VSRS Sklep II DoR 498/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-03-07

Jan Zobec (preds.), Tomaž Pavčnik (poroč.), mag. Nina Betetto

OBLIGACIJSKO PRAVO - POGODBENO PRAVO - USTAVNO PRAVO - ZDRAVSTVENA DEJAVNOST - ZDRAVSTVENO ZAVAROVANJE

dopuščena revizija - zdravniška služba - specializacija zdravnikov - odobritev zdravniške specializacije - povrnitev stroškov specializacije - odklonitev zaposlitve v regiji, za katero je bila zdravniku odobrena specializacija - zaposlitev v sistemu javnega zdravstva - obvezno zdravstveno zavarovanje - pravica do proste izbire zaposlitve - pravica do zdravstvenega varstva - ustavna presoja - test sorazmernosti - test legitimnosti - prepoved retroaktivnosti

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je razlaga ZZdrS, ki sta jo zavzeli nižji sodišči, skladna z Ustavo in samim namenom zakona, čeprav je toženec ostal zaposlen v sistemu javnega zdravstva in z njegovim prehodom javna sredstva in pacienti niso bili oškodovani.

Revizija se dopusti glede vprašanja, ali je razlaga ZZdrS, ki sta jo zavzeli nižji sodišči, skladna z Ustavo in samim namenom zakona, čeprav je toženec ostal zaposlen v sistemu javnega zdravstva in z njegovim prehodom javna sredstva in pacienti niso bili oškodovani.

1. Tožencu je Zdravniška zbornica Slovenije (v nadaljevanju Zbornica) dne 20. 4. 2007 izdala Odločbo o odobritvi specializacije iz radiologije za regijo Koper za 5-letno obdobje. Imenovani je specializacijo opravljal od 1. 7. 2007 do 30. 7. 2012. Po zaključku specializacije je sprejel ponudbo Splošne bolnišnice Izola za zaposlitev in z delom začel dne 1. 8. 2012. Nato pa je dne 6. 5. 2014 podal odpoved delovnega razmerja in z dnem 6. 7. 2014 prenehal z delom v Splošni bolnišnici Izola. Naslednjega dne se je zaposlil v UKC Ljubljana in tam ostal do 19. 2. 2017, nato pa se je zaposlil kot radiolog v bolnici v Angliji. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije (v nadaljevanju ZZZS) s tožbo zahteva, da mu mora toženec povrniti stroške specializacije v skupnem znesku 12.242,27 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

2. Zahtevek je utemeljil 1.) z določbo petega odstavka 25. člena Zakona o zdravniški službi (v nadaljevanju ZZdrS), ki je veljala celotno obdobje toženčeve specializacije, po kateri mora specializant, ki po končani specializaciji odkloni sklenitev delovnega razmerja v mreži zdravstvene službe za enkratno časovno obdobje trajanja specializacije v regiji, za katero mu je bila specializacija odobrena, ZZZS povrniti vse stroške, nastale v zvezi s specializacijo, in 2.) z izjavo z dne 28. 2. 2007 ter 3.) s pogodbama o zaposlitvi z dne 28. 5. 2009 in 1. 1. 2010, s katerimi se je zavezal, da bo za prvo zaposlitev kot specialist po zaključku specializacije sprejel ponudbo s strani izvajalca javne zdravstvene službe v koprski regiji za enkratno časovno obdobje trajanja specializacije, in v katerih je bil izrecno seznanjen z vsebino petega odstavka 25. člena ZZdrS.

3. Sodišče prve stopnje je tožencu naložilo, da mora tožniku plačati 10.945,47 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13. 2. 2015 dalje, višji tožbeni zahtevek pa je zavrnilo. Zavrnilo je uporabo spremenjenih določb ZZdrS po noveli F, ki velja od 22. 7. 2017 dalje, in ki pristojnosti Zbornice prenaša na Ministrstvo za zdravje, ukinja regijski sistem razpisovanja specializacij ter prenaša financiranje iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja na proračunsko financiranje. Menilo je, da bi uporaba ZZdrS-F, vključno s prehodno določbo tretjega odstavka 26. člena, pomenila nedovoljeno retroaktivno uporabo zakona, ker je toženec specializacijo opravil še pred sprejemom novele F ter je tudi obveznost povrnitve stroškov specializacije zaradi prenehanja delovnega razmerja zapadla že pred tem. Sporna prehodna določba pa toženčevega položaja tudi ne spreminja. V nadaljevanju je menilo, da je neutemeljen ugovor toženca, da je določba petega odstavka 25. člena ZZdrS zaradi nesorazmernega posega v pravico do proste izbire dela (49. člen Ustave RS) neustavna. Zavrnilo je tudi druge toženčeve ugovore, in sicer da potreb po specialistu radiologu v koprski regiji ni bilo; da je bil pri delu deležen nevzdržnih razmer in trpinčenja; da vtoževana terjatev še ni zapadla; da je svoje obveznosti izpolnil; da izvajalec specializacije svojih obveznosti ni izpolnil oziroma da je vračilo neutemeljeno zaradi nekvalitetne izvedbe specializacije; ter da tožnik ni aktivno legitimiran, ker svoje obveznosti plačila izvajalcem specializacije ni izpolnil.

4. Sodišče druge stopnje je pritožbo toženca zavrnilo ter sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu potrdilo. V celoti je pritrdilo razlogom sodišča prve stopnje ter glede očitane neustavnosti petega odstavka 25. člena ZZdrS še navedlo, da bi bila ureditev lahko tudi drugačna, kar izhaja že iz kasnejših zakonskih sprememb in ki bi bile za toženca ugodnejše, vendar pa relevantna pravna podlaga ni v nasprotju z Ustavo RS, saj ni prekomerno posegla v svobodno izbiro dela glede na pravico do zdravstvenega varstva, med drugim zato ne, ker je bila možna izbira regije specializacije, obstajala pa je tudi možnost samoplačniške specializacije. Obveznost iz sporne določbe pa je tudi sorazmerna, saj predvideva enako časovno obdobje obvezne zaposlitve, kot je trajala specializacija, ter sorazmerno (in ne ponderirano) vračilo sredstev.

5. Zoper sodbo sodišča druge stopnje toženec vlaga predlog za dopustitev revizije in postavlja naslednja vprašanja:

(1) ali lahko sodišče pričam postavlja vprašanja glede dejstev, glede katerih le-te niso bile predlagane, oziroma ali je bilo s postopanjem sodišča kršeno razpravno načelo iz 7. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP);

(2) ali ima stranka možnost v 8 dneh odgovoriti na vlogo nasprotne stranke le v primeru, če sodišče postopa po 286.a členu ZPP, oziroma ali lahko stranka to vedno stori, tudi če ji sodišče roka za odgovor ne določi; ali za zagotovitev načela kontradiktornosti zadošča, da sodišče druge stopnje (in ne pravdna stranka) oceni, da v vlogi ni bilo nič bistvenega ali bistveno novega;

(3) ali je bilo kršeno načelo kontradiktornosti s tem, ko sodišče ni dopustilo brez krivde naknadno predlaganega dokaza, saj je bil predlog posledica ravnanja sodišča, ko je pričam postavljalo vprašanja izven tožnikove trditvene podlage;

(4) ali ureditev petega (kasneje četrtega) odstavka 25. člena ZZdrS predstavlja neustaven poseg v posameznikovo ustavno pravico do svobode dela iz 49. člena Ustave; če je odgovor nikalen, ali to pomeni, da posameznika zavezuje k zaposlitvi pri določenem delodajalcu tudi tedaj, če so razmere nevzdržne ter so bili podani pogoji za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi;

(5) ali je razlaga ZZdrS, ki sta jo zavzeli nižji sodišči, skladna z Ustavo in samim namenom zakona, čeprav je toženec ostal zaposlen v sistemu javnega zdravstva in z njegovim prehodom javna sredstva in pacienti niso bili oškodovani;

(6) ali je mogoče tretji odstavek 26. člena ZZdrS-F razlagati na način, da le-ta velja za razmerja z vsemi zdravniki specialisti, ki so specializacijo začeli opravljati kadarkoli do dne 31. 12. 2019, ne glede na to, kdaj so jo začeli opravljati in kdaj so jo zaključili (lahko tudi pred dnem uveljavitve novele), zlasti glede na namen novele, ki regijski način odpravlja iz razloga njegove neučinkovitosti in neprimernosti;

(7) ali je bil tožnik dolžan dokazati, da je dejansko opravil plačila izvajalcem specializacije, oziroma ali sta nižji sodišči pravilno domnevali, da so bila plačila izvedena, ker je bil tožnik kot javni zavod k plačilu zavezan že na podlagi zakona; ali lahko toženec dokazuje, da od teh sredstev ni imel koristi in jih zato ni dolžan vrniti oziroma da bi jih moral plačnik zahtevati nazaj od prejemnika (ustrezne zdravstvene ustanove).

7. Vrhovno sodišče je ocenilo, da je glede v izreku navedenega pravnega vprašana izpolnjen pogoj za dopustitev revizije iz prvega odstavka 367.a člena ZPP, zato je revizijo na podlagi tretjega odstavka 367.c člena ZPP dopustilo.

Zakon o zdravniški službi (1999) - ZZdrS  - člen 25, 25/5, 25/4, 25/6

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 49, 155

Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravniški službi (2017) - ZZdrS-F  - člen 26, 26/3

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.