VSRS Sodba in sklep II Ips 18/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-03-28

Jan Zobec (preds.), Tomaž Pavčnik (poroč.), mag. Nina Betetto, dr. Ana Božič Penko, dr. Mateja Končina Peternel

povrnitev premoženjske škode - odškodnina - odgovornost države za delo sodišč - podlage odškodninske odgovornosti - protipravnost - vzročna zveza - pravica do pristopa k sodišču - ustavna vloga Vrhovnega sodišča - pomembno pravno vprašanje - zastopanje države - državni pravobranilec - videz nepristranskosti - dovoljenost revizije zoper sklep o stroških postopka - zavrženje revizije

Vrhovno sodišče je v zadnjem obdobju že večkrat pojasnilo, kakšna je ustavna vloga Vrhovnega sodišča in kakšen je temu ustrezajoč pristop strank do Vrhovnega sodišča. Prvič je to storilo v zadevi II Ips 212/2016 z dne 15. 3. 2018. Revizija tožnika v obravnavani zadevi v nasprotju s tam izraženim stališčem ne odpira pomembnih pravnih vprašanj, še več: v pretežnem delu se ne osredotoča niti na tista pravna vprašanja, ki so bila osrednjega pomena za odločitev v konkretni odškodninskopravni zadevi, marveč ponavlja nekatere očitno neutemeljene procesne očitke, na katere mu je odgovorilo že pritožbeno sodišče. Prehodna procesna zakonodaja takšno revizijo sicer še dopušča. Zato jo je Vrhovno sodišče sicer obravnavalo, a na očitke le na kratko odgovorilo.

I. Revizija se zavrže v delu, s katerim se izpodbija odločitev o stroških postopka.

1. Tožnik od tožene države zahteva odškodnino za premoženjsko škodo, ker naj bi mu preiskovalni sodnik Okrožnega sodišča v Ljubljani s sklepom z dne 8. 12. 2011 nezakonito odvzel osebno izkaznico in potni list. Zaradi navedenega ni mogel izkazati svoje identitete pri notarju in skleniti pogodbe v notarskem zapisu za pridobitev poslovnega deleža v družbi A., d. o. o., kot odmeno za opravljeno delo pri izvedbi gradbenega projekta na B.

2. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine v višini 11.076.796,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi v celoti zavrnilo. Pojasnilo je, da je pravna podlaga za presojo utemeljenosti tožbenega zahtevka v 26. členu Ustave RS ter 147. in 148. členu Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ). Vendar pa je presodilo, da ravnanje preiskovalnega sodnika ni bilo protipravno, saj ni odstopalo od običajne metode dela. Takšen ukrep je tožnik celo sam predlagal, saj bi mu bil sicer zaradi begosumnosti odrejen pripor. Tožnik pa se zoper sporni sklep tudi ni pritožil. Prav tako tožnik ni uspel dokazati nastanka škode. Pogodbe, sklenjene med tožnikom in gospodarskimi družbami, ki jih je zastopal tožnik kot direktor, in na podlagi katerih tožnik dokazuje nastanek škode, so namreč navidezne, saj za njihovo sklenitev ni bilo podlage, ker do prenosa lastninske pravice na posestvu B. sploh ni prišlo. Tako tožnik do izplačila nagrade sploh ne bi bil upravičen.

3. Sodišče druge stopnje je pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo. Pojasnilo je, da tožnik nima prav, ko trdi, da ni pomembno, da se zoper sklep preiskovalnega sodnika ni pritožil. Vzročna zveza med zatrjevanim protipravnim ravnanjem in škodo je bila tako s pasivnostjo tožnika pretrgana. Prav tako tožnik vse do 23. 9. 2013 ni zahteval vrnitve osebne izkaznice. Tudi sicer dejstvo, da je bila tožniku osebna izkaznica odvzeta, ni predstavljalo ovire za sklenitev pogodbe o prenosu poslovnega deleža v notarskem zapisu. Notar bi namreč lahko ugotovil tožnikovo identiteto tudi na podlagi vozniškega dovoljenja (39. člen Zakona o notariatu (v nadaljevanju ZN) v zvezi s 3. členom Zakona o osebni izkaznici (v nadaljevanju ZOIzk-1)). Ker torej vzročna zveza ni podana, se pritožbeno sodišče ni opredelilo do očitkov, s katerimi je tožnik izpodbijal zaključke nižjega sodišča, da ravnanje preiskovalnega sodnika ni bilo protipravno ter da škoda ne obstaja zaradi fiktivnosti sklenjenih pogodb.

4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje tožnik vlaga revizijo in uveljavlja revizijska razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka ter zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da državna pravobranilka, ki je v tem sporu zastopala toženo državo, ni predložila (generalnega) pooblastila za zastopanje. Skladno z določbo 98. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) se šteje, da njena dejanja niso bila opravljena. Tožnik tako uveljavlja kršitev iz 11. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. V nadaljevanju meni, da videz nepristranskosti sojenja v obravnavanem primeru ni bil zagotovljen in so bili na podlagi 66. člena ZPP podani pogoji za t. i. nujno delegacijo. Pri sodišču prve stopnje se namreč vodi več pravdnih postopkov in kazenski postopek, v katerih je tožnik udeležen kot stranka. Prav tako se je vodil stečajni postopek družbe, katere direktor je bil. Sodniki tega sodišča so torej okuženi z negativno percepcijo zoper tožnika. Nato navaja, da ga razpravljajoča sodnica kot prava neveščo stranko skladno z 12. členom ZPP ni opozorila na njegove procesne pravice. Tako ga ni opozorila na njegovo pravico, da graja zavrnitev dokaznih predlogov ter v zvezi s pravico do nepristranskega sojenja (66. in 70. člen ZPP). V zvezi z zmotno uporabo materialnega prava pa izpodbija odločitev o stroških postopka ter graja odločitev sodišča, da ravnanje preiskovalnega sodnika ni bilo protipravno. Slednji je kršil tretji odstavek 3. člena ZOIzk-1 in 195. člen Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP). Tožnik je že pred 23. 9. 2013 zaprosil za vrnitev osebne izkaznice in potnega lista ter v zvezi s tem že v odgovoru na tožbo predlagal vpogled v kazenski spis tožnika X K 60007/2011. Temu dokaznemu predlogu pa sodišče ni sledilo.

5. Revizija je bila toženki vročena, vendar nanjo ni odgovorila.

6. Revizija zoper stroškovno odločitev ni dovoljena, sicer pa ni utemeljena.

O nedovoljeni reviziji zoper sklep o stroških

7. Odločitev o stroških postopka je po svoji naravi sklep (prvi odstavek 166. člena ZPP). Revizija zoper sklep sodišča druge stopnje je dovoljena le, če se s sklepom postopek pravnomočno konča (prvi odstavek 384. člena ZPP). Ker sklep o stroških ni takšen sklep, revizija v delu, s katerim tožnik izpodbija odločitev o stroških postopka, ni dovoljena. Revizijsko sodišče jo je zato na podlagi pooblastila iz 377. člena ZPP v zvezi s četrtim odstavkom 384. člena ZPP v tem obsegu zavrglo.

O neutemeljeni reviziji zoper izpodbijano sodbo

8. Vrhovno sodišče je v zadnjem obdobju že večkrat pojasnilo, kakšna je ustavna vloga Vrhovnega sodišča in kakšen je temu ustrezajoč pristop strank do Vrhovnega sodišča. Prvič je to storilo v zadevi II Ips 212/2016 z dne 15. 3. 2018

. Revizija tožnika v obravnavani zadevi v nasprotju s tam izraženim stališčem ne odpira pomembnih pravnih vprašanj, še več: v pretežnem delu se ne osredotoča niti na tista pravna vprašanja, ki so bila osrednjega pomena za odločitev v konkretni odškodninskopravni zadevi, marveč ponavlja nekatere očitno neutemeljene procesne očitke, na katere mu je odgovorilo že pritožbeno sodišče. Prehodna procesna zakonodaja

takšno revizijo sicer še dopušča. Zato jo je Vrhovno sodišče sicer obravnavalo, a na očitke le na kratko odgovorilo.

9. Zakon o državnem pravobranilstvu (v nadaljevanju ZDPra), ki je veljal v času postopka pred nižjima sodiščema, je v 1. členu določal, da je državno pravobranilstvo zastopnik Republike Slovenije pred sodišči. Skladno s prvim odstavkom 3. člena zakona pa naloge državnega pravobranilstva opravljajo generalni državni pravobranilec, državni pravobranilci ter s pooblastilom tudi pomočniki državnega pravobranilca (27. člen ZDPra). Sodišče druge stopnje je pravilno pojasnilo, da imajo državni pravobranilci za zastopanje države pred sodišči že zakonsko pooblastilo ter posebnega pooblastila ne potrebujejo in ga niso dolžni predložiti sodišču. Vsa pravdna dejanja toženke, ki jih je zanjo opravila državna pravobranilka, so zato procesno brezhibna.

10. Tožnik prav tako ne more biti uspešen z očitkom, da videz nepristranskosti sojenja v obravnavanem primeru ni bil zagotovljen. V skladu s 67. členom ZPP

bi Vrhovnemu sodišču lahko predlagal, da za postopanje v zadevi določi drugo stvarno pristojno sodišče. Tega ni storil. Sklicevanje na ustavno pravico do nepristranskega sojenja šele v pritožbi, potem ko je sodišče prve stopnje izdalo zanj neugodno sodbo, je zato prepozno. Vrhovno sodišče zgolj dodaja, da videz nepristranskosti ne more biti prizadet zgolj iz razloga, da pred istim, sicer pristojnim sodiščem teče več različnih postopkov, v katerih je udeležena ista stranka.

11. Očitek, da bi ga razpravljajoča sodnica kot prava neveščo stranko morala skladno z 12. členom ZPP poučiti o njegovih procesnih pravicah, je prvič podan šele v reviziji, zato gre za nedovoljeno preskakovanje pravnih sredstev (286.b člen ZPP).

12. Revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava tožnik gradi na očitku, da drugi odstavek 195. člena ZKP ne nudi podlage za odvzem osebne izkaznice, marveč zgolj potne listine. Očitek je neutemeljen že zato, ker je sodišče druge stopnje presodilo, da vzročna zveza med zatrjevanim protipravnim ravnanjem in škodo ni podana oziroma je bila prekinjena. Za takšen materialnopravni sklep je navedlo dva samostojna razloga, ki že vsak sam zase utemeljuje zavrnitev tožbenega zahtevka: 1.) da se tožnik zoper sklep preiskovalnega sodnika o tem, da se mu (začasno) odvzameta osebna izkaznica in potni list, ni pritožil, zato je bila vzročna zveza pretrgana z ravnanjem samega oškodovanca

in 2.) da vzročne zveze tudi ni, ker dejstvo, da je bila tožniku odvzeta osebna izkaznica, ni predstavljalo ovire za sklenitev pogodbe o prenosu poslovnega deleža v obliki notarskega zapisa, saj bi tožnik pri notarju lahko izkazal svojo identiteto tudi na drug način: na podlagi vozniškega dovoljenja (39. člen ZN v zvezi s 3. členom ZOIzk-1), potrdila o državljanstvu (37. člen Zakona o državljanstvu RS) in potrdila o stalnem prebivališču (6. člen Zakona o prijavi prebivališča).

13. Tega materialnopravnega zaključka sodišča druge stopnje tožnik z revizijo sploh ne izpodbija, razen posredno z navedbo, da je že pred 23. 9. 2013 zahteval vrnitev osebne izkaznice, sodišče pa ni izvedlo dokaza z vpogledom v kazenski spis, kjer se je nahajal relevantni dokaz. Vendar glede na podana nosilna razloga pritožbenega sodišča, ta okoliščina, tudi če bi se izkazala za resnično, za pravilnost izpodbijane odločitve ni ključna.

Zato tudi ne gre za bistveno kršitev določb postopka, ker sodišče tega dokaza ni izvedlo.

14. Ker torej tožnik z revizijo ne izpodbije/ja sklepa nižjega sodišča, da pravnorelevantna vzročna zveza ni podana, že samo to pa narekuje zavrnitev tožbenega zahtevka za plačilo odškodnine, so pravno nepomembne tožnikove revizijske navedbe, da je bilo ravnanje preiskovalnega sodnika protipravno, zato se revizijsko sodišče do teh revizijskih navedb ne bo opredeljevalo.

Odločitev o reviziji in revizijskih stroških:

15. Uveljavljani revizijski razlogi tožnika po povedanem niso podani, zato je moralo revizijsko sodišče njegovo revizijo v delu, v katerem je ni zavrglo, kot neutemeljeno zavrniti (378. člen ZPP). Revizijski neuspeh deli tudi zahteva tožnika za povrnitev stroškov revizijskega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 165. člena ZPP).

Takšno stališče je nato ponovilo npr. še v zadevah: II Ips 4/2018, II Ips 130/2018, II Ips 112/2018, II Ips 64/2017, II Ips 71/2017 in II Ips 207/2017.

125. člen Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravdnem postopku - ZPP-E.

Tožnik se sicer sklicuje na 66. člen ZPP, vendar neutemeljeno, saj v obravnavanem primeru iz njegovih navedb ne izhaja, da gre za situacijo, ko sodišče zaradi izločitve sodnika ne bi moglo postopati.

Dodalo je sicer še, da tožnik poleg tega, da ni vložil pritožbe, vse do 23. 9. 2013 tudi ni zahteval vrnitve osebne izkaznice.

Tožnik pa niti v pritožbi niti v reviziji ni navedel, kdaj naj bi domnevno v kazenskem postopku (že pred 23. 9. 2013) zahteval vrnitev osebne izkaznice.

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 12, 66, 67, 98, 166, 166/1, 286b, 377, 384, 384/1, 384/4,

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 26

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 147, 148

Zakon o osebni izkaznici (2011) - ZOIzk-1  - člen 3

Zakon o državnem pravobranilstvu (1997) - ZDPra  - člen 1, 3, 3/1, 27

Zakon o kazenskem postopku (1994) - ZKP  - člen 195, 195/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.