VSRS Sklep II DoR 88/2019
Sodna praksa Vrhovnega sodišča, 2019-03-14

Jan Zobec (preds.), Tomaž Pavčnik (poroč.), dr. Ana Božič Penko

CIVILNO PROCESNO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO

predlog za dopustitev revizije - veljavnost prodajne pogodbe - ničnost - gozdno zemljišče - vrnitev kupnine - navidezna (simulirana) pogodba - odškodninska odgovornost - protipravnost - zavrnitev predloga

1. Tožnica je v tej pravdi zahtevala ugotovitev ničnosti kupoprodajne pogodbe z dne 12. 9. 2014, s katero je toženka tožnici prodala solastniški delež nepremičnine s parc. št. 1141/4, k. o. ..., v naravi gozdno zemljišče v Občini B., za dogovorjeno kupnino 23.858,00 EUR, ki je bila v celoti plačana. Tožnica je zahtevala tudi plačilo 23.858,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi bodisi kot vračilo kupnine bodisi kot plačilo odškodnine.

2. Najprej je sodišče prve stopnje tožbenima zahtevkoma v celoti ugodilo ter odločilo še o stroških postopka. Sodišče druge stopnje pa je pritožbi toženke ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožbeni zahtevek za ugotovitev ničnosti kupoprodajne pogodbe zavrnilo, v preostalem delu glede plačila in stroškov postopka pa je sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo in zadevo v tem delu vrnilo v novo sojenje.

3. Sodišče prve stopnje je v ponovnem sojenju dajatveni tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo. Pojasnilo je, da glede na pravnomočno zavrnjen tožbeni zahtevek o ničnosti kupoprodajne pogodbe tožnica tudi ni upravičena do vračila kupnine, ki jo je plačala toženki. Glede zatrjevane odškodninske odgovornosti toženke pa je sodišče zaključilo, da tožnica ni dokazala, da je toženka ravnala protipravno, in sicer: 1.) ker je bila sporna prodajna pogodba med pravdnima strankama veljavno sklenjena, v celoti realizirana ter je predstavljala njuno pravo in resnično voljo 2.) ker toženke noben predpis ne omejuje glede višine kupnine; zgolj dogovor o kupnini, ki odstopa od povprečne kupnine za primerljiv gozd, pa ne pomeni, da je njeno ravnanje protipravno, 3.) ker tožnica ni dokazala, da je bila prodajna pogodba sklenjena za dosego drugega cilja, to je odplačnega umika zahtevka za denacionalizacijo, ter 4.) ker kakršne koli prekoračitve pooblastil s strani takratnega župana ne dokazujejo tudi protipravnega ravnanja toženke.

4. Sodišče druge stopnje je pritožbo zavrnilo in sodbo sodišča prve stopnje potrdilo. Pojasnilo je še, da pravnomočnost preprečuje ponovno sojenje o morebitnih razlogih za ničnost sporne prodajne pogodbe, kamor spadajo tudi trditve o navidezni pogodbi. Kot neresnične je zavrnilo tudi očitke tožnice, da se sodišče v predhodnem sojenju s temi tožbenimi trditvami ni ukvarjalo.

5. Zoper sodbo sodišča druge stopnje tožnica vlaga predlog za dopustitev revizije in postavlja naslednji vprašanji:

(1) ali je v primeru, ko sodišče druge stopnje pravnomočno zavrne zahtevek za ugotovitev ničnosti pogodbe, v dajatvenem delu pa zahtevek vrne v ponovno sojenje sodišču prve stopnje, pri čemer je tožnica glede ugotovitvenega zahtevka navedla dve različni dejanski in pravni podlagi, sodišči pa sta obravnavali le eno od teh, do druge pa se nista opredelili, v ponovljenem postopku nastopijo učinki pravnomočnosti (drugi odstavek 319. člena Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP) tudi glede podlage, ki je sodišči v predhodnem sojenju nista obravnavali; in

(2) ali ravnanje posameznika, ki z namenom pridobitve plačila za umik denacionalizacijskega zahtevka sklene navidezno pogodbo, predstavlja protipravno ravnanje, za katerega lahko ta posameznik odškodninsko odgovarja.

Navaja, da se sodišče niti v predhodnem niti v tem sojenju ni ukvarjalo z razlogi o navideznosti pogodbe, ki skladno s 50. členom Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ) tudi pripeljejo do ničnosti pogodbe. Meni, da je zato zmotno stališče nižjega sodišča, da je bilo o tem že pravnomočno odločeno s predhodno sodbo, zato je ponovno sojenje o istem zahtevku izključeno. Nižjima sodiščema očita, da sta s svojimi zmotnimi stališči tožnici odvzeli pravico do obravnavanja pred sodiščem (kršitev iz 8. točke drugega odstavka 339. člena ZPP). Izpodbijana sodba tudi nima razlogov o odločilnih dejstvih (kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP). Uveljavljani procesni kršitvi pa predstavljata tudi grob poseg v njene ustavne pravice do enakosti pred zakonom (14. člen Ustave RS), enakega varstva pravic (22. člen Ustave RS) ter pravici do sodnega varstva (23. člen Ustave RS) in pravnega sredstva (25. člen Ustave RS). Glede drugega vprašanja pa napada zmotnost stališča sodišča druge stopnje, da protipravnost v ravnanju toženke ne bi bila podana, četudi bi bilo ugotovljeno, da je bila prodajna pogodba sklenjena za dosego drugega cilja, torej umika zahtevka v denacionalizacijskem postopku.

7. Vrhovno sodišče dopusti revizijo, če je od njegove odločitve mogoče pričakovati odločitev o pravnem vprašanju, pomembnem za zagotovitev pravne varnosti, enotne uporabe prava ali za razvoj prava preko sodne prakse (prvi odstavek 367.a člena ZPP). Vrhovno sodišče je ugotovilo, da navedeni pogoji za dopustitev revizije niso podani, zato je tožničin predlog zavrnilo (drugi odstavek 367.c člena ZPP).

Obligacijski zakonik (2001) - OZ  - člen 50

Zakon o pravdnem postopku (1999) - ZPP  - člen 319, 319/2, 367a, 367a/1, 367c, 367c/2

*Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.