VSRS Sodba I Ips 38206/2015
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-09-17

Branko Masleša (preds.), Barbara Zobec (poroč.), mag. Kristina Ožbolt, Mitja Kozamernik, Nataša Smrekar

KAZENSKO MATERIALNO PRAVO - KAZENSKO PROCESNO PRAVO

kaznivo dejanje neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami, nedovoljenimi snovmi v športu in predhodnimi sestavinami za izdelavo prepovedanih drog - zakonski znaki goljufije - neupravičena proizvodnja prepovedanih drog - lastna uporaba - namen prodaje - hišna preiskava - odredba za hišno preiskavo - obrazloženost odredbe

Iz ustaljene sodne prakse Vrhovnega sodišča je v zvezi z izvršitveno obliko proizvodnje prepovedane droge razvidno, da zgolj neupravičeno gojenje konoplje samo za sebe še ne zadostuje za zaključek, da je storilec konopljo tudi proizvajal. Proizvodnja namreč vključuje izdelovanje in gojenje prepovedane droge v večjem obsegu za nadaljnjo prodajo, saj pomeni (že po jezikovnem pomenu besede) produciranje večje količine določene snovi. V primeru, ko se obsojencu očita gojenje relativno majhnega števila rastlin konoplje, je za kaznivost takšnega ravnanja treba ugotoviti tudi obstoj drugih okoliščin, ki kažejo na to, da predelava konoplje ni bila namenjena samo obdolženčevi lastni uporabi. Predelava prepovedane droge mora biti takšna, da se pri njej ustvarjajo presežki, namenjeni širšemu krogu oseb, in ne zgolj obsojenčevi lastni uporabi.

Sodnik mora razloge oziroma okoliščine, na podlagi katerih dovoli hišno preiskavo, konkretizirati in določno izraziti že v sami odredbi za hišno preiskavo, torej še pred posegom v pravico posameznika do nedotakljivosti stanovanja, in to v taki meri, da razumnega človeka prepričajo, da so pogoji za hišno preiskavo izpolnjeni. Zahteve po predhodno obrazloženi sodni odredbi ni mogoče zaobiti z naknadno kontrolo, saj ta ne zagotavlja ustreznih in zadostnih jamstev pred morebitnimi zlorabami, temveč odpira vrata arbitrarnim posegom.

I. Zahteva za varstvo zakonitosti se zavrne.

II. Obsojenca se oprosti plačila sodne takse.

1. Obsojeni A. A. je bil s sodbo Okrožnega sodišča na Ptuju I K 38206/2015 z dne 28. 3. 2019 spoznan za krivega storitve dveh kaznivih dejanj neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami, nedovoljenimi snovmi v športu in predhodnimi sestavinami za izdelavo prepovedanih drog po prvem odstavku 186. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-2). Izrečena mu je bila enotna kazen eno leto zapora, ki se izvršuje tako, da obsojenec med njenim prestajanjem še naprej dela in prebiva doma, razen v prostih dneh, praviloma ob koncu tedna, ko mora biti v zavodu za prestajanje kazni. Sodišče prve stopnje je obsojencu odvzelo prepovedano drogo ter predmete, ki so bili uporabljeni za storitev kaznivega dejanja. Višje sodišče v Mariboru je s sodbo II Kp 38206/2015 z dne 12. 7. 2019 pritožbo obsojenčeve zagovornice zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Obe sodišči sta odločili, da se obsojenec oprosti stroškov kazenskega postopka.

2. Zoper navedeno pravnomočno sodbo vlaga zahtevo za varstvo zakonitosti obsojenčeva zagovornica, kot navaja v uvodu zahteve, zaradi kršitve pravice do poštenega sojenja iz 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), bistvene kršitve določb kazenskega postopka po 8. in 11. točki prvega odstavka 371. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) ter zaradi kršitve kazenskega zakona. V obrazložitvi zahteve trdi, da obsojencu očitano dejanje, ni kaznivo dejanje, da izpodbijana sodba temelji na nedovoljenih dokazih, ker sta bili odredbi, na podlagi katerih sta bili pri obsojencu opravljeni hišni preiskavi neobrazloženi, ter da je obsojenec prepovedano drogo konopljo uporabljal za lastne potrebe in potrebe svojih družinskih članov. Vrhovnemu sodišču predlaga, da zahtevi za varstvo zakonitosti ugodi in izpodbijano pravnomočno sodbo spremeni tako, da obsojenca oprosti obtožbe.

3. Vrhovni državni tožilec dr. Zvonko Fišer je v odgovoru na zahtevo, podanem v skladu z določbo drugega odstavka 423. člena ZKP, predlagal njeno zavrnitev. Navedel je, da sta sodišči prve in druge stopnje ustrezno odgovorili na očitke, ki jih uveljavlja zahteva za varstvo zakonitosti.

4. Z odgovorom Vrhovnega državnega tožilstva sta bila obsojenec in njegova zagovornica seznanjena, vendar se o njem nista izjavila.

5. Obsojenčeva zagovornica v zahtevi za varstvo zakonitosti trdi, da je bilo v obravnavanem primeru zmotno uporabljeno materialno pravo, ker obsojencu očitano ravnanje, ni kaznivo dejanje. Kršitev utemeljuje s sklicevanjem na novejšo sodno prakso Vrhovnega sodišča v zvezi s proizvodnjo in hrambo prepovedane droge konoplje ter navedbami, da obsojenec dejanja ni storil „zoper človekovo zdravje,“ ker je s konopljo zdravil sebe in svoje najbližje. Uveljavljeno kršitev sklene z navedbo, da obsojenčevega ravnanja ni mogoče opredeliti kot proizvodne droge, temveč kot „samooskrbo z naravnim zdravilom.“

6. Bistvo kazenskopravnega očitka obsojencu v obravnavani zadevi je, da je proizvajal in z namenom dajanja v promet hranil prepovedano drogo konopljo s tem, da je:

- dne 10. 10. 2015 v gospodarskem poslopju sušil osem rastlin konoplje velikosti od 120 cm do 200 cm, v stanovanjski hiši pa v dveh PVC vrečkah in steklenem kozarcu z namenom nadaljnjega dajanja v promet hranil 185,52 g vršičkov in listov konoplje, vse v skupni teži 2.233,52 g;

- v letu 2016 do 31. 8. 2016 v vinogradu gojil sedemnajst rastlin konoplje višine 0,9 do 2,0 m, v stanovanjski hiši pa z namenom nadaljnjega dajanja v promet hranil še 31,3 g posušenih delcev konoplje, vse v skupni teži 2.363,6 g.

7. V obravnavanem primeru se torej obsojencu v okviru storitve dveh kaznivih dejanj neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami, nedovoljenimi snovmi v športu in predhodnimi sestavnimi za izdelavo prepovedanih drog po prvem odstavku 186. člena KZ-1, očitata dva izvršitvena načina storitve tega kaznivega dejanja. Očita se mu, da je prepovedano drogo proizvajal (v okviru storitve prvega kaznivega dejanja sušil osem rastlin konoplje, v okviru storitve drugega kaznivega dejanja pa v vinogradu gojil sedemnajst rastlin konoplje) in hranil z namenom nadaljnjega dajanja v promet (v okviru prvega kaznivega dejanja 185,52 g vršičkov in listov konoplje, v okviru drugega kaznivega dejanja pa 31,3 g posušenih delcev konoplje).

8. Kaznivo dejanje po prvem odstavku 186. člena KZ-1 stori, kdor neupravičeno proizvaja, predeluje, prodaja ali ponuja na prodaj ali zaradi prodaje ali dajanja v promet kupuje, hrani ali prenaša ali posreduje pri prodaji ali nakupu ali kako drugače neupravičeno daje v promet rastline in substance, ki so razvrščene kot prepovedane droge, ali nedovoljene snovi v športu, ali predhodne sestavine, ki se uporabljajo za izdelavo prepovedanih drog. Kaznivo dejanje je uvrščeno med kazniva dejanja zoper človekovo zdravje, kar pomeni, da je smisel in namen teh kaznivih dejanj varovanje potencialnih oškodovancev – uporabnikov prepovedanih substanc.

9. Iz ustaljene sodne prakse Vrhovnega sodišča

je v zvezi z izvršitveno obliko proizvodnje prepovedane droge razvidno, da zgolj neupravičeno gojenje konoplje samo za sebe še ne zadostuje za zaključek, da je storilec konopljo tudi proizvajal. Proizvodnja namreč vključuje izdelovanje in gojenje prepovedane droge v večjem obsegu za nadaljnjo prodajo, saj pomeni (že po jezikovnem pomenu besede) produciranje večje količine določene snovi. V primeru, ko se obsojencu očita gojenje relativno majhnega števila rastlin konoplje, je za kaznivost takšnega ravnanja treba ugotoviti tudi obstoj drugih okoliščin, ki kažejo na to, da predelava konoplje ni bila namenjena samo obdolženčevi lastni uporabi. Predelava prepovedane droge mora biti takšna, da se pri njej ustvarjajo presežki, namenjeni širšemu krogu oseb, in ne zgolj obsojenčevi lastni uporabi.

10. V obravnavanem primeru zatrjevana kršitev kazenskega zakona ni podana. Iz opisa obeh obsojencu očitanih kaznivih dejanj je razvidno, da je izpolnil dva izvršitvena načina kaznivega dejanja po prvem odstavku 186. člena KZ-1 in sicer proizvodnjo konoplje in njeno hrambo. Pri obeh kaznivih dejanjih je iz kazenskopravnega očitka obsojencu razvidna relativno velika količina konoplje, ki vsekakor presega potrebe lastne uporabe. Sodišči prve in druge stopnje sta v razlogih izpodbijane sodbe

obširno utemeljili, katere so tiste okoliščine, ki kažejo na proizvodnjo, torej gojenje konoplje v večji količini in njeno hrambo z namenom nadaljnje prodaje. Gre za okoliščine, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da je v obravnavanem primeru šlo za ukvarjanje s predelavo prepovedane droge, pri kateri se ustvarjajo presežki, namenjeni širšemu krogu oseb, da torej prepovedana droga ni bila namenjena zgolj obsojenčevi lastni uporabi in uporabi njegovih najbližjih. Poleg tega je sodišče ugotovilo, da so bili obsojencu pri hišnih preiskavah zaseženi pripomočki za proizvodnjo prepovedane droge – kovinski mlinček, elektronska tehtnica ter različne posode za hranjenje konoplje. Sodišče je tudi na podlagi izpovedbe sodne izvedenke dr. B. B., specialistke toksikologije, utemeljeno zaključilo, da količina obsojencu zasežene prepovedane droge zagotovo ni bila namenjena njegovi lastni uporabi, saj je mogoče iz nje pridelati kar 733 odmerkov hašiševega olja, ki bi zadoščali za 20-letno lastno uporabo.

11. Neutemeljena je tudi trditev zahteve, da je v obravnavanem primeru podana bistvena kršitev določb kazenskega postopka iz 8. točke prvega odstavka 371. člena ZKP, ker so bili dokazi, na katerih temelji izpodbijana sodba pridobljeni s kršitvijo obsojenčeve pravice do nedotakljivosti stanovanja in njegove zasebnosti. Vložnica kršitev utemeljuje z navedbami, da sta bili odredbi sodišča, na podlagi katerih sta bili pri obsojencu opravljeni hišni preiskavi, neobrazloženi in v nasprotju s standardom obrazloženosti odredb za hišno preiskavo, ki ga je v odločbi Up-106/13 z dne 9. 6. 2016 izoblikovalo Ustavno sodišče Republike Slovenije.

12. Iz navedene odločbe Ustavnega sodišča RS je med drugim razvidno stališče, da mora sodnik razloge oziroma okoliščine, na podlagi katerih dovoli hišno preiskavo, konkretizirati in določno izraziti že v sami odredbi za hišno preiskavo, torej še pred posegom v pravico posameznika do nedotakljivosti stanovanja, in to v taki meri, da razumnega človeka prepričajo, da so pogoji za hišno preiskavo izpolnjeni. Zahteve po predhodno obrazloženi sodni odredbi ni mogoče zaobiti z naknadno kontrolo, saj ta ne zagotavlja ustreznih in zadostnih jamstev pred morebitnimi zlorabami, temveč odpira vrata arbitrarnih posegom.

13. V obravnavanem primeru sta bili zoper obsojenca s strani preiskovalne sodnice Okrožnega sodišča na Ptuju izdani dve odredbi za hišno preiskavo, in sicer odredba I Kpd 38206/2015 z dne 18. 10. 2015 (list.št. 21 do 22 spisa) in odredba I Kpd 34749/2016 z dne 30. 8. 2016 (list.št. 24 do 25 spisa). Po presoji Vrhovnega sodišča izpodbijani odredbi v celoti izpolnjujeta kriterije, ki jih je v navedeni odločbi izoblikovalo Ustavno sodišče. V odredbi I Kpd 38206/2015 z dne 8. 10. 2015 je vsebina dokazov, ki po presoji preiskovalne sodnice kažejo na obstoj utemeljenih razlogov za sum, da obsojenec izvršuje kaznivo dejanje neupravičene proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami, nedovoljenimi snovmi v športu in predhodnimi sestavinami za izdelavo prepovedanih drog po prvem odstavku 186. člena KZ-1, podrobno povzeta, odredba pa ne temelji le na informacijah anonimnega informatorja, kot neutemeljeno trdi zahteva, temveč med drugim tudi na ugotovitvah policije in podatkih družbe Elektro Maribor, iz katerih je razvidno, da je bila pri obsojencu poraba električne energije večja od povprečne uporabe posameznega gospodinjstva v Republiki Sloveniji. Prav tako je ustrezno obrazložena tudi odredba I Kpd 34749/2016 z dne 30. 8. 2016. Iz njene obrazložitve je razvidno, da utemeljeni razlogi za sum, da je obsojenec storil očitano mu kaznivo dejanje temeljijo na izsledkih hišne preiskave, ki je bila opravljena po prvi odredbi za hišno preiskavo (obsojencu je bilo ob prvi hišni preiskavi zaseženih osem posušenih rastlin konoplje, posušeni delci zelenih rastlin in ustrezni pripomočki), predvsem pa na podlagi neposredne zaznave policistov, ki so v neograjenem vinogradu opazili najmanj dvanajst rastlin, višine okoli 1,3 do 1,5 m, ki so bile po obliki in značilnostih podobne konoplji.

14. Obsojenčeva zagovornica v zahtevi izraža nestrinjanje z dokazno podlago izdanih odredb za hišno preiskavo in dokaznimi zaključki sodišča prve in druge stopnje ter obširno navaja, da se policisti pred izdajo „spornih odredb“ niso prepričali o zanesljivosti vira informacij, da sta bili odredbi za hišno preiskavo izdani na podlagi nepotrjenih informacij, da je šlo le za „govorice ali sumničenja zaskrbljenih sosedov“, da se je izkazalo, da D. H. obsojenca sploh ne pozna, da je sodišče obsojenčev zagovor o samozdravljenju s konopljo arogantno zavrnilo kot neresničen, da je sodišče svojo odločitev v celoti oprlo na zmedene in nedosledne izpovedbe policistov, da policisti pri obsojencu niso našli pripomočkov za pakiranje konoplje, kar kaže, da ni imel namena prodajati prepovedane droge, in da je bil edini obsojenčev namen, da pridela konopljo za lastne potrebe in potrebe svojih družinskih članov. Po vsebini te trditve v zahtevi pomenijo izpodbijanje s pravnomočno odločbo pridobljenega dejanskega stanja; iz tega razloga pa zahteve za varstvo zakonitosti v skladu z določbo drugega odstavka 420. člena ZKP ni mogoče vložiti.

15. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da v zahtevi za varstvo zakonitosti uveljavljane kršitve niso podane, zahteva pa je bila vložena tudi iz nedovoljenega razloga zmotno in nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja, zato jo je v skladu z določbo 425. člena ZKP zavrnilo.

16. Vrhovno sodišče je, upoštevaje življenjske razmere obsojenca, ki je po podatkih sodbe sodišča prve stopnje brez zaposlitve in premoženja ter oče dveh nepreskrbljenih otrok, obsojenca na podlagi določb 98.a člena v zvezi s četrtim odstavkom 95. člena ZKP oprostilo plačila sodne takse.

Primerjaj npr. sodbe v zadevah I Ips 39554/2016 z dne 10. 10. 2019, I Ips 32547/2015 z dne 3. 10. 2019, I Ips 41353/2013 z dne 20. 12. 2018 in I Ips 17128/2010 z dne 31. 1. 2013.

9. do 16. točka razlogov sodbe sodišča prve stopnje, 11., 12. in 16. točka razlogov sodbe pritožbenega sodišča.

Kazenski zakonik (2008) - KZ-1  - člen 186.

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 371, 371/1-8, 371/1-11, 420, 420/2.

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.