VSRS Sodba in sklep II Ips 8/2018
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-05-16

mag. Rudi Štravs (preds.), Jan Zobec (poroč.), dr. Ana Božič Penko, Vladimir Horvat, Karmen Iglič Stroligo

revizija - revizija kot prepis pritožbe - sklep o začetku stečajnega postopka - vročitev - dovoljenost revizije zoper sklep o stroških postopka - delno zavrženje revizije

Okoliščina, da je za stečajni postopek tožnik izvedel v svojstvu direktorja stečajnega dolžnika in ne direktorja družbenice, ni pomembna, saj ne gre, denimo, za sklepanje pravnih poslov, kjer je pomembno, koga zakoniti zastopnik zastopa.

Namen vročanja ni v izpeljavi procesa vročanja zaradi procesa samega, temveč je prvenstveni namen omogočiti naslovljencu, da se seznani z opravljenim procesnim dejanjem sodišča ali stranke, da bo lahko v nadaljevanju zaščitil svoje pravice.

I. Revizija zoper sklep o stroških se zavrže, sicer pa se revizija zavrne.

II. Tožeča stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo 4.334.500,00 EUR za zakonskimi zamudnimi obrestmi od 9. 3. 2013 do plačila. Tožniku je naložilo povračilo pravdnih stroškov toženke.

2. Sodišče druge stopnje je zavrnilo tožnikovo pritožbo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

3. Tožnik je zoper sodbo sodišča druge stopnje vložil revizijo, v kateri zatrjuje bistvene kršitve določb postopka in zmotno uporabo materialnega prava. Revizijskemu sodišču predlaga razveljavitev sodbe sodišča druge stopnje in vrnitev zadeve sodišču druge stopnje v novo sojenje. Priglaša revizijske stroške.

4. Revizija je bila vročena toženki, ki nanjo ni odgovorila.

5. Tožnik je bil edini direktor družbe A., d. o. o. Njena edina družbenica je bila tuja družba B. Ltd. s sedežem na Cipru, katere lastnik in direktor je bil prav tako tožnik. Nad družbo A., d. o. o., je bil 8. 3. 2013 začet postopek stečaja.

6. Tožnik je v pravdi trdil, da je 31. 10. 2014 od družbe B. Ltd. odkupil terjatev v višini 4.334.500,00 EUR, kar pomeni vrednost poslovnega deleža te družbe v družbi A., d. o. o. Tožbo je zgradil na tezi, da toženka (država) odškodninsko odgovarja, ker sodišče družbe B. Ltd. ni pravilno obvestilo o začetku stečajnega postopka nad družbo A., d. o. o. Družbenica tako sploh ni imela možnosti, da poplača stečajne upnike oziroma se izogne stečaju. Sredstva stečajnega dolžnika naj bi takrat za to zadoščala, po končanem stečaju pa ni od premoženja družbe ostalo nič. Stečaj naj bi bil nezakonit, tožnik pa oškodovan v višini vrednosti njegove terjatve do družbe B. Ltd., ki ustreza vrednosti deleža slednje v družbi A., d. o. o.

7. Po presoji sodišč nižjih stopenj predpostavke odškodninske odgovornosti niso podane. Sklep o začetku stečajnega postopka se objavi na spletnih straneh in se ne vroča osebno družbenikom stečajnega dolžnika. Slednji dobijo položaj stranke šele v pritožbenem postopku. Razprava o tem, ali bi morala biti družbenica o začetku postopka obveščena s priporočeno pošto, je odveč. Tožnik, ki je bil hkrati direktor tako stečajnega dolžnika kot tudi njegove edine družbenice, je bil z začetkom stečajnega postopka namreč seznanjen, saj je posle predal stečajni upraviteljici. Takrat je imel tudi še dovolj časa za vložitev pritožbe v imenu družbenice. Tožnik tudi ni izkazal vzročne zveze in pravno upoštevne škode. V stečaju niso bili poplačani niti ločitveni upniki, kaj šele, da bi se preostanek stečajne mase vrnil družbenikom. Kako naj bi tožnik sam ali družba B. Ltd. stečaj lahko preprečila, pa tožnik ni konkretiziral. Sodišče druge stopnje je zavrnilo tudi pritožbene očitke glede zatrjevanih procesnih kršitev (odsotnosti pooblastila državne pravobranilke in pristranskosti sodišča).

8. Revident vztraja, da je bila toženka v postopku nepravilno zastopana, saj državna pravobranilka ni predložila pooblastila za zastopanje (absolutna bistvena kršitev postopka iz 11. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku,

v nadaljevanju ZPP). Iz odločbe o njenem imenovanju naj bi izhajala le njena zaposlitev na pravobranilstvu, ne pa pooblastilo za zastopanje države. Meni, da pooblastilo ne izhaja že iz samega zakona, temveč bi jo moral pooblastiti generalni pravobranilec. Opozarja, da sta toženkin odgovor na tožbo in pripravljalna vloga z dne 5. 1. 2017 nepopolna, saj nimata podpisa in pečata ter iz njiju ni mogoče razbrati, ali ju je sestavila prav pravobranilka. Sodišče naj bi ju moralo zavreči. Uveljavlja „nujno delegacijo pristojnosti“ po 66. členu ZPP, saj naj bi bilo sodišče pristransko, okuženo z negativno percepcijo proti tožniku ter pod vplivom zunanjih faktorjev, zlasti medijskega javnega linča zoper njega. Isto sodišče odloča o vseh tožnikovih pravdnih in kazenskih postopkih. Razpravljajoča sodnica v tej zadevi naj bi bila že vnaprej opredeljena glede odločitve, saj naj bi bilo po rednem teku stvari nemogoče, da je bila pisna sodba odposlana že dan po končani glavni obravnavi – očitno je bila spisana že prej. Razpravljajoča sodnica naj bi tožnika tudi ne opozorila na njegove procesne pravice, zlasti na pravico do grajanja bistvenih kršitev postopka iz 286.b člena ZPP (uveljavljanje nepristranskosti in graja zavrnitve dokaznih predlogov). Revident izpodbijani sodbi očita še neobrazloženost in materialnopravno zmotnost. Nepomembno naj bi bilo, da je bil tožnik na drug način (kot direktor stečajnega dolžnika) seznanjen z začetkom stečajnega postopka. O tem namreč ni bil seznanjen v svojstvu direktorja družbenice. Ni bil enakopravno obravnavan z drugimi upniki, čeprav je upravičen prejeti sorazmerni del preostalega premoženja stečajnega dolžnika. Sklicuje se na odločbe Ustavnega sodišča, v nasprotju s katerimi naj bi bilo stališče pritožbenega sodišča. Oporeka tudi odločitvi o pravdnih stroških, saj naj bi sodišče ne navedlo, kateri stroški so bili za pravdo potrebni in ali tožnika sploh lahko bremenijo stroški zastopanja države.

Presoja dovoljenosti in utemeljenosti revizije

9. Revizija ni dovoljena v delu, kjer napada odločitev o pravdnih stroških. Četudi je izrek o stroških vsebovan v sodbi, s katero je odločeno o glavni stvari, ima odločitev o stroških pravno naravo sklepa (peti odstavek 128. člena ZPP). Stranke pa lahko vložijo revizijo le zoper tisti sklep sodišča druge stopnje, s katerim je bil postopek pravnomočno končan (prvi odstavek 384. člena ZPP). Sklep o stroških po ustaljeni sodni praksi ni tak sklep,

temveč gre zgolj za odločitvi o glavni stvari akcesorno odločitev, zato revizija zoper njega ni dovoljena. V tem delu jo je bilo zato treba zavreči (377. člen ZPP).

11. Revizijsko sodišče ugotavlja, da revizija pretežno predstavlja prepis tožnikovih pritožbenih navedb. Ker je revizija samostojno in izredno pravno sredstvo, uperjeno zoper sodbo sodišča druge stopnje, je treba v njej obrazloženo in konkretizirano izpodbijati predvsem razloge te sodbe. Prepis pritožbenih navedb praviloma ne more pripeljati do uspeha z revizijo. Vrhovno sodišče namreč ni le tretja instanca, ki bi ponovno presojala vse pritožbene navedbe, temveč v skladu s svojo ustavno vlogo kot najvišje sodišče v državi sprejema stališča o pomembnih pravnih vprašanjih in s tem soustvarja pravo. Revizijo zato obravnava le v tistem delu, ki revizijske razloge uveljavlja obrazloženo. Del, ki je v celoti dobeseden ali smiseln prepis pritožbe in ne polemizira s konkretnimi odgovori pritožbenega sodišča na pritožbo, temu standardu ne zadosti. Revizijsko sodišče se zato ne bo opredeljevalo do revizijskih navedb glede pristranskosti sodišča in glede pooblastila državne pravobranilke. Na te očitke mu je obširno in ustrezno odgovorilo že pritožbeno sodišče v točkah 5 do 7 obrazložitve izpodbijane sodbe.

12. Očitek o nepopolnosti dveh toženkinih vlog in očitek o pomanjkanju opozorila na tožnikove procesne pravice sta po svoji naravi očitka o relativnih bistvenih kršitvah postopka pred sodiščem prve stopnje. Take kršitve se lahko v reviziji uveljavlja le, če jih je revident predhodno že izrecno uveljavljal s pritožbo, pritožbeno sodišče pa jih ni odpravilo in je s tem tudi sámo zagrešilo (perpetuirano) relativno bistveno kršitev določb postopka. Samo ta je namreč dovoljen revizijski razlog po 2. točki prvega odstavka 370. člena ZPP. Ker v obravnavani zadevi tožnik navedenih kršitev v pritožbi ni uveljavljal, je za njuno uveljavljanje v reviziji prekludiran.

13. Neutemeljeni so tudi očitki o zmotni uporabi materialnega prava. Res je sicer, da je Ustavno sodišče v zadevi Up-386/15, U-I-179/15 z dne 12. 5. 2016 presodilo, da je ureditev v Zakonu o finančnem poslovanju podjetij in prisilnem prenehanju, ki vročitev sklepa o začetku stečajnega postopka družbenikom stečajnega dolžnika nadomešča z javnim naznanilom v obliki javne objave na spletnih straneh za objave v postopkih zaradi insolventnosti, hkrati pa družbenikom daje pravico do pritožbe zoper sklep o začetku stečajnega postopka, v neskladju s pravico do informacije kot sestavnega dela pravice do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave. Vendar pa tožnik v obravnavani zadevi neutemeljeno vztraja, da družbenica stečajnega dolžnika ni bila obveščena o začetku stečajnega postopka. Pravilno je stališče sodišč nižjih stopenj, da je bistvena dejanska obveščenost. Tožnik je bil z začetkom stečajnega postopka seznanjen, saj je bil hkrati tudi direktor stečajnega dolžnika. Okoliščina, da je za stečajni postopek tožnik izvedel v svojstvu direktorja stečajnega dolžnika in ne direktorja družbenice, ni pomembna, saj ne gre, denimo, za sklepanje pravnih poslov, kjer je pomembno, koga zakoniti zastopnik zastopa. Povsem nerazumno bi bilo stališče, da bi bila družbenica stečajnega dolžnika pravilno obveščena le in samo v primeru, ko bi na njen poslovni naslov (na Cipru) prispela pisna pošiljka po pravilih vročanja sodnih pisanj; medtem ko bi dejstvo, da je bil direktor družbenice z vsebino pisanja na drug način dejansko seznanjen, šteli za nepomembno. Namen vročanja namreč ni v izpeljavi procesa vročanja zaradi procesa samega, temveč je prvenstveni namen omogočiti naslovljencu, da se seznani z opravljenim procesnim dejanjem sodišča ali stranke, da bo lahko v nadaljevanju zaščitil svoje pravice.

14. Presoje sodišč nižjih stopenj, da tudi ostale predpostavke odškodninske odgovornosti niso podane, revident ne izpodbija. Ker morajo biti za utemeljenost zahtevka kumulativno izpolnjene vse predpostavke, bi bil njegov zahtevek v vsakem primeru neutemeljen.

15. Razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, po povedanem niso podani, zato jo je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo.

16. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP je revizijsko sodišče odločilo tudi o stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker tožnik z revizijo ni uspel, v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sam krije svoje revizijske stroške.

Po prehodni določbi tretjega odstavka 125. člena novele ZPP-E se postopek, ki se je začel pred začetkom uporabe novele, pred sodiščem druge stopnje in pred Vrhovnim sodiščem nadaljuje po določbah noveliranega zakona, če je odločba, s katero se postopek pred sodiščem prve stopnje konča, izdana po začetku uporabe tega zakona. Sodišče prve stopnje je sodbo izdalo pred uveljavitvijo novele, zato je Vrhovno sodišče uporabilo določbe ZPP, kakršne so veljale pred novelo ZPP-E.

Glej Pravno mnenje Vrhovnega sodišča z dne 15. 12. 1998, Pravna mnenja 2/98, str. 4, in odločbe VS RS v zadevah II Ips 355/2013, II Ips 157/2014, II Ips 45/2013, II Ips 60/2014, II Ips 137/2012.

Dodatni namen pa je v tem, da dobi sodišče o prejemu pošiljke zanesljiv dokaz. Tako tudi Ustavno sodišče v zadevi Up-386/15, U-I-179/15 z dne 12. 5. 2016, tč. 9 (citirajoč L. Rosenberg, K. H. Schwab in P. Gotwald, Zivilprozessrecht, 16. izdaja, Verlag C. H. Beck, München 2004, str. 459; V. Rijavec v: L. Ude in A. Galič (red.), Pravdni postopek, zakon s komentarjem, 1. knjiga, GV Založba, Ljubljana 2005, str. 535).

Ustava Republike Slovenije (1991) - URS  - člen 22

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 128, 128/5, 377, 384, 384/1

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.