob morebitnih novih uveljavljanih argumentih potrebno.

Vendar pa taki argumenti v predmetni reviziji niso podani.

8. Revidentka tudi ni izkazala, da je v tej zadevi izpolnjen pogoj za dovoljenost revizije zaradi zelo hudih posledic izpodbijanega akta (3. točka drugega odstavka 83. člena ZUS-1). Zelo hude posledice, ki so nedoločen pravni pojem, je treba izkazati v vsakem primeru posebej. Upoštevaje pravilo o trditvenem in dokaznem bremenu ter ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. sklepi X Ips 212/2008 z dne 4. 11. 2010, X Ips 85/2009 z dne 19. 8. 2010 in X Ips 148/2010 z dne 19. 8. 2010) mora revidentka obrazložiti, kakšne konkretne posledice ima zanjo izpodbijana odločitev, navesti razloge, zakaj so te posledice zanjo zelo hude, in to tudi izkazati. Revidentka pa ne more uspeti s svojimi navedbami, da ima odločitev zanjo zelo hude posledice, ker naj bi ji bil v več istovrstnih zadevah naložen visok dolg v skupni višini vsaj 2.917.713,05 EUR, saj iz izpodbijanega upravnega akta v tem upravnem sporu izhaja zgolj obveznost v višini 1.433,88 EUR, to pa ne pomeni hudih posledic v smislu 3. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1.

9. Ker uveljavljana pogoja za dovoljenost revizije po 2. in 3. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 nista izkazana, je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo (89. člen ZUS-1).

10. Revidentka z revizijo ni uspela, zato sama trpi svoje stroške revizijskega postopka (prvi odstavek 165. člena in prvi odstavek 154. člena Zakona o pravdnem postopku v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).

Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996.

Uredba Komisije (EGS) št. 2425/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 444/2002 z dne 11. marca 2002.

Z novelo ZPP-E (Uradni list RS, št. 10/2017) so bili črtani 83. člen in 86. do 91. člen ZUS-1 (drugi odstavek 122. člena ZPP-E). Ker je bila v obravnavanem primeru izpodbijana sodba sodišča prve stopnje izdana pred začetkom uporabe ZPP-E, to je pred 14. 9. 2017, se revizijski postopek konča po do tedaj veljavnem ZPP (tretji odstavek 125. člena ZPP-E) in posledično po dotedanjih določbah ZUS-1.

Kdaj je vprašanje pomembno sicer ureja tudi 367.a člen Zakona o pravdnem postopku, ki se je po 22. členu ZUS-1 tedaj primerno uporabljal tudi v upravnem sporu.

Zakon o upravnem sporu (2006) - ZUS-1  - člen 83, 83/2-2, 83/2-3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.