VSRS Sodba VIII Ips 194/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-06-18

mag. Marijan Debelak (preds.), mag. Irena Žagar (poroč.), Marjana Lubinič, Samo Puppis, Borut Vukovič

pokojnina - delo na kmetiji - zavarovalna doba - pokojninska doba - dopuščena revizija

Na podlagi dejanskih ugotovitev, da je tožnik delo na kmetiji opravljal za plačilo, neprestano, osebno in po navodilih ter pod nadzorom gospodarja, je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da so podani vsi elementi delovnega razmerja, s čemer je podana podlaga za priznanje pokojninske dobe iz naslova zavarovalne dobe po citiranih določbah Temeljnega zakona o pokojninskem zavarovanju (TZPZ) in Zakona o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (ZTPPIZ).

I. Reviziji se ugodi, sodba sodišča druge stopnje se spremeni tako, da se pritožba tožene stranke zoper I. in II. točko izreka sodbe sodišča prve stopnje zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti povrniti tožniku revizijske stroške v skupnem znesku 616 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka, do plačila.

1. Sodišče prve stopnje je odpravilo odločbi toženca št. 9404491 z dne 19. 12. 2016 in št. 9404491 z dne 30. 5. 2016 v delu, ki se nanaša na obdobje od 1. 4. 1979 do 5. 1. 1982 in od 14. 11. 1982 do 31. 5. 1983 in presodilo, da se ta čas dela na zasebnem kmetijskem posestvu všteje v zavarovalno dobo. Zavrnilo pa je tožbeni zahtevek, da se izpodbijani odločbi odpravita tudi glede odločitve, da se tožniku obdobje od 1. 5. 1978 do 31. 3. 1979 in obdobje od 1. 5. 1978 do 31. 3. 1979 všteje v pokojninsko dobo kot zavarovalna doba. Ugotovilo je, da je tožnik v obdobju od 1. 4. 1979 do 5. 1. 1982 in od 14. 11. 1982 do 31. 5. 1983 delal na kmetiji in je to delo vsebovalo elemente delovnega razmerja.

2. Sodišče druge stopnje je ugodilo pritožbi toženca in spremenilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje tako, da je zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločb toženca z dne 19. 12. 2016 in dne 30. 5. 2016 tudi v delu, ki se nanaša na obdobje od 1. 4. 1979 do 5. 1. 1982 in od 14. 11. 1982 do 31. 5. 1983 ter zahtevek, da se ta obdobja vštejejo tožniku v pokojninsko dobo kot zavarovalna doba. Presodilo je, da tožnik ni izpolnil drugega pogoja za vštetje določenega obdobja v pokojninsko dobo kot zavarovalno dobo, in sicer vključitev v zavarovanje na podlagi delovnega razmerja.

3. Tožnik je vložil predlog za dopustitev revizije, ki mu je Vrhovno sodišče s sklepom VIII DoR 134/2018-6 z dne 23. 8. 2018 ugodilo in revizijo dopustilo glede vprašanja, ali je pogoj prijave v socialna zavarovanja, upoštevaje določila 48. in 50. člena ZTPPIZ, nujni pogoj oziroma odločilna okoliščina za priznanje zavarovalne (pokojninske) dobe.

4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje tožnik vlaga revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da mu dejstvo neprijave v socialna zavarovanja ne more iti v škodo. Očita kršitev ustavnih pravic.

5. Revizija je bila v skladu s 375. členom ZPP vročena tožencu, ki nanjo ni odgovoril.

6. Na podlagi drugega odstavka 371. člena ZPP sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu in glede tistih konkretnih pravnih vprašanj, glede katerih je bila revizija dopuščena. Ker revizija ni bila dopuščena glede vprašanj v zvezi s kršitvijo ustavnih pravic, Vrhovno sodišče nanje ne odgovarja.

8. Pravno podlago za odločitev v tem sporu predstavljata Temeljni zakon o pokojninskem zavarovanju (v nadaljevanju: TZPZ, Ur. l. SFRJ, št. 51/64), ki se je uporabljal do 31. 12. 1972 in Zakon o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (v nadaljevanju: ZTPPIZ, Ur. l. SFRJ, št. 35/72 s spremembami). TZPZ je v 135. členu določal, da se v zavarovalno dobo všteva čas, ko je bil zavarovanec v delovnem razmerju s polnim delovnim časom kot kmetijski delavec na zasebnih kmetijskih posestvih, in sicer od 1. 1. 1958 dalje. Na podlagi 21. člena TZPZ so bile za starostno pokojnino zavarovane osebe v delovnem razmerju. ZTPPIZ je v 49. členu določal, da se v zavarovalno dobo všteva čas, ki so ga zavarovanci iz 7. člena tega zakona, med njimi delavci, zaposleni najmanj s polovico delovnega časa, prebili po dopolnjenem 15. letu starosti v organizacijah združenega dela ali na delu pri delodajalcih. Pravno podlago predstavlja tudi Zakon o delovnih razmerjih delavcev, ki delajo pri zasebnih delodajalcih ki v VIII. poglavju vsebuje določbe o delovnih razmerjih kmetijskih delavcev, gospodinjskih pomočnic in drugih delavcev, ki delajo v gospodarstvu oziroma v gospodinjstvu zasebnih delodajalcev. V 35. členu določa možnost prejemka v naravi, to je stanovanje in hrano ter obveznosti delavca med tedenskim počitkom in državnimi prazniki.

9. Vrhovno sodišče je že v sodbah VIII Ips 241/2016 z dne 9. 5. 2017 in VIII Ips 306/2017 z dne 30. 5. 2018 pojasnilo, da dejstvo neprijave v zavarovanje samo po sebi ne pomeni, da časa dela na kmetiji ni mogoče všteti v zavarovalno dobo. Za priznanje zavarovalne dobe je bistven obstoj elementov delovnega razmerja. Delovno razmerje se lahko tudi v primeru neprijave v zavarovanje dokazuje, ker za priznanje zavarovalne dobe zadostuje, da je bila oseba v delovnem razmerju; vse drugo - razen če ni izrecno posebej predpisano - za priznanje takega delovnega razmerja ni bistveno.

10. Delovno razmerje se je v obravnavanem obdobju urejalo s predpisi o delovnih razmerjih, ki zaposlitve niso povezovali s prijavo v zavarovanje. Zavarovalna doba pa se je urejala s predpisi o pokojninskem zavarovanju. Zavarovanje nastane na podlagi zakona z vzpostavitvijo pravnega razmerja, ki je podlaga za obvezno zavarovanje, je njegova posledica in ne obratno. Prijava v zavarovanje ne more imeti večje teže od dejanskega opravljanja dela, ki je zakonska podlaga za ureditev zavarovanja. Nosilec obveznosti za prijavo in za ureditev zavarovanja je bil sankcioniran z denarno kaznijo, če prijave ni vložil, ni pa zato delavec izgubil pravic, ki jih je imel na podlagi opravljanja dela oziroma delovnega razmerja. Tudi v pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je posledica statusa delavca, ne.

11. Dejstvo, da delavec ni imel urejenega socialnega zavarovanja, da ni bil prijavljen v pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ni dokaz neobstoja delovnega razmerja in v posledici zavarovalne dobe. Stališče sodišča druge stopnje, da je za ugotovitev zavarovalne dobe pogoj urejeno zavarovanje, z vloženo prijavo v zavarovanje, bi pomenilo, da v nobenem primeru ni treba ugotavljati zavarovalne dobe. Če je prijava vložena, je tudi zavarovanje urejeno in s tem priznana zavarovalna doba.

12. Iz dejanskih ugotovitev sodišč druge in prve stopnje izhaja, da je tožnik v obdobjih od 1. 4. 1979 do 5. 1. 1982 in od 14. 11. 1982 do 31. 5. 1983 delal na kmetiji dedka. Delo je opravljal neprestano, osebno in po navodilih ter pod nadzorom gospodarja (dedka), za kar je dobival plačilo, in sicer delno v obliki denarja, delno pa v naravi v obliki zagotovljene hrane in stanovanja. Med gospodarjem in tožnikom je obstajalo razmerje podrejenosti. Delo se je prilagajalo naravi dela, letnim časom in vremenu. Tožnik v spornem obdobju ni bil vključen v pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter ni sklenil pisne pogodbe o zaposlitvi.

13. Na podlagi dejanskih ugotovitev, da je tožnik delo na kmetiji opravljal za plačilo, neprestano, osebno in po navodilih ter pod nadzorom gospodarja, je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da so podani vsi elementi delovnega razmerja, s čemer je podana podlaga za priznanje pokojninske dobe iz naslova zavarovalne dobe po citiranih določbah TZPZ in ZTPPIZ. To tudi pomeni, da je drugačna presoja sodišča druge stopnje materialnopravno zmotna.

14. Odgovor na revizijsko vprašanje se torej glasi, da pogoj prijave v socialna zavarovanja, upoštevaje določila 48. in 50. člena ZTPPIZ, ni nujni pogoj oziroma odločila okoliščina za priznanje zavarovalne (pokojninske) dobe, če so izpolnjeni vsi drugi pogoji za zavarovalno razmerje.

15. Glede na navedeno je revizijsko sodišče na podlagi prvega odstavka 380. člena ZPP reviziji ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je pritožbo toženke zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu.

16. Odločitev o stroških temelji na 154. in 155. členu ZPP. Ker je tožnik z revizijo uspel, mu mora toženec povrniti stroške odgovora na pritožbo in revizijske stroške v skladu z Odvetniško tarifo (v nadaljevanju OT, Ur. l. RS, št. 2/2015). Tožniku se priznajo priglašeni stroški postopka z revizijo po tarifni številki 15/6 (revizija) in 15/7 OT (predlog za dopustitev revizije) ((450 točk + 375 točk =) 825 točk x 0,6 + 2 % materialnih stroškov + 22 % DDV = 616,00 EUR).

Primerjaj VIII Ips 140/2007 z dne 17. 6. 2008.

Temeljni zakon o pokojninskem zavarovanju (1964) - člen 21, 135

Zakon o temeljnih pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (1972) - člen 7, 48, 49, 50

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.