VSRS Sklep Cp 5/2020
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2020-02-06

mag. Rudi Štravs (preds.), mag. Nina Betetto (poroč.), dr. Mateja Končina Peternel

CIVILNO PROCESNO PRAVO - NEPRAVDNO PRAVO - STVARNO PRAVO - USTAVNO PRAVO

predlog za določitev nujne poti - pritožba zoper sklep sodišča druge stopnje o razveljavitvi sklepa sodišča prve stopnje - nepopolno ugotovljeno dejansko stanje - zmotna uporaba materialnega prava - izvedba glavne obravnave pred sodiščem druge stopnje - dopolnitev postopka - načelo ekonomičnosti - načelo smotrnosti - trditvena podlaga - presoja trditvene podlage - materialno procesno vodstvo

Pritožnik ima prav; razveljavitveni sklep sodišča druge stopnje je kljub obširnemu utemeljevanju razveljavitve vsebinsko prazen. Bere se kot zbirek vseh možnih alibijev, s pomočjo katerih se skuša pritožbeno sodišče izogniti pritožbeni obravnavi oziroma meritorni presoji nujne poti. Resda je ta lahko zanj zahtevna oziroma težavna, a to ne sme biti samostojen razlog za razveljavitev. Pri presoji (ne)utemeljenosti instančne razveljavitve, kot jo ureja 357.a člen ZPP, tako ni dovolj, da sodišče druge stopnje le naniza (oziroma si zagotovi) vsa mogoča dogmatična zavarovanja, temveč je bistveno, da so ta v razmerju do vsakokratnega postopka predvsem prepričljivo procesno in praktično osmišljena.

Instančno sodišče je prvostopenjski sklep razveljavilo, ker zaradi zmotne uporabe materialnega prava ni bilo ugotovljeno popolno dejansko stanje, tj. dejanska raba nepremičnin. To ni predmet presoje v tem pritožbenem postopku. Ob takem zavzetem stališču pa bi moralo sodišče druge stopnje (vsaj poskusiti) očitano pomanjkljivost najprej sámo odpraviti in s tem zapolniti zaznano praznino. ZPP nalaga sodišču druge stopnje, da razpiše pritožbeno obravnavo, če je treba zapolniti upoštevno dejansko stanje z neugotovljenimi, a zatrjevanimi dejstvi. Če ima pritožbeno sodišče na voljo ustrezne procesne možnosti, a jih (prehitro) ne izkoristi, razveljavitev in ponovitev celotnega sojenja gotovo ni smotrna.

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi ter se zadeva vrne sodišču druge stopnje v nov pritožbeni postopek.

II. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

1. Sodišče prve stopnje je s sklepoma zavrnilo predlog za ustanovitev nujne poti. Sodišče druge stopnje je pritožbi predlagatelja ugodilo tako, da je izpodbijana sklepa razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje.

2. Sodišče druge stopnje je glede razveljavitve zaključilo, da je ostalo zaradi napačne uporabe materialnega prava nepopolno ugotovljeno dejansko stanje. Pri ustanavljanju nujne poti na podlagi 88. člena Stvarnopravnega zakonika je treba opredeliti vrsto dejanske rabe zemljišč, kar je tudi obvezna sestavina predloga po 141. členu Zakona o nepravdnem postopku (v nadaljevanju ZNP). Predlagatelj je zahteval, da se mu omogoči dostop do objekta zaradi vzdrževalnih del, adaptacij, izpraznitve greznic in podobno, pri čemer je za redno rabo štel tudi vzdrževanje. Sklep sodišča prve stopnje ni vseboval ugotovitev o vrsti dejanske rabe nepremičnin, za potrebe katere je bila predlagana ustanovitev nujne poti. Glede na naravo stvari sodišče druge stopnje ne more samo dopolniti postopka oziroma odpraviti pomanjkljivosti, z odločanjem pa bi udeležence prikrajšalo za pravico do pritožbe. Pri tem niso podane okoliščine iz drugega odstavka 355. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Čeprav so pretekla tri leta, to ni nerazumno dolga doba, da bi pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja pretehtala na pravico do pritožbe. Navedene pomanjkljivosti bo moralo odpraviti sodišče prve stopnje, še prej pa ugotoviti, ali je predlagatelj podal ustrezne navedbe o dejanski rabi nepremičnin in ga po potrebi z ustreznim materialnim procesnim vodstvom vzpodbuditi, da te navedbe ustrezno dopolni. Če bo ocenilo, da je treba dokazni postopek dopolniti, bo nato moralo ponovno odločiti tudi o vseh upoštevnih dejstvih.

3. Zoper tako odločbo se pritožuje tretji nasprotni udeleženec iz razlogov zmotne uporabe prava ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razveljavi in sodišču druge stopnje naloži, da sámo odpravi pomanjkljivosti. Priglaša tudi stroške pritožbenega postopka.

4. Navaja, da je predlagatelj zahteval določitev nujne poti na nepremičninah nasprotnih udeležencev. Po zakonu se nujna pot ustanovi za potrebe vsake nepremičnine posebej, ne pa za več nepremičnin skupaj. Ob upoštevanju posamičnih značilnosti bi moral tako predlagatelj postaviti ustrezno trditveno podlago glede ustanovitvi nujne poti za vsako nepremičnino posebej. Ker tega ni storil, je bil že to zadosten razlog za zavrnitev njegovega predloga, še zlasti, ker zakon določa, da se lahko ustanovi nujna pot samo za tisto nepremičnino, ki za svojo redno rabo nima potrebne zveze z javno cesto ali pa bi bila ta povezana z nesorazmernimi stroški. Med nepremičninami, pri katerih predlagatelj zahteva ustanovitev nujne poti, so tako take, ki povezavo z javno cesto imajo, kot tudi tiste, ki je nimajo. Potrebo po ustanovitvi nujne poti je predlagatelj utemeljeval le s težavami pri vzdrževanju objekta, ki stoji na eni izmed parcel in nesporno ima povezavo z javno cesto. Enako velja za parkirišče pred hotelom. Druge nepremičnine so v naravi pločniki. Pri določenih nepremičninah predlagatelj utemeljuje potrebnost nujne poti s čiščenjem oljnih jaškov, za katere pa je bilo dokazano, da niso več v uporabi.

5. Obsežna ugotovitev sodišča druge stopnje, zakaj predlagatelja lahko dostopata do objekta samo na podlagi dovoljenja, je brezpredmeta, ker reševanju tega problema obravnavani postopek ni namenjen. ZNP določa, da se glede vprašanj, ki v njem niso urejena, smiselno uporablja ZPP. Ta stranke omejuje, do kdaj smejo podati svoje trditve in dokaze, zato v tej fazi nepravdnega postopka predlagatelj ne more več podajati novih navedb in dokazov. Posledično tovrstnemu navodilu sodišča druge stopnje prvostopenjsko ne more slediti. Sodišče druge stopnje neutemeljeno narekuje sodišču prve stopnje, naj v ponovljenem sojenju predlagatelja spodbudi k dopolnitvi pomanjkljivih navedb o tem, kakšna je normalna uporaba njegovih nepremičnin. Pri tem je spregledalo tudi, da o stroških povezav ni podal nobene konkretne trditve, temveč le, da bi bili ti višji. Sodišče druge stopnje je tako imelo dovolj razlogov, da bi sklep sodišča prve stopnje samo popravilo in predlog tudi zaradi neustreznih navedb oziroma dokazov zavrnilo. Sodišče prve stopnje ni moglo napačno ugotoviti dejanskega stanja glede dejstev, ki jih predlagatelj ni zatrjeval oziroma dokazoval, zato sodišče druge stopnje prihaja v nasprotje, ko zatrjuje, da določena dejstva niso bila pravilno ugotovljena, hkrati pa predlagatelja spodbuja, naj poda ustrezne navedbe dokazov.

6. Prvi nasprotni udeleženec je v odgovoru na pritožbo pritrdil pritožniku ter priglasil stroške pritožbenega postopka.

8. Pritožnik ima prav; razveljavitveni sklep sodišča druge stopnje je kljub obširnemu utemeljevanju razveljavitve vsebinsko prazen. Bere se kot zbirek vseh možnih alibijev, s pomočjo katerih se skuša pritožbeno sodišče izogniti pritožbeni obravnavi oziroma meritorni presoji nujne poti. Resda je ta lahko zanj zahtevna oziroma težavna, a to ne sme biti samostojen razlog za razveljavitev. Pri presoji (ne)utemeljenosti instančne razveljavitve, kot jo ureja 357. a člen ZPP, tako ni dovolj, da sodišče druge stopnje le naniza (oziroma si zagotovi) vsa mogoča dogmatična zavarovanja, temveč je bistveno, da so ta v razmerju do vsakokratnega postopka predvsem prepričljivo procesno in praktično osmišljena.

9. Instančno sodišče je prvostopenjski sklep razveljavilo, ker zaradi zmotne uporabe materialnega prava ni bilo ugotovljeno popolno dejansko stanje, tj. dejanska raba nepremičnin. To ni predmet presoje v tem pritožbenem postopku. Ob takem zavzetem stališču pa bi moralo sodišče druge stopnje (vsaj poskusiti) očitano pomanjkljivost najprej sámo odpraviti in s tem zapolniti zaznano praznino. S tem bi ravnalo v skladu s 1. alinejo tretjega odstavka 347. člena ZPP, ki nalaga sodišču druge stopnje, da razpiše pritožbeno obravnavo, če je treba zapolniti upoštevno dejansko stanje z neugotovljenimi, a zatrjevanimi dejstvi. Če ima pritožbeno sodišče na voljo ustrezne procesne možnosti, a jih (prehitro) ne izkoristi, razveljavitev in ponovitev celotnega sojenja gotovo ni smotrna. Ekonomičnost postopka ni nič drugega kot le ocena smotrnosti sprejetih odločitev; te pa so lahko kvalitetne le, če temeljijo na vsebinsko izkoriščenih zakonskih orodjih. S tega vidika ni prepričljiva posplošena trditev pritožbenega sodišča, da nepravilnosti glede na naravo stvari ni moglo odpraviti sámo, zmotno pa je tudi navrženo absolutiziranje pravice do pritožbe, saj je že iz zakonske zasnove očitno, da sta postopka pred nižjima sodiščema koherentna celota in se zato sistemsko dopolnjujeta ter sta vsebinsko povezana in prepletena.

10. Pritožbeni preizkus sodišča druge stopnje sploh (še) ni temeljil na oceni zadostnosti trditvene podlage, zato so jalovi pritožnikovi očitki, da predlagatelj ni podal zadostnih navedb. Drži pa pritožnikov temeljni očitek, da bi se moralo (tudi) pritožbeno sodišče ukvarjati s trditveno podlago, ne pa bremena te presoje v celoti prevaliti na nižje sodišče. Sodišče druge stopnje (tudi) ob upoštevanju (določene) dejanske rabe nepremičnin najprej sámo obširno utemeljuje, zakaj se strinja s pritožnikom in ne sodiščem prve stopnje, nato pa v zaključku (presenetljivo) ugotovi, da nekaj ugotovitev glede dejanske rabe vseeno še pogreša - natanko toliko kolikor zadošča za razveljavitev -, in pri tem navrže še možnost uporabe materialnega procesnega vodstva po uradni dolžnosti.

11. V preostanku Vrhovno sodišče sicer kot nesistemsko zavrača pritožnikovo vsebinsko polemiziranje s sprejeto odločbo, kolikor presega oceno (ne)pravilnosti razveljavitve iz 357. a člena ZPP. Cilj konkretnega pritožbenega postopka je presoja, ali bi lahko sodišče druge stopnje odločilo (že) sámo, namesto da je zadevo razveljavilo ter vrnilo v novo sojenje. V ospredju je tako preizkus razlogov, s katerimi je utemeljilo razveljavitev, zato npr. pritožnik, ker to ni bil razlog za razveljavitev, ne more uspeti z očitki, da predlagatelj ni izkazal, zakaj to pot sploh potrebuje oziroma kakšno je „pravo“ dejansko stanje.

12. Vrhovno sodišče je pritožniku ugodilo, izpodbijani sklep razveljavilo in zadevo vrnilo v nov pritožbeni postopek (peti odstavek 357. a člena ZPP). Ker je z izpodbijanim sklepom sodišče druge stopnje razveljavilo odločitev sodišča prve stopnje, je Vrhovno sodišče odločitev o stroških postopka pridržalo za končno odločbo (tretji odstavek 165. člena ZPP).

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 347, 347/2, 347/3, 347/3-1, 355, 355/1, 357a, 357a/1, 357a/2, 357a/5, 358, 358/1, 358/1-1

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 23, 25

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.